burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tisové skaly

Tisové skaly sú prírodná pamiatka, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Modra v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1977 a novelizované v roku 1988 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: "Územie predstavuje významnú ukážku genézy Malých Karpát."
Zlatá studnička

Zlatá studnička je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Pezinok a obce Limbach v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: "Len na tomto území v rámci Malých Karpát sa nachádza jeden typ geobiocenóz. Okrem toho sa tu vyskytujú fragmenty extrémnych jedľových bučín s dubom. Územie poskytuje veľké možnosti pre botanický i zoologický výskum."
Meandry Smědé

Prírodná rezervácia Meandry Smědé bola vyhlásená 1. júla 1998 na ochranu krajinársky hodnotného územia údolnej nivy rieky Smědej s vyvíjajúcimi sa meandrami a slepými ramenami a štrkopieskovým náplavami. Má chrániť prirodzený charakter riečneho koryta so spoločenstvami rastlín a živočíchov mokradí, riečnej nivy a svahového lesa. Rezervácia má rozlohu 137 hektárov, leží v nadmorskej výške 220270 metrov, nachádza sa v katastroch obcí Višňová a Černousy. Súčasťou chráneného územia je aj Dubový rybník, ornitologicky významná lokalita severných Čech.
Geologicky sa územie nachádza na rumburskej žule a kvartérnych sedimentoch.
Flóra.
Z celkovej rozlohy 137 ha pripadá 17,2 ha na lesnú pôdu. Na sutinách tu rastú dub zimný a dub letný, ďalej lipa malolistá, lipa veľkolistá, brest väzový, javor horský, hrab obyčajný, jarabina, jaseň, jedľa a breza. V mokradiach rastie jelša lepkavá, vŕba biela, vŕba trojtyčinková, vŕba ušatá, topoľ osikový, bršlen európsky, kalina obyčajná, baza čierna, baza červená, bol tu vysadený smrek, smrekovec opadavý, borovica lesná a krík lykovec jedovatý.
V lesoch rastie ľalia zlatohlavá, chochlačka dutá a chochlačka prostredná, konvalinka voňavá, mliečnik sladký, samorastlík klasnatý, kruštík širokolistý, zerva klasnatá, v mokradiach a vo vode je to diablik močiarny, trsť obyčajná a hviezdoš kalužný. Priamo v riečke Smědej rastie okrem bežného hviezdoša háčikovitého tiež hviezdoš širokoplodý.
Fauna.
Vyskytuje sa tu veľmi vzácny pavúk strehúň pobrežný, žijúci na piesčitých náplavoch len na troch miestach v Česku, ďalej vzácny pavúk druhu "Marpissa radiata". V rieke žije mihuľa potočná a čerebľa pestrá. Pri Dubovom rybníku hniezdi tiež vzácny žeriav popolavý.
Xenothemis z Milétu

Xenothemis ("Xenothemis") bol olympijský víťaz boxe v roku 144 pred Kr.
Xenothemis, syn Kleostrata z Milétu, bol na 159. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. V Olympii sa v tejto disciplíne predviedol už ako dorastenec a okrem olympijskéko víťaztva v kategórii mužov si víťazné vence odniesol aj z ostatných panhelénskych hier a vyslúžil si tým titul "periodonikés", t. j. víťaz všetkých celogéckych hier počas štvorročného obdobia nazývaného olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.
Olympijské víťazstvo Xenothema a ostatné uvedené informácie sú zaznamenané na šedom mramorovom podstavci (jeho nezachovanej sochy) objavenom v Miléte, uloženom v Britskom múzeu v Londýne.
Svätá Helena (Dražkovce)

Svätá Helena je miestna časť obce Dražkovce v okrese Martin. Nachádza sa v okolí dnešného kostola sv. Heleny, ktorý sa datuje ca. do 13. storočia, prvá písomná zmienka o obci však pochádza až z roku 1477.
História.
Z prameňov je doložená ako: 1477 S. Helena, 1808 Swatá Helena.
V roku 1785 mala 3 domy a 15 obyvateľov, v roku 1828 3 domy a 29 obyvateľov.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Kostol svätej Heleny.
V pôvodne samostatnej obci Svätá Helena, dnes na juhozápadnom okraji obce Dražkovce sa nachádza rímskokatolícky kostol svätej Heleny. Súbor kostola s cintorínom, pôvodne ohradený múrom, spočíva na vyvýšenine. Jadro kostola pochádza z konca 13. storočia či začiatku 14. storočia. Jedná sa o jednoloďovú stavbu s pravouhlo ukončeným presbytériom. Z prvej fázy výstavby sa dochoval gotický lomený portál do sakristie. Medzi rokmi 1581 až 1709 bol kostol striedavo v rukách evanjelikov a katolíkov. Výrazná renesančná prestavba kostola sa uskutočnila v rokoch 1611 - 1612 za podpory turčianskeho župana Petra Révaia. Vtedy došlo k novému zaklenutiu lode renesančnou valenou klenbou, pričom loď kostola bola predĺžená. Došlo aj ku stavbe empory a renesančnej päťpodlažnej veže.
V interiéri kostola sa nachádza hodnotný renesančný edikulový portál s archivoltou nesenou pilastrami. Nad rímsou portálu sa nachádza kamenná tabuľa s rytým nápisom z roku 1611 odkazujúcim na prestavbu kostola. Ďalšími prvkami interiéru je organ z prelomu 18. a 19. storočia, neskorogotická socha svätej Heleny zo začiatku 16. storočia, ktorá pôvodne pochádza z Horného Jasena a neskororenesančný zvon z roku 1676. K pôvodnému zariadeniu kostola patril aj neskorogotický oltár so sochami Panny Márie, sv. Barbory a sv. Kataríny a so súsoším Ukrižovania v nadstavci. Dnes je súčasťou zbierok SNM v Martine.
Bohúnková (Dražkovce)

Bohúnková (niekedy "Bohunková" alebo "Bohúnkovská strana") je miestna časť obce Dražkovce v okrese Martin. Je doložená z roku 1415 ako zemianska obec Bohunkovcov (spomína sa ako „Bohunka“).
Ivankovská Strana (Dražkovce)

Ivankovská Strana je miestna časť obce Dražkovce v okrese Martin. 
História.
Z prameňov je doložená ako: 1351 Jordanfelde (maď. Ivánkoföld), čo je zároveň aj prvá písomná zmienka o obci. Vznikla na časti „zeme Jordán“, ktorú v roku 1262 dostal Ivanka Lysý. Patrila zemianskym rodinám, neskôr Nyáryovcom. V roku 1913 bola pripojená k Dražkovciam.
Menedémos z Élidy

Menedémos ("Menedémos") bol olympijský víťaz v synóride v roku 60 pred Kr.
Menedémos, syn Próta z Élidy, bol na 180. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v synóride (v pretekoch na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr.
Meno olympionika Menedéma je zaznamenané na dvoch podstavcoch jeho sôch, ktoré kedysi stáli na posvätnej pôde Olympie. Prvý podstavec s nápisom "IvO 214" (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) sa našiel východne od Diovho chrámu a druhý s nápisom "IvO 215", ktorý uvádza aj víťazstvo jeho syna "Menedéma" v synóride so žrebcami v Nemei, objavili v Héraione.
Zoznam rockových festivalov

Toto je zoznam rockových festivalov.
Putovné festivaly.
Poslednou dobou sa organizujú putovné rockové festivaly, na ktorých rôzni umelci vystupujú na viacerých zastávkach. V prípade úspechu zväčša nasleduje ďalší ročník.
Súčasné festivaly.
Nasledovný zoznam obsahuje rockové festivaly, ktoré sa konajú pravidelne, väčšinou na tom istom mieste a každoročne. Niektoré, ako napríklad Farm Aid, sa konajú pri každej inkarnácii na inom mieste.
Redernovci

Redernovci (pôvodne tiež Redernovci z Redernu) boli sliezsky šľachtický rod, ktorý roku 1558 získal Frýdlantské panstvo a vládol na ňom až do svojho núteného exilu po Bitke na Bielej hore.
História.
Redernovci boli pôvodne severonemecký rytiersky rod, ktorý mal majetok v Sliezsku už niekedy v 12. storočí. Ďalšie rodové dŕžavy mali v Brandenbursku, Anhaltsku a Hornej Lužici. Ich rodovým hradom sa stal Ruppersdorf blízko Vroclavu. Do Čiech prišli v 16. storočí. 
Fridrich z Redernu sa stal prezidentom sliezskej komory, v roku 1558 kúpil od kráľa hrad Frýdlant a mesto Liberec, bol povýšený do panského stavu. Splodil šesť synov. Ján velil kráľovskej jazde v bojoch s Turkami, proti ktorým bojoval aj brat Melchior. 
Melchior (15551600) študoval v Heidelbergu a Meißene, štúdiá literatúry nedokončil a vstúpil do armády, bojoval vo Francúzsku, Taliansku, Prusku a Poľsku. Stal známym vďaka obrane Varaždinskej pevnosti pred Turkami. Cisár Rudolf ho za to pasoval na rytiera a daroval mu dvadsať tisíc toliarov. Melchior potom pôsobil ako prezident vojnovej rady, stal sa vrchným veliteľom uhorskej armády.
Melchiorov syn Krištof sa zúčastnil stavovského povstania, stál na strane vzbúrencov aj po prehratej bitke na Bielej hore. Odsúdili ho na zabavenie majetku a trestu smrti. Skonfiškovaný majetok získal Albrecht z Valdštejna. Potom emigroval do Sliezska, kde si naverboval pluk jazdcov a vrátil sa do Čiech, kde viedol proti novému vlastníkovi svojho panstva súkromnú vojnu. Prehral, ​​odtiahol do Poľska, kde sa oženil a natrvalo usadil.
V roku 1669 povýšila sliezska línia do stavu ríšskych grófov a natrvalo sa usadila v Prusku. Posledným príslušníkom žijúcim v Čechách bol pravdepodobne Krištof.
V súčasnosti členovia rodu žijú mimo českej krajiny.
Erb.
Pôvodným erbom rodu bolo striebristé koleso o ôsmich lúčoch na modrom poli, zopakované v klenote, kde však bolo položené na páviu kyticu. Roku 1562 bol tento znak zdokonalený novými poľami – vpravo červené so strieborným brvnom a skríženými ostrvami a vľavo zlaté s polovicou čiernej orlice. Druhý klenot erbu tvorili šesť červeno-bielo-červených vlajočiek na dlhých kopijach.
Príbuzenstvo.
Spojili sa s Šlikovcami alebo Parchvicovcami.
Alex Thomas

Alex Thomas (* 10. október 1977) je britský bubeník. V deväťdesiatych rokoch pôsobil v skupine Groop Dogdrill. V rokoch 19971999 bol členom skupiny Bolt Thrower. So skupinou nahral jeden album "Mercenary" z roku 1998. V súčasnej dobe spolupracuje s francúzskou elektronickou skupinou Air, hudobníkom Squarepusherom a v rokoch 20122013 bol členom sprievodnej skupiny Johna Calea. Mimo nich spolupracoval s britskou pesničkárkou Bat for Lashes, s ktorou nahral album "Two Suns" z roku 2009. V roku 2003 tiež vydal jeden vlastný album "Two Rooms (Full of Insects)" pod pseudonymom Earl Shilton.
Daippos z Krotónu

Daippos ("Daippos") bol olympijský víťaz v boxe v roku 672 pred Kr.
Daippos z Krotónu si na 27. olympijských hrách v roku 672 vybojoval víťazstvo v boxe a stal sa tak prvým olympijským víťazom zo západného Grécka. Box (pygmé) zaradili do olympijského programu na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.
Chrysamaxos zo Sparty

Chrysamaxos ("Chrysamaxos") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 596 pred Kr.
Chrysamaxos zo Sparty si na 46. olympijských hrách v roku 596 vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Olympijské víťazstvo Chrysamaxa je uvedené v zozname olympijských víťazov v diele "Kronika" (gr. Chronografia) od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Smědá

Smědá (, ) je pravostranný prítok Lužickej Nisy v okrese Liberec v Libereckom kraji. Na území Poľska preteká Dolnosliezskym vojvodstvom. Celková dĺžka toku činí 51,9 km. Plocha povodia meria 331 km².
Priebeh toku.
Pramení ako Bílá Smědá v rašeliniskách medzi Smědavskou horou a Jizerou v Jizerských horách. Ďalšími zdrojnicami Smědej sú Černá Smědá prameniaca na predele v oblasti rašeliniska Černá jezírka a Hnedá Smědá prameniaca v rašelinisku "U Studánky". Ako Smědá sa označuje od chaty na Smědave, kde sa všetky Smědé stekajú.
Pôvodný lužickosrbský názov rieky uvádzaný už v roku 1539 bol "Wietew" alebo "Vietev", ukazujúc na skutočnosť, že je rieka pravostranným prítokom Lužickej Nisy. Z tohto mena bolo najprv odvodené jej nemeckej meno a ešte len z neho staré české meno "Vítka". Dnešné meno českej rieky je pripomienkou smědej, tmavej rašelinovej vody v nej.
V Česku má dĺžku 46 km a povodie má plochu 238 km² s priemernou nadmorskou výškou 573 m. Na tomto povodí spadne ročne 1 180 mm zrážok, priemer odtoku je 736 mm a je teda jedným z najvodnatejších povodí Česka. Pri svojom toku na českom území prekonáva prevýšenie 600 metrov. Na rieke leží prírodná rezervácia Meandry Smědé.
Na poľskom území bola asi kilometer od hraníc postavená rozľahlá "vodná nádrž Witka" (nazývaná tiež ). Asi dva kilometre pod hrádzou sa Smědá vlieva do Lužickej Nisy.
Mestá.
Bílý Potok, Hejnice, Raspenava, Frýdlant, Spytków, Niedów, Ręczyn, Radomierzyce
Vodný režim.
Priemerný prietok v Předlánciach činí 4,27 m³/s.
Hlásne profily:
Autorský hárok

Autorský hárok (skrátene AH) je v polygrafii jednotka informácie, definovaná ako 36 000 tlačových znakov textu, vrátane medzier, teda 20 normostrán (jedna normostrana obsahuje 30 riadkov a 60 znakov na riadok). Zvlášť je rozsah autorského hárku normou definovaný pre poéziu (620 veršov), mapy a grafické reprodukcie (2 300 cm² potlačenej plochy) a video alebo audiovizuálny záznam, zverejnený na internete alebo na fyzickom nosiči (aspoň 60 minút).
Prostredníctvom autorských hárkov je definovaný minimálny rozsah niektorých typov diel (napr. monografia: 3 AH), očakávaný resp. minimálny rozsah si prostredníctom nich môžu stanovovať vydavatelia. Rozsah diela, prepočítaný na AH sa tiež uvádza pri zápise prác do knižničných registrov.
Šiesty zmysel (seriál)

Šiesty zmysel je americký kriminálno-dramatický televízny seriál. Vysielal sa od 20. septembra 2011 do 22. januára 2016, pričom prvé tri série vysielala stanica CBS a posledná štvrtá sa vysielala na stanici A&amp;E. CBS seriál po skončení prvej série zrušila, no svoje rozhodnutie nakoniec zmenila, odvysielala ďalšie dve série a seriál nakoniec zrušila druhý raz. Niekoľko mesiacov na to stanica A&amp;E objednala ďalšiích 13 častí pre štvrtú sériu a po jej skončení seriál definitívne ukončila.
Dej.
Bývalá detektívka Carrie Wells trpí hyperthymesiou, čo je vzácny syndróm, ktorý jej umožňuje si vizuálne zapamätať úplne všetko. Rozhodne sa, že sa pridá k jednotke vyšetrujúcej vraždy v Queense pre newyorskú políciu potom, čo ju bývalý priateľ a partner Al Burns požiada o pomoc pri riešení prípadu. Snaží sa však spomenúť si na jedninú vec, na ktorú si nepamätá - čo sa stalo v deň, kedy zavraždili jej sestru.
Empedokles (rozlišovacia stránka)

Empedokles alebo Empedoklés ("Empedokles", iný prepis: "Empedoklés", ) môže byť:
Empedocles môže byť aj:
Hipponikos

Hipponikos ("Hipponikos") môže byť:
Křížový vrch (prírodná rezervácia)

Křížový vrch je prírodná rezervácia ev. č. 1804 neďaleko mesta Frýdlant v okrese Liberec. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je zvyšok klimaxových lesných spoločenstiev Frýdlantska charakteru dubohrabových a dubolipových hájov (zv. Carpinion), sutinového listnatého lesa (tzv. Tilio-Acerion) a fragmentov ďalších prirodzených spoločenstiev lesov dubobukového vegetačného stupňa s bohatým bylinným poschodím, obohateným o niektoré demontánne prvky - tento jav, súvisiaci s množstvom zrážok a blízkosťou hôr, je typický pre nižšie polohy Frýdlantska. Časť lesného porastu je regionálne významným náleziskom chráneného rastlinného druhu ľalie zlatohlavej.
Prírodné pomery.
Samotný Křížový vrch je strmý svah zakončený rovnou plošinou nachádzajúcou sa priamo proti frýdlantskému zámku cez rieku Smědú. Táto rovná plošina je lávová plošina Křížového vrchu. Dětřichovská ulica oddeľuje od Křížového vrchu malý zalesnený kopec Háj. Na jeho severovýchodnom svahu sa nachádza drobný opustený lom s niekoľkými čadičovými stĺpcami. Kopec Háj má podobu výraznej ostrej špičky vystupujúcej z plošiny Krížového vrchu, ktorá je pozostatkom lávového prúdu. Z toho dôvodu možno usudzovať, že Háj je zvyškom drobnej sopky, z ktorej lávový prúd vytiekol. Žiadne úlomkovité sopečné uloženiny sa ale nezachovali. Severovýchodné svahy Křížového vrchu, ktoré boli opracovávané bočnou eróziou rieky Smědej poskytujú niekoľko drobných čadičových odkryvov s vertikálne orientovanými stĺpcami.
V lese na Křížovom vrchu sú rozmiestnené zastavenia Krížovej cesty a kaplnka.
Libón

Libón ("Libón") môže byť:
Klečové louky

Klečové louky je prírodná rezervácia ev. č. 168. Nachádza sa v Jizerských horách, medzi Jizerou a Smědavskou horou, v katastri mesta Hejnice v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory.
Klečové louky tvoria štyri vrchoviská - rozsiahlejšie "Velká a Malá Klečová louka" a menšie "Smrčková a Jelení louka".
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie porastov, kveteny a krajinných útvarov.
Velký Vápenný

Velký Vápenný či len Vápenný () je vrch () v Ještědsko-kozákovskom chrbáte, asi 2 km východne od dediny Jítrava v okrese Liberec, na hranici katastrálnych území Jítrava (obec Rynoltice) a Bílý Kostel nad Nisou, nižšia časť južného svahu patrí k obci Zdislava. Hrebeň západne od vrcholu smerom k Jítravskému vrchu je chránený ako prírodná rezervácia Veľký Vápenný ev. č. 557. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Prírodná rezervácia.
Rezervácia zahŕňa hrebeň medzi vrcholmi Vápenného a Jítravského vrchu; pás dlhý asi 1,2 km so šírkou zhruba jedno až dvesto metrov začína asi 250 metrov západne od vrcholu Vápenného na severnej strane hrebeňa a končí asi 150 metrov južne od vrcholu Jítravského vrchu na juhozápadnej strane hrebeňa. Prírodná rezervácia má celkovú rozlohu 24,5 ha a nachádza sa na katastrálnom území obcí Bílý Kostel nad Nisou a Jítrava.
Ochrana.
Dôvodom vyhlásenia rezervácie je ochrana prirodzených spoločenstiev bučín, najmä sutinové bukové javoriny, kvetnatých bučín na vápenci a bikových bučín s výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín, ochrana krasových fenoménov devónskej vápencovej šošovky (podzemných priestorov, závrtov, ponorného toku a vyvieračky), ochrana zimoviska ohrozených druhov netopierov a podkovárov v "Západnej jaskyni" a ochrana priestoru lomu ako významnej paleontologickej lokality pre obdobie stredného devónu.
Popis vrchu.
Je to rozsiahly štruktúrne denudačný čiastkový chrbát v smere SZ-JV, v miestach maximálneho tektonického vyklenutia juhozápadného hrasťového chrbáta geomorfologického okrsku. Vrch s relatívnou výškou príkrych svahov cez 250 m je budovaný devónskými až spodno karbónskými fylitickými bridlicami, drobami, zelenými bridlicami, s vložkou kryštalického vápenca, na svahoch sú izolované skalky a doskovité sute. Vrch je prevažne zalesnený listnatými porastmi, čiastočne smrečinami, sú tu zachované komplexy bučín a suťových lesov s javorom, jaseňom, brestom, miestami je dub letný. Pri západnom úpätí sú lúky a polia. Vo vápencovej vložke na západnom svahu je opustený kameňolom s vchodom do "Západnej jaskyne" (nálezy vymretých ľalioviek). Sú tu početné pevnôstky prvorepublikového opevnenia.
Vodstvo.
Na západných svahoch Velkého Vápenného, ​​pri južnom okraji prírodnej rezervácie, pramení Panenský potok, ktorý svoj tok končí v Mimoni, kde sa vlieva do Ploučnice. 
Prístup.
Cez Velký Vápenný a pozdĺž i naprieč rezerváciou vedie červeno značená hrebeňová turistická trasa od Jítravy, ktorá pokračuje smerom na Ještěd. V sedle medzi Velkým Vápenným a Jítravským vrchom ju naprieč stredom rezervácie križuje žlto značená trasa od hradnej zrúcaniny Raimund, ktorá pokračuje ako skratka červenej hrebeňovky takmer po vrstevnici juhozápadným úbočím Vápenného.
Kallias (syn Fainippa)

Kallias ("Kallias") bol aténsky politik, dvojnásobný olympijský víťaz v 6. stor. pred Kr.
Kallias, syna Fainippa z Atén, na 54. olympijských hrách v roku 564 pred Kr. korunovali olivovým vencom za víťazstvá v tethrippe a v jazde na koni. Podľa starovekého historika Herodota dosiahol Kallias okrem dvoch olympijských triumfov ešte skôr aj víťazstvo v niektorej jazdeckej disciplíne na pýtických hrách v Delfách. Tethrippon (preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) zaviedli v Olympii na 25. hrách v roku 680 pred Kr. a dostihy (kelés) na 33. hrách v roku 648 pred Kr.
Jazdecký šport bol privilégom bohatých občanov (majiteľov vozov a koní), za ktorých v preteku váčšinou súťažil jazdec alebo vozataj, a to v mene svojho pána. Víťazný veniec si vždy odniesol iba majiteľ voza a koní. Kallias bol tiež jedným z najbohatších občanov, ako uvádza Herodotos, povestný svojou pýchou a márnivosťou, ale aj ako politik, ktorý vykonal v prospech Atén mnohé záslužné činy. Jeho syn Hipponikos, známy politik a vojvodca, sa tiež zúčastňoval na súťažiach v jazdeckých pretekoch. Svojim trom milovaným dcéram daroval mimoriadne bohaté vená a slobodnú vôľu vybrať si budúceho manžela.
Adam Levine

Adam Noah Levine (* 18. marec 1979, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty) je americký spevák, skladateľ a hlavný vokalista pop rockovej skupiny, Maroon 5.
Narodil sa a vyrastal v Los Angeles, kde v roku 1994 začal hudobnú kariéru, keď založil alternatívnu rockovú kapelu Kara's Flowers. Bol hlavným vokalistom a gitaristom. Kapela sa rozpadla po vydaní ich jediného albumu, "The Fourth World" (1997), ktorý si nezískal veľkú popularitu. V roku 2001 kapelu obnovili a pridal sa k nim gitarista James Valentine. Začali tak novú hudobnú kapitolu a zmenili si meno na Maroon 5. V roku 2002 vydali svoj prvý album s názvom "Songs About Jane", ktorý bol v USA ocenený multi platinou. Odvtedy kapela vydala ďalšie štyri albumy: "It Won't Be Soon Before Long" (2007), "Hands All Over" (2010), "Overexposed" (2012) a "V" (2014). Ako člen Maroon 5, Adam obdržal tri Grammy Awards, dve Billboard Music Awards, dve American Music Awards, MTV Video Music Award a World Music Award.
Od roku 2011 je koučom speváckej súťaže stanice NBC, "The Voice". Víťazi prvej, piatej a deviatej série (Javier Colon, Tessanne Chin a Jordan Smith) boli v jeho tíme. V roku 2012 debutoval ako herec v druhej sérii hororového seriálu, "American Horror Story: Asylum." Tiež si zahral vo filme "Love Song (Begin Again)."
Príboj (národná prírodná rezervácia)

Príboj je národná prírodná rezervácia v katastri Šalkovej (časť Banskej Bystrice) a Slovenskej Ľupči, v okrese Banská Bystrica.
Polohopis.
Národná prírodná rezervácia sa nachádza v približnej nadmorskej výške 400500 metrov., približne 4,3 km juhozápadne vzdušnou čiarou od stredu Slovenskej Ľupče a približne 800 m severovýchodne vzdušnou čiarou od železničnej stanici v Šalkovej. Územím NPR vedie hranica medzi Šalkovou (Banskou Bystricou) a Slovenskou Ľupčou. Po južnej strane územia vedie I/66 a železničná trať Banská BystricaČervená Skala. Neďaleko NPR je tiež areál farmaceutickej firmy Biotika.
Národná prírodná rezervácia.
Rozloha rezervácie je 109 600 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Ochranný stupeň je číslo 5. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1895 Ministerstvom orby v Budapešti čím je jedna z najstarších na Slovensku. Zároveň je najstaršia prírodná rezervácia v Nízkych Tatrách. Novelizovaná bola Úpravou Ministerstva kultúry SSR č. 1556/1983-32 z 31. marca 1983. Chránený areál spravuje Štátna ochrana prírody stredisko NAPANT v ktorého ochrannom pásme sa nachádza.
Ochrana.
Účelom je ochrana „"prirodzeného súvislého porastu duba zimného (Quercus petraea L.) s prímesou duba cerového (Quercus cerris L.), ktorý tu rastie na S okraji svojho rozšírenia, na vedeckovýskumné a náučné ciele."“ Podľa Eleny Gregorovej, riaditeľky správy NAPANTu „"Dôvodom ochrany je zachovanie fytogeografickej, lesníckej a historickej lokality pre vedecké a študijné účely. Smerovanie NPR do pozície pralesovitých štruktúr je nevyhnutným predpokladom spravovania tohto územia."“.
V NPR sa tiež vyskytujú, okrem iných tieto rastliny „"drieň obyčajný (Cornus mas), vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia), horčičník Wittmanov (Erysimum Wittmannii), zvonček okrúhlolistý (Campanula rotundifolia), vstavač bledý (Orchis pallens)"“, z drevín „"dub zimný (Quercus petraea) (cca 80 %). Okrem neho sa tu vyskytuje cer (Quercus cerris), hrab obyčajný (Carpinus betulus ), buk lesný (Fagus sylvatica ), jaseň štíhly (Fraxinus excelsior ), lipa malolistá (Tilia cordata), borovica lesná (Pinus sylvestris) a agát biely (Robinia pseudoacacia)"“, „"Fauna je zastúpená bežne sa vyskytujúcimi druhmi ako srnec lesný (Capreolus capreolus), zajac poľný (Lepus europeus), veverica stromová (Sciurus vulgaris), líška hrdzavá (Vulpes vulpes)"“.
Abrín

Abrín je vysoko jedovatá látka, ktorá sa nachádza v semenách ružencovca obyčajného. Pri intravenóznom podaní myšiam je jeho stredná toxická dávka 0,7 mikrogramov na kilogram telesnej hmoty, čo ho robí približne 31,4-krát viac toxickým ako ricín. Stredná toxická dávka pre ľudí sa pohybuje v rozmedzí od 10 do 1000 mikrogramov na kilogram pokiaľ je prehltnutý a 3,3 mikrogramov na kilogram pokiaľ je vdýchnutý.
Fyzikálne vlastnosti.
Abrín je vo vode rozpustný lektín. V práškovej forme je abrín žlto-bielej farby. Je to stabilná látka a dokáže vydržať extrémne poveternostné podmienky. Aj keď je horľavý nepolymerizuje ľahko a nie je obzvlášť prchavý.
Využitie.
Abrín sa prirodzene vyskytuje v semenách ružencovca obyčajného, ktorý sa bežne vyskytuje v tropických regiónoch, kde sa používa ako bylinné liečivo na určité choroby. Aj keď je semeno svojou vonkajšou škrupinou chránené pred žalúdočnými šťavami väčšiny cicavcov, občas sa prepichávajú na výrobu šperkov. Prehltnutie alebo nosenie takýchto šperkov na poškodenej koži môže viesť k otrave.
Toxicita.
Molekula abrínu sa pripojí na sacharidový reťazec na povrchu bunky a je postupne pohltená do vnútorných častí bunky, kde reaguje s ribozomálnou podjednotkou a narušuje proces proteosyntézy bez ktorého bunka nemôže prežiť. Závažnosť a efekty otravy záležia na spôsobe vystavenia sa látke (záleží na tom či bol abrín prehltnutý, vdýchnutý alebo vpichnutý). Vystavenie kože abrínu môže spôsobiť alergickú reakciu, ktorá sa prejavuje začervenaním a podráždením kože a pľuzgiermi.
Symptómy vystavenia abrínu.
Hlavné symptómy otravy abrínom záležia na spôsobe vystavenia sa mu a prijatej dávke, aj keď pri závažnejších prípadoch môžu byť ovplyvnené viaceré orgány. Všeobecne sa symptómy prejavujú od pár hodín do pár dní po vystavení sa abrínu. Pri vdýchnutí sa prvé symptómy bežne objavujú od 18 – 24 hodín, ale môžu sa objaviť už aj za 8 hodín a smrť zvyčajne nastane za 36 – 72 hodí. Pri prehltnutí sa symptómy objavujú rýchlo, ale niekedy sa môžu objaviť až po 5 dňoch.
Svetová kvalifikácia v hádzanej žien na LOH 2016

Svetová kvalifikácia v hádzanej žien na LOH 2016 bola svetová kvalifikácia v hádzanej žien na Letné olympijské hry 2016 v Rio de Janeiro, ktorú organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konala sa v 3 krajinách: Francúzsku, Dánsku a Rusku od 18.20. marca 2016. Zúčastnilo sa jej 12 tímov rozdelených do 3 skupín, ktoré súťažili o 6 postupových miest na záverečný olympijský turnaj.
Hovhannes Širaz

Hovhannes Širaz (, vlastným menom Onik Karapetjan (* 27. apríl 1914, Alexandropol (dnes Gjumri)† 14. marec 1984, Jerevan) bol arménsky básnik. Hoci sa venoval prevažne intímnej lyrike, formálne veľa nadväzoval na arménske a predvýchodné ľudové tradície. Folklórny námet rozviedol aj vo svojej najznámejšej skladbe, v balade z kurdského prostredie "Siamantho a Chadžezare".
Život.
Jeho matka ovdovela počas arménskej genocídy krátko pred jeho narodením. Širaz tak vyrástol v chudobe. Od piatich rokov predával na ulici vodu. Nakoniec sa dostal do sirotinca, ale čoskoro z neho utiekol a túlal sa s kamarátmi.
V roku 1935 mu vyšla prvá kniha básní "Garnanamut". Románopisec Atrpet mu vymyslel umelecké meno Širaz, podľa iránskeho mesta Širaz známeho pre svoje ruže, lebo vraj „básne tohto mladíka majú vôňu ruží“. Potom Širaz študoval na Štátnej univerzite v Jerevane a v moskovskom Ústave literatúry. V roku 1958 publikoval prvý diel svojej knihy "Lýra Arménska". Druhý a tretí diel boli zverejnené v roku 1965 a 1974. Tieto zbierky sú považované za jeho vrcholné. Celkovo napísal štyridsať kníh básní, mnohé z nich má silne vlastenecké vyznenie ("Mojej Svätej vlasti", "Osud Arménov" a i.) Roku 1941 napísal tiež zbierku venovanú arménskej genocíde.
Širazovou prvou ženou bola poetka Silva Kaputikjanová. Ich syn Ara Širaz je sochár, ďalší syn Šipan Širaz básnik.
Vazgen I.

Vazgen I. (* 20. september 1908, Bukurešť, Rumunsko† 18. august 1994, Ečmiadzin, Arménsko) bol Katolikos všetkých Arménov a patriarcha Arménskej apoštolskej cirkvi.
Životopis.
Narodil sa v Bukurešti ako Levon Garabed Baljian v arménskej komunite v Rumunsku. Jeho otec bol obuvník a matka učiteľka. Mladý Levon Baljian nemal pôvodne namierené k cirkevnej dráhe a tak študoval na Bukureštskej univerzite fakultu filozofie a literatúry. Po absolvovaní školy sa stal filozofom a vydával série odborných článkov.
Jeho záujem z filozofiu sa začal presúvať na teológiu, a tak študoval Arménsku apoštolskú teológiu v gréckych Aténach. Roku 1942 získal z rúk Karapeta Mazlumiana kňazské svätenie. Nakoniec získal titul "vardapet", cirkevný titul pre kazateľa a učiteľa Arménskej apoštolskej cirkvi ako ekvivalent doktora teológie. Bol administrátorom rumunskej eparchie a roku 1947 sa stal jej biskupom. Dňa 23. mája 1948 ho patriarcha Gevork VI. menoval najvyšším vardapetom. Roku 1951 bol vysvätený na biskupa. V decembri 1954 začal riadiť aj bulharskú eparchiu.
Jeho vzostup hierarchií cirkvi vyvrcholil roku 1955 kedy bol zvolený katolikosom a patriarchom Arménskej apoštolskej cirkvi. Bol jedným z najmladších zvolených katolikosov. Intronizovaný bol 2. októbra rovnakého roka. V tejto funkcii bol až do svojej smrti 18. augusta 1994. Počas svojho pôsobenia, sa mu podarilo presadiť nezávislosť cirkvi voči sovietskej vláde v Arménskej SSR. Dočkal sa náboženskej slobody roku 1991.
Bol veľmi zaneprázdnený obnovením kostolov a cirkevných inštitúcií. Zachránil mnoho cirkevných pokladov založením Múzea Alexa Manoogiana Matky cirkvi. Udržiaval silné kontakty s Arménskou katolíckou cirkvou, s cieľom zmieriť obe krídla arménskeho kresťanstva.
Bakoš

Bakoš je priezvisko, pozri Bakoš (priezvisko), napr.:
Bakoš (priezvisko)

Bakoš je priezvisko rozšírené na Slovensku. Najčastejšie je v obci Breza (okres Námestovo), Spišskej Novej Vsi, Likavke (okres Ružomberok) a Bratislave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Bakoš.
Bakos (priezvisko)

Bakos je maďarské priezvisko. Na Slovensku sa vyskytuje najmä na juhu, najviac v obci Zemianska Olča (okres Komárno) a v meste Komárno. 
Známi nositelia.
Pozri v článku Bakos.
Bakos

Bakos je priezvisko, pozri Bakos (priezvisko), napr.:
György Bakos

György Bakos môže byť:
Štolpichy

Štolpichy bola národná prírodná rezervácia ev. č. 442 neďaleko obce Hejnice v okrese Liberec. Chránené územie bolo formálne zrušené k 16. augustu 1999, kedy bolo začlenené do novovzniknutej NPR Jizerskohorské bučiny.
Ochrana.
Predmetom ochrany boli prirodzené zmiešané listnaté porasty na balvanitom podklade, vodopády Štolpichy
Špičák (národná prírodná rezervácia)

Špičák bola národná prírodná rezervácia ev. č. 438 v oblasti rovnomenného vrcholu Jizerských hôr, severne od obce Oldřichov v Hájích v okrese Liberec. Oblasť spravuje Správa CHKO Jizerské hory.
Ochrana.
Predmet ochrany predstavovala stará bučina na balvanitom svahu.
Chránené územie bolo vyhlásené 21. júna 1960 a formálne zrušené k 16. augustu 1999, kedy bolo začlenené do novovzniknutej NPR Jizerskohorské bučiny.
Prírodné pomery.
V tunajších bukových lesoch sa nachádzajú žulové skaliská, ktorých steny dosahujú až päťdesiatmetrové výšky. Na stenách je možné spozorovať takzvanú exfoliačnú odlučnosť (to znamená odlupovaniu častí horniny súbežne s povrchom skalnej steny). Nachádzajú sa tu ale aj zaoblené balvany. Tunajšou dominantou je Špičák, ktorého vrchol dosahuje výšku . Prechádza tadiaľ náučný chodník pomenovaný Oldřichovské háje a skály.
Stržový vrch

Stržový vrch je vrch o nadmorskej výške , geomorfologicky spadajúca do celku Jizerské hory, podcelku Jizerská hornatina, okrsku Oldřichovská vrchovina a jej filipeckej časti. Nachádza sa 2 km severne od Oldřichova v Hájích v okrese Liberec.
Ochrana prírody.
Stržový vrch bol aj názov národnej prírodnej rezervácie ev. č. 418. Dôvodom ochrany boli staré bučiny so smrekom na skalnatom podklade. V roku 1999 bola zrušená začlenením do rozsiahlejšej národnej prírodnej rezervácie Jizerskohorské bučiny.
Kallias (syn Didymia)

Kallias ("Kallias") bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 472 pred Kr. 
Kallias, syn Didymia z Atén, bol na 77. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Na panathenajských hrách v Aténach zvíťazil v tejto disciplíne už ako dorastenec a v kategórii mužov sa okrem olympijskéko víťaztva mohol pýšiť aj víťazstvami zo všetkých panhelénskych hier (dvomi v Delfách, štyrmi v Nemei a piatimi v Isthmii) a vyslúžil si tým titul "periodonikés", t. j. víťaz všetkých celogéckych hier počas štvorročného obdobia nazývaného olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.
Meno olympijského víťaza Kallia je známe nielen zo správ od antických autorov, ale z nápisov na dvoch podstavcov jeho nezachovaných sôch. Prvý podstavec s nápisom "IvO 146" (IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) so stopami kovových nôch v nadživotnej veľkosti sa našiel východne od severovýchodného rohu Diovho chrámu, takmer na pôvodnom mieste, kde ho v druhom storočí (aj so sochou od sochárskeho majstra Mikóna z Atén) videl cestovateľ Pausanias. Druhý so značne poškodeným nápisom "IG I³ 826" (IG I³ = Inscriptiones Graecae I: Inscriptiones Atticae Euclidis anno anteriores. ed. David Lewis) objavili počas vykopávok v komplexe aténskej Akropoly. Bol základňou Kalliovej sochy, ktorú tam približne v roku 430 pred Kr. vztýčili jeho synovia, aby naveky pripomínala jeho kariéru.
Kallias mal ako aj mnoho iných olympijských víťazov vyhradené miesto medzi predstaviteľmi a zalúžilými občanmi mesta. To znamená, že mal právo byť porotcom na súdoch, hlasovať na zasadaniach a byť zvolený do štátnych úradov. Zastávanie verejných funkcií sa celkom určite nezaobišlo bez problémov. Historik Mark Golden uvádza informáciu, že Kallias bol v roku 443 pred Kr. jedným z kandidátov navrhnutým na ostrakizáciu, t. j. v roku, keď bol ostrakizovaný historik Thukydides.
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2016

Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva, ktoré sa umiestnilo na 9. mieste na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2016. Trénermi boli Zdeno Cíger, Miroslav Miklošovič a Ernest Bokroš.
EDHEC Business School

EDHEC Business School () je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Londýne, Lille, Nice a Singapure. Bola založená v roku 1906.
Charakteristika.
EDHEC je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými AMBA, EQUIS a AACSB. Škola má cca 30 000 absolventov v 130 krajinách sveta, reprezentujúcich vyše 140 národností. Významnými absolventmi sú Delphine Arnault (Deputy CEO Louis Vuitton) a Jean-Jacques Goldman (spevák).
Študijné programy.
EDHEC má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, médiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Gobal MBA. EDHEC udeľuje aj PhD titul.
Milutín Križko

Milutín Želislav Križko (* 30. marec 1871, Kremnica† 25. august 1926, Ľubochňa) bol slovenský a československý politik a medzivojnový senátor Národného zhromaždenia za Slovenskú národnú a roľnícku stranu, respektíve za Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (agrárnikov), s ktorou Slovenská národná a roľnícka strana neskôr počas volebného obdobia splynula.
Biografia.
Narodil sa v rodine významného občana Kremnice Pavla Križka a jeho manželky Márie rodenej Marčekovej (pochádzala z Mošoviec - † 4. jún 1898). Jeho súrodencami boli Bohuslav Križko a Drahotína Kardossová-Križková.V rokoch 1885 – 1889 študoval na obchodnej akadémii v Budapešti. Najprv pracoval ako úradník v závode na mlynské kamene v Kremnici, potom v podniku na výrobu nábytku v Turčianskom Svätom Martine a v ropných doloch v Haliči. Potom pôsobil ako statkár na rodinnom hospodárstve. Po roku 1918 bol prvým županom Zemplínskej župy v novom štáte.
V parlamentných voľbách v roku 1920 získal senátorské kreslo v Národnom zhromaždení. Do senátu prenikol aj po parlamentných voľbách v roku 1925. Mandát pravdaže získal až dodatočne roku 1926 ako náhradník potom, čo rezignoval senátor Ľudovít Okánik. Vo funkcii senátora ale zotrval len niekoľko mesiacov, potom zomrel. Miesto neho do senátu nastúpil Elemír Vollay. V parlamente bol predsedom klubu agrárnej strany.
Profesiou bol statkárom v Michalovciach.
Zomrel v auguste 1926 na srdcový záchvat. Pochovaný bol v parku pri svojej vile v Ľubochni. V roku 1985 jeho pozostatky previezli do Martina na Národný cintorín, kde je pochovaný v hrobe spolu s bratmi Bohuslavom, Jaromírom a Ladislavom.
Most na diaľnici nad potokom Lodina

Most na diaľnici nad potokom Lodina je s výškou najvyšším mostom na diaľnici D1. 
Most vybudovala spoločnosť Eurovia v rokoch 2012–2015, v rámci stavby II. úseku D1 Jánovce – Jablonov, projektovaný bol spoločnosťou Stráský, Hustý a partneři, s. r. o. Ide o šesťpoľový komorový most s rozpätiami polí 44,8 + 4×65 + , spoločný pre oba smery diaľnice, ktorý zabezpečuje premostenie hlbokého údolia potoka Lodina. Dĺžka mosta je . Z konštrukčného hľadiska ide o zaujímavosť najmä v tom zmysle, že most nie je budovaný naraz na celú šírku, ale postupne – najprv sa pomocou ťažkej hornej výsuvnej skruže BERD vybuduje po poliach len široký a 2,6 –  vysoký komorový nosník, na ktorý sa zavesia prefabrikované vzpery dĺžky a následne sa priečny rez zmonolitní. Rovnaká technológia bola na Slovensku po prvýkrát uplatnená pri výstavbe Mostu cez údolie Hosťovského potoka na R1 v rokoch 2009 – 2011 (tento bol ale o cca užší); následne boli podobnou technológiou postavené aj 4 mosty vrátane tohto na D1.
Sojuz T-10-1

Sojuz T-10-1 (; alebo Sojuz T-10a) mal byť sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz T-10 mal 26. septembra 1983 vyštartovať z kozmodrómu Bajkonur k stanici Saľut 7. Kvôli havárii sa však na orbitu nedostal. Necelú minútu pred štartom vypukol požiar nosnej rakety, záchranný systém (SAS, Sistema avarijnogo spasenija) zaistil oddelenie kozmickej lode, ktorá pristála asi 4 km od rampy.
Fytoplanktón

Fytoplanktón alebo rastlinný planktón je tá časť planktónu, ktorá je tvorená rastlinami; opakom je zooplanktón (a prípadne aj baktérioplanktón). V užšom zmysle a najčastejšie sem patria len autotrofné organizmy. Fytoplanktón zahŕňa najmä mikroskopické riasy (hlavne rozsievky a rastlinné bičíkovce a z bičíkovcov predovšetkým panciernatky) a sinice, ale môžu sa v ňom vyskytovať aj vyššie organizované typy rastlín drobných rozmerov.
Ojedinele sa do fytoplanktónu zahŕňajú aj všetky baktérie a huby a fytoplanktón sa potom delí na „vlastný fytoplanktón“ (planktón obsahujúci chlorofyl) a saproplanktón (baktérie a huby).
Etymológia.
Termín zaviedol nemecký zoológ Victor Hensen. Prvá časť je vedecká predpona fyto- odvodená z gréckeho slova "fyton" (rastlina). Druhá časť je slovo planktón, čo je vedecký novotvar z 19. storočia, ktorý pochádza buď z gréckeho „plankton“ (blúdiace, hnané po okolí), čo je stredný rod od slovesného prídavného mena "planktos" (blúdiaci, hnaný po okolí), alebo pochádza priamo zo slovesa „plazein“ (spôsobiť blúdenie niečoho, túlať sa).
Charakteristika.
Fytoplanktón je kľúčovou zložkou oceánov, morí a sladkovodných ekosystémov. Väčšina fytoplanktónu nie je viditeľná voľným okom. Je však zastúpená v ohromných množstvách a variantoch. Niektoré sú viditeľné ako farebné škvrny na povrchu vodných plôch, najmä tie, ktoré v bunkách obsahujú chlorofyl a príslušné pigmenty (fykobiliproteín a xantofyl).
Anita

Anita je ženské Anna hebrejského pôvodu. Ďalším variantom mena je Anitta. Je to španielska podoba mena Anna a vykladá sa ako milostná lebo milosť, prípadne skrátené Juanita (Jana), používaná dnes už ako základná podoba. Rovnaký pôvod má aj meno Aneta.
Hebrejsko-biblický kontext: Biblické dieťa mena Anna je grécka verzia hebrejského mena Hannah. Význam tohto mena je milosť. Anna sa vyslovuje An-nah. Anna bola prorokyňa v Jeruzaleme. Bola dcérou Fanuelova z pokolenia Asser. Ako stará žena, Anna videla malého Ježiša pri chráme a okamžite ho spoznala ako dlho očakávaného Mesiáša. 
Domácke podoby mena: Anuška, Anitka, Aňa, Nita
V roku 2014 sa v Česku narodilo 55 dievčat pomenovaných Anita. Jedná sa tak teraz o 128. najčastejšie dievčenské meno u novorodencov.
Nikolaj Nikolajevič Semionov

Nikolaj Nikolajevič Semionov (; * 15. apríl 1896, Saratov† 25. september 1986, Moskva) bol ruský fyzik a chemik. V roku 1956 sa stal nositeľom Nobelovej ceny za chémiu za prácu o mechanizme chemických transformácií.
Život.
Semionov bol promovaný na katedre fyziky Petrohradskej univerzity (19131917), kde študoval u Abrama Fiodoroviča Ioffeho. V roku 1918 sa presunul do Samary, kde bol poddôstojníkom Kolčakovej „Bielej armády“ počas ruskej občianskej vojny.
V roku 1920 sa vrátil do Petrohradu a mal na starosť laboratórium elektronových fenoménov na Petrohradskom fyzikálno-technickom inštitúte, ktorého bol aj riaditeľom. V roku 1921 sa oženil s lingvistkou Mariou Boreiše-Livoreskou (študentkou u Žirmunského), ktorá však o dva roky neskôr zomrela. V roku 1923 si vzal Mariinu neter Natáliu Nikolajevnu Burtsevovou, s ktorou mal syna Nikolaja a dcéru Ľudmilu.
Počas tohoto ťažkého obdobia spoločne s Piotrom Kapicom objavili spôsob, ako merať magnetické pole u atómového jadra (1922). Neskôr tento experimentálny postup vylepšil Otto Stern a Walther Gerlach a je známy ako Stern-Gerlachov experiment.
V roku 1925 študoval spolu s Jakovom Frenkelom kinetiku kondenzácie a adsorpcie vodných par. V roku 1927 študoval ionizáciu v plynoch a vydal významné dielo „Chémia elektrónov“. V roku 1928 spoločne s Vladimirom Fockom vytvorili teóriu tepelného prierazu dielektrika.
Prednášal na Petrohradskom Polytechnickom inštitúte, ktorého profesorom bol menovaný v roku 1928. V roku 1931 založil Inštitút chemickej fyziky pri Akadémii vied ZSSR (ktorý bol v roku 1943 presunutý do Černologovky) a stal sa jeho prvým riaditeľom. V roku 1932 sa stal členom Akadémie vied Sovietskeho zväzu.
Významné práce.
Jeho výnimočná práca na mechanizme chemických transformácií zahrnuje dôkladnú analýzu aplikácie teórie reťazenia rozmanitých reakcií (19341954) a ešte významnejšie, procesy spaľovania. Vytvoril teóriu degenerovaného rozkladu, ktorá viedla k lepšiemu pochopeniu úkazov spojených s periodickým prerušením oxidačného procesu.
O svojej práci napísal dve dôležité knihy. "Цепные реакции" (Reťazové reakcie) bola zverejnená v roku 1934, anglické vydanie vyšlo o rok neskôr. To bola prvá kniha v Sovietskom zväzu, ktorá rozvíjala detailne teóriu nerozvetvených a rozvetvených chemických reťazových reakcií. "О некоторых проблемах химической кинетики и реакционной способности" (O niektorých problémoch chemickej kinetiky a reaktivity) – prvé vydanie bolo v roku 1954, zrevidované v roku 1958; bola vydaná v Anglicku, USA, Nemecku aj v Číne.
Ocenenie.
V svojich 36 rokoch (v roku 1932) sa stal členom Akadémie vied ZSSR. V roku 1956 bola jeho práca ocenená Nobelovou cenou za chémiu, spoločne s Cyrilom Normanom Hinshelwoodom). Stal sa tiež dvakrát hrdinom socialistickej práce (1966, 1976), bola mu udelená dvakrát Stalinova cena (1941, 1949), v roku 1976 Leninova cena, bol členom zahraničných akadémií vied, napr. v roku 1963 sa stal zahraničným členom Národnej akadémie vied Spojených štátov amerických a bol nositeľom mnohých ďalších cien.
Pythostratos (olympionik)

Pythostratos ("Pythostratos") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 368 pred Kr.
Pythostratos z Efezu (podľa inej verzie z Atén) bol na 103. hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Záznam o olympijskom víťazstve Pythostrata je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Olympijské víťazstvo Pythostrata zaznamenal aj historik Diodoros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním nástupu macedónskeho kráľa Ptolemaia na trón po násilnej smrti jeho predchodcu Alexandra II.
Pythostratos

Pythostratos ("Pythostratos") môže byť:
Danosť (entita)

Danosť je entita jestvujúca bez nášho pričinenia. Dôležitým druhom daností sú
východiskové danosti; vlastnosť toho, čo je dané.
Existujú rôzne súbory daností, jedným z význačných súborov daností je celok predsynkriticky daného.
Referendum v Slovinsku v roku 2015

20. decembra 2015 sa v Slovinsku konalo referendum o legalizácii manželstiev osôb rovnakého pohlavia. 
Zákon, uznávajúci rovnakopohlavné manželstvá bol v referende zamietnutý, keďže väčšina zúčastnených (63,51%) hlasovala proti zákonu. Zároveň volebná účasť v referende dosiahla viac ako 36 percent - hlasovania sa zúčastnilo vyše 623-tisíc ľudí (36,38%), pričom ich muselo byť aspoň 343 104 (20 percent) z celkového počtu oprávnených voličov asi 1,714 milióna - čo je podmienka záväznosti referenda v Slovinsku. 
V roku 2012 sa v Slovinsku konalo podobné referendum, v ktorom 54,55 percenta voličov pri volebnej účasti 30,31 percenta zamietlo rozšírenie práv registrovaných partnerstiev osôb rovnakého pohlavia.
Pozadie.
Slovinskí poslanci schválili 3. marca 2015 v parlamente zákon, ktorý zmenil definíciu manželstva zo zväzku muža a ženy na zväzok dvoch osôb. Oponenti zákona následne zozbierali dostatočný počet podpisov (v Slovinsku je potrebných na vypísanie referenda o schválenom zákone 40-tisíc podpisov, po zozbieraní vyše 48-tisíc sa oponenti zákona obrátili na parlament) na vypísanie referenda, ktorého úspešnosť znamená automatické zamietnutie zákona prijatého parlamentom. Následne 26. marca schválil slovinský parlament zablokovanie referenda na základe jeho protiústavnosti, keďže slovinská ústava neumožňuje ľudové hlasovanie o zákonoch, ktoré sa dotýkajú ľudských práv a základných slobôd. Zástanci referenda napadli rozhodnutie na Ústavnom súde, ktorý sa 22. októbra 2015 uzniesol, že parlament nemá právomoc vyhlásiť referendum za protiústavné. Referendum bolo následne parlamentom vypísané na 20. decembra 2015.
Proti zákonu sa postavila katolícka cirkev aj pápež František. Množstvo politikov z EÚ, vrátane slovinskej eurokomisárky Violety Bulcovej, volalo po hlasovaní za zákon.
Prieskumy.
Prieskumy prinášali pomerne vyrovnané výsledky, keď proti zákonu boli skôr muži, veriaci a vidiecke obyvateľstvo, kým ženy, ateisti, obyvatelia miest a obyvatelia Prímoria vykazovali vyššiu podporu. Konečný výsledok referenda bol napokon jednoznačnejší ako ukazovali prieskumy, keď hlasovanie dopadlo v pomere 36:64.
Výsledky.
Voliť sa dalo od utorka 15 decembra 2015. Vyše 63 percent voličov zákon zamietlo a zároveň bola účasť dostatočná, aby bol výsledok hlasovania záväzný. Zdroj: Stránka výsledkov
Archias

Archias alebo Archiás ("Archias", Archiás) môže byť:
Jan Góra

Jan Wojciech Góra OP (* 8. február 1948, Prudnik† 21. december 2015, Poznaň) bol poľský dominikán, presbyter, doktor teológie a študentský kaplán v Poznani. Od roku 1997 až do svojej smrti organizoval Celopoľské stretnutie mládeže Lednica 2000 pri jazere Lednica za účasti až stovky tisíc mladých ľudí. Bol blízkym priateľom pápeža sv. Jána Pavla II.
Zomrel 21. decembra 2015 večer počas slávenia svätej omše následkom opuchu pľúc a zástavy srdca. Zármutok nad jeho úmrtím verejne vyjadrili mimo iných poľský prímas Wojciech Polak a prezident Andrzej Duda.
Mohyliv-Podiľskyj

Mohyliv-Podiľskyj (; ; ; /"Movilău"; ) je mesto na Ukrajine vo Vinnyckej oblasti. V roku 2012 tu žilo 32 099 obyvateľov. Leží v oblasti Podolia na ľavom brehu rieky Dnester, ktorý tu tvorí hranicu medzi Ukrajinou a Moldavskom, naproti moldavskému mestu Otaci.
Sídliska: Odaja, Soňačne
Kolumbijské národné futsalové družstvo žien

Kolumbijské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Kolumbiu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Colombiana de Fútbol" (FCF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007, na juhoamerických majstrovstvách. Jeho najväčším úspechom je zisk titulu juhoamerického majstra v roku 2015.
Vrcholné podujatia.
Kolumbijské družstvo sa predstavilo na 5 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2007. Hneď na prvom sa dostalo do finále, kde prehralo s . O dva roky neskôr na tomto podujatí medailový úspech zopakovalo. V roku 2015 v Uruguaji dosiahlo svoj najväčší úspech, keď sa pri neprítomnosti Brazílie stalo víťazom kontinentálnych majstrovstiev; vo finálovom zápase zvíťazilo nad domácim tímom. 
Družstvo sa taktiež stalo víťazom futsalového turnaja Bolivarianských hier v roku 2009 a futsalového turnaja Juhoamerických hier v roku 2018.