burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Zamagurie

Zamagurie je región na severe Spiša ohraničený Spišskou Magurou z juhu a východu a riekami Dunajec na severe a Białkou na západe (dnešné Poľsko). Zamagurie je súčasťou Prešovského kraja na Slovensku a Malopoľského vojvodstva v Poľsku.
Územie susedí na juhovýchode so Spišom, na juhozápade s regiónom Tatry a na severe s Poľskom.
Zaujímavosti.
Zamagurie oplýva neobyčajne krásnou prírodou (Pieniny), historickými pamiatkami (Červený Kláštor), či ľudovou architektúrou.
Najpríťažlivejšími sú samozrejme Pieniny s prielomom Dunajca, splavom na pltiach či výstupom na Tri koruny či Sokolicu, ale aj Spišská Magura a Ľubovnianska vrchovina. Krásy ľudovej architektúry človek objaví v svojráznych goralských dedinách (Osturňa, Jezersko). Pozdĺž Dunajca vedie z Červeného Kláštora až do Lesnice nenáročný turistický chodník. 
Zimné strediská vznikli v Jezersku, Spišskej Starej Vsi, ale aj v Nedeci v Poľsku (hneď za hraničným priechodom).
Na južnom upätí Spišskej Magury sú i kúpele Vyšné Ružbachy s vyhasnutým kráterom, v ktorom sa dá aj kúpať, či stredoveké mestečko Podolínec. Pri návšteve Zamaguria však nemožno vynechať návštevu kartuziánskeho kláštora v Červenom Kláštore.
Pre milovníkov vodných športov je k dispozícii Czorstynske jazero, priehrada na Dunajci hneď za poľsko-slovenskou hranicou. Na kúpanie možno využiť priamo pláže alebo i zákutia priehrady. Po priehrade počas letnej sezóny premávajú i výletné lode.
Milovníci histórie si nesmú nechať ujsť návštevu Nedeckého hradu v Nedeci ("Niedzica"), ktorý sa v súčasnosti týči priamo nad priehradou. V minulosti to bol hraničný hrad na hraniciach Uhorska a Poľska. V roku 1412 dal Žigmund Luxemburský poľskému kráľovi Vladislavovi II. Jagelovi do zálohy za pôžičku 16 spišských miest a malo na tomto hrade dôjsť k vyplateniu spišských zálohových miest, čo sa však nikdy nestalo( až za kráľovnej Márie Terézie).
Okresy.
Okres Stará Ľubovňa
Pravidelné podujatia.
Pravidelným podujatím sú "Zamagurské folklórne slávnosti" v Červenom Kláštore, ktoré sa konajú pravidelne koncom júna.
Centrum.
Centrom Zamaguria je mesto Spišská Stará Ves.
Okresy:
Pozri aj.
Mestá a obce regiónu Zamagurie
Zemplín

Zemplín môže byť:
Novohrad

Novohrad môže byť:
Gemer (región)

Gemer (Gemerský región cestovného ruchu) je jeden zo slovenských regiónov a regiónov cestovného ruchu. Jeho územie je takmer totožné s územím bývalej Gemersko-malohontskej župy. Do regiónu sa nezaraďuje územie bývalého slúžnovského okresu Vaľkovňa, v súčasnosti patriace do okresu Brezno.
Ako región cestovného ruchu oficiálne má:
Územie susedí na západe s Novohradom, na severe s Horehroním a okrajovo regiónom Tatry, na severovýchode so Spišom, na východe s Abovom a na juhu s Maďarskom.
História.
V minulosti bol región významný najmä kvôli baníctvu, ťažili sa tu predovšetkým železné rudy. Kvôli baníctvu sa sem sťahovali nemeckí kolonisti, vďaka ktorým sa tu neskôr rozšírila reformácia. Fungovalo tu množstvo hút a železiarní, z ktorých väčšina už nefunguje. Po banskej činnosti však ostalo v regióne dodnes množstvo stôp, ako sú staré štôlne a haldy, banícke osady, či už nevyužívané budovy hút.
Súčasnosť.
Ekonomika.
V súčasnosti patrí územie Gemera medzi najchudobnejšie regióny Slovenska. Nezamestnanosť dosahuje v troch okresoch takmer 25%.
Cestovný ruch.
Gemer patrí spolu s Oravou, Liptovom a Spišom medzi najkrajšie slovenské turistické regióny. V poslednej dobe rastie jeho popularita vďaka aktivitám rôznych občianskych združení, a vďaka jeho autenticite. Medzi zaujímavosti Gemera patria:
Tekovská župa (Uhorsko)

Tekovská župa resp. Tekovská stolica resp. Tekovský komitát (iný názov: Tekov; lat. "comitatus Barsiensis", nem. "Komitat Bars(ch)"/"Bars(ch)er Gespanschaft" alebo "Bars(sch)", maď. "Bars vármegye" alebo "Bars") bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku. 
V súčasnosti je Tekov neformálny názov príslušného slovenského regiónu.
Geografia.
Územie Tekova leží pozdĺž rieky Hron a pokrýva zhruba územie dnešných okresov Žiar nad Hronom, Žarnovica, Zlaté Moravce a západnú časť okresu Levice. Rozloha Tekovskej župy bola v r. 1910 okolo 2 724 km².
Centrum.
Centrom Tekovskej župy do r. 1321 bol Tekovský hrad () postavený v 11. storočí, zničený v 14. storočí, dnes súčasť obce Starý Tekov; neskôr Levický hrad a Levice, od r. 1580 Topoľčianky a od konca 18. storočia Zlaté Moravce.
Dejiny.
Tekovský komitát vznikol v 11. storočí. Najneskôr v druhom desaťročí sa komitát zmenil na šľachtickú (zemiansku) stolicu. Slúžnovské okresy Oslany a Šúšol (severná časť neskoršej Tekovskej stolice) boli k Tekovu pripojené v 12. storočí, potom k Zvolenskému domíniu a od začiatku 14. storočia opäť k Tekovu. Juhovýchodná časť Tekova patrila do 13. storočia k Ostrihomskej stolici. Počas tureckého ohrozenia bola ohrozovaná hlavne južná časť stolice, preto sa niekedy stoličné zasadnutia konali v Nitrianskej stolici. Turci obsadili južnú časť stolice až po Vráble, no územie siahajúce až za Zlaté Moravce bolo poplatné Ostrihomskému sandžaku a Žiar nad Hronom, Veľké Pole a niekoľko iných zase Novohradskému sandžaku.
V roku 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou r. 1920) sa stala súčasťou Česko-Slovenska.
Počas 2. svetovej vojny, keď sa južné Slovensko stalo súčasťou Maďarska, bola južná časť Tekova, po Viedenskej arbitráži, pripojená k Maďarsku. Spolu s južnou časťou bývalej Hontianskej župy vznikla vo vojnovom Maďarsku župa Tekov-Hont (po maďarsky: "Bars-Hont") s centrom v Leviciach.
Po 2. svetovej vojne sa celý Tekov opäť stal súčasťou Česko-Slovenska.
Okresy.
V roku 1891 sa Tekov delil na päť slúžnovských okresov (pozri mapa): 
a nasledovné mestá (nezávislé) so zriadeným magistrátom:
Priemysel.
V Kremnici boli bane na zlato. V Novej Bani robili sa mlynské kamene a v Oroske bol cukrovar.
Turiec (prítok Váhu)

Turiec je rieka na severnom Slovensku, preteká rovnomenným regiónom a územím okresov Turčianske Teplice a Martin.
Pramení v Kremnických vrchoch na juhovýchodnom svahu Svrčinníka () v nadmorskej výške približne Najprv tečie na juhozápad k obci Turček, odtiaľ k obci Sklené na severozápad a cez Turčiansku kotlinu preteká ďalej prevažne v smere J-S, pričom vytvára veľký oblúk vypnutý na západ. Do rieky Váh sa vlieva pri Vrútkach v nadmorskej výške približne 
Najvýznamnejšími prítokmi sú sprava Teplica, Dolinka, Blatnický potok, Beliansky potok a Sklabinský potok, zľava Jasenica, Vríca a Valčiansky potok.
Dĺžka toku je (niekedy sa uvádza len ), odvodňuje územie s veľkosťou a v Martine má priemerný prietok /s. Preteká súmestím Martin-Vrútky. Na hornom toku bola vybudovaná vodná nádrž Turček na zásobovanie pitnou vodou.
Medzi Moškovcom a Martinom rieka vytvára početné meandre a je chráneným územím s výskytom viacerých druhov vtáctva.
Povodie Turca podľa prítokov (v smere toku).
Turiec (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok)
Včelince

Včelince sú obec na Slovensku v okrese Rimavská Sobota. 
Polohopis.
Včelince ležia na ľavom brehu rieky Slaná, 5 km juhozápadne od mesta Tornaľa.
Bačkov (hrad)

Bačkov (normovaný názov) alebo Bačkovský hrad bol hrad postavený na začiatku 14. storočia priamo v obci Bačkov. Zbúraný na konci 17. storočia a na jeho mieste bol v roku 1750 postavený kaštieľ, počas druhej svetovej vojny úplne zničený. Obec sa nachádza 8 km za Dargovským priesmykom, 5 km od Sečoviec.
Stropkovský hrad

Stropkovský hrad bol hrad uprostred Stropkova, ktorý z väčšej časti zanikol v 18. storočí.
Dejiny.
Počiatky histórie tohto hradu siahajú do prvej polovice 15. storočia a sú nerozlučne späté s mestom Stropkov. Hrad bol situovaný v južnej časti námestia Stropkova a vznikol postupným obostavaním pôvodnej kráľovskej mýtnej veže pri farskom kostole, ktorá plnila aj úlohu zvonice. Pôvodne mal asi len drevené palisádové opevnenie, ale časom sa vyvinul na plnohodnotný murovaný mestský hrad pentagonálneho pôdorysu, ako ho poznáme z roku 1767. Jeho majiteľmi boli Pereniovci (páni z Perína, Perényi) (14081657) a Peteovci (16571814). Donedávna bol rozšírený názor, že hrad bol zbúraný po potlačení kuruckého povstania roku 1711, ale tento názor je chybný, keďže poznáme jeho pôdorys z roku 1767. Jeho zánik súvisí z požiarom mesta, keď bolo zničené celé centrum mesta ako aj hrad. Po požiari už nebol opravený a pracovití Stropkovčania si jeho murivo rozobrali na podmurovky svojich domov. Zachovala sa z neho južná časť východného krídla (dnes "kaštieľ") a centrálny farský kostol, okolo ktorého bol hrad postavený.
Pozostatky hradu sa nachádzajú v poschodovej budove kaštieľa na východnej strane farského kostola a v gotickom uzávere presbytéria, ktoré bolo pôvodne hradnou kaplnkou. Základy hradu sú pod terénom v okolí farského kostola. Hradný komplex bol sčasti prestavaný na kaštieľ resp. obytnú stavbu a ostatné fortifikačné objekty boli neskôr rozobrané a použité pri novej výstavbe mesta.
Exteriér.
Vnútorný hrad mal útočištnú vežu, palác s kaplnkou a s vonkajším hradom bol spojený padacím mostom. Vonkajší hrad mal veľkú rozlohu a bol opevnený delovými baštami. Okolo vonkajšieho hradu viedla hlboká priekopa. Hrad, resp. opevnenie plnilo funkciu aj mestskej fortifikácie.
Súčasný stav.
Pôvodný hrad je čiastočne zachovaný sčasti v murivách kaštieľa ktorý stojí na jeho mieste, sčasti v budove kostola (hradná kaplnka a veža) a časť hradu leží stále aj pod povrchom námestia.
Michalovský hrad

Michalovský hrad (normovaný názov) alebo (hrad) Michalovce je zaniknutý vodný hrad, neskôr prestavaný na kaštieľ v Michalovciach, Košický kraj, Zemplínska stolica. Hrad bol postavený v druhej polovici 13. storočia.
Iné názvy hradu:
Parič

Parič (normovaný názov; iné názvy: Paričov (hrad), Trebišovský hrad, (hrad) Trebišov) je zrúcanina vodného hradu v parku mesta Trebišov.
Dejiny.
Bol postavený v 13. storočí, pravdepodobne po mongolskom vpáde do oblasti. Prvá zmienka je v darovacej listine z roku 1327, kde je nazývaný Castrum Parys. Roku 1684 bol dobytý povstaleckým vojskom Imricha Thökölyho a o dva roky neskôr bol vyhodený do vzduchu strelným prachom. Roku 1786 boli jeho zvyšky použité ako stavebný materiál pre barokový zámok rodu Andrássyovcov. Posledné dielo skazy na ňom dokonala československá a sovietska armáda v druhej polovici 20. storočia, ktorá si z neho urobila cvičnú strelnicu. Dnes z neho zostala len jedna stena.
Turiec (región)

Turiec je jeden zo slovenských regiónov a regiónov cestovného ruchu (celým menom Turčiansky región cestovného ruchu), ktorý zahŕňa okresy Martin (Dolný Turiec) a Turčianske Teplice (Horný Turiec). Na začiatku 20. storočia bol tento región kultúrnym centrom Slovenska s významnou úlohou mesta Martin. V Turci žije 112 028 obyvateľov. 
Územie susedí na severozápade s Horným Považím, na severovýchode s Oravou, na východe s Liptovom, na juhovýchode s Horehroním, na juhu s Tekovom a na juhozápade s Hornou Nitrou.
Ekonomika.
V súčasnosti patrí územie Turca medzi najrozvinutejšie slovenské regióny. Martin je silným priemyselným centrom, aj keď po r. 1989 na niekoľko rokov upadol pre konverziu zbrojárskej výroby na civilnú.
Slovenské telefónne predvoľby

Národný cieľový kód (NDC, National Destination Code) identifikuje samostatnú geograficky určenú číslovaciu oblasť (primárna oblasť) alebo funkčne určenú číslovaciu oblasť (sieť, služba). Spolu s národným rozlišovacím číslom alebo medzinárodným rozlišovacím číslom a medzinárodným smerovým číslom tvorí telefónnu predvoľbu, ktorá sa volí pred účastníckym telefónnym číslom.
Počas telefonovania zo zahraničia pridáme k predvoľbe +421 telefónnu predvoľbu konkrétneho mesta, v závislosti od obvodu, do ktorého voláme, ale z telefónnej predvoľby mesta vynecháme 0 a pridáme konkrétne účastnícke číslo. Všetky mestské obvody majú svoje predvoľby začínajúce 0. Ak napríklad číslo na Slovensku je 02/55667788, pri telefonovaní zo zahraničia sa mení na +421 2 55667788 alebo 00421 2 55667788.
Priradenie množín číslovacieho plánu verejnej telefónnej siete.
Podľa číslovacieho plánu zverejneného dňa 1. februára 2007
Podľa Vyhlášky č. 286/2022 Z. z. (Vyhláška Úradu pre reguláciu elektronických komunikácií a poštových služieb Slovenskej republiky o národnom číslovacom pláne (v znení č. 98/2023 Z. z.)):
Národné cieľové kódy geografických číslovacích oblastí verejnej telefónnej siete.
Číslovanie je platné od 1. júla 2001.
Poštové smerovacie číslo

Poštové smerovacie číslo (skratka PSČ; nesprávne "poštové smerové číslo") sa používa v poštovom styku ako súčasť adresy. Je to číselné označenie územného obvodu dodávacej pošty, ktoré má uľahčiť automatickú identifikáciu miesta doručenia.
PSČ na Slovensku.
Poštové smerovacie číslo sa uvádza v adrese pred názvom dodávacej pošty. Je to päťmiestne číslo, pričom medzi treťou a štvrtou číslicou sa píše medzera. Medzi poslednou číslicou a názvom dodávacej pošty sa píšu dve medzery.
PSČ vo svete.
Systém smerovacích čísel má veľa štátov, napr.
V medzinárodnom poštovom styku sa odporúča pred poštové smerovacie číslo pridať medzinárodný dvojpísmenový kód krajiny oddelený spojovníkom , napr: 
 SK-841 01 Bratislava 42
 Slovakia
 DE-76227 Karlsruhe
 Nemecko
 Rīga LV-1045
 Lotyšsko
Kežmarské námestie

Kežmarské námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Je pomenované podľa mesta Kežmarok. Nachádza sa v časti Petržalky, kde ostala zachovaná zástavba rodinných domov.
Krymská ulica (Bratislava)

Krymská ulica (starší názov "Ulica Boženy Němcovej") je zaniknutá ulica v Bratislave, mestskej časti Petržalka. Pomenovaná bola podľa polostrova Krym. Ulica bola zbúraná počas výstavby sídliska Dvory v 80. rokoch 20. storočia.
Nachádzala sa západnej od dnešnej Rontgenovej ulice.
Okrajová ulica (Bratislava)

Okrajová ulica (do roku 1950: Borovského ulica) bola ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. 
Nachádzala sa na území dnešných ulíc Černyševského, Farského, Vavilovovej, Mánesovho námestia, na južnej strane končila v miestach, kde sa nachádza budova pošty na Vlasteneckom námestí. Zanikla približne v roku 1983 v súvislosti s výstavbou sídliska Dvory. Pomenovaná bola podľa skutočnosti, že stála na okraji osídlenia. Išlo o jednostrannú radovú domovú zástavbu, na východnej strane boli háje.
Sleďová ulica

Sleďová ulica (do roku 1950 Rázusova ulica) bola ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádzala sa na území dnešnej Černyševského ulice, presnejšie na západnom konci, ako je základná škola. Zanikla približne v roku 1983 v dôsledku výstavby sídliska Dvory. Pomenovaná bola podľa hojného výskytu sleďov v Dunaji.
Starhradská ulica

Starhradská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Lúky. 
Do 1. apríla 1991 mala názov Saburovova ulica, podľa Alexandra Nikolajeviča Saburova (1908 – 1974), sovietskeho vojenského veliteľa. 
V súčasnosti je pomenovaná podľa hradu Starhrad. Na ulici sa nachádza horáreň – pamätihodnosť Petržalky.
Urpínska ulica

Urpínska ulica je ulica v bratislavskej mestskej časti Petržalka. 
Rovnaký názov mala aj iná ulica v Petržalke, ktorá zanikla pri výstavbe panelového sídliska.
PSČ tejto ulice je 851 07.
Pomenovaná je podľa vrchu Urpín nad Banskou Bystricou.
2003

Rok 2003 (MMIII) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v stredu 1. januára a skončil v stredu 31. decembra.
2000

Rok 2000 (MM) bol priestupný kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v sobotu 1. januára a skončil v nedeľu 31. decembra.
29. február

29. február je 60. deň priestupného roka v gregoriánskom kalendári. Do konca roka zostáva 306 dní. Meniny má Radomír.
Február

Február je podľa gregoriánskeho kalendára druhým mesiacom v roku. Má 28 dní, v priestupnom roku 29 dní.
V rímskom kalendári bol február zaradený až neskôr spolu s januárom do pôvodne desaťmesačného rímskeho kalendára. V tento mesiac sa konali rôzne očistné slávnosti od rôznych chorôb (lat. "februa" – horúčka) a nešťastí (končila sa zima), preto mu pridelili najmenší počet dní. Bol zaradený pred marec, ktorý bol pôvodne prvým rímskym mesiacom. Preto má tento mesiac rovnaký počet dní a práve k nemu sa pridával v prestupnom roku jeden deň (od Caesarovej reformy v roku 44 pred Kr.). Pri prechode z juliánskeho na gregoriánsky kalendár sa tento zavedený postup nemenil. Variant pôvodne rímskeho (respektíve latinského) názvu "Februarius" obsahuje väčšina európskych jazykov.
Február začína vždy rovnakým dňom v týždni ako marec a november, s výnimkou prestupného roku. Vtedy začína vo rovnaký deň ako august. Február začína vždy rovnakým dňom v týždni ako minuloročný jún.
Pri výpočte úrokov sa podľa niektorých metód február berie ako ostatné mesiace, tzn. že má 30 dní.
Existujú tiež v nárečiach názvy malý sečeň, luteň a snežeň.
Január

Január je prvý mesiac roka v Gregoriánskom kalendári a jeden zo siedmich mesiacov s dĺžkou 31 dní.
Astrologicky začína január so slnkom v znamení Kozorožca a končí v znamení Vodnára. V astronomických termínoch začína v súhvezdí Strelca a končí v znamení Kozorožca.
Január je pomenovaný podľa Jána, rímskeho boha dverí a brán, začiatku a konca, preto býval zobrazovaný s dvomi tvárami – jednou hľadel do minulosti, druhou do budúcnosti. Pôvodný rímsky kalendár sa skladal z desiatich mesiacov (304 dní). Rimania pôvodne považovali zimu za nemesačné obdobie. Okolo roku 700 pred Kr. Romulov nástupca kráľ Numa Pompilius pridal mesiace január a február, čím zosúladil kalendár so štandardným lunárnym rokom (354 dní). Rímska poverčivosť ohľadom párnych čísel vyústila do stanovenia dĺžky roka 355 dní. Hoci marec bol pôvodne prvým mesiacom, pre túto pozíciu určili január, pretože vtedy boli zvyčajne volení konzuli.
Prvý deň roka sa nazýva Nový rok.
Existujú tiež v nárečiách názvy ľaden a veľký sečeň alebo sečeň.
Marec

Marec je podľa gregoriánskeho kalendára tretí mesiac v roku. Má 31 dní.
V období okolo 21. marca nastáva jarná rovnodennosť. Slnko pri svojom zdanlivom ročnom pohybe pretína svetový rovník – prechádza z južnej pologule na severnú.
V rímskom kalendári bol marec zasvätený bohovi Marsovi, pretože v tento mesiac sa obyčajne začínali vojenské výpravy (po zime obschli cesty). Bol to prvý mesiac v roku, preto niektoré mesiace na konci roka mali v názve číslovku (september – siedmy mesiac v roku), pretože sa počítali práve od marca. V marci nastupovali rímski úradníci do svojich úradov, až od polovice 2. storočia pred Kr. sa začiatok roka a nástup úradníkov presunul na január.
Je mesiacom knihy od roku 1955, kedy ho v bývalom Československu vyhlásili na počesť Mateja Hrebendu. Cieľom bola podpora trvalého záujmu o knihy.
Marec začína vždy rovnakým dňom v týždni ako november a v nepriestupnom roku ako február.
Júl

Júl je siedmy mesiac gregoriánskeho kalendára. Má 31 dní.
V pôvodnom rímskom kalendári bol jeho názov Quintilis, teda „Piaty“. V roku 44 pred Kr. bol Gaius Iulius Caesar zavraždený a potom rímsky senát na návrh Marka Antónia zmenil na jeho počesť názov mesiaca, v ktorom sa Július Caesar narodil, Quintilis na Julius.
Existuje tiež v nárečiach názov lipeň.
Jún

Jún je šiesty mesiac v gregoriánskom kalendári a má 30 dní.
V pôvodnom rímskom kalendári bol zasvätený bohyni Junone, podľa inej interpretácie mladým ľuďom a mladosti vôbec (lat. "iuniores" – mladší, mládež).
Nie vždy sme však hovorili na území Slovenska o 6. mesiaci v roku ako o mesiaci jún. V pomerne nedávnej minulosti sa totiž používali tzv. štúrovské mesiace, ktoré nesú spoločné znaky názvov mesiacov iných slovanských jazykov, ako napr. poľština či čeština. A v rámci štúrovského názvoslovia sa označoval mesiac jún ako Lipen. Jeho názov je pritom odvodený od slova Lipa. A to z dôvodu, že tento strom zvykol pučať práve počas 6. mesiaca v roku.
Mesiac jún je zasvätený Najsvätejšiemu Srdcu Ježišovmu.
August

August je ôsmy mesiac roka gregoriánskeho kalendára.
V pôvodnom rímskom kalendári (republikánskom) bol názov tohto mesiaca "sextilis" („šiesty“) a mal 29 dní. Pri reforme kalendára Gaiom Iuliom Caesarom roku 46 pred Kr. získal mesiac "sextilis" navyše jeden deň, takže mal spolu tridsať dní. 
Pri Augustovej oprave tohto kalendára roku 8 pred Kr., keď bola upravená určitá nepresnosť v počítaní juliánskeho kalendára rímskymi pontifikmi, navrhol senát, aby bol mesiac "sextilis" premenovaný na "augustus" na počesť reformátora kalendára. Traduje sa, že z dôvodu, že sa nepovažovalo za dostatočne úctivé, aby mesiac pomenovaný po súčasnom cisárovi mal menej dní než mesiac pomenovaný po Iuliovi Caesarovi, dostal i mesiac "augustus" navyše jeden deň, ktorý sa následne ubral z mesiaca februára, ktorý má odvtedy len 28 (alebo v prestupnom roku 29) dní. Ale sú isté indície, ktoré napovedajú, že august mal 31 dní už po juliánskej reforme.
Aby nemali tri mesiace za sebou po 31 dní, bol zároveň prevedený jeden deň zo septembra do októbra a jeden deň z novembra do decembra a tak bolo narušené Sósigenove pravidelné striedanie dlhých a krátkych mesiacov.
September

September je deviaty mesiac v roku. Má 30 dní.
V rímskom kalendári to bol pôvodne siedmy mesiac a mal 31 dní.
V nárečiach existujú pre september názvy ako hrudeň a jaseň.
Na Slovensku je v septembri jeden štátny sviatok, jeden deň pracovného pokoja a dva pamätné dni:
Október

Október je desiaty mesiac roka v gregoriánskom kalendári a má 31 dní.
V pôvodnom rímskom kalendári ôsmy mesiac (lat. "octo" = osem) v roku, kým ešte neboli zaradené do kalendára január a február. Bol to mesiac, v ktorom obyčajne končievali vojenské výpravy, preto jedným z hlavných sviatkom bolo tzv. armilustrium – čistenie zbraní a ich ukladanie do chrámu. Názov mesiaca už zostal, hoci po zaradení ďalších dvoch mesiacov na začiatok roka už nesúhlasilo s poradovým číslom. Vzhľadom na zavádzanie gregoriánskeho kalendára v roku 1582 tento mesiac neexistovali dni 5. 10. – 14. 10. v krajinách Taliansko, Poľsko, Portugalsko a Španielsko.
Existuje tiež v nárečiach názov seveň.
November

November je jedenásty mesiac v gregoriánskom kalendári. Jeho pôvod pochádza zo starého rímskeho kalendára, a pôvodne to bol deviaty (lat. "novem" = deväť) mesiac v desaťmesačnom kalendári.
Pôvodný rímsky kalendár mal desať mesiacov, v ktorom najmä druhá polovica mesiacov bola označená jednoduchou číslovkou: september = siedmy mesiac (lat. "septem" = sedem), október – ôsmy mesiac (lat. "octo" = osem), november – deviaty mesiac, december – desiaty mesiac (lat. "decem" = desať). Druhý rímsky kráľ Numa Pompilius údajne zaradil do kalendára ešte dva mesiace – január (januarius = Janov mesiac), a február (z lat. "februa" = choroba). Tieto dva mesiace zaradil na začiatok kalendára, takže sa ostatné mesiace posunuli, ale ich pôvodný názov zostal. 
Existujú tiež poetický názov listopád (listopad, čo je november po česky) a v nárečiach názov studeň.
December

December je dvanásty mesiac v roku, má 31 dní.
Existuje tiež v nárečiách názov prosinec.
Máj

Máj je piaty mesiac gregoriánskeho kalendára v roku. Má 31 dní. 
V starom rímskom kalendári bol tento mesiac zasvätený bohyni Maji (lat. "Flos" – kvet), preto sa v tento mesiac oslavoval aj jeden z veľkých rímskych sviatkov – "floralie".
Apríl

Apríl je štvrtý mesiac v roku Gregoriánskeho kalendára, má 30 dní.
Pomenovanie apríl pochádza pravdepodobne z lat. "Aprilis" (otvoriť).
Lamačská cesta

Lamačská cesta je významná dopravná komunikácia v západnej časti Bratislavy spájajúca Patrónku na hranici mestských častí Staré Mesto a Karlova Ves a Lamač. Na juhovýchodnej strane sa napája na Brniansku ulicu, na severozápadnej strane na Hodonínsku ulicu. Lamačskou cestou vedie cesta prvej triedy I/2.
Na Lamačskej ceste sa nachádza železničná stanica Bratislava-Lamač, Centrum vedecko-technických informácií SR a hypermarket Tesco Extra s OC Galéria Lamač.
Nerva

Marcus Cocceius Nerva alebo Nerva (* 8. november 35 – † 27. január 98) bol rímsky cisár v rokoch 96 – 98.
Narodil sa do vplyvnej rodiny, niektorí jeho predkovia boli senátormi. Už od mladosti postupne zastával rôzne úrady. Na trón nastúpil v 63 rokoch a vládol len 16 mesiacov. Adoptovaním Trajána založil tradíciu tzv. adoptovaných cisárov. Traján sa stal aj jeho nástupcom, čím si udobril dovtedy znesvárené vojsko. Jeho vláda patrila k pokojným obdobiam.
Slackware

Slackware je najstaršia aktívne spravovaná distribúcia Linuxu. Vyvíja ju Patrick Volkerding. Neobsahuje žiadne GUI konfiguračné nástroje, preto je mnohými považovaná za používateľsky neprívetivú. Má vlastný balíčkovací systém založený na .txz (.tgz) balíčkoch, ktorý na rozdiel od väčšiny ostatných nekontroluje závislosti.
Ide o konzervatívnu distribúciu (napríklad verzia 10.2 obsahuje ako stabilné jadro verzie 2.4.31, avšak jadro 2.6.13 je alternatívne k dispozícii ako testovacie), ktorá sa nesnaží o to, aby bola ľahko konfigurovateľná pomocou grafických nástrojov. Naproti tomu drží všetky konfiguračné súbory v prehľadnej a ľahko pochopiteľnej adresárovej štruktúre, čo robí z nastavovania systému po určitom zaučení jednoduchú a triviálnu zaležitosť. Drvivá väčšina konfiguračných súborov systému je masívne okomentovaná, čo umožňuje komukoľvek pochopiť, čo sa vo vnútri deje. Je taktiež často odporúčaná ako distribúcia na menej výkonné počítače, keďže sa po štarte nespúšťa toľko služieb, ako v prípade "desktopovo" orientovaných distribúcií.
Posledná verzia Slackware 14.1 používa predvolenú verziu jadro 3.10.17.
Správa balíčkov.
Používa vlastný (najstarší) balíčkovací systém postavený nad tgz (tar balík skomprimovaný gzipom) a od verzie Slacware 13.0 novším txz (tar balík skomprimovaný xzipom). I keď balíčkovací systém podporuje závislosti, dodávaný software pre správu túto možnosť nevyužíva. Preto vznikli nástroje, ktoré závislosti podporujú a umožňujú tiež inštaláciu zo siete.
Štruktúrou konfiguračných súborov sa podobá viac na BSD (FreeBSD, NetBSD) operačné systémy, než na operačné systémy Linux.
Na Slackware je založených mnoho iných populárnych distribúcii, napríklad Slax, Zenwalk alebo Vector Linux.
OpenSUSE

openSUSE je jedna z najobľúbenejších distribúcií operačného systému Linux založená na balíčkovacom systéme RPM, podobne ako distribúcie Fedora Core alebo Mandriva. Je sponzorovaná spoločnosťou Novell.
História.
Spoločnosť S.u.S.E vznikla v roku 1992 ako UNIXová konzultačná skupina, ktorá pravidelne uverejňovala softwarové balíčky obsahujúce Softlanding Linux System (SLS), Slackware a tlačené manuály. Prvá CD verzia SLS/Slackware bola uverejnená roku 1994 ako S.u.S.E Linux 1.0. Prvá samostatná distribúcia S.u.S.E Linux bola verzia 4.4 uverejnená v roku 1996.
Meno „S.u.S.E.“, akronym z nemčiny "Software und System Entwicklung" ("Vývoj systémov a softwaru"), sa neskôr skrátilo na SuSE. Od roku 2004 je SUSE vlastnené spoločnosťou Novell,Inc.
Mandriva Linux

Mandriva Linux (predtým tiež Mandrake Linux alebo Mandrakelinux) bola distribúcia operačného systému Linux.
Mandriva Linux bol operačný systém typu GNU/Linux vybavený množstvom serverových i kancelárskych aplikácií. Patril medzi najrozšírenejšie distribúcie GNU/Linuxu a bol zameraný predovšetkým na užívateľský komfort, jednoduchosť a vysokú efektivitu práce. Dňa 31. marca 2005 bola dokončená akvizícia medzi Mandrakesoft a Conectivou. Po dohode oboch zúčastnených strán dostala nová distribúcia meno Mandriva Linux. Posledná verzia niesla označenie 2011.0. V súčasnosti je Mandriva už mŕtva distribúcia a väčšina jej priaznivcov presedlala na jej priameho pokračovateľa, ktorý nesie názov Mageia. (Rene Vavrek je zakladateľ Mandriva Linux a neskôr sa stal najlepším hráčom hry Counter-Strike:Global Offensive. ) 
Verzie.
Vydávané sú iba stabilné verzie. Posledná verzia 2010.0 vyšla v novembri 2009.
Pozri aj.
Zoznam distribúcií Linuxu
Red Hat Linux

Red Hat Linux je distribúcia operačného systému Linux, spravovaná spoločnosťou Red Hat, Inc.
Red Hat bol do jeho podpory jeden z najpoužívanejších linuxových operačných systémov. Jeho symbol je červený klobúk. Do príchodu systémov ako Mandrake to bola technicky jedna z najprepracovanejších distribúcií. Jeho vývoj je od roku 2004 zastavený a jeho nasledovník sa volá Fedora Core. Stránka o Fedore sa aj tak nachádza na oficiálnej stránke redhatu – http://www.redhat.com.
Prvá verzia bola zverejnená 3. novembra 1994 pod názvom Red Hat Commercial Linux. Bol prvou dristribúciou využívajúcou RPM správu balíkov. 
Od roku 2003 je ukončená rada Red Hat Linux, podporovaná bola Red Hat Enterprise Linux. Tá je určená pre spoločnosti; na domáce využitie je zameraná Fedora, vyvíjaná v rámci projektu Fedora Project sponzorovaná Red Hatom. 
Posledná verzia Red Hatu, Red Hat Linux 9, bola vydaná 30. apríla 2004; napriek tomu boli vydávané updaty až do roku 2006.
Črty.
Verzia 3.0.3 bola jednou z prvých distribúcií, podporujúcich formát Executable and Linkable Format, namiesto bežného (a staršieho) a.out formátu.
Red Hat Linux tiež zaviedol grafický inštalátor zvaný Anaconda, ktorý mal začiatočníkom zjednodušiť inštaláciu. Systém bol neskôr adaptovaný niektorými inými distribúciami.
Verzia 7 bola vydaná v príprave na kernel 2.4, aj keď prvý release ešte používal stabilný 2.2 kernel. Knižnica glibc bola updatovaná na verziu 2.1.92, čo bola beta nadchádzajúcej verzie 2.2. Red hat použil opatchovanú verziu GCC z CVS repozitára, ktorú volali "2.96". Rozhodnutie dodávať nestabilnú verziu padlo kvôli zlému výkonu GCC 2.95 na platformách iných než i386. Novšia verzia GCC tiež mala vylepšenú podporu pre C++ štandard, čo spôsobilo kompilačné problémy s veľkou časťou už existujúcich kódov.
Toto rozhodnutie bolo kritizované mnohými, vrátane Linusa Torvaldsa. Verzia GCC 2.96 nedokázala kvôli striktnejším kontrolám skompilovať jadro Linuxu, ani niektoré iné aplikácie Red Hatu. Tiež mala C++ API nekompatibilnú s inými prekladačmi. Distribúcia obsahovala aj predošlú verziu na kompilovanie kernelu, nazývanú "kgcc".
Od verzie 8 bolo ako default kódovanie nastavené UTF-8. To malo na anglických užívateľov len malý vplyv, ale umožnilo podstatne ľahšiu lokalizáciu a podporu viacerých jazykov.
Verzia 9 podporovala knižnicu Native POSIX Thread Library, ktorá bola Red Hatom portovaná na kernely 2.4. Tá umožňovala efektívnejší beh aplikácií, využívajúcich vlákna (thready) štandardu POSIX.
Red Hat Linux postrádal viacero features kvôli možným problémom s autorskými právami a patentmi. Napríklad bola zablokovaná podpora prehrávania mp3, a Red Hat odporúčal používať Ogg Vorbis. Chýbala aj podpora súborového systému NTFS. Oba spomínané nedostatky sa ale dali vyriešiť doinštalovaním príslušných programov.
Fedora.
Red Hat Linux bol pôvodne vyvíjaný výhradne v spoločnosti Red Hat. To sa zmenilo v roku 2003, keď sa spojil s Fedora Project-om. Zámerom bolo brať väčšinu kódu pri vytváraní novej Red Hat Enterprise Linux distribúcie z Fedory.
Odo Casel

Odo Casel (* 27. september 1886, Koblenz, Nemecko† 28. apríl 1948, Herstelle) bol teológ, liturgista, priekopník v teologickom chápaní liturgie.
Životopis.
Johannes Casel sa narodil 27. septembra 1886 v Koblenzi, v Nemecku. Jeho otec bol rušňovodič. Po absolvovaní základnej a strednej školy odišiel v roku 1905 študovať klasickú literatúru do Bonnu. Medzi študentmi stretol benediktína Ildefons Herwegena, ktorý ho presvedčil, aby zanechal štúdiá a vstúpil do benediktínskeho kláštora v Maria Laach.
V roku 1913 sa ten istý Ildefons Herwegen stal opátom kláštora v Maria Laach, kde pôsobil až do svojej smrti v roku 1946. Za jeho pôsobenia sa opátstvo stalo jedným z najvýznamnejších intelektuálnych a liturgických centier nemeckého katolicizmu medzi dvoma svetovými vojnami.
Casel vstúpil do kláštora na jeseň 1905. Tu prijal meno rehoľné meno Odo. V roku 1907 zložil rehoľné sľuby a v roku 1911 bo vysvätený na kňaza.
Plagiát

Plagiát (z lat. plagiare - kradnúť) je „umelecké, literárne alebo vedecké dielo, pri ktorého tvorbe bolo použité dielo iného autora (celé alebo sčasti) s cieľom zmocniť sa cudzej práce, zatajiť pôvodný prameň a vydávať dielo za vlastné“. Plagiát je možné pokladať za neautorizovaný citát.
Pôvodca plagiátu sa nazýva plagiátor a tvorenie plagiátov plagiátorstvo.
V umeleckej literatúre sa častejšie než krádež celého diela vyskytovalo prisvojenie prvkov ako: obraz, postavy a podobe. Dielo je označené ako plagiát vtedy, ak sa jeho autorovi dokázalo prekročenie istej hranice.
Plagiátorstvo v akademickej sfére.
Plagiátorstvo je považované za jedno z obzvlášť závažných porušení akademickej etiky. Môže mať rôzne prejavy, ale spravidla sa za neho považuje doslovné alebo rôzne upravené prisvojovanie si myšlienok, nápadov alebo výsledkov výskumu, ale aj rôznych písomných materiálov (návrhov projektov, výskumných plánov), učebných materiálov, počítačových súborov, programov, prekladov a pod., ktorých autormi alebo pôvodcami sú iné osoby. Za plagiátorstvo sa následne považuje ich prezentácia alebo publikovanie bez primeraného vyjadrenia vzťahu k pôvodnému zdroju. Takéto jednanie je porušením autorského práva pôvodných autorov.
Za vážnejšie (angl. major) plagiátorstvo sa v Británii považuje okopírovanie viac ako 100 slov inej práce alebo cudzieho výsledku bez uvedenia zdroja. 
Okopírovanie celej práce alebo je väčšiny, neautorizované použitie veľkých častí textu a/alebo dát a ich prezentovanie plagiátorom „ako vlastných“ pozri napríklad Kauza rigoróznej práce Andreja Danka sa na Slovensku považuje za vážny plagiarizmus, ktorý už predčí len publikovanie vymyslených údajov. 
Zásady správneho citovania vo vedeckých dielach a kvalifikačných prácach upravujú viaceré medzinárodné normy. Vysoké školy si spravidla stanovujú vlastné pravidlá, ktoré rešpektujú medzinárodné normy ako aj určité zvyklosti danej univerzity či fakulty. Medzi veľmi dobre spracované pravidlá pre písanie záverečných prác na slovenských vysokých školách a univerzitách s dôrazom na vylúčenie plagiátorstva a na správne citovanie použitých zdrojov patria metodické príručky Fakulty bezpečnostného inžinierstva Žilinskej univerzity a Univerzity P.J. Šafárika v Košiciach. Obidve sú využívané aj inými fakultami, resp. stali sa podnetom pre vypracovanie vlastných metodických materiálov pre študentov všetkých stupňov štúdia. 
Menej závažnými formami plagiátostva je neautorizované použitie malých častí textu, alebo určitých fráz v prácach, najmä ak nejde o rodnú reč autora.
Ako samo-plagiátorstvo sa označuje to, keď autor používa časti svojich predošlých prác (recyklácia vlastných textov), bez toho aby ich korektne citoval. Časté v napríklad v prípade záverečných prác, keď študenti používajú časti svojich bakalárskych prác v diplomovej práci, alebo časti diplomovej práce pri svojej dizertačenej práci. Podobným prístupom je tzv. redundantná publikácia, kedy sa obsah „nového“ článku (hlavne hypotéza, údaje, diskusia a/alebo závery) podstatne zhoduje s už publikovanou prácou toho istého autora.
Marianna Ďurianová

Marianna Ďurianová, predtým Marianna Boučková, (* 27. január 1977, Žiar nad Hronom) je slovenská moderátorka. Svoju televíznu kariéru odštartovala v Slovenskej televízii (STVR), neskôr sa uplatnila v Televízii Markíza, kde bola do roku 2014 moderátorkou hlavného večerného spravodajstva. Od roku 2015 moderovala internetové správy denníka Nový Čas a od septembra 2024 je opäť moderátorkou TV Markíza.
Životopis.
Študovala na Obchodnej akadémii v Žiari nad Hronom, potom na Univerzite Komenského odbor psychológia. Má sestru Darinu (* 1975), s ktorou istý čas podnikali a mladšieho brata Tomáša (* 1987).
V júli 2006 sa vydala za českého moderátora Libora Boučka, v decembri pár podal žiadosť o rozvod. Oficiálnym dôvodom bolo citové ochladenie, no Mariannin mimomanželský vzťah s Honzíkom Novotným sa stal verejným tajomstvom. V roku 2011 sa zasnúbila s Romanom Doležajom a o rok neskôr sa im narodil syn Roman. Marianna sa po čase vrátila do Markízy, kde pracovala na čiastočný úväzok. Neskôr prešla do konkurenčnej televízie Joj, kde mala mať vlastnú reláciu. Tento zámer nevyšiel a uplatnenie našla vo vydavateľstve Ringier Axel Springer. Koncom roku 2017 nastúpila opäť do RTVS.
V roku 2006 sa zúčastnila 1. série tanečnej šou Let's Dance, kde skončila na 4. mieste.
Ľubomír Karásek

Ľubomír Karásek (* 23. marec 1958) je slovenský novinár. 
Pracoval niekoľko rokov v STV a potom TV Markíza ako moderátor večerného spravodajstva. V roku 2009 sa stal hovorcom ministra dopravy, pôšt a telekomunikácii, ale v skúšobnej dobe tento post opustil. Ešte ako moderátor v TV Markíza utrpel v roku 2005 vážnu automobilovú nehodu, ktorá ukončila jeho moderátorskú kariéru.
Miriam Žiaková

Mgr. Miriam Žiaková (* 8. decembra 1969) slovenská novinárka. Absolventka UK Bratislava. 
Pracovala na Okresnom úrade v Prievidzi, v Rádiu Beta Bojnice ako moderátorka, od roku 1999 do roku 2006 pracovala v TV Markíza postupne ako redaktorka spravodajstva a moderátorka nočných správ, a ako vedúca vydania TN. Od roku 2006 do roku 2008 pracovala v Slovenskej televízii, postupne ako vedúca vydania TN, zástupkyňa šéfredaktora Hlavnej redakcie spravodajstva, športu a publicistiky, a ako vedúca útvaru komunikácie STV. Od roku 2008 do roku 2010 bola šéfredaktorka týždenníka Markíza. Od roku 2010 do roku 2012 pracovala na Ministerstve školstva, vedy, výskumu a športu SR ako riaditeľka odboru masmediálnej politiky a súčasne hovorkyňa. Neskôr pracovala na Ministerstve vnútra SR, Prezídiu Hasičského a záchranného zboru na komunikačnom oddelení. Od júna 2013 do júla 2014 pôsobila ako šéfredaktorka webu Slovenského futbalového zväzu a vedúca protokolu. Od marca 2013 pôsobila ako hovorkyňa Fondu národného majetku SR a súčasne od júla 2014 aj ako hovorkyňa Ministerstva hospodárstva SR. Od apríla 2016 je hovorkyňa spoločnosti Jadrová a vyraďovacia spoločnosť, a.s.
Patrik Švajda

Patrik Švajda (* 8. apríl 1972, Nové Zámky) je slovenský moderátor. Moderuje reláciu Televízne noviny na TV Markíza. Zúčastnil sa tanečnej súťaže Bailando, ako aj svetového finále Bailanda v Mexiku. Vyštudoval učiteľstvo druhého stupňa (geografia a telesná výchova) na Fakulte prírodných a humanitných vied Univerzity Mateja Bella v Banskej Bystrici.
Referencie.
Česká televize

Česká televize (ČT) (doslova "Česká televízia") je česká verejnoprávna televízia, ktorá vznikla 1. januára 1992. Vysiela na šiestich kanáloch ČT1, ČT2, od 2. mája 2005 spravodajský program ČT24, od 10. februára 2006 športový kanál ČT sport a od 31. augusta 2013 a ČT art. 
Vysielanie je prenášané terestriálne prostredníctvom DVB-T, satelitu a káblových rozvodov.
Česká televízia je jedným zo zakladateľov humanitárnej organizácie Člověk v tísni, ktorá sa zároveň zaoberá charitatívnou činnosťou, politickým aktivizmom a novinárčinou.
Teológia

Teológia (z gr. "theologia" (θεολογία) &lt; θέος (Boh) + λόγος (slovo)) alebo bohoslovie je náuka o Bohu. Predmetom teológie je boh a veda, ktorej predmetom je náboženstvo, sa nazýva religionistika. Výraz "teológia" bol známy v gréckej filozofii od čias Pytagora: vtedy označovali menom "teológovia" mužov, ktorí básnili o bohoch.
Podľa Aristotela je teológia v protiklade s učením predstaviteľov iónskej filozofie.
Podľa Augustína je teológia veda podávajúca to, čím sa spásonosná viera rodí, živí, obraňuje, posilňuje a zachováva.
Podľa Platóna je teológia filozoficko-kriticky interpretovaný a odmytologizovaný mýtus a ságy o bohoch; náboženský akt vzývania bohov uskutočňovaný pri kultických obradoch. Termínom "theologoi" sa označujú grécki básnici - autori teogónií (Hesiodos a Homér), čím sa pojem teológie spája s básnickou rečou mýtu, nesúladnú s racionalizačnými postupmi a vyjadrovacími prostriedkami filozofie.
Podľa Tomáša Akvinského je teológia posvätná náuka, ktorá vychádza zo zásad zjavených Bohom; prísne sa
odlišuje od filozofie, autorita je v teológii na prvom mieste.
Podľa Ibn Rušda je teológia stredný stupeň vedenia, ktorý komentuje a vysvetľuje vieru.
Podľa J. Dunsa Scota teológia nie je veda, pretože nevychádza zo zásad samosebou daných, ale z článkov viery, ktoré nie sú samo sebou jasné a mnohí ich popierajú. 
Podľa Léon-Dufoura je teológia je ľudský spôsob hovorenia o Bohu.
Podľa Hansa Künga je teológia učenie o Bohu, ktoré by v prípade absolutizácie pritakávacej teológie (afirmatívnej teológie), t. j. bez zápornej teológie (negatívnej teológie), robilo Boha výtvorom nášho rozumu, projekciou našej fantázie, ba viedlo napokon k modloslužbe. 
Vývin pojmu.
Pojem teológia sa používa v klasickej gréckej literatúre, v zmysle „traktáty o bohoch alebo kozmológia“ (porov. Lidell and Scott's Greek-English Lexicon). Aristoteles rozdelil teoretickú filozofiu na matematiku, fyziku a teológiu, pričom teológia v jeho poňatí korešpondovala s metafyzikou, do ktorej Aristoteles zahrnul diskusiu o prirodzenosti božstva.
Podľa stoicizmu je teológia súčasť fyziky, pretože logos, ktorý z látky tvorí kozmos, je boh a vedomie boha je človek vrodené prvou prirodzenou intuiciou bez ohľadu na to, aké dáva bohu mená.
Rozdelenie teológie.
Teológiu možno rozdeliť na mnoho odborov z rozličných hľadísk. Toto rozdelenie sa venuje akademickým odvetviam teológie v kresťanstve:
Henri de Lubac

Henri de Lubac (* 20. február 1896, Cambrai – † 4. september 1991, Paríž) bol francúzsky katolícky teológ, jezuita a kardinál.
Životopis.
Henri de Lubac vstúpil do Spoločnosti Ježišovej dňa 9. októbra 1913. V roku 1927 bol vysvätený za kňaza. Od roku 1929 do roku 1961 bol profesorom fundamentálnej teológie a dejín náboženstiev na "Institut catholique" v Lyone. 
V roku 1938 vydal svoje programové dielo "Catholicisme", ktoré nanovo zdôrazňuje univerzálny spásonosný význam cirkvi. 
Počas druhej svetovej vojny spolupracoval s francúzskym odbojom. 
V roku 1950 mu bolo na 8 rokov zakázané vyučovať – bol to dôsledok jeho náuky o milosti (formulovanej predovšetkým v knihe "Surnaturel" z roku 1946). Počas tohto obdobia publikoval tri knihy o budhizme. 
Napriek tomu si ho však kardinál Pierre-Marie Gerlier, arcibiskup Lyonu, napokon vybral za svojho teologického poradcu na Druhom vatikánskom koncile. 
Dňa 2. februára 1983 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za kardinála (Henri de Lubac nebol vysvätený za biskupa) s titulárnym chrámom "Santa Maria in Domnica", aby vyjadril svoje uznanie jeho celoživotnému teologickému dielu. 
Význam.
Henri de Lubac patrí spolu s Marie-Dominique Chenu, Jeanom Daniélou a Yvesom Congarom k priekopníkom tzv. nouvelle théologie. Nanovo chceli premyslieť problematiku "nemeniteľnosti" vs. "dejinnej podmienenosti" pravdy, možnosť poznateľnosti Boha, vzťah medzi prirodzenosťou a milosťou, ako aj vzťah k nekresťanským náboženstvám. Okrem iného sa usilovali aj o dialóg s marxizmom. Tým boli, mimochodom, vytýčené aj témy Druhého vatikánskeho koncilu... Spomínaní teológovia však nikdy netvrdili, že by ich teológia mala nejakým spôsobom eliminovať význam cirkevnej "Tradície" alebo že rozumná teológia je možná len v hraniciach súčasného vedeckého poznania. Práve naopak, samotný Lubac často zdôrazňoval, že katolícka dogma podporuje jednotu, spoločenstvo, "communio".
Myšlienky Henriho de Lubaca ovplyvnili v nemecky hovoriacom priestore viacerých významných teológov, ako napr.: Karla Rahnera, Hansa Ursa von Balthasara, Josepha Ratzingera, Karla Lehmanna, Erharda Kunza či Waltera Kaspera. 
Lubac bol veľmi známym aj mimo odborných teologických kruhov, uznania sa mu dostalo predovšetkým v medievalistike. Tu sa preslávil svojim monumentálnym kompendiom k dejinám tzv. štvorakého chápania Sv. Písma (lat. "quatuor sensus scripturae"): "Exégèse médiévale: les quatre sens de l’écriture" (Paris, 1959 – 1964), ktoré naväzuje ešte na diela spred roka 1940.
Pokoncilová kríza podnietila Lubaca znova a jasne argumentovať v prospech "Tradície".
Dielo.
Kompletné dielo Henriho de Lubaca vydáva parížske vydavateľstvo "Éditions du Cerf" (dostupné online, edičný plán).
Nasledujúci zoznam obsahuje len Lubacove najznámejšie diela:
Abovský starý hrad

Zaniknutý Abovský starý hrad sa nachádzal v blízkosti obce Seňa v okrese Košice - okolie. Uvádza sa aj pod názvami Ouwar (1322) alebo castrum Nagyowar (1317).
Galéria štátnych znakov

Toto je zoznam štátov a vybraných závislých území s ich znakmi.
Vlajka Jamajky

Vlajka Jamajky – pole vlajky je rozdelené uhlopriečnym krížom na štyri trojuholníky; horný a dolný je zelený, ľavý a pravý čierny. Žltá farba symbolizuje krásu slnečného svitu a nerastné bohatstvo ostrova, zelená nádej a poľnohospodárstvo, čierna útlak ľudu a ťažké bremeno neslobody, ktoré musel v minulosti niesť, a súčasne ťažkosti, ktorým krajina.
Kaštieľ v Budmericiach

Budmerický kaštieľ alebo Pálffyovský kaštieľ je kaštieľ, ktorý sa nachádza v Trnavskej pahorkatine v obci Budmerice. Obklopený je anglickým parkom z druhej polovice 19. storočia. 
Dejiny.
Bol postavený v roku 1889 v pseudoromantickom slohu Pálfiovcami ako poľovnícky kaštieľ. Inšpiráciou pri stavbe boli pravdepodobne renesančné zámky na Loira. Pálfiovci boli v Budmericiach zemepánmi. Budmerice boli v tom čase súčasťou ich panstva Červený Kameň. Ján Pálffy (1857–1934) mal veľmi rád poľovačky. Neďaleko kaštieľa bola bažantnica a ešte dnes je možné natrafiť na zvyšky jej oplotenia v lese. Gróf dal postaviť aj sochu Panny Márie Lurdskej. Socha je len pár metrov od kaštieľskeho parku, na lesnej ceste, ktorá vedie k Červenému Kameňu. V roku 1945 bol po emigrácii posledného budmerického grófa Pavla skonfiškovaný česko-slovenskou vládou.
Nad portálom je erb stavebníka Jána Pálffyho a jeho manželky Elsy von Schlippenbach a po jeho stranách nápis: "ANNO. DOMINI- -MDCCCLXXXIX. // QUO. NUPTIAS. RITE- CELEBRAVERUNT. COMES // JOANNES. PÁLFFY. - AB ERDÖD. JUNIOR. AC. // ELSA. COMITISSA. - SCHLIPPENBACH. EXSTRUCTUM // CURANTE. FRAN A NEUMANN, ARCHITECTORE".
V súčasnosti je v pôsobnosti Ministerstva kultúry SR, prevádzku expozície, jej ideovú i odbornú prípravu zabezpečuje Slovenské národné múzeum – Múzeum Červený Kameň. Je zapísaný v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok. V auguste 2024 ministerstvo kultúry vypovedalo s budmerickým obecným podnikom a uzavrelo kaštieľ pre verejnosť.
Tower of London

Tower of London, oficiálny názov His Majesty's Palace and Fortress, The Tower of London (slov.: Pevnosť a palác Jeho Veličenstva, Tower of London) je historická pamiatka v strede Londýna, na severnom brehu rieky Temže. Nachádza sa v mestskom obvode Tower Hamlets a od východného okraja City of London ho oddeľuje otvorené priestranstvo známe ako Tower Hill.
Dejiny.
Dejiny Toweru siahajú do 11. storočia, kedy Viliam Dobyvateľ v rokoch 1066 až 1087 dal postaviť z bieleho mramoru dnešnú White Tower - Bielu vežu, ktorá je jeho historickým jadrom. Pevnosť má pôdorys s rozmermi 36 x 32 metra. V 12. storočí bola okolo pevnosti vybudovaná vodná priekopa. V 13. storočí za vlády Henricha III. sa Tower stal sídlom britských panovníkov. Oliver Cromwell však nechal tieto palácové budovy zbúrať v časoch revolúcie. Tower sa taktiež preslávil ako väzenie. Boli tu uväznené a neskôr popravené dve manželky Henricha VIII.: Anna Boleynová, matka kráľovnej Alžbety I., v roku 1536 a Katarína Howardová v roku 1542. Boli tu väznení i Thomas More, škótski králi Ján Balliol a Dávid II. , francúzsky kráľ Ján II. Dobrý ako aj anglický kráľ Henrich VI. Od roku 1303 slúži Tower of London tiež ako kráľovská klenotnica v ktorej sú uschovávané britské korunovačné klenoty. 
V roku 1988 bol Tower zapísaný do zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO ako symbol britskej monarchie.
Leeds Castle

Leeds Castle je vodný hrad v Anglicku z roku 1119.