Frans Sammut

Frans Sammut (* 19. november 1945, Żebbuġ, Malta – † 4. máj 2011, Sptar Mater Dei) bol maltský spisovateľ a esejista.
Životopis.
Narodil sa v Ħaż-Żebbuġ na Malte. Navštevoval základnú školu v mestečku Żebbuġ, neskôr St Aloysius' College, St Michael's Teacher Training College (pedagogická stredná škola) a v štúdiu pokračoval na Maltskej univerzite (kde získal diplom z teológie) a na univerzite v Perugii v Taliansku.
Po prvýkrát získal Sammut uznanie v druhej polovici 60-tych rokov, keď sa stal spoluzakladateľom Hnutia literárnej obrody ("Moviment Qawmien Letterarju"). Neskôr sa stal tajomníkom Maltskej jazykovej akadémie ("Akkademja tal-Malti").
V roku 2010 ho zvolili za člena Medzinárodného napoleonského združenia.
Sammut ukončil svoju kariéru v školstve ako riaditeľ, no napriek tomu v rokoch 1996 až 1998 ešte pôsobil ako kultúrny poradca maltského predsedu vlády. Bol ženatý s Catherine Cachia, s ktorou mal dvoch synov – Marka a Jean-Pierra.
Literárna tvorba.
Vydal niekoľko diel, medzi inými aj úspešné romány "Il-Gaġġa" ("Klietka"), podľa ktorého bol nakrútený film "Gaġġa" z roku 1971 režiséra Maria Philipa Azzopardiho,; román "Samuraj", za ktorý Sammut získal Rothmansovu literárnu cenu; romány "Paceville", ktorý získal literárne vyznamenanie vlády; a "Il-Ħolma Maltija" ("Maltský sen"), o ktorom literárny kritik Norbert Ellul-Vincenti napísal, že „v maltskej literatúre nemá obdobu.“ Bývalý predseda vlády a dramatik Alfred Sant ho považoval za Sammutovo „majstrovské dielo“, a britská autorka a poetka Marjorie Boultonová ho nazvala „kolosálnym dielom“.
Sammut tiež vydal zbierky poviedok: "Labirint" ("Labyrint"), "Newbiet" ("Ročné obdobia"), a "Ħrejjef Żminijietna" ("Povesti našich čias").
Z jeho literatúry faktu možno spomenúť diela "Ir-Rivoluzzjoni Franċiża: il-Ġrajja u t-Tifsira" ("Francúska revolúcia: Jej história a význam"), "Bonaparti f'Malta" ("Bonaparte na Malte"), ktorého francúzsky preklad, "Bonaparte à Malte", bol vydaný v roku 2008, a "On The Da Vinci Code" ("O diele Da Vinciho kód") (2006), dvojjazyčný (anglický a maltský) výklad medzinárodného bestselleru. Okrem toho bol editorom Lexikónu ("Lexicon") Mikiela Antona Vassalliho. Vassalli († 1829) je považovaný za otca maltského jazyka. V roku 2006 bol vydaný Sammutov preklad Vassaliho diela "Motti, Aforismi e Proverbii Maltesi" pod názvom "Għajdun il-Għaqal, Kliem il-Għerf u Qwiel Maltin" ("Maltské poučenia, aforizmy a príslovia"). Jeho preklad diela "Il-Ħolma Maltija" do esperanta ("La malta Revo") predstavoval Maltu v zbierke klasických literárnych diel, ktorú v roku 2007 publikovalo newyorské vydavateľstvo Mondial Books. V roku 2008 bol jeho román "Il-Gagga" vydaný po piaty raz. V nasledujúcom roku Sammut predstavil revolučnú reinterpretáciu básne Pietru Caxara ""Xidew il-qada" (známu aj ako "Il-Kantilena""), čo je najstarší dokument v maltčine.
Sammut prekladal významné divadelné hry: Racinovu "Faidru" ("Phèdre" - "Fedra") (1978) a hru od Maxima Gorkija "Na dne" ("The Lower Depths"). Obe hry boli uvedené v divadle Manoel v réžii básnika Maria Azzopardiho .
Bývalý rektor Maltskej univerzity, profesor filozofie a popredný maltský intelektuál Peter Serracino Inglott povedal:
Posledné slová.
Známymi sa stali aj posledné slová Fransa Sammuta: „S moju ženou sme mali ísť do Jeruzalema, ale, ako sa zdá, plány sa zmenili. Ja odchádzam do „nebeského” Jeruzalema.”
Serracino Inglott na to zareagoval slovami: "Vtedy som si uvedomil, že slzy a smiech sú niekedy zameniteľné."