burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Thérón z Akragantu

Thérón († 473 pred Kr.) bol tyran v starovekom meste Akragas na Sicílii. Spolu so svojím bratom Xenokratom pochádzal z rodu Emmenidai, ktorého predkom bol tébsky héros Thersandros. Tyranom v Akragante sa stal roku 488 pred Kr. a roku 482 pred Kr. dobyl mesto Himera. V roku 480 pred Kr. porazil Kartágo v bitke pri Himere.
Pindaros venoval Thérónovi 2. a 3. zo svojich Olympijských spevov, v ktorých oslavuje jeho víťazstvo v jazde v štvorzáprahu (gr. tethrippon) v roku 476 pred Kr.
Jeho synom bol Thrasydaios.
Thrasydaios

Thrasydaios (starogr. "Θρασυδαῖος" – "Thrasydaios", ) môže byť:
Bohrov polomer

Bohrov polomer (formula_1) je fyzikálna konštanta približne rovná vzdialenosti elektrónu a protónu v atóme vodíka v základnom stave. Pomenovaná je po dánskom fyzikovi Nielsovi Bohrovi, nakoľko sa používa v ním navrhnutom modeli atómu.
Definovaný je ako:
kde:
Jeho hodnota je:
Dešná

Dešná môže byť:
Piotr Nikolajevič Krasnov

Piotr Nikolajevič Krasnov () (* 22. september 1869, Petrohrad, Cárske Rusko – † 17. január 1947, Moskva, ZSSR) bol generálporučík ruskej imperiálnej armády a jeden z vodcov protiboľševického odboja počas občianskej vojny.
Po skončení občianskej vojny žil v exile. Počas druhej svetovej vojny Krasnov spolupracoval s Nemcami, ktorí mobilizovali kozácke sily do boja proti Sovietskemu zväzu. Po skončení vojny bol Krasnov repatriovaný do ZSSR a popravený.
Životopis.
Piotr Krasnov sa narodil v roku 1869 v Sankt Peterburgu. Jeho otcom bol generálporučík Nikolaj Krasnov a dedom generál Ivan Krasnov. V roku 1888 Krasnov ukončil štúdium na Pavlovskej vojenskej škole a neskôr slúžil v Atamanskom regimente osobnej stráže. Počas prvej svetovej vojny v období od augusta do októbra 1917 velil brigáde Kozákov a divízii 3. zboru kavalérie.
Počas októbrovej revolúcie vymenoval Alexander Kerenský Krasnova za veliteľa armády, ktorá bola vyslaná z frontu do Petrohradu, aby tam potlačila boľševické povstanie. Avšak Krasnov bol porazený a zajatý. Bol prepustený sovietskymi orgánmi pod podmienkou, že nebude viac bojovať proti revolúcii. S týmito podmienkami súhlasil, avšak neskôr od tohto sľubu upustil.
V máji 1918 bol zvolený Donskými kozákmi v Novčerkassku za vodcu Donskej repbuliky. Viedol tzv. Donskú armádu, s ktorou sa pridal k Denikinovým Ozbrojeným silám Juhu Ruska. Spolupracoval aj s vojskami Nemeckého cisárstva. Tie však boli napokon v prvej svetovej vojne porazené a neskôr nútené z ruského územia odísť. Neskôr po nezhodách s Denikinom rezignoval a odišiel z Donu. Najprv do Estónska ku generálovi Judeničovi a po jeho internácii do Nemecka a neskôr do Francúzska.
Po vypuknutí sovietsko-nemeckej vojny v roku 1941 kontaktoval Josepha Geobelsa a pridal sa k nacistom. Súhlasil s organizovaním a vedením kozáckych jednotiek z bielych emigrantov a sovietskych vojnových zajatcov, ktoré neskôr nacisti vyzbrojili. Získal funkciu náčelníka Hlavného veliteľa kozáckych vojsk Ríšskeho ministerstva pre východné okupované územia Nemecka.
Neskôr v novembri 1944 Krasnov odmietol výzvu generála Andreja Vlasova, aby sa pripojil k jeho Ruskej oslobodzovacej armáde. Krasnov opovrhoval Vlasovom ako bývalým generálom Červenej armády, ktorý po tom čo padol do zajatia v roku 1942 prebehol na stranu Nemcov a pretože ho ako oveľa mladšieho podceňoval.
Na konci vojny sa Krasnov a jeho muži dobrovoľne vzdali britským silám v Rakúsku. Bol repatriovaný do Sovietskeho zväzu. Bol väznený v Moskvskej väznici Lefotovo. Na trest smrti ho odsúdilo Vojenské kolégium Najvyššieho súdu Sovietskeho zväzu spolu s generálom Andrejom Škurom, ktorý bol ďalším bývalým generálom bieleho hnutia, Timofejom Domanovom a Helmuthom von Pannwitz. Trest smrti bol vykonaný 17. januára 1947 obesením.
Dvory

Dvory môžu byť:
Panamerické majstrovstvá v softbale mužov 2006

Panamerické majstrovstvá v softbale mužov 2006 boli v poradí 7. panamerické majstrovstvá v softbale mužov, ktoré organizuje Panamerická softbalová konfederácia (CONPASA). Konali sa v meste Hermosillo, v mexickom spolkovom štáte Sonora od 30. septembra8. októbra 2006, za účasti 10 tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj Aruba, Dominikánska republika, Ekvádor a Salvádor. Dominikánska republika a Salvádor sa nezúčastnili turnaja kvôli problém s vízami. Svoj prvý titul získali softbalisti Venezuely.
Tieto panamerické majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2009, ktoré sa uskutočnili v Kanade. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších tímov.
Konečné poradie.
Pozn: Kuba sa neskôr účasti na MS 2009 vzdala, nahradilo ju Mexiko.
Kobylnice

Kobylnice môžu byť:
Lažany

Lažany môžu byť:
Lužany

Lužany môžu byť:
Nová Ves

Nová Ves môže byť:
Nové Sady

Nové Sady môžu byť:
Pyrus communis

Pyrus communis môže byť:
Dukka

Dukka alebo Thugga sú ruiny rímskeho mesta v severnom Tunisku roztrúsené na ploche 65 hektárov.
Dukka bola pôvodne opevnená berberská dedina ("Thugga" znamená „pastviny“). Neskôr, v 2. storočí pred Kr., slúžila ako sídlo numídskeho kráľa Massinissa. Rimania obsadili mesto na konci 2. storočia pred Kr. Dukka bola aj pod byzantskou a potom vandalskou nadvládou. 
V roku 1997 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Bečice

Bečice môžu byť:
Kamenný Újezd

Kamenný Újezd môže byť:
Kojetice

Kojetice môžu byť:
Lužice

Lužice môže byť:
Lužná

Lužná môže byť:
Mezholezy

Mezholezy môžu byť:
Zvíkov

Zvíkov môže byť:
Analógia (biológia)

Analógia v biológii je termín popisujúci funkčnú zhodu orgánov, ktoré majú rozličnú štruktúru, resp. vývojový pôvod. Typickým príkladom sú krídla vtákov, netopierov a hmyzu. Vyskytuje sa najmä u živočíchov žijúcich v rovnakom prostredí, a je prejavom rôznych evolučných ciest vedúcich k príslušnej funkcii (v uvedenom príklade k schopnosti letu).
Homológia (biológia)

Homológia v biológii (predovšetkým komparatívnej anatómii) je termín používaný pri porovnávaní orgánov rovnakého vývojového pôvodu, ktorých vzhľad i funkcia sa však môže výrazne líšiť. Typickým príkladom sú krídla vtákov a predné končatiny cicavcov: obe majú rovnaký vývojový pôvod, no výrazne odlišnú funkciu.
V embryológii sú za homológne považované tie orgány, ktoré vznikajú v organizme zo základu na rovnakom mieste a pod rovnakými morfogenetickými vplyvmi.
Rekapitulačná teória

Rekapitulačná teória alebo pravidlo rekapitulácie, v minulosti známa aj ako Haeckelov biogenetický zákon, hovorí, že každý živočích počas svojho zárodočného vývoja rekapituluje (opakuje) hlavné črty svojho evolučného vývoja. Zárodok cicavca tak má napríklad počas svojho embryonálneho vývoja dočasne vytvorený zárodok žiabier.
Zárodočný tvar určitého orgánu sa nepodobá tvaru tohto orgánu u dospelého živočícha stojaceho vo vývojovej línii nižšie, ale len jeho embryonálnemu tvaru. Je to spôsobené tým, že v rámci evolučných zmien dochádzalo k odlišnému koncovému vývoju, buď odchýlkou alebo pridaním ďalšej fázy a tvarová príbuznosť je preto zreteľná len v začiatočných štádiách embryonálneho vývoja.
Termín "biogenetický zákon" zaviedol r. 1886 Haeckel.
Výstavy mačiek

Na výstavách mačiek sa vystavujú tie najlepšie mačky, a teda na veľkej výstave pravdepodobne budú všetky plemená mačiek a dokonca i vzácne druhy. Posudzuje sa tu farba očí, tvar hlavy a pod. Výstavy mávajú triedy v jednotlivých kategóriách, a tam by sa mal začiatočník zúčastniť.
História výstav mačiek.
Prvou chovateľkou čistokrvných, výstavných mačiek v USA bola pani Clinton Lockeová.
Prvá veľká výstava mačiek sa konala v Crystal Palace v Londýne roku 1871. Medzi vystavovanými zvieratami boli dlhosrsté a britské krátkosrsté mačky. Prvá výstava mačiek v Severnej Amerike sa konala v New England a vystavovalo sa plemeno Maine Coon.
Kategórie na výstave.
Trieda mačiat.
Mačatá mladšie ako deväť mesiacov majú osobitné triedy pre všetky plemená. Súťažia so svojimi vrstovníkmi rovnakého plemena, pohlavia a farby srsti.
Trieda kastrátov.
Čistokrvné kastrované mačky alebo kocúry majú svoje osobitné otvorené triedy. Súťažia s ostatnými kastrátmi rovnakého plemena a posudzujú sa podľa rovnakých plemenných štandardov ako nekastrované zvieratá.
Trieda krížených domácich mačiek.
V tejto triede sa na výstave môžu zúčastniť vykastrované mačky neznámeho pôvodu a s neregistrovaným rodokmeňom. Pre tieto mačky nejestvujú žiadne oficiálne štandardy. Posudzujú sa na základe unikátnosti, neobvyklých kresieb a temperamentu.
Otvorená trieda.
Je najdôležitejšia zo všetkých tried. Na veľkých výstavách mačiek sú otvorené triedy pre všetky vystavované plemená. Aby sa mačka stala šampiónom, musí vyhrať v troch otvorených triedach na troch rôznych výstavách.
Posudzovanie mačiek na výstavách.
Vďaka záujmu o čistokrvné mačky v minulom storočí mohlo vzniknúť veľa plemien. Našťastie, v porovnaní s plemenitbou psov, mala málokedy táto plemenitba mačiek škodlivý efekt. Plemenné mačky sa posudzujú podľa plemenných štandardov, ktoré špecifikujú, ako by mal vyzerať ideálny exemplár príslušného plemena. Body sa prideľujú za vzhľad hlavy, očí, tela a srsti. Čistokrvné mača však treba zaregistrovať v príslušnej chovateľskej organizácii aby mohlo ísť na výstavy.
Referencie.
Ja-Mačka, Andrew Edney, rok slovenského vydania 1994, nakladateľstvo CESTY Praha
Cleveland Lloyd Dinosaur Quarry

Cleveland Lloyd Dinosaur Quarry () je chránené územie v štáte Utah v USA. Má rozlohu 721 akrov a za národnú prírodnú pamiatku bolo vyhlásené v roku 1965.
Pred približne 145 miliónmi rokov tu existovalo bahenné jazero, ktoré sa stávalo „pascou“ pre živočíchov (najmä dinosaurov). Podľa vedcov je za jeho vytvorením zodpovedná sopka z formujúcich sa Skalnatých vrchov, ktorá svojim výbuchom vychrlila množstvá jemného popolčeka, ktorý sa zhromaždil v miestnom jazere a dal tak vzniknúť mase lepkavého bahna.
Od roku 1927, keď vedci začali v tejto lokalite robiť vykopávky, sa tu našlo viac ako 12 000 kostí. Dodnes vydala táto lokalita pozostatky najmenej 44 jedincov rodu Allosaurus. Medzi ďalšie dinosaury, ktoré tu našli svoj koniec, patria napríklad rody Barosaurus, Camarasaurus, Camptosaurus, Ceratosaurus, Torvosaurus a Stegosaurus.
Klytos

Klytos (starogr. "Κλύτος" – "Klytos", ) môže byť v gréckej mytológii:
Žilka

Žilka môže byť: 
priezvisko osôb:
Bazálna membrána

Bazálna membrána je veľmi tenká blana, ktorá tvorí hranicu medzi epitelom a pod ním uloženým väzivom.
Stavba.
Bazálna membrána je zložená z dvoch vrstiev:
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 1999

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 1999 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Prahe, v Česku od 2.7. augusta 1999, za účasti 6 tímov. Nováčikmi turnaja boli tímy Belgicka a Spojeného kráľovstva. Titul získali po druhýkrát českí softbalisti.
Radim (hniezdenský arcibiskup)

Svätý Radim (; * ? - † po 1006) bol prvý hniezdenský arcibiskup, úradujúci v rokoch 999 až 1006. Pochádzal z rodu Slavníkovcov, bol nemanželským synom Slavníka a polovičným bratom svätého Vojtecha.
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2001

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2001 boli v poradí 5. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Antverpách, v Belgicku od 13.18. augusta 2001, za účasti 6 tímov. Titul získali tretíkrát (tretíkrát po sebe) softbalisti Česka. Prvú medailu získali Briti.
Bazanit

Bazanit je vyvretá extruzívna hornina zložená hlave z klinopyroxénu, plagioklasu, foidov a olivínu. Hornina najčastejšie s afanatickou až porfyrickou textúrou. Od zložením blízkeho bazaltu sa odlišuje zvýšeným obsahom foidov, ktorých objem dosahuje viac než 5% horniny.
V diagrame QAPF sa nachádza v poli 14. V TAS diagrame v poli U1.
Pôvodný termín bazanit zrejme zaviedol okolo roku 320 pred Kr. Theofrastos z Eresu. Súčasné ponímanie horniny zaviedli Fritsch a Riess v roku 1878, neskôr upravené Rosenbuschom.
Bazanit je typický obsahom foidov, obyčajne nefelínu alebo leucitu. Okrem toho ho tvoria Ca-plagioklasy a augit (klinopyroxén), olivín. Akcesórie predstavujú Fe-Ti oxidy ako ilmenit, magnetit-ulvospinel. V malej miere môžu byť prítomné aj alkalické živce (ortoklasy).
Klinopyroxény (augit) a olivín tvoria najčastejšie fenokrysty v základnej sklovitej hmote. Augit pri tom obsahuje podstatne viac Ti, Al a Na ako typické toleitické bazalty. Kremeň rovnako ako ortopyroxén nie je nikdy prítomný. Bazanity tiež neobsahujú klinopyroxén pigeonit. Z geochemického hľadiska majú bazanity nízky obsah kremíka (42 až 45% SiO2) a vysoký obsah alkálií (3 až 5,5% Na2O a K2O) v porovnaní s bazaltom, ktorý obyčajne obsahuje viac SiO2. Nefelinit je však ešte bohatší na alkálie Na2O a K2O v porovnaní s obsahom SiO2.
Bazanity sa vyskytujú na kontinentoch aj na oceánskych ostrovoch. Najčastejšie tvoria lávové prúdy alebo troskové kužele. Spolu s bazaltami sú častým produktom vulkanizmu horúcich škvŕn. Vystupujú napríklad na Havaji alebo Komorských ostrovoch. Na Slovensku sú známe napríklad z kvartérnych vulkanitov na Putikovom vŕšku.
Mikuláš Šustek

Mikuláš Šustek (* 1675 ?, Krásno nad Kysucou† 10. október 1712, Žilina) bol jedným zo zbojníkov, ktorí patrili ku Jánošíkovej a Uhorčíkovej družine. Najviac je známy ako jeden zo zradcov týchto dvoch slávnych slovenských zbojníkov. Ako zbojník začal rabovať so svojim mladším bratom Jozefom a pridali sa do Uhorčíkovej družiny na začiatku 18. storočia, keď jeho rodinu postihla zlá potravinová situácia.
Patril medzi najstarších členov družiny a on sám sa zúčastňoval mnohých rabovačiek, či už s Uhorčíkom alebo s Jánošíkom. Bol chytený pri Jablunkove, kde bol aj vydaný uhorským úradom, ktoré ho potom odovzdali žilinským mešťanom a tí ho začali vypočúvať. Práve jeho výpoveď bola jedným z hlavných prostriedkov na vypátranie Jánošíka aj Uhorčíka a k jeho výpovedi tiež dopísali aj svedectvo o brutálnom postrelení domanižského farára. Tieto svedectvá však boli sfalšované pre prípadný súd a nakoniec boli aj použité pri Jánošíkovom súde v marci 1713. Neskôr bol Mikuláš Šustek pri lámaní na kolese aj popravený 10. októbra 1712. V tom čase sa Jánošík ukrýval u jeho mladšieho brata v Krásne nad Kysucou, ktorý mu neskôr aj oznámil, že Mikuláša popravili. Jánošík potom pomohol odniesť a pochovať jeho telo pri Žiline. V Krásne nad Kysucou ostal až do 26. októbra toho istého roku, dokým ho nezatkli spolu s Uhorčíkom a Šustekom a neuväznili v Hrachove.
Accept

Accept je nemecká heavymetalová hudobná skupina z mesta Solingen, ktorú založil začiatkom sedemdesiatych rokov Peter Baltes. Accept sa formoval už koncom 60-tych rokov. Kapela sa niekoľkokrát rozpadla a znova zišla, aby pokračovali. Accept predali od začiatku 17 000 000 kusov albumov po celom svete.
Skupina hrala dôležitú úlohu vo vývoji speed metalu a power metalu.
Zavlažovacie systémy faladž v Ománe

Zavlažovacie systémy faladž v Ománe sú dodnes hojne využívané zavlažovacie systémy typu faladž (množné číslo v arabčine: afládž) v severnom Ománe a kultúrna pamiatka.
Túto kultúrnu pamiatku tvorí päť závlahových systémov typu faladž ležiacich približne 130 kilometrov juhozápadne od Maskatu, ktoré zastupujú celkové množstvo 3 000 týchto sústav zavlažovania po celej krajine. Systém faladž sa začal používať okolo roku 500 pred Kr., no archeologické prieskumy dokazujú používanie nejakých zavlažovacích systémoch na tomto extrémne suchom území už okolo roku 2500 pred Kr.
V roku 1997 boli systémy faladž zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Pamätník padlým slovenským vojakom v Lypovci

Pamätník padlým slovenským vojakom v Lypovci je pamätník slovenským vojakom padlým počas druhej svetovej vojny na území centrálnej časti Ukrajiny na poli pri Lypovci na mieste, kde sa 22. júla 1941 odohrali ťažké boje medzi nemeckou a sovietskou armádou. Pamätník má úradný názov Spoločný hrob slovenských vojakov padlých počas útoku () a patrí do zoznamu historických pamiatok miestneho významu vo Vinnyckej oblasti, u miestnych obyvateľov sa však vžil názov Slovenský monument (). Pamätník tvorí 6-metrový žulový obelisk so slovenským dvojkrížom, ktorý sa nachádza na okraji mesta. Postavili ho slovenskí kamenári v roku 1942 a jeho otvorenia sa zúčastnil prezident slovenského štátu Jozef Tiso.
Príslušníci motorizovanej Rýchlej divízie bojovali na strane nemeckej 17. armády a počas bitky pri Lypovci sa dostali pod krížovú paľbu oboch strán, pričom zaznamenali najvyššie straty v priebehu jediného dňa počas celej vojny.
V spoločnom hrobe v rokoch 1941-1943 boli pochovávaní padlí slovenskí vojaci z celého územia ZSSR. Pochovania pokračovali aj po skončení vojny, keď sa v okolí Lypovca našli pozostatky slovenských vojakov. Posledný prípad je z roku 2010, kedy bager pri stavbe vodovodu narazil na kosti 5 vojakov s nábojmi a granátmi. Nenašiel sa žiadny identifikačný znak vojakov, príslušnosť k slovenskej armáde sa určila podľa (vojenskej) obuvi. Podľa miestnych obyvateľov je tam pochovaných približne 600 slovenských vojakov.
Po vojne nebol pamätník udržiavaný, dokonca sa uvažovalo o jeho demolícii. Cintorín sa stal niekoľkokrát obeťou útokov vandalov. Boli zaznamenané prípady, kedy boli na hroboch zrezané kríže.
V rokoch 1996, 2006 a 2011 sa v Lipovci uskutočnili medzinárodné pamätné akcie zmierenia, ktorých symbolom sa stal obnovený slovenský pamätník. Niektorí Lipovčania dostali od slovenského veľvyslanectva špeciálne vyznamenania za „patronát“ nad cintorínom.
Falkes

Falkes alebo Falkés (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Agelaos

Agelaos (starogr. "Ἀγέλαος" – "Agelaos", ) môže byť:
Rispet

Rispet alebo zriedkavo rispetto či rispetti (množné číslo rispety alebo zriedkavo rispetti; po taliansky jednotné číslo "rispetto" - doslova „úcta“, množné číslo "rispetti") je strofický básnický útvar, pôvodne talianska (hlavne toskánska) ľudová milostná pieseň, neskôr lyrická báseň, skladajúca sa z jedného štvorveršia a dvoch dvojverší s rýmom "abab cc dd".
V slovenčine v tvorbe rispetov vynikal napr. Vojtech Mihálik ("Apassionata", 1964).
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2003

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2003 boli v poradí 6. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Choceni a Kostelci nad Orlicí, v Česku od 21.26. júla 2003, za účasti 8 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Chorvátska, po ôsmich rokoch sa na ME objavilo družstvo Slovenska. V Česku sa uskutočnili mužské ME tretíkrát, keď predtým to bolo v rokoch 1993 a 1999 (vždy v Prahe). Po 8 rokoch zvíťazili softbalisti Holandska, ktorí tak získali titul po tretíkrát. 
Z 33 zápasov sa 24 odohralo v Choceni a iba 9 v Kostelci nad Orlicí. Tieto ME boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2004, ktoré sa uskutočnili na Novom Zélande. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie tímy. 
Konečné poradie.
1 Dánsko sa na MS 2004 nezúčastnilo
Hendiadys

Hendiadys (z gr. "Hen dia dyoin", jedno dvoma) je rečnícka a štylistická figúra, pri ktorej sa jeden obsah vyjadrí dvoma slovami, zviazanými spojkou. Často sa namiesto podstatného a prídavného mena používajú dve podstatné mená. Dvojice, ktoré tvoria hendiadys, sa používaním upevňujú a vznikajú z nich ustálené príslovia. Hendiadys je častá v poézii, najmä v latinskej, kde patrila k najbežnejším výrazovým prostriedkom. Vyskytuje sa v slávnostnej reči, napríklad náboženskej, v práve a inde.
Od podobnej tautológie sa hendiadys líši tým, že zviazané slová nie sú synonymá, ale až v spojení dostávajú svoj špecifický význam.
Príklady.
"Sľubovať hory doly"
&lt;br&gt;"Dnes a denne" - stále
&lt;br&gt;"Dňom i nocou"
&lt;br&gt;"Podľa svojho najlepšieho vedomia a svedomia"
&lt;br&gt;"Chtiac-nechtiac"
&lt;br&gt;"Prach a popol"
&lt;br&gt;"Strach a hrôza"
Digresia

Digresia ( - odbočenie, odchýlka) môže byť:
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2005

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2005 boli v poradí 7. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Nijmegene, v Holandsku od 27. júna2. júla 2005, za účasti 8 tímov. V Holandsku sa uskutočnili mužské ME druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1997 (v Bussum). Svoj štvrtý titul získali softbalisti Česka. Strieborní Dáni získali medajlu po šiestich rokoch.
Kallias

Kallias ("Kallias", ) môže byť:
Kallias môže byť aj:
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2007

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2007 boli v poradí 8. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Beverene, v Belgicku od 2.7. júla 2007, za účasti 8 tímov. V Belgicku sa uskutočnili mužské ME druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 2001 (v Antverpách). Svoj piaty titul získali softbalisti Česka. 
Výsledky.
Základná skupina.
Pozn: Všetky zápasy Spojeného kráľovstva boli skontumované výsledkom . Plánovaný zápas o 7. miesto bol zrušený.
Isthmios

Isthmios (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Sedisvakantizmus

Sedisvakantizmus alebo sedevakantizmus (z lat. "sedes vacans", dosl. „prázdny stolec“) je názor, podľa ktorého je v súčasnosti pápežský stolec uprázdnený (pozri sedisvakancia) a nároky súčasného pápeža (resp. niektorých jeho predchodcov) naň sú nelegitímne. 
Niektorí prívrženci sedisvakantizmu považujú za posledného legitímneho pápeža Pia XII., iní Pia X. Všetci odmietajú Druhý vatikánsky koncil a jeho reformy v oblasti náboženskej praxe považujú za heretické. V snahe vyhnúť sa otvorenej schizme sa väčšina sedisvakantistov stavia odmietavo k nezávislej voľbe legitímneho pápeža.
Prívrženci sedisvakantizmu disponujú paralelnými cirkevnými štruktúrami vďaka oficálnou cirkvou neschváleným biskupským a kňazským sväteniam. Medzi najaktívnejších sedisvakantistických biskupov patril arcibiskup Pierre Martin Đình Thục Ngô. Ngô vysvätil v roku 1975 niekoľkých biskupov v Španielsku. Títo neskôr sformovali tzv. Palmarskú katolícku cirkev a za pápeža zvolili Clementa Domíngueza y Gomeza, ktorý prijal meno Gregor XVII.
Filmový festival inakosti

Filmový festival inakosti (FFI) je medzinárodný filmový festival s LGBTI tématikou konajúci sa od roku 2007 v Bratislave. Podľa vlastných slov je FFI "festivalom pre lesby, gejov, bisexuálov, transrodových a intersesxuálnych ľudí, ich rodičov, deti, ostatných príbuzných a priateľov". Voľne nadväzuje na festivaly konajúce sa v rokoch 1996 až 2001. Festival udeľuje jednu cenu: Ružový balónik, pre divácky najobľúbenejší film. Festival okrem filmov ponúka prednášky, workshopy a iné sprievodné podujatia. Organizuje ho Iniciatíva Inakosť.
2012.
Šiesty ročník FFI sa uskutočnil 25. až 28. októbra 2012. Zúčastnilo sa ho takmer 3000 návštevníkov. Ružový balónik získal film Albert Nobbs režiséra Rodriga Garcíu. Premietnutých bolo 27 dlhometrážnych a 6 krátkych filmov z 19 krajín vrátane Slovenska. Záštitu nad festivalom prebral minister zahraničných vecí Miroslav Lajčák a bratislavský primátor Milan Ftáčnik.
Vo februári 2013 sa premietania uskutočnili aj v Banskej Bystrici a v marci 2013 v Košiciach.
2015.
Deviaty ročník sa uskutoční 21. až 25. októbra 2015. Symbolom ročníka je videokazeta. Okrem medzinárodného zastúpenia budú premietané aj slovenské filmy: "V Adamovom rúchu" (2015) režiséra Martina Veliča či dokument "Família - Manželky" Tomáša Viteka. Medzi zahraničné filmy budú patriť snímky z belgické, francúzske, britské, kanadské či švédske filmy. Záštitu nad festivalom prevzal prezident Andrej Kiska a verejná ochrankyňa práv Jana Dubovcová.
2019.
V máji 2019 ministerka kultúry Ľubica Laššáková zamietla grantovú podporu pre LGBTI organizácie a projekty napriek pozitívnym hodnoteniam hodnotiacej komisie. Pre festival bola doporučená grantová podpora 35 tisíc eur. Martin Macko z Iniciatívy Inakosť na margo rozhodnutia povedal: "„Budeme musieť obmedziť kultúrny program Pridu a v prípade filmového festivalu počet filmov a rozsah celého festivalu. Minulý rok tvorila táto dotácia väčšinu ich rozpočtu, takže výpadok bude citeľný a viditeľný“"
Iniciatíva Inakosť

Iniciatíva Inakosť je občianske združenie, ktorého cieľom je pozitívne zviditelňovanie LGBT menšiny ako rovnocennej súčasti slovenskej a európskej spoločnosti. Názov združenia "Iniciatíva Inakosť - spolužitie bez diskriminácie sexuálnych menšín (Initiative Otherness)", vznikol v roku 2006 ako pomenovanie spoločnej iniciatívy GLBT organizácií "Ganymedes", "HaBiO", "Altera", "Museion", "H-plus" a "CKKISM".
História združenia.
Vo vlastnej listine práv a zásad v tzv. "Charte Iniciatívy Inakosť" z 27. júna 2000 združenie popísalo svoj program ako Túto chartu podporilo 18 ďalších organizácií a jednotlivci.
Občianske združenie Ganymedes v rokoch 2002 až 2006 pripravilo viaceré projekty pod značkou Iniciatívy Inakosť. Názov bol potom použitý Hanou Fábryovou z lesbického združenia Museion v projekte "Kto je kto", súčasťou ktorej bola aj kampaň za zavedenie registrovaných partnerstiev homosexuálnych párov na Slovensku do legislatívy Slovenskej republiky. V roku 2007 Iniciatíva Inakosť v spolupráci so "Sekciou ľudských práv a menšín Úradu vlády Slovenskej republiky" vypracovala projekt "Sme tu – dni inakosti".
Organizácia Iniciatíva Inakosť vznikla formálne ako občianske združenie 22. septembra 2006.
Vo februrári roku 2012 sa Iniciatíva Inakosť podielala na organizácii projektu "Mesiac LGBT histórie".
Iniciatíva Inakosť je organizátorom Filmového festivalu inakosti. V roku 2012 sa uskutočnil šiesty ročník.
V máji 2015 hnutie spoluzaložilo iniciatívu "Životné partnerstvo" s podtitulom "Chceme sa brať. Vážne." Podľa iniciátora Martina Macka z Iniciatívy Inakosť chce platforma "„presvedčiť ľudí ako aj vládu o potrebe právneho uznania životných partnerstiev“".
Iniciatíva otvorila inPoradňu pre LGBTI ľudí. Od októbra 2018 do januára 2019 sa na ňu obrátilo 50 ľudí.
Žilinský regionálny integrovaný dopravný systém

Žilinský regionálny integrovaný dopravný systém (ŽRIDS) bol integrovaný dopravný systém na Slovensku v Žilinskom samosprávnom kraji, vzniknutý v roku 2003. Spočíval v tarifnom pridružení železničnej trati ŽSR č. 126 Žilina - Rajec k systému mestskej hromadnej dopravy v Žiline. Zrušený bol 10. júla 2022 súčasne so spustením prvej etapy Integrovaného dopravného systému Žilinského samosprávneho kraja, ktorý ho plnohodnotne nahradil.
Zapojenie železničnej trate do systému.
Dnešný ŽRIDS začal vznikať v roku 2003 po zrušení osobnej dopravy na trati č. 126 Žilina - Rajec. Mesto Žilina, Žilinský samosprávny kraj a obce pri trati zahájili spoluprácu so Slovenskou investičnou a realitnou spoločnosťou a. s. (SIRS). Od februára do apríla 2003 prevádzkovala osobnú dopravu na trati priamo SIRS, potom dopravu prevzala Železničná spoločnosť Slovensko na základe zmluvy so SIRS. Táto trať bola prvá z 26 slovenských tratí so zastavenou osobnou dopravou, kde bola osobná doprava obnovená.
Od 30. apríla 2003 bol cestovný poriadok na trati previazaný s cestovným poriadkom žilinskej mestskej linky č. 2.
Od jeseni 2003 boli do všetkých motorových aj vlečných vozňov na trati nainštalované strojčeky na označovanie lístkov pre lístky mestskej hromadnej dopravy, čím fakticky vznikol integrovaný dopravný systém ŽRIDS. Je tu zavedený samoobslužný systém odbavovania cestujúcich, teda cestujúci je povinný si bezodkladne po nástupe do vlaku označiť svoj cestovný lístok.
Neskôr bola na trati zavedená zónová tarifa.
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2008

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2008 boli v poradí 9. majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Kodani, v Dánsku od 28. júla2. augusta 2008, za účasti 8 tímov. V Dánsku sa uskutočnili mužské ME druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1995 (v Hørsholm). Svoj šiesty titul získali softbalisti Česka. Domáci Dáni získali tretie striebro za sebou. Posledné Slovensko na turnaji nevyhralo ani jedno stretnutie.
Tieto ME boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2009, ktoré sa uskutočnili v Kanade. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie tímy.
Kal'a Bahlá

Kal'a Bahlá (ar:قلعة بهلاء) alebo Hisn Tama (Tama je meno údajného nabháníjského staviteľa pevnosti) je pevnosť neďaleko rovnomenného mesta Bahlá v Ománe. Leží na západnom okraji Al-Hadžaru, juhozápadne od Maskatu. 
Pevnosť bola postavená v 13. a 14. storočí. V roku 1406, za vlády imáma Machzúma Íbn al-Falláha, sa stalo mesto Bahlá hlavným mestom a centrom moci dynastie Nabhání. V roku 1610 bola pevnosť dobytá a následne zbúraná a v súčasnosti je zrúcaninou.
Hlinené hradby pevnosti majú dĺžku 10 kilometrov, na dvoch stenách boli hradby nahradené modernou cestou. V múroch sú vyrezané ornamenty. Na kraji opevnenia stoja dve mešity, obe dosť poškodené. V zimných mesiacoch Hadžar sužovali ťažké lejaky, preto pevnosť z hliny potrebovala pravidelné opravy, ktoré skončili v 19. storočí, kedy Omán prišiel o svoje kolónie, a teda i bohatstvo. V posledných rokoch sa vláda snaží túto pamiatku zachovať.
V roku 1987 bola pevnosť zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO, v rokoch 1988 až 2004 bola i na zozname svetového dedičstva v ohrození.
Mosad le-alija Bet

Mosad le-alija Bet (: , : ) bola jedna zo zložiek Hagany. Náplňou jeho činnosti bolo zaisťovanie nelegálnej židovskej imigrácie do Palestíny. "Mosad le-alija Bet" vykonával činnosť od svojho vzniku v roku 1938, až do roku 1953. Názov "Mosad alijah Bet" je odvodený od tzv. „druhej prisťahovaleckej vlny“ (Bet = B), ktorá, na rozdiel od (legálnej, Britmi povolenej) Alija A, bola nelegálna.
"Mosad le-alija Bet" bol oficiálne založený 29. apríla 1939. Činnosť ale neoficiálne začal o rok skôr, v roku 1938. Hlavným dôvodom na založenie organizácie bol narastajúci tlak britskej správy na obmedzenie židovskej imigrácie do Palestíny. Aktivity "Mosad le-alija Bet" sa v začiatkoch sústreďovali do Atén, neskôr sa centrum presunulo do Paríža.
Významné úspechy dosiahol "Mosad" už v prvom roku činnosti. Počas 50 plavieb (imigrácia do Palestíny najčastejšie smerovala cez more) bol schopný do Palestíny dopraviť 20 tisíc židovských prisťahovalcov. V období druhej svetovej vojny bola imigračná činnosť "Mosadu" prakticky paralyzovaná. Svoje aktivity obnovil až v auguste 1945.
V rokoch 1945 – 1953 dokázal "Mosad le-alija Bet" vypraviť 64 lodí s viac ako 70 tisíc židovskými prisťahovalcami, z ktorých mnohí patrili medzi tých, čo prežili holokaust. Na imigráciu židovských prisťahovalcov z arabských krajín sa využívali pozemné cesty. Celkovo dokázal "Mosad le-alija Bet" na území budúceho Izraela prepraviť 100 tisíc židov.
Najslávnejšou loďou, ktorú používal Mosad, bol Exodus. Loď previezla 4554 židov, ktorí prežili holokaust. Väčšiu časť povojnovej činnosti "Mosadu le-alija Bet" riadil Ša'ul Avigur (Meirov). Po založení Izraela sa v roku 1953 "Mosad le-alija Bet" transformoval na agentúru Liškat ha-kešer (: נתיב, doslova "Cesta") opäť na čele s Avigurom. Hlavnou činnosťou Nativ bol transport Židov zo sovietskeho bloku, z arabských krajín a z iných krajín, do Izraela.
Archeologické náleziská Bát, Al-Chutm a Al-Ajn

Archeologické náleziská Bát, Al-Chutm a Al-Ajn sú archeologické náleziská v Ománe ležiace severozápadne od Bahlá a východne od Ibrí. 
Náleziská sú dôkazom o ranom osídlení územia z kamennej doby. Zahŕňajú pohrebiská, hrobky vo forme zapletených úľov dosahujúcich výšku až 8 metrov, zrútené kamenné stavby v Báte a zachované hrobové veže v Al-Ajne.
V roku 1988 boli náleziská zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Wienerov filter

Wienerov filter je filter, ktorého účel je znižovať šum v signále v porovnaní so signálom ktorý šum neobsahuje. Navrhol ho počas roku 1940 a v roku 1949 publikoval Norbert Wiener. Ako ekvivalent Wienerovej práce ho nezávisle odvodil a v roku 1941 publikoval Kolmogorov. Preto sa teória s ním spojená často nazýva aj Wiener-Kolmogorova teória filtrácie. Wienerov filter je štatisticky prvý navrhnutý filter. Viedol k návrhu mnohých ďalších, vrátane známeho Kalmanovmu filtra.
Wienerov filter nie je adaptívny filter, teória tohoto filtra predpokladá statické vstupy.
Popis.
Cieľom Wienerovho filtra je odfiltrovať šum, ktorý poškodzuje signál. Je založený na statických vstupoch. Jeho osobitosťou je, že pozná spektrálne vlastnosti pôvodného signálu a šumu a snaží sa filtrovať lineárne nezávisle od času (time-invariant) tak, aby sa jeho výstup čo najviac podobal pôvodnému signálu. Wienerove filtre sú charakterizované nasledovne:
Tento filter je často používaný na oddelenie pôvodného signálu od jeho nežiadaných častí.
Boris Michajlovič Šapošnikov

Boris Michailovič Šapošnikov (; * 2. október 1882, Zlatoust, Rusko – † 26. marec 1945, Moskva, ZSSR) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu (1940), vojenský teoretik, profesor vojenských vied.
Život.
Narodil sa v meste Zlatoust blízko Čeľabinska 2. októbra 1882 (20. septembra podľa juliánskeho kalendára). Jeho otec bol štátny úradník kozáckeho pôvodu, matka pracovala ako učiteľka. Po skončení meštianskej školy v roku 1901 nastúpil na moskovské vojenské učilište, ktoré ukončil v roku 1903, kedy mu bola udelená hodnosť podporučíka. Nastúpil následne do 1. turkestanského streleckého práporu, kde slúžil ako veliteľ polroty až roku 1907. Následne do roku 1901 navštevoval cársku Nikolajevskú akadémiu generálneho štábu. Zúčastnil sa prvej svetovej vojny. Slúžil v štábe 14. jazdeckej divízie sídliacej v poľskom meste Čenstochová na ruskom západnom fronte. Neskôr slúžil v štábe 12. armády. Vojnu skončil v hodnosti plukovníka. Počas občianskej vojny sa pripojil k boľševikom. Viedol prieskumný štáb červenej armády. V medzivojnovom období v rokoch 1928 až 1931 bol náčelníkom štábu červenej armády. Neskôr v rokoch 1932 až 1935 viedol Vojenskú akadémiu M. V. Frunzeho. Od roku 1937 do 1940 pôsobil znovu ako náčelník generálneho štábu a vykonával tiež funkciu námestníka národného komisariátu obrany (vtedajšieho ministerstva obrany). Z týchto funkcii odstúpil kvôli zdravotným problémom.
Podieľal sa na plánovaní vpádu do Fínska, ktorý bol neskôr pre údajný pesimizmus prepracovaný maršalom Vorošilovom. Vorošilovov plán sa v praxi ukázal nereálnym a sovietske sily utrpeli pri útoku na Fínsko ťažké straty. V kritickom období po čistkách koncom 30. rokov sa zaslúžil obnovu zdecimovaného dôstojníckeho zboru. Pokúšal sa zvýšiť bojaschopnosť čistkami ťažko poznačených sovietskych ozbrojených síl. Krátko pred vojnou pripravil plán modernizácie a prezbrojenia Červenej armády. Tento podľa niektorých názorov dopomohol zvýšiť bojaschopnosť Sovietskeho zväzu v nadchádzajúcich bojoch druhej svetovej vojny. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v máji 1940.
Od augusta 1940 do júla 1941 a neskôr po prestávke od mája do 1942 do júna 1943 ďalej pôsobil ako námestník národného komisára obrany. Pred začiatkom sovietsko-nemeckej vojny navrhoval Stalinovi stiahnuť jednotky z pohraničia hlbšie do vnútrozemia na pôvodnú Stalinovu líniu, kvôli čomu bol odvolaný z funkcie. Po napadnutí Sovietskeho zväzu pôsobil od júla 1941 do mája 1942 opäť ako náčelník generálneho štábu. Funkciu prebral po G.K. Žukovovi, ktorý sa jej pre nezhody so Stalinom vzdal. Podieľal sa na organizácii obrany Smolenska a protiofenzívy pred Moskvou na prelome rokov 1941 a 1942. Neskôr od roku 1943 do svojej smrti 26. marca 1945 vykonával funkciu náčelníka Vojenskej akadémie generálneho štábu. Zomrel na následky ťažkej choroby. Bol spopolnený a urna s jeho popolom bola uložená v Kremeľskej stene v Moskve.
Vasilij Danilovič Sokolovskij

Vasilij Danilovič Sokolovskij (* 21. júl 1897 – † 10. máj 1968) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Štábny dôstojník a blízky spolupracovník G. K. Žukova, počas druhej svetovej vojny.
Životopis.
Narodil sa v roku 1897 v obci Kozliki blízko Bialystoku v Poľsku, vtedy súčasti Ruskej ríše, v roľníckej rodine ruského pôvodu. Počas ruskej občianskej vojny vstúpil do červenej armády. V roku 1918 absolvoval v Moskve vojenské inštruktorské kurzy. Jeho jednotka bola nasadená v Turkmenistane. Pri bojoch okolo Samarkandu v roku 1921 bol ranený a vyznamenaný za statočnosť. V druhej polovici 20. rokov slúžil vo funkcii náčelníka štábu streleckého zboru. V priebehu dovtedajšej kariéry postupne viedol rotu, brigádu a nakoniec 32. divíziu. Jeho jednotka viedla v 30. rokoch boje proti basmačom v Strednej Ázii. Neskôr slúžil v rôznych štábnych funkciách. Od apríla 1938 bol poverený funkciou náčelníka štábu Moskovského vojenského okruhu. 31. decembra 1939 povýšený do hodnosti komkor, neskôr 4. júna 1940 generálporučík. Od februára 1941 zástupca náčelníka Generálneho štábu Červenej armády pre organizačno-mobilizačné otázky. Spolu s generálmi Žukovom a Vatutinom patril k najužšiemu vojenskému veleniu.
Po napadnutí Sovietskeho zväzu sprevádzal ako podriadený často Žukova. Neskôr sa stal náčelníkom štábu západného frontu. V tejto funkcii sa významne podieľal na vedení obrany pred Moskvou a neskôr aj na protiofenzíve. V júni 1942 povýšený do hodnosti generálplukovníka 1942 a ďalej pôsobil ako zástupca náčelníka generálneho štábu. Neskôr bol postavený do velenia západného frontu, podieľal sa na kurskej bitke. Viedol útok na severné nemecké rameno útoku, tzv. operácia Kutuzov, pri ktorej bol oslobodený Oriol. 27. augusta 1943 bol za tieto úspechy povýšený do hodnosti armádneho generála.
Počas celej druhej svetovej vojny bol blízky spolupracovník maršala Žukova. Bol vynikajúcim plánovačom a kvalitným veliteľom.
V apríli 1944 sa stal náčelníkom štábu 1. ukrajinského frontu. Od 9. apríla 1945 pôsobil ako zástupca veliteľa 1. bieloruského frontu. 29. mája 1945 bol vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (№ 6454). Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal 3. júla 1946. Od marca 1946 do marca 1949 bol veliteľom Skupiny sovietskych okupačných vojsk v Nemecku. V tejto funkcii bol aj počas Berlínskej krízy. Ako jeden z veliteľov, ktorí sa podieľali na oslobodzovaní Berlín presadzoval názor, že americkí, britskí a francúzski vojaci sú v západných sektoroch mesta len sovietskymi hosťami.
V roku 1949 sa vrátil do ZSSR a ďalej pôsobil ako zástupca ministra obrany (1949-1960) a v rokoch 1952-1960 náčelník Generálneho štábu. Na sklonku kariéry slúžil ako inšpektor Ministerstva obrany. Autor knihy Vojenská stratégia, manuálu vojenského myslenia, ktorý výrazne ovplyvnil stratégiu sovietskych ozbrojených síl po zvyšok studenej vojny.
Sokolovskij zomrel v Moskve 10. mája 1968. Urna s jeho popolom je uložená na pohrebisku pri stene moskovského kremľa na Červenom námestí.
Nikolaj Alexandrovič Bulganin

Nikolaj Alexandrovič Bulganin (; * 30. marec 1895, Nižný Novgorod – † 24. február 1975, Moskva) bol sovietsky politik a štátnik. Pôsobil na postoch podpredsedu vlády, neskôr ako minister obrany (1953–1955) a ministerský predseda ZSSR (1955–1958). Člen Politbyra ÚV KSSZ (1948—1958).
Život.
Narodil sa 30. marca (11. júna) 1895 v meste Nižný Novgorod. Podľa autobiografie pochádzal z robotníckej rodiny, viaceré pramene však poukazujú na to, že jeho otec bol úradník, pracujúci pre veľkopekárenského podnikateľa. Nikolaj Bulganin nedokončil strednú školu. V rokoch 19151918 pracoval ako učeň, neskôr pri ochrane továrne na výbušniny. V roku 1917 vstúpil do boľševickej strany. Pracoval v orgánoch Čeky (skratka pre Všeruskú mimoriadnu komisiu pre boj s kontrarevolúciou a sabotážou) Moskovsko-Nižnonovgorodských železníc. Neskôr pôsobil v tylových vojenských funkciách turkestanského frontu.
Od roku 1927 pôsobil ako riaditeľ Moskovskej elektrárne. V rokoch 19311937 predseda Moskovského sovietu, teda bol primátorom hlavného mesta. V tejto funkcii dohliadal na výstavbu Moskovského metra. V rokoch 1937 do 1941 viedol sovietsku štátnu banku.
Od júla 1937 zároveň pôsobil ako predseda Sovietu národných komisárov Ruskej sovietskej socialistickej republiky. V rokoch 19381941 zástupca predsedu vlády. Počas druhej svetovej vojny predsedal vojnovému kabinetu ako predseda národného výboru obrany. Do roku 1943 pôsobil vo vojenských radách viacerých sovietskych frontov. Od roku 1944 člen Štátneho výboru obrany a zástupca národného komisára obrany.
Po vojne bol v roku 1947 vymenovaný za ministra Ozbrojených síl ZSSR, v tomto období mu bola udelená vojenská hodnosť Maršal Sovietskeho zväzu. Od marca 1949 podpredseda vlády a člen Politbyra.
Po Stalinovej smrti patril medzi vedúce politické špičky, ktoré sa v Sovietskom zväze delili o moc. Georgij Malenkov ho poveril funkciou ministra obrany (19531955). Patril k prívržencom Nikitu Chruščova. Ten mu po zosadení Malenkova v rokoch 19551958 udelil post predsedu vlády ZSSR. V lete 1957 však medzi Bulganinom a Chruščovom vypukli nezhody. Bulganin sa spojil s Chruščovovymi oponentmi, avšak ich plán na jeho odstránenie sa nepodaril. To vyústilo v jeho obvinenie z konšpiračnej činnosti (tzv. protistranícka skupina) a malo za následok jeho odvolanie z funkcie. Bol tiež pozbavený hodnosti maršala ZSSR. Najskôr bol poverený vedením Národnej banky a bol pozbavený funkcii v Politbyre aj prezídiu strany. Na sklonku kariéry viedol hospodárske organizácie v Stavropoli.
Vo februári 1960 odišiel na dôchodok. Zomrel v Moskve 24. februára 1975.
Sergej Semionovič Biriuzov

Sergej Semionovič Biriuzov (* 21. august 1904, Skopin, Rusko – † 19. október 1964, blízko Belehradu, Srbsko) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v marci 1955. Hrdina Sovietskeho zväzu (1958), náčelník Generálneho štábu Ozbrojených síl ZSSR (1963—1964).
Život.
Narodil sa roku 1904 v Skopine v Riazaňskej gubernii v Rusku. Pochádzal z rodiny obchodníka. V roku 1926 vstúpil do Komunistickej strany. V 20. rokoch vstúpil do armády a kariérne rýchlo postupoval. V roku 1929 ukončil 2 ročník večernej univerzity pre pracujúcich. V roku 1934 pred nástupom na Vojenskú akadémiu M. V. Frunzeho bol veliteľom práporu. Štúdium na akadémii ukončil v roku 1937 s diplomom 1. stupňa. Následne velil štábu streleckej divízie. V roku 1939 sa stal náčelníkom operačného oddelenia štábu Charkovského vojenského okruhu. V auguste 1939 bol poverený vedením 132. divízie.
Briuzov následne velil tejto jednotke 3 roky, čo bolo v sovietskej armáde zriedkavosťou. Jeho divízia bola súčasťou juhozápadného a brianského frontu. Bol kvalitným divíznym veliteľom, ktorý neváhal jednotke veliť z prvej línie. Počas prvého roka bojov proti nacistickému Nemecku bol Biriuzov 5 krát ranený, z toho dvakrát vážne.
V apríli 1942 sa stal náčelníkom štábu 48. armády brianského frontu. V tejto funkcii zotrval do novembra 1942, kedy bol poverený vedením štábu 2. gardovej armády, ktorej velil R. M. Malinovskij. V tejto pozícii zotrval do apríla 1943, pričom sa podieľal na vedení bojových operácii počas bitky o Stalingrad, ťažkých bojov s nemeckým tankovým uskupením von Mansteina ako aj sovietskych protiútokov operácie Saturn.
V apríli 1943 sa stal náčelníko južného frontu, kde spolupracoval s F. I. Tolbuchinom. V októbri 1943 bol front premenovaný na 4. ukrajinský front. Briuzov ďalej zostal jeho náčelníkom štábu až do mája 1944, kedy bol preložený k 3. ukrajinskému frontu. V októbri 1944, bol Biriuzov poverený velením 37. armády 3. ukrajinského frontu. V tejto pozícii zotrval do mája 1946. Ako veliteľ armády sa podieľal na oslobodzovaní Ukrajiny, Bulharska a Juhoslávie.
Po vojne viedol do roku 1947 sovietsku vojenskú misiu v Bulharsku. Neskôr do roku 1955 pôsobil na rôznych veliteľských postoch. 11. marca 1955 bol povýšený do hodnosti Maršala Sovietskeho zväzu. Od apríla 1955 do apríla 1962 pôsobil ako veliteľ sovietskej protivzdušnej obrany. Neskôr pôsobil ako veliteľ strategických raketových vojsk a v roku 1963 sa stal náčelníkom sovietskeho generálneho štábu.
Briuzov tragicky zahynul 19. októbra 1964 pri leteckej nehode. Dopravné lietadlo narazilo do vrchu Avala neďaleko Belehradu vo vtedajšej Juhoslávii. Urna s jeho popolom je uložená na pohrebisku pri kremeľskej stene v Moskve.
Sedisvakancia

Sedisvakancia (z ) je označenie obdobia, počas ktorého nie je obsadený cirkevný úrad – najčastejšie úrad diecézneho biskupa alebo pápeža. Kódex kánonického práva určuje postupy, ktorými sa menuje dočasný, alebo trvalý nástupca. V prípade dočasného nástupcu môžu byť jeho právomoci obmedzené, alebo podmienené súhlasom nadriadenej osoby, zboru poradcov, alebo potvrdeným definitívnym nástupcom.
V prípade dlhodobej sedisvakancie môže byť menovaný apoštolský administrátor.
Pavel Fiodorovič Batickij

Pavel Fiodorovič Batickij (* 27. jún 1910, Charkov – † 17. február 1984, Moskva) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v apríli 1968.
Referencie.
Podĺa dobových svedectiev osobne zastrelil Lavrentija Beriju.
Piotr Kirillovič Koševoj

Piotr Kirillovič Koševoj (* 21. december 1904, Alexandrija, Ruská ríša, dnes Olexandrija, Kirovohradská oblasť, Ukrajina – † 30. august 1976, Moskva) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu.
Životopis.
Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v apríli 1968. Od januára 1965 do októbra 1969 bol veliteľom Skupiny sovietskych vojsk v Nemecku.
Dmitrij Fiodorovič Ustinov

Dmitrij Fiodorovič Ustinov (* 30. október 1908 – † 20. december 1984) bol sovietsky politik, minister obrany a výzbroje ZSSR a maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v apríli 1976.
Viktor Georgijevič Kulikov

Viktor Georgijevič Kulikov, (* 5. júl 1921 – † 28. máj 2013, Moskva) bol sovietsky armádny dôstojník, maršal Sovietskeho zväzu (1977).
Životopis.
Narodil sa v obci Verchňaja Ľubovša v Oriolskej gubernii. Pochádzal z chudobnej ruskej roľníckej rodiny, ktorá v dôsledku hladomoru odišla na Krym.
Do armády narukoval na začiatku druhej svetovej vojny. Absolvoval pechotné učilište v Groznom a v roku 1941 získal hodnosť poručík. Pôsobil vo viacerých funkciách v tankovom vojsku. Bojoval ako príslušník juhozápadného, západného, kalininského, 2. bieloruského a 1. baltického frontu.
Od novembra 1969 do septembra 1971 bol veliteľom Skupiny sovietskych vojsk v Nemecku. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v januári 1977.
Od roku 1992 vo výslužbe.
Nikolaj Vasilievič Ogarkov

Nikolaj Vasilievič Ogarkov (* 30. október 1917, Molokovo, Ruská ríša – † 23. január 1994 Moskva, Rusko) bol sovietsky a ruský dôstojník, maršal Sovietskeho zväzu (1977). V rokoch 1977 až 1984 pôsobil ako náčelník Generálneho štábu Sovietskych ozbrojených síl.
Život.
Narodil sa v obci Molokovo v Tverskej oblasti v rodine ruského roľníka 17. (podľa gregoriánskeho kalendára 30.) októbra 1917. V roku 1938 absolvoval Vojenskú ženíjnu akadémiu V. V. Kujbyševa. Počas druhej svetovej vojny pôsobil ako brigádny, plukový a neskôr divízny inžinier. Po vojne pôsobil v štábnych funckiách. V roku 1957 vyslaný na štúdium na Vojenskú akadémiu Generálneho štábu, ktorú absolvoval v roku 1959. Následne velil 20. gardovej motostreleckej divízii, ktorá bola umiestnená v rámci skupiny sovietskych vojsk v Nemecku. V rokoch 1968 – 1974 pôsobil ako zástupca náčelníka Generálneho štábu Ozbrojených síl ZSSR. Po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do ČSSR bol poverený spolu s česko-slovenským generálom A. Muchom riešením obnovenia činnosti ČSĽA. Neskôr od marca 1974 do januára 1977 pôsobil ako zástupca ministra obrany ZSSR. 8. januára 1977 bol zvolený za náčelníka Generálneho štábu ZSSR a zároveň zástupcom ministra obrany. 14. januára 1977 bol povýšený do hodnosti Maršala Sovietskeho zväzu. Bol odporcom sovietskej angažovanosti vo vojne v Afganistane.
Počas vedenia generálneho štábu Ogarkov realizoval niekoľko veľkých vojenských cvičení. Išlo o najväčšie strategické cvičenia a manévre sovietskych ozbrojených síl v ich histórii. Pričom pri nich boli testované všetky zložky vojsk. Najväčším z nich bolo operačno-strategické cvičenie s krycím názvom Zapad-81, ktoré sa konalo v septembri 1981. Svojim rozsahom je porovnateľné iba s hlavnými operáciami sovietskych vojsk počas druhej svetovej vojny. Ako náčelník generálneho štábu venoval tiež veľkú pozornosť riadeniu strategických jadrových zbraní a protiraketovej obrane, v rámci generálneho štábu vytvoril centrum operačno-strategického výskumu.
9. septembra 1983 na tlačovej konferencii informoval verejnosť o zostrelení kórejského dopravného lietadla sovietskymi stíhačkami nad Sachalinom (Let Korean Air 007). Jeho kariéru na poste náčeleníka generálneho štábu ukončil jeho článok v armádnych novinách Krasnaja Zvezda, v ktorom sa vyjadril, že Sovietska armáda je nepripravená na vedenie modernej vojny, kvôli podceneniu vývoja moderných technológii a vojenských postupov a celkovou ignoráciou týchto faktov vedením strany. V roku 1984 bol odvolaný z postu. Naďalej slúžil ako inšpektor ozbrojených síl. Bol posledným veliteľom Varšavskej zmluvy. Neskôr pôsobil ako poradca ministerstva obrany Ruskej federácie. Zomrel v Moskve 23. januára 1994.
Sergej Leonidovič Sokolov

Sergej Leonidovič Sokolov (* 1. júl 1911 – † 31. august 2012) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu a minister obrany ZSSR. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal vo februári 1978.
Sergej Fiodorovič Achromejev

Sergej Fiodorovič Achromejev (; * 5. máj 1923, Vindrej, Tambovská gubernia, ZSSR, dnes Rusko – † 24. august 1991, Moskva, ZSSR, dnes Rusko) bol sovietsky vojvodca, maršal Sovietskeho zväzu. Maršalom Sovietskeho zväzu sa stal v marci 1983.