burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Anna Randušková

Anna Randušková (rod. Vozárová; * 9. marec 1930, Pohorelá-Pohorelská Maša – † 27. marec 1993, Bratislava) bola slovenská lekárka-pediatrička, vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
Do roku 1956 študovala medicínu na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, kde v roku 1956 získala titul MUDr. Pokračovala vo vedeckej a pedagogickej práci: v roku 1975 získala titul CSc., v roku 1978 sa stala docentkou (doc.) a v roku 1989 profesorkou (Prof.). 
Od roku 1956 pôsobila ako lekárka v Lučenci, od roku 1959 na I., neskôr na II. detskej klinike Detskej fakultnej nemocnice, kde od 1985 pôsobila ako prednostka; súčasne v roku 1959-1978 najskôr ako docentka, v rokoch 1989-1993 ako profesorka učila na Katedre pediatrie II. Lekárskej fakulty UK v Bratislave. Vo vedecko-výskumnej práci sa zamerala na problematiku etiopatogenézy recidivijúcich respiračných chorôb u detí so zameraním na alergiu a imunodeficienciu. Neskôr sa zoberala sledovaním hladiny lipoproteínov a niektorými hormonálnymi ukazovateľmi u detí diabetických matiek. Autorka a spoluautorka vysokoškolských učebných textov, vedeckých štúdií v odborných domácich i zahraničných časopisoch a zborníkoch. Členka a funkcionárka viacerých profesných spoločností.
Gabriel Rapoš

 
Gabriel Rapoš (* 14. jún 1917, Brezno – † 2. september 1994, Bratislava) bol publicista, prekladateľ, dramaturg. Pseudonym: Gašpar Tribel, Martin Groš, J.B., Mikovíny
Životopis.
V rokoch 1927 – 1936 študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Košiciach, v rokoch 1936 – 1940 na Právnickej fakulte UK v Bratislave. Popri štúdiu pracoval ako redaktor Národných novín a súčasne i Slovenského rozhlasu, 1939 – 1944 tajomník a dramaturg Slovenského rozhlasu, 1944 vedúci Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Po oslobodení programový riaditeľ Česko-slovenského rozhlasu v Bratislave a v Košiciach, redaktor vydavateľstva Tatran, vedúci tlačového strediska SND v Bratislave. V periodickej tlači publikoval príspevky hlavne zo sveta divadla, filmu, rozhlasu a televízie. Z češtiny prekladal romány, poviedky, divadelné a rozhlasové hry, články, kritiky a polemiky. Vo vydavateľstve Tatran sa zaslúžil o vydávanie dokumentárne cenných zborníkov o slovenských spisovateľoch. Ako redaktor divadelnej edície mal podstatný podiel na rozvoji pôvodnej slovenskej dramatickej tvorby. V roku 1990 sa stal čestným občanom Banskej Bystrice.
Karol Rapoš

Karol Rapoš (* 2. november 1876, Modra – † 22. október 1947, Bratislava) bol publicista, historik, pedagóg. Pseudonym: Vrchdolinský
Životopis.
Karol Rapoš študoval na učiteľskom ústave v Modre, 1920 vykonal skúšku zo slovenského jazyka na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, 1925 odbornú pre meštianske školy v Banskej Bystrici. Príslušník generácie národných učiteľov, po roku 1918 organizátor slovenského školstva, venoval sa aj publicistike a regionálnej histórii. Učiteľ, riaditeľ meštianskej školy a školský inšpektor v Brezne a v Piešťanoch. Spoluautor učebnice dejepisu, zemepisu a miestopisu Slovenska. Autor monografií, rozprávok, dramatických diel, pedagogických, historických a národopisných článkov. Prekladal z češtiny. Režíroval ochotnícke predstavenia v Banskej Bystrici a v Brezne. Člen a funkcionár kultúrnych a osvetových spoločností.
Ada Rapošová

Ada Rapošová (rod. Brozmanová; * 18. január 1913, Brezno – † 1999, Bratislava ) bola slovenská režisérka.
Životopis.
Absolvovala rodinnú školu a Matičnú hudobnú školu v Banskej Bystrici, 1932 v Prahe kurz pre vychovávateľky a administratívne pracovníčky v sociálnych ústavoch. Pôsobila vo viacerých mestách Slovenska, od roku 1945 pravidelne spolupracovala s rozhlasom, najprv v Košiciach a potom v Bratislave ako herečka a režisérka vysielania pre ženy. Roku 1952-1959 interná slovesná režisérka Čs. rozhlasu, 1959-1960 režisérka Hlavnej redakcie programov pre deti a mládež Čs. televízie v Bratislave. Zapojila sa herecky do ochotníckeho divadelného hnutia v Brezne a v tejto činnosti pokračovala aj v Ľubietovej, kde vytvorila viacero významných postáv. S rozhlasom začala externe spolupracovať roku 1942, neskôr ako interná rozhlasová režisérka sa sústredila predovšetkým na pôvodnú slovenskú a českú tvorbu, ďalej slovenskú a českú klasiku - inklinovala najmä ku komédii, ale neobchádzala ani svetovú klasiku. Režírovala rozprávky mnohé vo vlastnej úprave a hry pre mládež, za nahrávku mimoriadnych kvalít sa považuje jej réžia Olivera Twista (1958). V čs. televízii režírovala hry pre mládež (Smrť Jánošíkova, Olejkár, Čenkovej deti a i.). Nositeľka viacerých ocenení.
Michal Rárus

Michal Rárus (* 23. august 1784, Banská Bystrica - † 2. jún 1862, Banská Bystrica) bol národnokultúrny dejateľ, verejný činiteľ.
Životopis.
Pôsobil ako úradník, senátor a richtár v Banskej Bystrici. Účastník národnokultúrnych podujatí, priateľ Gustáva Zechentera-Laskomerského, Karola Kuzmányho a iných predstaviteľov slovenského verejného a kultúrneho života. V roku 1849 člen slovenskej deputácie, ktorá u panovníka v Olomouci žiadala splnenie národných požiadaviek, podporoval slovenské dobrovoľnícke výpravy. Od augusta 1849 kráľovský komisár, potom do 1853 župan Zvolenskej župy v Banskej Bystrici, v ktorej zaviedol slovenčinu ako úradný aj vyučovací jazyk. V závete z roku 1858 venoval celý svoj majetok na založenie vyššieho slovenského gymnázia v Banskej Bystrici.
Ľudovít Rauch

Ľudovít Rauch (krycie meno Peter; * 2. júl 1902, Nagyvázsony – † 15. november 1944, Sedlo pod Hnilickou Kýčerou, Malá Fatra) bol funkcionár KSČ, robotník.
Životopis.
Vyučil sa za obuvníka, obuvnícky robotník v opravovni obuvi firmy Baťa, v 30. rokoch pracovník aparátu oblastného výboru KSČ v Žiline. Člen ilegálneho vedenia KSČ v meste i v oblasti ilegálneho vedenia žilinskej oblasti KSS. Za svoju činnosť bol zatknutý a väznený. Člen skupiny politických väzňov, ktorým sa 1. septembra 1944 podarilo vyslobodiť a odísť na povstalecké územie. Pracovník aparátu ÚV KSS v Banskej Bystrici, účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie. Bol príslušníkom 2. čs. partizánskej brigády M. R. Štefánika, kde pôsobil ako politický vedúci - politruk. Padol v boji s nacistami. Počas komunistického režimu bola po ňom pomenovaná ulica v Žiline a Bratislave. Po Nežnej revolúcii boli premenované.
František Rédei

František II. Rédei (Rhédey de Kisréde) (* Fiľakovo - † 10. apríl 1621, Slovensko) bol vojenský hodnostár, krajinský hodnostár, statkár.
Životopis.
Predstaviteľ uhorskej šľachty, od mladosti slúžil v armáde, 1596 kpt. Fiľakova, od 1607 do smrti kpt. Oradei a župan Biharskej stolice. Jeden z vodcov stavovských povstalcov proti Habsburgovcom (1604, 1619). Veliteľ povstaleckých oddielov, ktoré v čase Bočkayovho povstania vyplienili južnú časť Banskej Bystrice, odvliekli richtára Juraja Zahlweina a založili požiar (1605). Roku 1606 povýšený za veľmoža, roku 1621 zajatý a uväznený na Fiľakovskom hrade, kde zomrel.
František Reger

František Reger (* 22. marec 1834, Starý Jičín - † 6. marec 1901, Brezno) bol hudobný pedagóg.
Životopis.
Od roku 1864 pôsobil v Brezne ako učiteľ-kantor, v 70. rokoch tu viedol spevokol Concordia. Písal väčšinou cirkevné skladby v duchu gregoriánskeho chorálu, pripravoval i učebnice. Roku 1871-1873 prispieval do časopisu Konfesionálna škola.
Martin Regis-Kráľoviech

Martin Regis-Kráľoviech (* 1680, Bobrovec) bol cirkevný hodnostár, náboženský spisovateľ, evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval v roku 1705-1707 na univerzite vo Wittenbergu, rektor v Banskej Bystrici-Radvani (1708-1710), farár a senior gemerského bratstva v Brzotíne. Roku 1707 za štúdií vo Wittenbergu publikoval prácu, v kt. vyvrátil mienku P. Embera o predurčení, písal oslavné básne.
Kornel Reinhardt

Kornel Reinhardt (* Slovensko) je športovec, športový funkcionár.
Životopis.
Priekopník lyžovania v Banskej Bystrici, lyžiar, pretekár v behu na lyžiach za nemecký spolok Karpathenverein v Banskej Bystrici (20. roky). Funkcionár športových klubov, pokladník SKI-klubu (1929-1939), funkcionár Západoslovenskej župy so sídlom v Banskej Bystrici. Organizátor lyžiarskych podujatí v Banskej Bystrici, o. i. spoluorganizátor 13. majstrovstiev v lyžovaní (1937).
Vladimír Reiser

Vladimír Reiser (* 20. máj 1934, Staré Hory – † 21. marec 1988, Bratislava) bol slovenský chemik a výskumný pracovník.
Životopis.
Vyštudoval na Chemickotechnologickej fak. SVŠT v Bratislave, roku 1958 Ing. Ako výskumný pracovník sa vo svojej práci sa zaoberal analýzou molekulových vlastností celulózy a jej derivátov. Neskôr najmä modifikáciami celulózy, ktoré sa uplatnili aj vo výrobnej praxi. Spoluriešiteľ št. plánu Chemické zúžitkovanie niektorých druhov sekundárnych surovín na báze fytomasy. Autor 14 pôvodných vedeckých prác, 7 výskumných správ, 4 prihlášok vynálezov a 19 autorských osvedčení.
Ladislav Reiss

Ladislav Reiss (* 24. jún 1902, Divín – † 8. marec 1983, Bratislava) bol elektrotechnický inžinier, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 19121920 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Lučenci, elektrotechniku na ČVUT v Prahe. Pracoval v energetických podnikoch, 19281945 v Stredoslovenských elektrárňach v Banskej Bystrici a na ministerstvách. Vysokoškolský pedagóg, dekan Fakulty elektrotechniky SVŠT v Bratislave (dnes Slovenská technická univerzita). Spoluzakladateľ Československej vedeckotechnickej spoločnosti, člen Energetickej komisie ČSAV. Zaoberal sa hydroenergetikou, problematikou prenosu elektrickej energie, ekonomickými a ekologickými problémami energetiky. Iniciátor výstavby Elektrárne v Novákoch a sústavy vodných diel na Dunaji. Autor projektov encyklopedických a lexikálnych príručiek, štúdií a článkov. Účastník ilegálneho protifašistckého odboja, zmocnenec SNR pre elektrárne. Priekopník lyžovania v Banskej Bystrici, podpredseda SKI-klubu v Banskej Bystrici (19331939), člen športovej jednoty Makabi a jej lyžiarskeho oddielu, rozhodca lyžiarskych súťaží. Projektant a staviteľ Skokanského mostíka gen. M. R. Štefánika v Banskej Bystrici na Srnkovej (otvorený 29. januára 1933). Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Rafael Reisz

Rafael Reisz (kr. m. Štefan Rice; * 11. august 1914, Budapešť – † 20. november 1944, Banská Bystrica-Kremnička) bol židovský výsadkár, protifašistický bojovník, vojak účastník SNP.
Životopis.
Príslušník anglo-americkej vojenskej misie pri Veliteľstve 1. čs. armády na Slovensku. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po potlačení SNP bol 1. novembra 1944 nemeckými bezpečnostnými orgánmi zaistený a neskôr popravený v masovom hrobe v Banskej Bystrici-Kremničke. Po vojne boli jeho telesné pozostatky exhumované a pochované v Prahe na Olšanských cintorínoch. V roku 1952 boli na žiadosť izraelskej vlády prevezené do Izraela, kde boli pochované na národnom cintorínev v Har Herzl v Jeruzaleme.
František Rell

František Rell (* 11. marec 1913, Uhorské – † 9. november 2009, Bratislava) bol slovenský pedagóg, režisér, dramaturg. Pseudonym: Fero Novohradčan.
Životopis.
Študoval na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici, 19361939 na VŠ obchodnej v Prahe, do roku 1943 pôsobil ako pedagóg v Dobšinej a v Prešove. Ako vojak sa zúčastnil SNP, po jeho potlačení bol väznený v koncentračných táboroch v Nemecku. Zakladateľ a v rokoch 19451954 aj režisér, dramaturg a riaditeľ Slov. divadla v Prešove, 19541955 umel. šéf a šéf činohry DJGT vo Zvolene, 19551959 umelecký šéf a režisér spevohry Novej scény v Bratislave, zakladateľ a v roku 19591962 umelecký šéf, režisér, dramaturg spevohry DJGT v Banskej Bystrici, 19631970 riaditeľ a režisér Tatra-revue.
Daniel Remeň

Daniel Remeň (Remeni, Remenius, Reményi, Reminikius, Reminius) (* Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča – † 22. október 1678, Brzeg) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Základné a stredné vzdelanie nadobudol v Nemeckej Ľupči a v Banskej Bystrici. Študoval na univerzite v Toruni, Gdaňsku, 1632 – 1635 v Kráľovci. Rektor a evanjelický kňaz vo Zvolene, v Trenčíne. Od roku 1656 dekan, 1660 senior, 1667 – 1672 evanjelický kňaz v Banskej Bystrici. Roku 1672 súdom v Bratislave vypovedaný z Uhorska, usadil sa v Brzegu. Autor viacero náboženských pojednaní a kázní a príležitostných básní. Nezachovala sa jeho prírodovedecká rozprava "Disputatio physica de thermis" (1642).
Ladislav Remete

Ladislav Remete (* 27. september 1910, Šopron - † 9. január 1945, Nemecká) bol evanjelický kňaz, teológ, protifašistický bojovník.
Životopis.
Teológiu študoval v Pécsi a v Šoprone. Roku 1938-1939 evanjelický farár v Slovenskom Novom Meste, od 1939 v Jelšave. Roku 1943 sa zapojil do protifašistického odboja, pomáhal perzekvovaným antifašistom. Počas SNP veliteľ miestnej partizánskej skupiny, ktorá spolupracovala s Brigádou J. Nálepku. Dňa 20. decembra 1944 zatknutý, väznený v Banskej Bystrici, neskôr zavraždený vo vápenke v Nemeckej. Jeho teologicko-filozofické a pedagogicko-didaktické práce ostali v rukopise.
Štefan Repka

Štefan Repka (* 13. júl 1903, Banská Štiavnica – † 8. február 1977, Banská Bystrica) bol slovenský funkcionár KSČ a robotník.
Životopis.
Robotník, majster Okresného stavebného podniku v Banskej Bystrici (19491962). Organizátor triednych bojov a ilegálnej práce KSS. Účastník protifašistického odboja. Funkcionár miestnych a okresných orgánov KSČ a spoločenských organizácií v Banskej Bystrici. Nositeľ vyznamenaní.
Ján Revallo

Ján Revallo (* 5. jún 1925, Kláštor pod Znievom† 23. máj 2005, Brno) bol slovenský letecký konštruktér a športový letec.
Životopis.
Priekopník športového lietania v Banskej Bystrici, prvýkrát na svahoch Urpína uskutočnil niekoľko letov bezmotorovým lietadlom tzv. klzákom, vlastnej konštrukcie R-1 Urpín (18. júla 1935).
Ján Riečan

Ján Riečan (* 4. október 1923, Banská Bystrica-Radvaň – † 2. december 1985, Zvolen) bol novinár, redaktor, bibliograf. Pseudonym: Ján Hronský
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, študoval na štátnom gymnáziu (1936-1941) a na štátnej obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1941-1945), externe na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, 1958 promovaný filozof. V roku 1945-1947 úradník v Coburgových závodoch a v Tatra banke v Banskej Bystrici, 1950-1953 šéfredaktor Smeru v Banskej Bystrici, 1971-1981 bibliograf Ústrednej ekonomickej knižnice v Bratislave, 1982-1984 odborný pracovník Odboru pre knižničnú sústavu Matice slovenskej. Od roku 1984 na dôchodku v Banskej Bystrici, pracoval ako bibliograf Okresnej knižnice vo Zvolene. Autor spravodajských, vnútropolitických materiálov, zahraničných komentárov, kratších poviedok a rozhlasovej hry. Člen predsedníctva SÚV Zväzu slovenských novinárov (1960-1963).
Szende Riedl

Szende Riedl (* 15. marec 1831, Banská Bystrica - † 15. október 1873, Budapešť) bol jazykovedec, vysokoškolský pedagóg.
Pseudonym: Mansvetus Anselmus
Životopis.
Narodil sa v rodine Karola Riedla a jeho manželky Terézie rodenej Liptákovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, filozofiu a filológiu na nemeckých univerzitách, teológiu v Trnave. Roku 1848-1852 vychovávateľ v Banskej Bystrici, neskôr pedagóg na viacerých miestach, 1866-1873 profesor na univerzite v Budapešti. Člen korešpondent UAV, člen korešpondent Fínskej literárnej spoločnosti. Zakladateľ spolku stredoškolských učiteľov. Roku 1852 debutoval básnickou zbierkou príležitostných veršov. Počas pôsobenia v Prahe sa začal venovať jazykovednej problematike, bilingvista. Autor maďarskej gramatiky, zaoberal sa komparastikou ugrofínskych jazykov i slovanských literárnych pamiatok. Prekladal zo slovanských jazykov a z nemčiny do maďarčiny. Autor učebníc a článkov.
Viliam Ries

Viliam Ries (pseudonym: "Ivan Javor", "Miloš Kvet", "V.R. Mornár", "V.R. Podsitniansky", "Šuhaj spod Sitna"; * 29. máj 1904, Špania Dolina† 23. február 1989, Bratislava; bol pochovaný v Rači) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, spisovateľ, prekladateľ. Patril medzi mnohých slovenských kresťanských duchovných, ktorí podľahli vábeniu radikálnej politiky a v nacizme hľadali záštitu pre národ a cirkev.
Životopis.
Jeho otec bol Anton Ries a matka Jozefína rod. Kučerová. Študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, Nitre a v Trnave, 1924 – 1930 na filozofickej a teologickej fakulte univerzity v Innsbrucku, 1938 – 43 externe na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V rokoch 1930 – 38 pôsobil ako rímskokatolícky farár v Teplej, 1938 – 42 v Antole, 1942 – 44 spoluredaktor týždenníka "Štiavničan" a potom ako šéfredaktor časopisu "Náš boj" v Bratislave.
"Náš boj" bol jedným z najradikálnejších periodík tej doby a priamo odkazoval svojim názvom na Hitlerov Mein Kampf. Ries, v tom čase už ako platený tajný agent pôsobil v prospech nemeckých spravodajských služieb. Napríklad: vojnu podľa Riesa rozpútali internacionály marxistov a slobodomurárov, agenti židovstva stojaceho v pozadí: „Svetový Žid raz v obleku anglického lorda, alebo amerického bankára, inokedy zase v rovnošate boľševickej armády, zjavoval sa všade tam, kde bolo potrebné podpaľovať európske ovzdušie.“ (Szabo s. 139) Hlavným protivníkom pre Riesa bol východný boľševizmus, ktorý „spojil východnú ázijskú neskrotnosť s prefíkanou židovskou svetovládnou ideou.“ (Szabo s. 141). Šancu zbaviť sa „židovstva“ podľa Riesa navždy prepásli Rusi, ktorí sa pod vedením boľševikov nechali úplne opantať ázijským materializmom a to nie len kultúrne, ale i pokrvne, takže „tvár ruského človeka je už výrazom euro-ázijskej miešaniny.“ (Szabo s. 143). Pre takých nebolo na svete miesto, museli ustúpiť vznešenej čistej rase. Všetko to pritom bolo podľa Riesa v súlade s tým, čo si želal Boh.
Po vojne v rokoch 1945 – 1955 bol z politických dôvodov väznený. Po prepustení žil v Zlatých Moravciach. 1959 – 62 pôsobil ako učiteľ v Beladiciach, 1962 na gymnáziu v Bratislave, 1963 – 72 v Humennom a v Sabinove, od 1973 žil na dôchodku v Bratislave.
Debutoval básnickou zbierkou meditatívnej náboženskej i subjektívnej lyriky, autor poézie pre deti a mládež. Venoval sa aj prekladateľskej činnosti (ovládal angl., franc., lat., maď., nem., poľ., slovinsky, tal. a špan. jazyk).
Bol predsedom združenia slovanských bohoslovcov v Innsbrucku, Zväzu slovenských rímskokatolíckych bohoslovcov, Literárno-umeleckého združenia v Banskej Štiavnici, MOMS v Humennom.
Viliam Ríša

Viliam Ríša (* 1. november 1898, Horná Lehota – † 23. december 1968, Bratislava) bol slovenský chemický inžinier, vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Juraj Ríša, matka Anna rod. Kuchárová, manželka Anna rod. Hilmerová.
Životopis.
V roku 19181922 vyštudoval na VUT v Brne, 1922 Ing. Chemický odborník v Senici, v Berlíne-Zehlendorfe, vo francúzskej továrni v Irigny. Od 1933 pracovník firmy Baťa, viedol výstavbu Tatrasvitu vo Svite, 19461951 riaditeľ továrne Dynamit-Nobel v Bratislave. Špecialista na výrobu umelého hodvábu, organizátor výroby umelých vlákien na Slovensku. Prednášal technológiu umelých vlákien na Chemickej fakulte v Bratislave. Autor knižných prác, vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov, 19531954 prodekan Chemickej fakulty SVŠT. Počas SNP príslušník intendancie povstaleckej armády. Roku 1954 nespravodlivo obvinený, väznený, 1956 oslobodený.
Melchior Roháč

Melchior Roháč (* Martin - † 19. september 1622, Brezno) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Jeho syn Ján Roháč, manželka Agneša rod. Planková.
Životopis.
Navštevoval školu v Martine, od roku 1599 študoval na univerzite vo Wittenbergu, 1600 magister filozofie. Od roku 1600 učiteľ, 1607-1608 rektor prešovského evanjelického gymnázia, 1612-1620 liptovský senior, od 1620 evanjelický farár a zástupca superintenda Zvolenskej, Turčianskej a Novohradskej stolice v Brezne. Prívrženec luteránskej ortodoxie, zúčastnil sa na budovaní základov evanjelickej a.v. cirkvi na Slovensku. Autor teologickej dišputy a príležitostných latinských veršov, 1620 predniesol slovenskú kázeň k úmrtiu Imricha Turzu.
Alexander Rohringer

Alexander Rohringer (* 28. marec 1868, Košice - † 4. september 1945, Budapešť) bol vodohospodár, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v rodine Alojza Rohringera a jeho manželky Heleny rodenej Dövényovej. Roku 1890 absolvoval štúdium na vysokej škole technickej v Budapešti, 1896 zložil skúšku zo štátneho práva na Právnickej fakulte v Košiciach. Od roku 1892 zamestnaný na odbore vodného hospodárstva ministerstva poľnohospodárstva v Budapešti. Od roku 1903-1909 vedúci vodohospodárskeho úradu v Banskej Bystrici. Vodohospodársky odborník a publicista, vysokoškolský profesor a rektor Univerzity Józsefa Nádora v Budapešti. Autor priekopníckej metódy zisťovania hladiny spodných vôd na Veľkej uhorskej nížine. Na Slovensku skúmal podmienky horských riek, najmä Váhu. Autor odborných prác a štúdií.
Ján Rojko st.

Ján Rojko st. (* Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz, veršovník. 
Životopis.
Po štúdiách v Banskej Bystrici pokračoval 17771779 na univerzite v Jene. Po návrate rektor evanjelickej a. v. školy v Košiciach. Tlačou vydal dedikačné básne a gratulačné verše. Roku 1791 vyslanec Košíc na synode v Pešti.
Ján Rojko ml.

Ján Rojko ml. (Roiko, Royko ml.) (* 3. február 1774, Banská Bystrica† 15. máj 1838, Banská Štiavnica) bol slovenský pedagóg, národnokultúrny dejateľ.
Jeho rodičmi boli Pavol Rojko (mešťan a čižmársky majster) a Rebeka rodená Kleinová.
Životopis.
Študoval na univerzite vo Wittenbergu a v Jene. Po návrate učiteľ na dievčenskej škole v Banskej Bystrici, kde založil aj ústav na výchovu chlapcov. Konrektor gymnázia v Banskej Štiavnici (1803), jeho rektor (od roku 1805). Národne uvedomelý pedagóg, od 1810 vedúci Katedry čs. reči a literatúry na banskoštiavnickom gymnáziu, jeho prednášky sa zachovali v rukopisoch. Zberateľ slovenských ľudových piesní ktorými prispel do Kollárových "Národných spievaniek". Člen a knihovník Učenej spoločnosti banského okolia.
Štefan Rokos

Štefan Rokos (známy aj ako Štefan Rochos, Rokosz, Rochosz) (* 1793 [alebo 1794], Banská Bystrica – † 2. máj 1864, Banská Bystrica) – bol pedagóg – učiteľ, ornitológ, preparátor a entomológ, hlavne lepidopterológ a maliar prírodnín, prevažne hmyzu. Jeho pravé meno bolo Štefan Rochos (tak sa i podpisoval). 
Životopis.
Za svojho života bol dvakrát ženaty. Prvá manželka Anna, rodená Hlaváčová. Druhá manželka Júlia, rodená Stärkenreifová bola učiteľka. Mal dvoch synov: Samuela Rokosa (?1866), ktorý bol učiteľom v detskej opatrovni a druhého syna Karola Rokosa, ktorý bol učiteľom v Dobrej Nive a v Pliešovciach. 
Organizátor učňovského školstva a predškolskej výchovy. Vo vzdelávaní uplatňoval anglické výchovné systémy. Správca a učiteľ detskej opatrovne v Banskej Bystrici (od 30. rokov 19. stor.). Remeselnícku mládež banskobystrických cechov vychovával podľa anglického vzoru medeľných škôl (od roku 1854). Pri výchove uplatňoval a využíval svoju záľubu v prírodovede, vypchaté živočíchy a kresby motýľov, ako i rôzne remeselné výrobky, za pomoci ktorých viedol žiakov k poznávaniu prírody a láske k nej. Súčasťou jeho vyučovania bol i spev, tanec a telesná výchova. Deti dostávali i základy jazykovej výchovy v maďarčine, slovenčine i nemčine. Učňov, ktorí boli zanedbaní učil čítať, písať a počítať. Pokročilejších a šikovnejších učňov a tovarišov učil viesť korešpondenciu a účty. 
Znalec vtákov a motýľov, špecialista na preparovanie zvierat. Venoval sa aj maľovaniu. Vlastnil zbierku motýľov, vypchaných zvierat a ich malieb, ktorú vystavoval na priemyselnej výstave v Londýne a v Banskej Bystrici počas 4. schôdze Uhorského lesníckeho spolku (1853). 
Počas svojho života bol členom viacerých prírodovedeckých spoločností: (Kráľovská uhorská prírodovedecká spoločnosť v Pešti a Prírodovedecká spoločnosť v Altenburgu). Bol tiež vyznamenaný diplomom prírodovedného spolku v Pešti.
Štefan Rokos (Rochos) zomrel 2. mája 1864 v Banskej Bystrici. 
Častejšie ho v literatúre nájdeme pod menom Štefan Rokos. Jeho portrét sa zrejme nezachoval.
Gregor Roletzký

Gregor Roletzký (* 28. júl 1932, Bílina - † 8. september 1988, Banská Bystrica) bol hudobný skladateľ, režisér.
Životopis.
Študoval husľovú hru na Hudobnej škole v Tepliciach, odbor viola na Vyššej pedagogickej hudobnej škole v Prahe, 1960- 1964 kompozíciu a dirigovanie diaľkovo na Konzervatóriu v Bratislave. Učiteľ hry na husliach v Litvínove, neskôr člen orchestra Posádkovej hudby v Banskej Bystrici (1957-1962), korepetítor Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici (1962-1965), hudobný redaktor a režisér Krajského štúdia Československého rozhlasu v Banskej Bystrici (1965-1988), externý pedagóg na Pedagogickom inštitúte v Banskej Bystrici (1965-1968), lektor Krajského osvetového strediska v Banskej Bystrici. Autor tanečnej hudby, skladieb pre dychový orchester a zborové telesá, scénickej hudby, hudby k rozhlasovým hrám. Upravoval ľudové piesne a skladby starých majstrov.
Vladimír Rolko

Vladimír Rolko (* 12. október 1899, Martin – † 29. júl 1971, Jamník, pochov.: Liptovský Peter) bol slovenský básnik, publicista a evanjelický farár.
Životopis.
V roku 19131914 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, maturoval na vyššej obchodnej škole v Martine (1917) a na evanjelický lýceu v Banskej Štiavnici. Teológiu študoval v Bratislave, na Husovej bohosloveckej fakulte v Prahe a v Paríži (19201921). Kaplán vo Zvolene (19221926), farár v Liptovskom Petre (19261945). Prispievateľ a spoluredaktor Cirk.listov, dekan a predseda seniorálnej pastorálnej konferencie. Debutoval básnickou zbierkou Z patricijskej záhrady, nasledovali zbierky básní na námety zo slov. histórie. Básne publikoval aj v rôznych časopisoch. Významný publicista, autor úvodníkov, fejtónov, reportážnych čŕt z ciest po Európe, písal glosy, recenzie a komentáre, jubilejné články, nekrológy a hist. príspevky, náboženské članky a homiletické úvahy. Koncom 30. rokov 20. stor. vystupoval proti politike HSĽS, za protiľudácky článok odsúdený na 30 dní väzenia. Po tejto udalosti sa stotožnil s nacionalistickou propagandou. V. roku 
19221926 tajomník MO MS vo Zvolene.
Róbert Róm

Róbert Róm (* 29. október 1906, Žiar nad Hronom – † 12. december 1966, Slovensko) bol slovenský rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Stredoškolské vzdelanie nadobudol pravdepodobne v Banskej Bystrici, kde študoval aj teológiu, vysvätený za kňaza (3. marca 1929). Po roku 1950 politicky prenasledovaný. Správca Charitného domu v Slovenskej Ľupči (1959). Autor článkov, najmä v náboženskej tlači. Do slovenčiny preložil "Deviatnik k Božskému srdcu".
Oleg Otto Roman

Oleg Otto Roman (pôv. Rosenzweig) (* 8. august 1903, Svinov - † 30. marec 1976, Bratislava) bol úradník, dôstojník.
Životopis.
Pôsobil v Košiciach, Ostrave a v Prahe. Účastník ilegálneho protifašistického hnutia, organizátor prechodov do zahraničia. Príslušník 1. partizánskej brigády M. R. Štefánika, prvého čs. armádneho zboru v ZSSR (1945), po oslobodení ČSĽA. Úradník v Banskej Bystrici a v Bratislave (1946-1964). Politicky prenasledovaný a väznený.
Florián František Rómer

Florián František Serafín Rómer (pôv. Rammer; ; ) (* 12. apríl 1815, Bratislava – † 8. marec 1889, Veľký Varadín) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár, vysokoškolský pedagóg, archeológ, historik a prírodovedec.
Jeho otec bol František Rammer a matka Anna rod. Večerová (Vetserová).
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trenčíne, v Bratislave, a v Tate, 1830 vstúpil do benediktínskej rehole, filozofiu študoval v Győri, teológiu v Pannonhalme, 1838 vysvätený za kňaza. PhDr., ThDr., 1860 člen korešpondent, 1871 riadny člen UAV, 1868 univerzitný profesor. Profesor na akadémiách v Bratislave a v Pešti, kustód maďarského národného múzea, roku 1874 z rehole vystúpil, člen biskupského konzistória v Banskej Bystrici a rimavskojanovský titulárny opát, od 1877 veľkovaradínsky kanonik. Prívrženec reformného hnutia maďarskej strednej šľachty, účastník revolúcie 1848/49, po porážke bol zatknutý a väznený. Jeden zo zakladateľov modernej uhorskej archeológie. Zakladajúci člen Uhorskej historickej spoločnosti. Svojou prácou zasiahol do viacerých oblastí vedeckého a kultúrneho života Slovenska. Autor rozsiahleho diela, o. i. prvej veľkej uhorskej monografie z dejín umenia a archeológie.
Roku 1873 vyznamenaný rytierskym krížom Radu železnej koruny III. triedy.
Karol Rosenauer

Karol Rosenauer (* 18. december 1843, Banská Bystrica – † 1. november 1880, Banská Bystrica) bol cirkevný historik, pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1857-1861 na evanjelickom lýceu v Šoprone, 1862 teológiu v Bratislave, na univerzite v Berlíne, v Halle, v Tübingene. Od 1867 učiteľ jazykov, prírodopisu, filozofie a antickej histórie, od roku 1870 aj riaditeľ gymnázia v Banskej Bystrici, kde udržiaval priateľstvo s gymnaziálnym profesorom Jánom Kmeťom. Autor dejín banskobystrickej evanjelickej cirkvi a gymnázia. Vytvoril herbár rastlín prevažne z okolia Banskej Bystrice, nachádza sa v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.
Oto Rosenauer

Oto Rosenauer (* 17. november 1878, Banská Bystrica - † 28. máj 1963, Dvory nad Žitavou) bol právnik, publicista.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, právo na univerzite v Budapešti a v Cluji (Rumunsko). Vykonával funkciu hlavného radcu pri Slovenskom krajinskom úrade a vládneho komisára Mestskej sporiteľne v Bratislave, kooptovaný člen predstavenstva Zväzu obcí a miest na Slovensku. Ako znalec administratívneho práva prednášal v náukobehoch obecných notárov. Autor právnych príručiek, prispieval aj do odborných časopisov.
Ján Rosenberger Ferovie

Ján Rosenberger Ferovie (* 1868, Ľubietová – † 28. jún 1948, Banská Bystrica) bol ľudový liečiteľ.
Životopis.
Ľudový liečiteľ pôsobil v Banskej Bystrici a okolí.
Ľubomír Roško

Ľubomír Roško (* 9. október 1962, Kremnica) je športový funkcionár.
Životopis.
Jeho otec Emil Roško a matka Katarína rod. Ivanová. V roku 19781979 študoval na gymnáziu v Žiari nad Hronom, 19791982 na Internátnej športovej škole v Banskej Bystrici, 19821987 na FTVŠ UK v Bratislave. V roku 1987 preskočil v hale výšku 225 cm.
Od roku 1987 pôsobil ako inštruktor športu, metodik atletiky, tréner atletiky, hlavný tréner atletiky, od 1. júla 2001 veliteľ / prvý civilný riaditeľ Armádneho strediska (ASVŠ) Dukla Banská Bystrica (premenovaná na AŠK Dukla). Od 2006 do 2009 ako riaditeľ Vojenského športového centra (VŠC) DUKLA Banská Bystrica, ktoré vzniklo 1. januára 2006 zlúčením dvoch existujúcich armádnych športových klubov AŠK Dukla Banská Bystrica a AŠK Dukla Trenčín. V pôsobnosti VŠC DUKLA boli do 31. decembra 2009 dva kluby VŠK Dukla Banská Bystrica a VŠK Dukla Trenčín. (Po reorganizácii k 1. januáru 2010 kluby zanikli a všetky športové oddiely sú pod hlavičkou VŠC DUKLA Banská Bystrica.)
Podpredseda Slovenského atletického zväzu, člen valného zhromaždenia Slovenského olympijského výboru.
Ladislav Roštár

Ladislav Roštár (* 3. február 1922, Moštenica – † 13. september 2000, Spišská Nová Ves?) bol slovenský pedagóg a divadelný ochotník.
Životopis.
Študoval na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici. Už počas štúdií sa venoval ochotníckej činnosti v divadelnom krúžku školy. Herec a režisér ochotníckeho Divadelného súboru Hviezdoslav v Spišskej Novej Vsi. Popri účinkovaní v estrádnych a iných programoch tu vytvoril 18 réžií a vyše 40 hereckých kreácií. Stredoškolský profesor v Spišskej Novej Vsi.
Michal Rotarides

Michal Rotarides (Rotharides) (* 1715, Otročok – † 15. apríl 1747, Wittenberg) bol literárny historik, pedagóg.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici a na evanjelickom lýceu v Šoprone, 1738-1742 teológiu na univerzite vo Wittenbergu. V roku 1742-1744 učiteľ v Šoprone, 1744-1747 profesor vo Wittenbergu, kde sa venoval literárnej tvorbe a viedol uhorskú knižnicu. Spracoval a vydal náčrt uhorských dejín, v ktorých podal základné údaje o dejinách slovenskej literatúry. Napísal životopisy literátov a doplnil práce starších historikov. Pre výskum hľadal spolupracovníkov v slovenských knižniciach aj v Banskej Bystrici. Časť výskumov zanechal v rukopise.
Gašpar Rovňan

Gašpar Rovňan (* 8. január 1870, Hvozdnica† 1. november 1944, Zlaté Moravce) bol slovenský verejný činiteľ, úradník.
Životopis.
Jeho otec bol Štefan Rovňan a matka Terézia rod. Jancová. Študoval na gymnáziu v Trenčíne, v Nitre, v Banskej Bystrici, absolvoval notársky kolobeh. Do vzniku Česko-Slovenska pracoval v administratíve. Bol notárom v Štiavniku, Dlhom Poli a vo Veľkom Rovnom. V roku 1918 bol županom Martinom Mičurom vymenovaný za hlavného slúžneho okresu Zlaté Moravce, kam sa s celou rodinou presťahoval a trvalo usadil. Popri zabezpečovaní administratívy v okrese sa zapájal aj do politického, kultúrneho a spolkového života. Od začiatku patril k oporám Andreja Hlinku a Slovenskej ľudovej strany v regióne. Bol členom Matice slovenskej, funkcionárom miestnych ovocinárskych, poľovníckych a turistických spolkov. Manželka Štefánia bola predsedníčkou Katolíckej jednoty žien. V priebehu 20. rokov pôsobil ako okresný náčelník v Zlatých Moravciach. Po zavedení krajinského zriadenia v roku 1928 pôsobil ako radca politickej správy na Krajinskom úrade v Bratislave, kde zotrval až do prevedenia do trvalej výslužby v roku 1934. Bol stúpencom autonomistického hnutia a politiky HSĽS. Funkcionár miestnych a okresných organizácií HSĽS. V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za senátora za HSĽS (v IX. volebnom kraji). V senáte zasadal v inkompatibilnom a ústavnoprávnom výbore. V období Slovenského štátu pôsobil ako vládny komisár Zlatých Moraviec a naďalej bol činným v okresnej organizácii strany a jej okresného a župného súdu. Bol zakladateľom Jednoty orla v Zlatých Moravciach. Pochovaný bol v Zlatých Moravciach.
Ivan Vladimír Roy

Ivan Vladimír Roy (* 14. december 1922, Púchov - † 13. august 1987, Stará Ľubovňa, pochovaný v Martine) bol diplomat, vysokoškolský pedagóg, prekladateľ.
Životopis.
Pochádzal z rodiny patriacej k zemianskemu stavu ktorej predkovia, francúzski hugenoti, podľa rodinnej tradície prišli na Slovensko pred náboženským prenasledovaním z Francúzska. Študoval na Obchodnej akadémii v Martine, v roku 1945-1947 škandinávsku filológiu a nórčinu na univerzite v Oslo, 1947-1952 na Diplomaticko-politickej fakulte Vysokej školy sociálnych a politických vied v Prahe. Účastník SNP, redaktor úradu propagandy SNR v Banskej Bystrici (1944). Legačný tajomník veľvyslanectva v Oslo. Pracovník štátnej správy, kultúrnych a osvetových zariadení, SVKL a odborný asistent Katedry vedeckého komunizmu ÚML SVŠT v Bratislave. Politicky prenasledovaný, rehabilitovaný. Zaoberal sa dejinami filozofie, jazykmi, zvlášť nordistikou. Propagátor a organizátor československo-nórskych kultúrnych vzťahov. Autor príležitostných článkov. Prekladal z ruštiny. Systematicky sa venoval dielu B. Björnsona.
František Xaver Roys

František Xaver Roys (* 23. september 1713, Banská Bystrica - † 1. marec 1768, Viedeň) bol pedagóg a publicista.
Životopis.
Od roku1727 príslušník jezuitskej rehole, študoval na rehoľných univerzitách, PhDr., ThDR. Učiteľ filozofie a etiky v Grazi, 1738-1739 na gymnáziu v Bratislave, učiteľ poézie, rétoriky, teológie, magister novicov a duchovný v kláštore sv. Anny vo Viedni. Autor príležitostných rečí, dramatických cvičení, práce o etike a prirodzenom práve, tlačou vydal dizertáciu P. Casatiho.
Vojtech Roys

Vojtech Roys (* 23. apríl 1722, Banská Bystrica – † 6. máj 1755, Petrovaradin, Srbsko) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v roku 1722 v Banskej Bystrici. V roku 1737 vstúpil do jezuitskej rehole. Po teologických štúdiách nem. kazateľ v Banskej Bystrici, potom v Petrovaradíne, kde sa stal obeťou moru. Literárne činný, autor cirkevno-historických prác a zbierky lat. modlitieb. Zomrel roku 1755 v Srbskom Petrovaradine.
Ján Rožek

Ján Rožek (* Slovensko) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Profesor vyššieho štátneho gymnázia v Banskej Bystrici (od roku 1852), vyučoval nemecký, latinský a grécky jazyk, prírodopis a krasopis. V Banskej Bystrici vydal stredoškolskú učebnicu Úlohy k lat. štylistickým cvičeniam (1854).
Róbert Rozim

Róbert Rozim (* 3. marec 1936, Zámostie - † 26. december 1992, Banská Bystrica) bol vysokoškolský pedagóg, športovec, tréner.
Životopis.
Od roku 1961 pôsobil ako asistent Pedagogického inštitútu v Banskej Bystrici, neskôr dekan Pedagogickej fakulty UMB v Banskej Bystrici. Funkcionár atletických klubov a zväzov, organizátor športového života v Banskej Bystrici, o. i. atletických Horehronských hier. Tréner behov na stredné a dlhé trate ASVŠ Banská Bystrica a TJ Slávia Banská Bystrica. Zaslúžil sa o vybudovanie atletického štadiónu UMB v Banskej Bystrici. Iniciátor vzniku Internátnej športovej školy v Banskej Bystrici. Člen výboru Miestneho odboru MS v Banskej Bystrici (1990). Na jeho počesť sa koná v Banskej Bystrici Rozimov memoriál.
Samuel Rožnay

Samuel Rožnay (* 27. júl 1787, Zvolen - † 14. november 1815, Banská Bystrica) bol slovenský básnik, prekladateľ, pedagóg a evanjelický kňaz.
Životopis.
Pochádzal z remeselníckej rodiny. V roku 17991802 študoval v Banskej Bystrici, 1802-1808 na evanjelickom lýceu v Bratislave, 1810-1812 teológiu na univerzite v Tübingene. 
Od roku 1812 vychovávateľ v rodine farbiara Ľ. Kolbenheyera a konrektor gymnázia v Banskej Bystrici, evanjelický farár v Hornej Mičinej, 1815 v Banskej Bystrici, kde sa priatelil s Jánom Kollárom a vplýval na jeho literárnu a slovanskú orientáciu. Je to priekopník umeleckého prekladu v slovenskej literatúre. Počas bratislavských štúdií pod vplyvom Juraja Palkoviča sa venoval básnickej ale hlavne prekladateľskej činnosti. Venoval sa aj publicistike a slavistickému bádaniu, vlastnil bohatú knižnicu slovanskej literatúry.
Jozef Rudňanský

Jozef Ignác Rudňanský de Dezsér (v staršej literatúre aj Jozef Rudnyánszky de Dezsér, v rodnej matrike Rudnansky; * 28. októbra 1788, Trnava† 24. novembra 1859, Bratislava) bol rímskokatolícky biskup, v rokoch 18451850 banskobystrický diecézny biskup.
Životopis.
Pochádzal zo známeho uhorského rodu Rudňanských, ktorý si ako prídomok uvádzal "z Dežeríc (Rudnyánszky de Dezsér)". Narodil sa 28. októbra 1788 v Trnave, jeho otec bol Pavol Rudňanský a matka Klára rod. Smrtníková. Študoval v Trnave a Budíne, teológiu na seminári v Pešti a na univerzite vo Viedni. V roku 1812 bol vysvätený za kňaza. Od roku 1844 pôsobil ako arcibiskupský vikár v Ostrihome.
V roku 1845 bol menovaný za biskupa v Banskej Bystrici. Za biskupa ho vysvätil Jozef Kopáči 8. júna 1845 v Ostrihome. V cirkevných funkciách podporoval slovenskú náboženskú literatúru i Spolok milovníkov reči a literatúry slovenskej v Banskej Bystrici. V revolúcii 1848-1849 stál na strane uhorskej vlády. Pastierskym listom vyzval kňazov, aby sa podriadili Kossuthovym nariadeniam, vyhlásenie uhorskej samostatnosti 24. mája 1849 privítal slávnostnou omšou.
Po definitívnej porážke uhorskej revolúcie pri Világoši bol uväznený a na základe vyjadrení v jeho pastierskych listoch odsúdený na šesť ročné väzenie v Kufsteine. Na radu uhorského prímasa sa 14. marca 1850 vzdal funkcie diecézneho biskupa. Následne bol omilostený a internovaný v kláštore v Neuburgu. Svoj život dožil v Bratislave. Umrel 24. novembra 1859, pochovaný bol o dva dni v bazilike v Ostrihome v biskupskej krypte.
Ján Rumann

Ján Rumann (* 18. október 1876, Pribylina† 2. august 1925, Košice) bol slovenský verejný činiteľ, právnik.
Životopis.
Jeho otec bol učiteľ Eugen Rumann a matka Mária rod. Núdziková. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (prof. Ján Kmeť), v Prešove, 1895-1899 na právnickej fakulte univerzity v Budapešti, JUDr. Po štúdiách koncipista, neskôr samostatný advokát, pôsobil vo verejných funkciách na východnom Slovensku, od 1922 župan Košickej župy. Výrazná osobnosť slovenského národného života na začiatku 20. storočia v právnickej, štátnopolitickej a cirkevnej sfére. Angažoval sa v hnutí za práva národností v Uhorsku. Zakladateľ československej štátnej správy. Aktivizoval kultúrny, spoločenský a hospodársky život. Autor politických a národo-hospodárskych článkov.
Miloš Rumann

Miloš Rumann (* 13. december 1898, Liptovská Kokava – † 7. jún 1967, Martin) bol verejný činiteľ, divadelný ochotník, úradník. Pseudonym: Jano Mozola, M. R. Kôprovský, M. Olgin, M. R. Podbanský, Študent z Kôprovej doliny
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, v Banskej Bystrici, od roku 1920 na Právnickej fakulte KU v Prahe. Tajomník Krajinského zväzu Živnostenských spoločenstiev v Martine, po roku 1945 jeho generálny tajomník v Bratislave. Po roku 1945 príslušník DS. Vyšiel z národnouvedomelého prostredia, v Banskej Bystrici pôsobil v tajnom študentskom spolku Mor ho!, v Prahe v akademickom spolku Detvan, 1925 predseda Zväzu slovenského študenstva. Účastník ilegálneho protifašistického odboja a SNP. Politicky prenasledovaný a väznený. In memoriam rehabilitovaný (1968). Autor recenzií a článkov. Venoval sa ochotníckemu divadlu, založil prvé ochotnícke divadlo v Liptovskej Kokave. Prvá divadelná hra bola " Rozmajrín " od autora Ferka Urbáneka.
Emil Rusko

Emil Rusko (* 27. jún 1900, Ľubietová – † 9. máj 1961, Bratislava) bol folklorista, rozhlasový pracovník. Pseudonym: E. Ľubiet, Emil Rusko Ľubietovský, E. Rumil, Ľubietovský, Rumil,
Jeho otec Peter Fellner, matka Rebeka rod. Rusková.
Životopis.
V roku 1912-1916 navštevoval meštiansku školu v Banskej Bystrici. Študoval na učiteľských ústavoch v Turčianských Tepliciach, Kiskunfélegyháze a v Leviciach. Najskôr pôsobil ako učiteľ, potom rozhlasový pracovník, priekopník rozhlasového vysielania na Slovensku. Zakladateľ SĽUK-u, jeho riaditeľ. Autor básnických zbierok (Piesne nového rána, Košice 1926), rozhlasových dramatizácií, reportáží a pásiem. Patril medzi prvých dramatizátorov rozprávok pre vysielanie pre deti.
Ondrej Rusko

Ondrej Rusko (* 4. august 1921, Králiky † 31. marec 1998, Poprad) bol slovenský športovec.
Životopis.
Športovec-lyžiar, majster Slovenska v štafetách na 4 x 10 km (1943, 1944). Účastník SNP. Prvý náčelník Strediska vrcholového športu ČH Štrbské pleso, tréner reprezentantov, organizátor lyžiarskych podujatí vo Vysokých Tatrách, kde žil a pôsobil. V behu na lyžiach pretekal za KSTL Banská Bystrica a Harmanec (1941, 1942) a OAP Bratislava. Viacnásobný víťaz Bielej stopy SNP.
Externé odkazy.
Peter Rusnák (architekt)

Peter Rusnák (* 17. november 1948, Sučany) je architekt, rozvojový plánovač.
Životopis.
V roku 1964-1967 študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Martine, 1967-1973 na Stavebnej fak. SVŠT odbor architektúru, 1992-1994 Škola FAO, facilitátor, 2001 absolvent SPP-A Diploma. V roku 1973-1990 projektant, vedúci projektant URBIONU pobočka Banská Bystrica, 1990 podpredseda MsNV v Banskej Bystrici, 1991-1992 vedúci regionálneho rozvoja na Okresnom úrade v Banskej Bystrici, 1993-1994 riaditeľ Elektroprojektu v Banskej Bystrici, 1995 poradca ARVI v Nitre, 1996 riaditeľ Regionálnej rozvojovej agentúry v Banskej Bystrici, od 1997 projektový manažér SZČO-PR-projekt.
Štefan Rutkai

Štefan Rutkai - latinsko-maďarský prídomok "Ruttkay de Alsóruttka et Felsőruttka" (* 3. august 1803, Sľažany – † 3. september 1869, Sľažany) bol verejný činiteľ a statkár.
Životopis.
Príslušník zemianskeho rodu z Vrútok. Študoval na Kráľovskej akadémii v Bratislave. Hospodáril na majetku v Sľažanoch, pôsobil v správe Zvolenskej stolice, 1848 a 1861 podžupan so sídlom v Banskej Bystrici. Roku 1846 založil v Banskej Bystrici úverové družstvo Milena.
Politicky sa začal angažovať po páde Bachovho absolutizmu, predseda banskobystrického súdu, 1861 a 1865 poslanec Uhorského snemu za Banskú Bystricu. Prívrženec reformného hnutia uhorskej strednej šľachty a revolúcie. Autor rozlúčkových rečí za župnými funkcionármi.
Viliam Ruttkay-Nedecký

Viliam Ruttkay-Nedecký (J. Vilo) (* 14. január 1892, Príbovce – † 30. máj 1967, Banská Bystrica) bol slovenský maliar a pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Martine, v roku 19111914 na výtvarnej akadémii v Budapešti. Od roku 1927 najprv stredoškolský profesor kreslenia, potom slobodný umelec a napokon 19581967 riaditeľ Oblastnej galérie v Banskej Bystrici. Maľoval portréty, figurálne kompozície, ďalej krajiny a zátišia. Člen umeleckej besedy slovenskej.
Pavol Ruttkay

Pavol Ruttkay (* 14. november 1878, Banská Bystrica) bol slovenský podnikateľ a súkenník.
Životopis.
Majiteľ továrne na súkno a vlnený tovar v Banskej Bystrici-Hámri (založená 1810), existovala pod názvom Pavol Ruttkay a syn, bola to zároveň najstaršia továreň svojho druhu na Slovensku. Účastník protifašistického odboja, po potlačení SNP bol zaistený nemeckými bezpečnostnými orgánmi ako rukojemník (28. decembra 1944), prepustený (30. decembra 1944).
Jozef Ružiak

Jozef Ružiak (pôv. Rosenberger) (* 1912, Ľubietová – † 19. máj 1961, Praha) bol rozhlasový pracovník, televízny pracovník.
Jeho otec Jan Rosenberger, matka Mária rod. Filadelfiová.
Životopis.
Absolvoval učiteľský ústav v Leviciach, učil na viacerých školách, od roku 1945 školský inšpektor v Poprade, pracovník Povereníctva školstva v Košiciach, pracovník rozhlasu v Košiciach (19451953), zástupca hlavného redaktora Hlavnej redakcie pre deti a dorast (19531956), a od roku 1956 redaktor Československej televízie. Účastník protifašistického odboja, počas SNP pracoval na Povereníctve školstva v Banskej Bystrici (1944). Vo svojom pôsobení v rozhlase a televízii sa venoval najmä vysielaniu pre deti a mládež. Autor rozhlasových pásiem, reportáží, prednášok, scéniek a rozprávok.
Ján Ružinský

Ján Ružinský (* 1899, Banská Bystrica – † 1992, Banská Bystrica) bol slovenský športovec a športový funkcionár.
Životopis.
Reprezentant Slovenska v bežeckom i zjazdovom lyžovaní, skokoch na lyžiach a v združených pretekoch. Priekopník akrobatického lyžovania na Slovensku. Pretekal v behu a skokoch na lyžiach za nemecký spolok Karpathenverein a SKI-klub v Banskej Bystrici (20. a 40. roky 20. storočia). Reprezentant v lyžiarskych disciplínach, účastník Majstrovstiev v ČSR v lyžovaní v Banskej Bystrici (1934), nominovaný do širšieho kádra československých reprezentantov na ZOH v Garmisch-Partenkirchene (1936). Jeden z vedúcich funkcionárov Západoslovenskej župy ZL RČS so sídlom v Banskej Bystrici (19331939). Povolaním pánsky krajčír v Banskej Bystrici, priekopník v zdokonaľovaní lyžiarskeho ošatenia a výstroja. Priekopník akrobatického lyžovania v Banskej Bystrici, postavil prírodné skokanské mostíky na Jamke za Urpínom a na Panskom dieli pri Banskej Bystrici.
Milan Rybecký

Milan Rybecký (* 6. jún 1925, Blatné - † 24. máj 1987, Bratislava) bol pedagóg, muzeológ.
Životopis.
Študoval na učiteľskom ústave, popri zamestnaní na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (1962-1967). Učiteľ a riaditeľ školy v Hornom Smokovci, neskôr pracovník Povereníctva informácií a osvety, vedúci oddelenia múzeí na Povereníctve kultúry. Riaditeľ Slovenského múzea, v roku 1970-1974 externý riaditeľ Múzea SNP v Banskej Bystrici, od 1979 riaditeľ Ústrednej správy múzeí a galérií v Bratislave. Položil organizačné a metodologické základy ochrany prírody a pamiatok. Prispieval do odborných časopisov, venoval sa štúdiu histórie slovenského múzejníctva, spracoval dejiny Muzeálnej slovenskej spoločnosti.
Igor Rymarenko

Igor Rymarenko (* 19. september 1928, Banská Bystrica) je ochotnícky bábkársky režisér a projektant.
Životopis.
V roku 1954 absolvoval štúdium na SVŠT v Bratislave (Ing.). Roku 19541962 pracovník Chemoprojektu, 19621986 Dopravoprojektu a od 1986 Projektového ústavu dopravných stavieb v Bratislave.
Bábkovému divadlu sa venoval od mladosti. Roku 19421944 člen ochotníckeho bábkárskeho súboru Gašparkovo divadlo a 19441945 Bábkového divadla našich detí v Banskej Bystrici, kde vodil marionetu Gašparka. Roku 19451951 hrával v bratislavskom ochotníckom bábkárskom súbore v bývalej Sokolovni, 1951 založil a viedol ochotnícky bábkársky súbor Radosť pri Osvetovej besede ÚNV v Bratislave. Pri réžii svojich inscenácií začal uplatňovať novátorskú technológiu výroby javajok. Po zavŕšení aktívnej činnosti v bábkárskom súbore Radosť (1961) prednášal na školeniach, písal články do časopisu "Ľudová tvorivosť", v Osvetovom ústave vydal príručku "Osvetľovanie v bábkovom divadle", od 1965 sa zameriava na zbieranie rodinných bábkových divadiel.
Štefan Rysuľa

Štefan Rysuľa (* 13. august 1900, Važec – † 4. júl 1976, Važec) bol slovenský spisovateľ, publicista a pedagóg.
Životopis.
Študoval na Učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, externe absolvoval Pedagogickú fakultu Slov. univerzity na jej odbočke v Banskej Bystrici (19461949). Pôsobil ako učiteľ, školský inšpektor, stredoškolský profesor, do odchodu na dôchodok učiteľ vo Važci (19531960). Do slovenského literárneho kontextu sa zaradil lyrizovanou prózou s príznačnou štylizáciou regionálnych a folkloristických prvkov. Autor románov s tematikou ľudovej povesti, autobiografických a historických prvkov. Posmrtne vyšli jeho spomienkové básne v próze. V medzivojnovom období sa venoval aj publicistickej tvorbe. Amatérsky sa venoval aj ilustrácii a umeleckej fotografii.