burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Wapello

Wapello (* 1787 - † 15. marec 1842) bol domorodý náčelník z kmeňa Meskwaki (u Európanov známejší pod názvom kmeň Fox, t.j. doslova kmeň Líška). V skutočnosti sa ale narodil v kmeni Sauk. Jeho meno znamená "Ten kto je namaľovaný bielo".
Náčelník Wapello sa narodil v roku 1787 v Prairrie du Chien, na severozápade na území dnešného štátu Wisconsin. Napriek tomu, že pochádzal z kmeňa Sauk, stal sa "mierovým náčelníkom" kmeňa Meskwaki. K spojenectvu medzi kmeňmi došlo niekedy počas Líščích vojen (Fox Wars), ktoré sa odohrali medzi rokmi 1701 až 1742. Kmene sa síce spojili, ale nezlúčili. V rámci spojenectva si zachovali vlastnú identitu a nezávislosť. U bielych však boli známi ako kmeň Sauk a Fox (Sauk and Fox). Wapello bol dobrý priateľ s prvými osadníkmi. Medzi jeho dobrých priateľov patril hlavne generál Joseph M. Street, ktorý bol prvým indiánskym agentom. Bol jedným z vodcov kmeňa Sauk and Fox, čo bol spoločný kmeň kmeňov Sauk a Meskwaki (Fox). Mal menšiu a tučnejšiu postavu. Wapello sa snažil vždy presadzovať mier. Počas vojny Čierneho Jastraba ale podporoval náčelníka Keokuka. Zomrel 15. marca 1842, dva roky po smrti svojho dobrého priateľa Josepha M. Streeta. Po smrti svojho priateľa sa vyjadril, že by chcel byť pochovaný po jeho boku.
V štáte Iowa sú na jeho počesť pomenované mestá Wapello a Wapello County.
Ján Vilikovský

Ján Vilikovský (* 13. júl 1937, Palúdzka† 5. máj 2023, Bratislava) bol slovenský prekladateľ, teoretik prekladu a pedagóg.
Životopis.
Pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, neskôr ako šéfredaktor a riaditeľ vydavateľstva Tatran. Taktiež dlhé roky prednášal americkú literatúru a dejiny na Univerzite Komenského. Pôsobil aj ako veľvyslanec SR v Spojenom kráľovstve. Následne viedol Literárne informačné centrum a stal sa docentom a neskôr dekanom na Filozofickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Do slovenčiny preložil mnohé z najvýznamnejších diel prevažne americkej literatúry od autorov ako Norman Mailer, William Faulkner, Ernest Hemingway, či Francis Scott Fitzgerald. Je považovaný za historicky najvýznamnejšieho slovenského prekladateľa anglicky písanej literatúry a je nositeľom mnohých ocenení za umelecký preklad, napr. Ceny Jána Hollého.
V roku 1984 mu vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, v edícii Studia litteraria vyšlo literárnovedecké dielo "Preklad ako tvorba", ktoré bolo nedávno znova vydané v českom preklade.
Je bratom spisovateľa Pavla Vilikovského.
Oľga Danášová

Mgr.art. Oľga Danášová, PhD. (* 16. júl 1961, Hnúšťa) je slovenská hudobná skladateľka a teoretička.
Životopis.
Študovala na konzervatóriu v Bratislave, absolutórium v odboroch – hudobná kompozícia (Juraj Pospíšil), zborové dirigovanie (Dušan Bill) a hra na klavír (Elena Hlinková). Po skončení konzervatória študovala na VŠMU v Bratislave. Štúdium v odbore skladba v triede prof. Vladimíra Bokesa bolo ukončené diplomovou prácou, kompozíciou – l. symfónia Óda na poslednú a prvú - pre orchester, barytónové a tanečné sólo na text E. B. Lukáča.
Ďalšie odborné štúdium absolvovala v triede Dezidera Kardoša, Jána Albrechta, Ladislava Burlasa, Romana Bergera, Otta Ferencziho, Vladimíra Mačáka, Juraja Lexmana a iných.
Po skončení štúdia pôsobila ako hudobná redaktorka v Slovenskom hudobnom fonde a v hudobnom vydavateľstve OPUS.
V rokoch 1992 - 1997 pôsobila v ZUŠ Bratislava – Petržalka ako pedagóg teórie hudby, hry na klavíri a dirigovanie detského speváckeho zboru a na Súkromnom slovanskom gymnáziu v Bratislave. Pedagogicky pôsobila v hudobno – estetických predmetoch, (založenie a dirigovanie komorného vokálneho združenia).
V rokoch 1998 - 2002 absolvovala štúdium na UK v Bratislave a následne jej bol udelený titul PhD (interná forma doktorandského štúdia).
Neskôr krátkodobo pôsobila na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre ako odborná asistentka hudobno - teoretických predmetov.
V rokoch 2002 - 2011 vyučovala na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave. Jej pedagogická činnosť bola zameraná na muzikologické, estetické a kompozičné odbory. Počas tohoto obdobia publikovala niekoľko vedeckých článkov na medzinárodných konferenciách v Česku a na Slovensku.
Od roku 2011 pôsobí na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave, kde vyučuje hudobno - teoretické predmety a skladbu. 
Od roku 2015 taktiež pôsobí v znovuzaloženej Komornej opere Bratislava, ako hudobná riaditeľka a dramaturgička. 
Okrem toho sa venuje skladateľskej činnosti.
Karol Wlachovský

Karol Wlachovský (* 20. máj 1941, Košice) je slovenský prekladateľ, literárny vedec a pedagóg. Pôsobil ako redaktor v časopise "Slovenské pohľady", neskôr na rôznych pozíciách vo vydavateľstve Tatran, ktoré nakoniec viedol ako riaditeľ v rokoch 1968 až 1990. Následne pôsobil aj ako diplomat v Budapešti, kde tiež viedol československý a neskôr slovenský kultúrny inštitút. Vyučoval teóriu a prax prekladu na viacerých univerzitách v Maďarsku.
Za svoje preklady z maďarčiny získal viacero ocenení, prekladá zväčša maďarskú literatúru 20. storočia a tiež maďarských spisovateľov žijúcich na Slovensku (najznám. Lajos Grendel, ktorému preložil 11 diel). Z klasikov osobitnú pozornosť sústredil na dielo K. Mikszátha, ktorému sa dlhodobo venuje.
Zimné paralympijské hry 2014

XI. zimné paralympijské hry sa konali od 7. do 16. marca 2014 v Soči. Rozhodlo o tom hlasovanie Medzinárodného olympijského výboru dňa 4. júla 2007.
O 72 medailových sád bojovalo 547 športovcov zo 45 krajín.
Slovenskí športovci.
Slovensko na hrách reprezentovalo 24 športovcov, čo bolo najviac na paralympiádach. Svoj sľub zložili do rúk prezidenta 24. februára 2014. Po prvýkrát mohli diváci sledovať priamy prenos aj mimo otvorenia. RTVS ponúkla prenosy zo súťaží v zjazdovom lyžovaní, kde malo Slovensko adeptov na medailové umiestnenie. Celkovo slovenskí športovci získali 3 zlaté, dve strieborné a dve bronzové medaily.
Slovenskí športovci súťažili:
Slovenskí medailisti.
Slovenskí športovci získali medaily hneď v prvý deň súťaží. V zjazdárskej súťaži zrakovo postihnutých v stredisku Krasnaja Poľana sa Henrieta Farkašová spolu s navádzačkou Natáliou Šubrtovou umiestnila na prvom mieste. Pred druhou umiestnenou mala náskok 2,73 sekundy. Miroslav Haraus s navádzačom Marošom Hudíkom obsadil v rovnakej disciplíne druhé miesto, so stratou na víťaza len 0,25 sekundy. Jakub Krako skončil na štvrtom mieste, Radomír Dudáš na desiatom a Michal Beladič na jedenástom. Najúspešnejšou športovkyňou sa stala Henrieta Farkašová, ktorá s navádzačkou Natáliou Šubrtovou získala dve zlaté a jednu bronzovú medailu. Druhé zlato získala v obrovskom slalome, bronz v slalome. Petra Smaržová získala bronz rovnako v slalome a piate miesto v obrovskom slalome. Jakub Krako pridal striebro v obrovskom slalome a cenné, aj keď nie pódiové umiestnenia si zapísali aj Radomír Dudáš, či premiérovo štartujúci tím curlerov.
Maskoti.
Maskotmi Zimných paralympijských hier 2014 boli dve nadprirodzené postavičky - ohnivý chlapček „Lučik“ a snehové dievčatko „Snežinka“. Verejnosti boli návrhy predstavené 7. februára 2011 a 26. februára 2011 sa oficiálne stali maskotmi Hier.
Odaji (Tuľčynský rajón)

Odaji () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 588 obyvateľov.
Krach viedenskej burzy

Krach viedenskej burzy alebo Gründerkrach je rozsiahly burzový bankrot z roku 1873, pričom sa tým detailnejšie myslí prepad finančných trhov. Príčinami krízy boli hlavne prehriatie konjunktúry, ktorá bola pozitívne ovplyvnená rôznymi faktormi. Tento krach vyznačil koniec tzv. epochy "Gründerzeit" a v častiach vtedajšej nemecky hovoriacej Európy je nasledovná fáza ekonomickej depresie označovaná aj ako "Gründerkrise". Tieto germanistické pojmy sa používajú na označenie stavu predovšetkým v Nemeckej ríši a v Rakúsko-Uhorsku. 
V roku 1873 sa finančné trhy prepadli ale aj globálne, čo teoretici ekonómie 1920 rokov označujú pojmom Veľká depresia. Nakoľko sa dovtedy jednalo o najväčšiu globálnu ekonomickú krízu sa tento pojem sa udržal až do čias Veľkej hospodárskej krízy, ktorý tento názov prekryla. Národné hospodárstva priemyselných krajín prešli do fázy spomaleného ekonomického rastu a deflácie, ktorá pretrvávala až do konca 90-tich rokov 19. storočia.
Fenoménom tejto krízy boli aj samovraždy skrachovaných burzových maklérov alebo investorov.
6. Medzinárodný filmový festival Cinematik 2011

Medzinárodný filmový festival Cinematik 2011 bol v poradí 6. ročník festivalu Cinematik, ktorý sa každoročne koná v Piešťanoch. Oficiálny dátum konania bol od 9. do 15. septembra 2011. Spolu sa premietlo 132 filmov v 2 súťažných a 14 nesúťažných sekciách. Zahajovacím filmom sa stal francúzsko-nemecký film "Carlos" režiséra Oliviera Assayasa. Na otváracom ceremoniáli bol prítomný aj Peter Gottschalk, zástupca spoločnosti Arte, ktorá film produkovala.
Sekcie.
Súťažné.
V súťažnej sekcií hraných filmov "Meeting point Europe" sa premietala kolekcia 10 najlepších európskych filmov vyrobených v rokoch 2010 a 2011, ktorá vznika ako výsledok hlasovania mladých európskych filmových kritikov.
V rámci MFF Cinematik sa po druhýkrát konala aj súťaž celovečerných slovenských dokumentov pod názvom "Cinematik.doc" s počtom 8 dokumentárnych filmov. Filmy v súťaži posudzuje medzinárodná porota filmových kritikov a tvorcov prevažne zo strednej Európy.
Ocenenia.
Záverečný ceremoniál sa konal 14. septembra 2011 v hlavnej sále kina Fontána.
Daňkivka (Tuľčynský rajón)

Daňkivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 438 obyvateľov.
Granville (kantón)

Créon je francúzsky kantón v obvode Avranches v departemente Manche v regióne Dolná Normandia. Tvorí ho 7 obcí.
Kryptomena

Kryptomena je typ digitálnej meny či elektronických peňazí, čo je novodobý druh meny/peňazí. Podľa vyjadrenia Generálneho finančného riaditeľstva sa však nejedná o menu, ale o nehmotnú hnuteľnú vec. Tieto peniaze sú tvorené elektronicky. Kryptomena sa opiera o asymetrickú kryptografiu, tj. šifrovanie, pre naväzovanie digitálnych podpisov jednotlivých prevodov, peer-to-peer siete a decentralizácie. Ich najstarším, najznámejším a zároveň najrozšírenejším zástupcom je Bitcoin.
Dejiny.
Prvá kryptomena, s ktorou sa začalo obchodovať, bol Bitcoin v roku 2009 (3. januára 2009 bol vytvorený prvý blok v blockchaine (reťazi blokov) tzv. Bitcoin Genesis Block) a za jej autora sa považuje človek s prezývkou Satoshi Nakamoto (táto osoba v reálnom živote neexistuje a môže ísť pokojne aj o skupinu ľudí).
Onedlho nato nasledovali ďalšie kryptomeny (Litecoin v 2011, Namecoin v 2011, Xrp v 2012, Peercoin v 2013 atď.)
Porovnanie s klasickými peniazmi.
Pri porovnaní kryptomeny s klasickými menami (fiat peniaze ako napr. USD, EUR, CZK atď.) je základný rozdiel v tom, že žiadna skupina alebo indivíduum nemôže zvýšiť množstvo kryptomeny v obehu (pri súčasných klasických menách naopak zvyšuje počet peňazí v obehu centrálna banka a komerčné banky podľa vlastného uváženia). V prípade Bitcoinu je počet daný na pevných 21 miliónov Bitcoinov (presne je to 20 999 999,9769).
Ak by sa chcel zvýšiť počet Bitcoinov, tak je to možné jedine vytvorením novej samostatnej vetvy („forknutie“ Bitcoinu) a musela by ju (nový Bitcoin protokol, napr. Bitcoin 2.0) začať akceptovať väčšina používateľov. V tomto prípade by už ale pravdepodobne išlo o novú "menu". Záleží samozrejme na uhle pohľadu a kritériách pri posudzovaní a ani experti na Bitcoin a kryptomeny sa v tejto otázke celkom nezhodujú. Pokojne by sa mohlo stať, že by určitá skupina ľudí používala terajší Bitcoin a ďalšia Bitcoin 2.0.
Kryptomeny okrem toho nepoznajú hranice a regulácie klasických fiat peňazí.
Získavanie kryptomeny.
Kryptomena sa okrem nákupu za klasickú menu získava takzvaným “ťažením” (mining). Toto ťaženie spočíva v dekryptovaní šifier a komplikovaným porovnávaniam získaných výsledkov v rámci celej siete. Ak dôjde k nájdeniu tzv. bloku s Bitcoinami (počet Bitcoinov v nájdenom bloku klesá úmerne podľa počtu ťažiteľov a času), je nutné dešifrovať a porovnávať výsledky v zložitom algoritme. Ak všetko sedí tak ako má, Bitcoiny sa pripíšu človeku, ktorý túto dekryptovaciu operáciu vykonal.
Príklady kryptomien.
K najpopulárnejším kryptomenám patria Bitcoin, Ethereum, XRP, Litecoin a Bitcoin cash.
Celý zoznam kryptomien môžete nájsť na: https://coinmarketcap.com/
Múzeum slovenskej dediny

Múzeum slovenskej dediny (neoficiálne "Skanzen Martin") je najväčšou prírodnou expozíciou na Slovensku. Nachádza sa v Jahodníckych hájoch, východne od Martina a na ploche 15,5 ha sa nachádza 143 exponátov slovenskej ľudovej architektúry, pochádzajúcich zo severozápadného Slovenska.
Jiří Zahradník

Doc. RNDr. Jiří Zahradník, CSc. (* 12. august 1928, Lomnice nad Popelkou† 27. január 2020, Lomnice nad Popelkou) bol český entomológ, fotograf a hudobník.
Bol umeleckým vedúcim súboru "Collegium musicum Český ráj". Do svojej smrti žil Lomnici nad Popelkou, vo svojom rodnom meste, ktorého je čestným občanom. Jeho bratom je český hudobný skladateľ Zdeněk Zahradník.
Anaxibié

Anaxibié () je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky z Aithiopie.
Anaxibié bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Anaxibié potom dostala za manžela Archelaa, syna Aigypta a jeho fenickej manželky. Keď sa skončila hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
Archelaos (syn Aigypta)

Archelaos ("Archelaos") je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho fenickej manželky.
Archelaos bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Archelaovi potom za manželku vybrali Anaxibié, dcéru Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Achziv

Achziv (hebrejským písmom אכזיב) je staroveké sídlisko na brehu Stredozemného mora v západnej Galilei, asi 5 km severne od Naharije. Leží v miestach, kde sa do mora vlieva vádí Nachal Kaziv. Dnes je táto lokalita chránená ako národný park, ktorý zahŕňa aj zvyšky arabskej dediny Al-Zíb, opustenej v roku 1948. Južne od areálu do mora ústi vádí Nachal Šaal.
Dejiny.
Sídlisko Achziv sa spomína už v biblickej knihe Jozua (Joz 19, 29). Podľa nálezov a vykopávok, vykonaných v tejto oblasti možno vyvodiť, že Achziv bol v železnej dobe obchodným mestom a kvitnúcim mestom bolo aj v niekoľkých prvých storočiach nášho letopočtu.
Rimania poznali toto miesto ako Ecdippa. Križiacke pramene ju nazývali Casal Lambertie alebo Imbert. V období krížových výprav stála v Achzive križiacka pevnosť, ktorej zvyšky boli pri archeologických vykopávkach nájdené spolu s hospodárskymi budovami či cintoríny.
Bola dobytá Mamlúkami v 13. storočí a v nasledujúcom období bývalý Achziv (arabsky Al-Zíb) obývali Arabi. Táto arabská dedina Al-Zíb sa rozkladala na brehu mora, priamo pri ústí Nachal Kaziv. Stála tu mešita a základná škola založená v roku 1882. Roku 1931 mal Al-Zíb 1059 obyvateľov a 251 domov.
Počas Noci mostov 16. júna 1946 vyhodilo 43 bojovníkov Palmachu v Achzive súčasne cestný a železničný most cez Nachal Kaziv. Bojovníkom, ktorí pri tejto operácii zahynuli, bol na tomto mieste vztýčený pamätník.
Pri prvej arabsko-izraelskej vojne (15. mája 1948) arabskú dedinu Al-Zíb dobyli židovské sily a jej obyvatelia utiekli. Zástavba dediny potom bola v decembri 1948 zbúraná, s výnimkou mešity a jedného domu, a teraz je začlenená do turistického areálu v národnom parku Achziv.
Mazurivka (Tuľčynský rajón)

Mazurivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 2010 obyvateľov.
Mauzóleum Mazor

Mauzóleum Mazor (po hebrejsky מאוזוליאום מזור) je jedna z najzachovalejších rímskych stavieb v Izraeli, nachádzajúca sa pri Elade. 
Dejiny.
Mauzóleum bolo postavené pre významného Rimana a jeho manželku v 3. storočí, a hoci ich identita nie je známa, vnútri mauzólea sú stále viditeľné pozostatky dvoch sarkofágov. Ide o jedinú budovu z rímskeho obdobia v Izraeli, ktorá sa dochovala kompletne zachovaná. 
V období neskorej antiky pristavali moslimovia k južnej strane mauzólea modlitebný výklenok, udávajúci smer Mekky, a budova sa stala posvätným moslimským miestom, známym ako "Makam Nebe Džihja". Vďaka tejto posvätnosti zostala budova zachovaná nasledujúce stáročia.
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 1998, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 8. júna18. septembra 1997 a zúčastnilo sa jej 9 družstiev. Tie súťažili o 3 postupové miesta na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Nováčikmi ázijskej kvalifikácie na MS boli 2 družstvá: a . 
Kvalifikácia pozostávala z 2 kvalifikačných kôl a play-off. Z jedinej skupiny 1. kola postúpilo 1 družstvo do druhého kola. Víťazi skupín 2. kola a víťaz play-off, ktoré tvorili družstvá na 2. mieste v skupinách 2. kola, sa kvalifikovali na MS. Priamu účasť na MS si ako ich organizátor zabezpečilo .
Výsledky.
1. kolo.
Podskupina B.
"doma &amp; vonku"
2. kolo.
Skupina B.
 Čcheng-tu 
Skupina C.
 Suwon 
Play-off.
doma &amp; vonku
Hipponomé

Hipponomé alebo Hipponoma ("Hipponomé") je v gréckej mytológii dcéra tébskeho kráľa Menoikea.
Hipponomé bola sestrou nešťastnej Iokasty, ktorá sa nevedomky vydala za syna Oidipa a keď zistila, že žila v incestnom vsťahu s vlastným synom, spáchala samovraždu. Jej brat tébsky kráľ Kreón mal podobný osud. Keď dal Antigonu, snúbenicu svojho syna Haimona zaživa zamurovať, po následnej samovražde syna Haimona, požiadal bohov, aby ho od utrpenia oslobodili smrťou..
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že podľa niektorých zdrojov bola Hipponomé manželkou Alkaia, syna hrdinu Persea a matkou dcéry Anaxo a syna Amfitryóna.
Dvorec zimnego sporta Ajsberg

Dvorec zimnego sporta „Ajsberg“ () je multifunkčný štadión v ruskom meste Soči. Pôvodne bol postavený pre potreby Zimných olympijských hier 2014. Budú tu prebiehať súťaže v šortreku a v krasokorčuľovaní.
Charakteristika.
Štadión s kapacitou 12 000 miest bol projektovaný na mieru pre potreby súťaží v šortreku a v krasokorčuľovaní. Okrem hlavnej športovej arény je v ňom aj tréningové klzisko. Budova vysoká viac ako pokrýva zastavanej plochy, čo na 5 podlažiach predstavuje celkovo . Stavba má úplne rozoberateľnú konštrukciu, aby ju bolo možné po skončení podujatí bez väčších problémov demontovať a premiestniť na iné miesto. Súčasťou technického riešenia je aj úplná bezbariérovosť. Štadión je vybavený najmodernejšími technológiami. Medzi unikátne technologické novinky možno zaradiť technológiu mrazenia ľadu, ktorá umožňuje softvérovo nastaviť teplotu a tvrdosť ľadu tak, aby presne vyhovoval potrebám konkrétneho druhu športu (pre krasokorčuliarov je najvhodnejší tzv. „mäkký“ ľad s teplotou - 3 až - 4° C; ale pre šortrek je ideálny tzv. „tvrdý“ ľad s dvojnásobne nižšími teplotami).
Na hliníkovej konštrukcii plášťa budovy sú umiestnené hrubé sklenené pláty s rôznymi odtieňmi sivomodrej a modrej farby, z ktorých každý má veľkosť a hmotnosť vyše . Celkovo 5 680 sklenených panelov pokrýva plochu vyše a váži viac ako 600 ton. 
Vonkajší výzor štadióna bol vytvorený s cieľom zapadnúť do prírodného prostredia. Splývajú v ňom siluety okolitých hôr, aj vlny Čierneho mora. Nepravidelný tvar má pripomínať ľadovú kryhu voľne sa plaviacu morom. Záhyby fasády zas kopírujú trajektóriu letu krasokorčuliara počas skoku trojitého toeloopa. Špeciálne sklá vyrobené v Belgicku plnia okrem estetickej aj dôležitú termoizolačnú a zvukovoizolačnú funkciu, vynikajú vysokou priepustnosťou svetla. Vďaka viacfarebným sklám vytvorili architekti na fasáde mozaiku predstavujúcu morské vlny. 
Za architektonické riešenie fasády štadióna získala firma „"Mosprojekt-4"“ () bronzový diplom na medzinárodnej výstave „Svet skla 2013“ v súťaži „Sklo v architektúre 2013“.
Názov.
Názov štadióna bol zvolený tak, aby jednak vyjadril umelecký zámer architektov a zároveň bol zrozumiteľný aj zahraničným návštevníkom. Slovo ajsberg () totiž označuje v ruštine ľadovú kryhu a rovnaký význam aj fonetiku má anglický (), či nemecký () ekvivalent.
Dejiny.
V máji 2012 bol na štadióne nanesený prvý testovací ľad a v júni 2012 štadión odovzdali do používania. Prvým testovacím podujatím na štadióne „Ajsberg“ bola národná súťaž ruských krasokorčuliarov „Pohár Federácie“, ktorá sa konala 5. - 7. októbra 2012. Bolo to zároveň úplne prvé testovacie podujatie športových štadiónov Olympijského parku v Soči. Prvým medzinárodným podujatím, ktoré sa testovalo na štadióne „Ajsberg“ bolo „Finále ISU Grand Prix v krasokorčuľovaní 2012/2013“ začiatkom decembra 2012. 
Pôvodne mal byť štadión po skončení Zimných olympijských hier 2014 prebudovaný na velodróm zodpovedajúci medzinárodným štandardom. Ruský prezident Vladimir Putin však koncom marca 2013 rozhodol, že štadión bude zachovaný s pôvodným účelom využitia pre potreby novozaloženého detského športovo-vzdelávacieho centra.
Milenci z Ajn as-Sacharí

Milenci z Ajn as-Sacharí je soška milujúceho sa páru, nájdená v jaskyniach Ajn as-Sacharí (nepresne: "Ajn (as-)Sachrí"; angl. prepisy: "Ein es-Sakhari, Ain (es-)Sakh(a)ri" a pod.; doslova: "prameň skaly") v blízkosti Betlehema. Jej vek sa odhaduje na 11 000 rokov, ide tak o najstaršie známe vizuálne zobrazenie súlože. 
Bola vytvorená ľuďmi natufijskej kultúry, ktorí žili v Stredomorí. Okrem iného ako prví ľudia domestikovali psov, ovce a kozy a šľachtili dobytok. Pomerne vyspelé poľnohospodárstvo nepochybne tiež prispelo k rozvoju ich kultúry a umeleckej produkcii.
Soška je vyrobená z jedného kusa vápenca. Hoci na soške nie sú vyznačené detaily, je po výtvarnej stránke pomerne vyspelá. Britský výtvarník Marc Quinn k soške poznamenáva, že z rôznych uhlov pohľadu sa celok môže javiť ako penis, ako prsia alebo ako celý milujúci sa pár. 
Sošku identifikoval v roku 1933 francúzsky konzul René Neuvill pri prezeraní náhodných nálezov v miestnom múzeu. Pri neskoršom zisťovaní jej pôvodu zistil, že sa našla v jaskyni, ktorá ľuďom natufijskej kultúry slúžila ako dočasný obytný priestor pri lovoch na gazely. V súčasnosti je umiestnená v Britskom múzeu, ktoré ju kúpilo v roku 1958.
Špykivka

Špykivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 232 obyvateľov.
Migdal Chevrat ha-chašmal

Migdal Chevrat ha-chašmal (; doslova "Veža Elektrickej spoločnosti"; angl. "IEC Tower") je mrakodrap, ktorý sa nachádza na juhu izraelského mesta Haifa. Je to sídlo energetickej spoločnosti Chevrat ha-chašmal (IEC).
Jeho výška je 130 metrov a má 30 poschodí. Je to druhá najvyššia budovou mesta a v súčasnosti 14. najvyššia budova v Izraeli. Mrakodrap dokončili v roku 2003 podľa plánov "Rozov-Hirsch Architects" a "Mansfeld Kehat Architects". Je to najvyššia budova v Izraeli, ktorá slúži jednej spoločnosti. Sídlo spoločnosti sa do nej presídlilo z Tel Avivu. Je to najvyššia haifská úradná budova. Je vyššia ako Sail Tower, dominanta centra Haify.
Giuliano de' Medici

Giuliano de' Medici (* 1453, Florencia - † 26. apríl 1478, Florencia) bol druhý syn Pietra de' Medici a Lucrezie Tornabuoni.
Smrť.
V nedeľu 26. apríla 1478 došlo k atentátu na Lorenza a jeho brata Giuliana. Lorenzo bol zranený, ale prežil, Giuliano bol zabitý. Utŕžil mečom ranu do hlavy a 19 rán dýkou. Čiastočné zlyhanie rodiny Pazzi posilnilo postavenie rodiny de' Medici.
Voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2014

Voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2014 sa uskutočnili 24. mája 2014. Boli to tretie európske voľby konajúce sa na Slovensku.
Hlasovanie.
Hlasovacie lístky musia obsahovať aj zoznam európskych strán, za ktoré kandidujú strany na štátnej úrovni. Európske strany musia tiež uviesť, kto je ich kandidátom na predsedu Európskej komisie. Vo voľbách sa o 13 mandátov zo Slovenska uchádzalo 333 kandidátov z 29 strán.
Organizácia volieb.
V marci 2013 odsúhlasili Stáli zástupcovia členských štátov EÚ konanie volieb na 24. až 25. mája 2014. Pôvodný termín začiatkom júna 2014 bol zamietnutý, lebo sa v tom čase má sláviť „veľký katolícky sviatok“. Oficiálne výsledky volieb budú môcť byť zverejnené až po ukončení hlasovania v poslednom hlasujúcom štáte. Vo voľbách má byť použitý nový elektronický systém, ktorý podľa predsedníčky Štatistického úradu Ľudmily Benkovičovej urýchli „spracovanie výsledkov volieb a umožní takisto rýchlejšie generovanie priebežných výsledkov“ vytvorením elektronického registra kandidátov a podávanie elektronických zápisníc.
Výsledky.
"Pre menný zoznam zvolených europoslancov pozri Zoznam europoslancov SR (2014 – 2019)."
Svoj jediný mandát v Európskom parlamente stratila Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko, ktorá vo voľbách nekandidovala. Jej zástupca v Európskom parlamente Sergej Kozlík sa neúspešne pokúsil obhájiť svoje kreslo na kandidátke Strany demokratického Slovenska.
Volebná účasť.
Voličská účasť bola 13,05%, a bola tak najnižšou v celej Európskej únii rovnako, ako v eurovoľbách 2009 a 2004..
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 2002, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 18. januára2. septembra 2001 a zúčastnilo sa jej 9 družstiev. Tie súťažili o 5 postupových miest na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Nemecku. Jediným nováčikom ázijskej kvalifikácie na MS bolo družstvo . 
Kvalifikácia pozostávala z 2 kvalifikačných kôl. Z jedinej skupiny 1. kola postúpili 2 družstvá do druhého kola. To pozostávalo z 2 skupín, z ktorých 2 družstvá v každej skupine a najlepšie družstvo z tretích miest sa kvalifikovali na MS.
Výsledky.
1. kolo.
Podskupina B.
 Kolombo
2. kolo.
Skupina C.
 Bangkok 
Skupina D.
 Macao
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2006

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2006 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 2006, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 1.7. augusta 2005 a zúčastnilo sa jej 10 družstiev. Tie súťažili o 4 postupové miesta na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Nováčikmi ázijskej kvalifikácie na MS boli 2 družstvá: a . Ešte pred začiatkom kvalifikácie sa z nej odhlásil .
Kvalifikácia pozostávala iba z 2 skupín. Dve najlepšie družstvá s každej skupiny sa kvalifikovali na MS. Priamu účasť na MS si ako ich organizátor zabezpečilo .
Výsledky.
Skupina A.
 Ningbo 
Skupina B.
 Ratchaburi
Friedrich Waidacher

Prof. Dr. Friedrich Waidacher (* 15. september 1934, Graz, Rakúsko) je rakúsky profesor všeobecnej muzeológie na Karl-Franzens-Universität Graz .
Život.
Študoval spektrum vied: biznis, hudbu, etnografiu, dejiny umenia a filozofiu. Najprv pracoval ako podnikateľ v priemysle, potom ako džezový muzikant a producent. Po ukončení doktorátu z filozofie pracoval 30 rokov pre "Museum of the Province of Styria", od roku 1977 až do 1994 vo funkcii riaditeľa. Bol v správnej rade "International Committee for Architecture and Museum Techniques", členom "European Museum of the Year Award Committee" a predseda rady poradcov pre "Virtual Library Museums Germany". Je aktívnym konzultantom pre múzeá a autor viacerých publikácii.
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2010

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2010 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 2010, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 20. apríla30. augusta 2009 a zúčastnilo sa jej 11 družstiev. Tie súťažili o 4 postupové miesta na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Nováčikmi ázijskej kvalifikácie na MS boli 3 družstvá: , a . Ešte pred začiatkom kvalifikácie sa z nej odhlásili a .
Kvalifikácia pozostávala z 3 kvalifikačných kôl. Z jedinej skupiny (Oceánska zóna) 1. kola postúpili 2 družstvá do druhého kola. Spolu s 5 nasadenými družstvami v 2. kole vytvorili 2 skupiny, z ktorých postúpilo 6 družstiev do 3. kola. Spolu s 2 nasadenými družstvami v 3. kole vytvorili 2 skupiny, z ktorých 2 najlepšie družstvá z každej skupiny sa kvalifikovali na MS. Priamu účasť na MS si ako ich organizátor zabezpečilo .
Výsledky.
1. kolo.
Skupina A.
 Porirua 
2. kolo.
Skupina B.
 Öskemen 
Skupina C.
 Nakhon Pathom 
3. kolo.
Skupina D.
 Čcheng-tu 
Skupina E.
 Ťia-i
František Maxmilián Kaňka

František Maxmilián Kaňka (* 19. august 1674, Praha – † 14. júl 1766, Praha) bol významný český barokový architekt.
Životopis.
Vyučil sa v pražskej hute svojho otca Víta Václava Kaňku, neskôr študoval v Taliansku a Viedni. Po návrate zo zahraničia spolupracoval s G. B. Alliprandim, J.B. Santini-Aichelom, vykonával tiež stavby podľa projektov K. I. Dientzenhofera. Stal sa mešťanom na Starom Meste s bytom v Dlouhé ulici, kde prevádzkoval tiež pivovar. V roku 1709 spolu so sochárom Františkom Preisom usiloval o zriadenie pražskej Akadémie umení, ale neuspeli. Priatelil sa a spolupracoval s maliarom V. V. Reinerom a sochárom M. B. Braunom.
Úspešne vykonával úpravy zámkov, palácov a chrámov, v roku 1724 bol menovaný cisárskym architektom. Pracoval pre rády augustiniánov, jezuitov a cisterciánov, ďalej pre šľachtické rody Valdštejnovcov, Černínovcov, Mansfeldovcov, Pachtovcov z Rájova, Trautmansdorfovcov a pánov z Vrtby, z čoho mal nemalé príjmy. Pre rod Kinských postavil v rokoch 17211723 zámok Karlova Koruna pri Chlumci nad Cidlinou.
Pre rod Černínovcov projektoval o. i. zámok vo Vinoři, kaplnku v záhradnom paláci vo Viedni a dva paláce na Malej Strane v Prahe a dokončil palác na Hradčanoch. V službách ďalších rodov viedol napr. pre Vrtbovcov prestavbu zámku Konopiště, či projektoval úpravu Vrtbovskej záhrady na Malej Strane v Prahe, pre Valdštejnovcov postavil zámok a kostol v Loučeni a pre Pachtu z Rájova zámok v Liběchove. Podľa jeho plánov bol pre rád jezuitov postavený chrám sv. Klimenta či dostavaný internát Klementinum v Starom Meste v Prahe, ďalej viedol dostavbu piaristického chrámu Nájdenie sv. Kríža v Litomyšli, projektoval prestavbu konventu a prelatúry augustiniánskeho kláštora na Karlove v Novom Meste v Prahe, či Karolinum v Starom Meste v Prahe a dokončil konventuálnu budovu cisterciánskeho kláštora v Zbraslavi. Navrhoval tiež oltáre, pomníky a sochy. Stavby, ktoré vyprojektoval, realizoval celý rad jeho spolupracovníkov a žiakov.
Nadväzoval na klasicistickú formu baroka, ktorú spoznal u G. Alliprandiho. Postupne sa stal najproduktívnejším architektom českého baroka, so Santinim a Dientzenhoferovcami patril tiež medzi najvýznamnejších českých architektov. Svojou prácou prispel k zdomácneniu baroka v českej architektúre.
Zámok Karlova Koruna

Karlova Koruna je zámok patriaci k najvýznamnejším barokovým stavbám v Česku. Stojí na návrší v západnej časti mesta Chlumec nad Cidlinou. Na jeho mieste stála kedysi tvrdza.
V priestoroch zámku je interiérová expozícia zoznamujúca s dejinami rodu Kinských v portrétoch a chovom koní Kinských-chlumeckých plavákov.
Dejiny.
Prvým šľachtickým sídlom bola v Chlumci nad Cidlinou tvrdza. Zmienky o nej sú v súvislosti s rokom 1424, kedy sa jej zmocnil husitský bojovník Boček z Poděbrad. Začiatkom 16. storočia dostala stavba v súlade s renesančnými trendmi nové opevnenie. Na začiatku 17. storočia sa spoločne s celým panstvom dostala do majetku rodu Kinských a to za podporu, ktorú poskytol Václav Vchynský z Vchynic cisárovi Matejovi v boji s Rudolfom I. Vďaka obratnej politike si udržal panstvo aj v období tridsaťročnej vojny. Rod Kinských držal majetok až do roku 1948. Preslávil sa pritom vernou službou dynastii i zemským patriotizmom. Po tridsaťročnej vojne sa Kisnkí snažili o obnovu zničeného mesta i zámku, iniciovali opravy a udeľovali mestu privilégiá a výsady.
Keď panstvo zdedil František Ferdinand Kinský, začal uvažovať o stavbe nového objektu, ktorý by vyjadril postavenie jeho rodu. Sídlo malo slúžiť na reprezentáciu. Pri realizácii sa zišli najvýznamnejší umelci architekt Jan Blažej Santini-Aichel a staviteľ František Maxmilián Kaňka. Stavba sa uskutočnila v rokoch 1721 - 1723. Na počesť návštevy cisára Karola VI. dostal nový zámok meno Karlova Koruna.
V roku 1943 došlo k veľkému požiaru, pri ktorom bol zámok veľmi poškodený. Všetok mobiliár ktorý sa podarilo zachrániť, bol prevezený na zámocké objekty po celom Česku, napr. Zákupy, Opočno, Ratibořice, Kozel a iné. 
V roku bola 1968 v zámockej budove zriadená Národná galéria.
Po dlhoročnej rekonštrukcii bol zámok sprístupnený pre verejnosť až v roku 1969 a Národná galéria tu otvorila svoju expozíciu pod názvom "Baroko v Čechách".
V roku 1992 bol majetok vrátený rodine Kinských a Národná galéria zrušila svoju expozíciu. Kinskí dohľadávajú po celom Česku svoj majetok a vytvárajú expozíciu, ktorá sa zaoberá životom rodiny Kinských a chovom koní na Chlumecku. 
Súčasne so zámkom vznikal aj priľahlý anglický park o rozlohe 20 hektárov, ktorého hlavné osi nadväzujú na tri osi zámku.
Budyšín

Budyšín (, ) je mesto v nemeckej spolkovej krajine Sasko, neformálna metropola Hornej Lužice. K lužickej menšine sa dnes hlási asi 5-10% obyvateľov mesta, ktoré je sídlom mnohých významných lužickosrbských inštitúcií. V historickom centre sa nachádzajú hodnotné pamiatky (hrad a časť hradieb, kostoly, najmä zaujímavosť, tzv. simultaneum - konkatedrála sv. Petra, ktorú využíva katolícka i evanjelická cirkev).
Dejiny.
Územie Budyšínska bolo záujmovou oblasťou českých panovníkov od 11. storočia. V roku 1075 ho získal Vratislav II. Spravované bolo z Budyšína menovaným kráľovským správcom. Ten sa často menil tak, ako vlastníctvo celého územia, striedavo pod českou či nemeckou správou. 
Na tunajšom kráľovskom hrade bol v rokoch 1232 až 1237 kastelánom Jindřich z rodu Ronovcov. Počas týchto rokov získal spoločne so svojím bratom Častolovom rad statkov v susednom Žitavsku, ktoré bolo pod správou Přemyslovcov.
V povojnovom období boli vo väzeniach na území mesta väznení politickí väzni, v rokoch 1945-1950 tu svoje väzov väznila aj sovietska tajná služba NKVD. 
V roku 2005 malo 42 189 obyvateľov, s výraznou tendenciou k poklesu obyvateľov (najmä po páde komunistického režimu v NDR).
Geografia.
Budyšín leží na rieke Spréva uprostred historického územia Hornej Lužice. Najbližšími veľkými mestami sú Drážďany (približne 50 kilometrov na západ), Cottbus (približne 60 kilometrov na sever) a Görlitz (približne 40 kilometrov na východ).
Rozloha mesta je 66,63 km ², hustota osídlenia na území mesta je 635 obyvateľov na km².
Chevrat ha-chašmal le-Jisrael

Chevrat ha-chašmal le-Jisrael (hebrejským písmom חברת החשמל לישראל - doslova: Elektrická spoločnosť Izraela; angl. "Israel Electric Corporation", skr. "IEC") je hlavný výrobca a dodávateľ elektriny v Izraeli, ktorý buduje, udržiava a prevádzkuje elektrárne, prenosné a distribučné siete. Je to štátny podnik, v ktorom izraelská vláda vlastní približne 99,85% podiel.
Spoločnosť bola založená 29. marca 1923 Pinchasom Rutenbergom pod názvom The Palestine Electric Corporation Ltd. V roku 1961 bola premenovaná na súčasný názov. Ku koncu roka 2009 spoločnosť prevádzkovala 17 elektrární (vrátane 5 hlavných tepelných elektrární) s celkovým inštalovaným výkonom 11 664 MW.
Sídlom spoločnosti je mrakodrap Migdal Chevrat ha-chašmal v Haife.
Kerketé

Kerketé () je v gréckej mytológii dcéra líbyjského kráľa Danaa a jeho manželky z Aithiopie.
Kerketé bola jedna z päťdesiatich dcér líbyjského kráľa Danaa, o ktoré sa uchádzalo päťdesiat synov jeho brata Aigypta, ktorý vládol v susednom Egypte. Keďže Danaos so svadbou nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Kerketé potom dostala za manžela Dória, syna Aigypta a jeho fenickej manželky. Keď sa skončila hromadná svadba, Danaos dcéram prikázal, aby svojich manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem Hyperméstry, všetky dcéry príkaz otca splnili a bohovia ich za tento hrozný skutok po smrti odsúdili na večný trest nosiť v podsvetí do deravého džbána vodu.
Dórios

Dórios () je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Aigypta a jeho fenickej manželky.
Dórios bol jedným z päťdesiatich synov egyptského kráľa Aigypta. Jeho otec sa rozhodol, že svojich synov ožení s päťdesiatimi dcérami svojho brata Danaa, ktorý bol kráľ susednej Líbye. Keďže Danaos s týmto rozhodnutím nesúhlasil, Aigyptos mu vypovedal vojnu a porazil ho. Danaos nato ušiel s dcérami do Argu na Poloponéze, ale Aigyptos sa so svojimi synmi za ním vypravil a k svadbe ho prinútil.
Dóriovi potom za manželku vybrali Kerketu, dcéru Danaa a jeho manželky z Aithiopie. Danaos, ktorý sa s tým ešte stále nevedel zmieriť, svojim dcéram následne prikázal, aby manželov počas svadobnej noci zavraždili. Okrem najmladšej Hyperméstry, príkaz otca splnili všetky a po smrti si v podsvetí vyslúžili od bohov večný trest nalievať do deravého džbána vodu.
Jurkivka (Tuľčynský rajón)

Jurkivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1417 obyvateľov.
Jedenásť bodov

Jedenásť bodov (po hebrejsky: 11 הנקודות) bola akcia Židovskej agentúry v roku 1946, ktorej cieľom bolo vytvoriť židovské osídlenie v Negevskej púšti pred akýmkoľvek delením Britského mandátu Palestína. 
Opis.
Operácia nasledovala po zverejnení plánu Morrison-Gradyho (britsko-americká komisia pod vedením Herberta Morrisona a Henryho Gradyho) na rozdelenie Palestíny, podľa ktorého mal Negev pripadnúť arabskému štátu, a ktorý židovské osídlenie v tejto oblasti zakazoval. Židovská agentúra, Židovský národný fond, Hagana a vodárenská spoločnosť Mekorot sa tak rozhodli osídliť Negev židovskými osadníkmi s nádejou, že bude získaný pre židovský štát.
Osady vznikli v noci z 5. na 6. októbra 1946 po konci židovského sviatku Jom kipur za pomoci osadníkov z už existujúcich kibucov, ako Ruchama a Gvulot.
Múzeum, ktoré dokumentuje vytvorenie týchto jedenástich bodov, sa nachádza v kibuci Revivim. V roku 1996 vydala Izraelská pošta známku k päťdesiatemu výročiu založenia týchto osád.
Medzi týchto jedenásť osád patrili osady:
Ha-bank ha-bejnleumi ha-rišon le-Jisrael

Ha-bank ha-bejnleumi ha-rišon le-Jisrael (, doslova "Prvá medzinárodná banka Izraela"; angl. "First International Bank of Israel", skratka "FIBI") je izraelská banka. 
Dejiny.
Bola založená roku 1972. Jej vznik inicioval vtedajší minister financií Izraela Pinchas Sapir. Malo tak dôjsť k zlúčeniu niekoľkých menších finančných ústavov a vytvoreniu silnej bankovej skupiny s medzinárodným potenciálom. Do novej banky sa zlúčili existujúce The Foreign Trade Bank, The Export Bank, The Israeli Industrial Bank, Atzmaut Mortgage, Development Bank a niekoľko ďalších finančných ústavov. Prvým investorom bol izraelský štát a American First Pennsylvania Bank z USA, ktorá však svoj podiel v roku 1978 predala skupine Eisenberg Group, od ktorej prešiel neskôr na skupinu Danot Group. V roku 1977 ovládla i Banku PAGI napojenú na náboženské hnutie Poalej Agudat Jisrael. Od roku 2006 jej patrí Banka Ocar ha-chajal, pôvodne zameraná na finančné služby pre vojakov a zamestnancov armády. Ovláda aj banku U-Bank a Banku Masad.
Banka sa obchoduje na telavivskej burze cenných papierov. Podľa údajov z roku 2010 bola First International Bank of Israel piatym najväčším bankovým ústavom v Izraeli podľa výšky celkových aktív.
Prci, prci, prcičky (séria)

Séria filmov Prci, prci, prcičky je séria teenagerských komédií spoločnosti Universal Pictures. Séria zahŕňa pôvodný film "Prci, prci, prcičky" a jeho tri priame pokračovania a ďalšie štyri spin-off filmy.
Hlavné postavy.
Prvé tri diely sa točia okolo Jima Levensteina (Jason Biggs), ktorý v prvom filme príde o panictvo, v druhom sa snaží si nezáväzne užívať a v treťom sa rozhodne oženiť so svojou vyvolenou. Dôležitou postavou týchto filmov je tiež Steve Stifler (Seann William Scott). Prostredníctvom jeho príbuzných je vysvetlená nadväznosť filmov. Hlavným hrdinom štvrtého dielu je jeho brat Matt (Tad Hilgenbrink), ktorý vyznáva rovnakú filozofiu ako Steve (túžia neustále po sexe a zábave). Vo filmoch "Nahá míľa" a "Kozy, bobry a iné zvery" je ústrednou postavou jeho bratranec Erik (John White), ktorý nie je "správny" Stifler, pretože na začiatku je ešte panic. V týchto filmoch reprezentuje "stiflerovský spôsob života" ďalší bratranec Dwight (Steve Talley). Posledný diel "Stretávka" sa opäť točí okolo postáv z pôvodnej trilógie. Jedinou postavou, ktorá sa objaví vo všetkých filmoch, je Jimov otec (Eugene Levy).
Jeho foter, to je lotor!

Jeho foter, to je lotor! je americká komédia režiséra Jaya Roacha z roku 2004. 
V hlavných úlohách sa predstavili Barbra Streisandová, Robert De Niro, Ben Stiller a Dustin Hoffman. Komédia predstavuje starosti nie celkom bežnej americkej rodiny, v ktorej sa stretávajú odlišné predstavy dvoch generácií. Prísny a náročný svokor nehodlá prijať do rodiny zaťa, ktorý by nespĺňal prísne požiadavky. Rôzne humorné okolnosti napokon pomôžu poraziť neoblomné pravidlá.
Neológia (judaizmus)

Neológia je reformný smer v judaizme, ktorý vznikol v 19. storočí, na území Uhorska.
Všeobecne.
V roku 1840 uhorská vláda zákonom č. 29/1840, známym ako Deákov zákon, povolila Židom na celom území Uhorského kráľovstva usadiť sa v mestách, vykonávať živnosť a vlastniť továrenské podniky. Z pohľadu Židov to tiež znamenalo, že mohli začať aj ich zápas za emancipáciu. Pritom plná občianska rovnoprávnosť Židov bola formálne deklarovaná v roku 1867, po rakúsko-uhorskom vyrovnaní. 19. storočie tak v dejinách židovskej spoločnosti predstavuje obdobie ich zápasu o vnútornú, náboženskú reformu, ktorá vychádzala z myšlienkových prúdov osvietenstva.
Rozdielnosť.
Reformné kruhy do polovice 19. storočia bojovali za zavedenie nových prvkov do bohoslužieb, alebo rozmiestnenia sakrálnych predmetov v synagógach. Neológovia sa snažili o zrušenie partikularizmu a separatizmu. Podľa ich predstáv sa mali Židia zmeniť na Maďarov mojžišskej konfesie. Neológia judaizmus ponímala v zmysle , že Žid je veriacim z dôvodu, že takým chce byť. V druhej polovici 19. storočia v Uhorsku pôsobili tri druhy židovských náboženských obcí: ortodoxné, neologické a status quo ante. V roku 1865 sa stretlo 21 ortodoxných rabínov v Michalovciach, kde padlo rozhodnutie postaviť sa voči reformám neológov.
Uzákonenie rozluky.
Na kongrese, ktorý sa konal v Pešti od 14. decembra 1868 do 24. februára 1869 boli prijaté základné organizačné smernice pre náboženské obce a školstvo, ktoré boli predzvesťou rozluky židovských náboženských obcí v Uhorsku. Oficiálne uhorská vláda povolila rozluku židovských náboženských obcí až v roku 1872.
V roku 1895 zrovnoprávnil uhorský parlament judaizmus s ostatnými uznávanými náboženstvami Uhorska. Ortodoxia zamietala sionizmus z teologických príčin a neológia z národnostných dôvodov. Sionisti predstavovali Židov nacionalistov, a neológovia sa považovali za „Maďarov mojžišského vyznania“. Z tohto dôvodu sa od sionistov odkláňali. Treba poznamenať, že myšlienky neologického smeru boli zhodné so záujmami uhorskej vlády.
200 dní hrôzy

200 dní hrôzy (po hebrjsky מאתיים ימי חרדה) je obdobie od jari 1942 do 3. novembra 1942, počas ktorého nemecké jednotky Deutsches Afrikakorps pod velením generála Erwina Rommela mierili na východ smerom na Suezský prieplav a Palestínu.
Otázka, či sa bude Jišuv musieť brániť proti nacistickej invázii sa vyskytla počas druhej svetovej vojny celkovo dvakrát. Prvú naozajstnú hrozbu predstavoval v roku 1941 nemecký útok zo severu od Sýrie a Libanonu, z územia kontrolovaného nemeckým spojencom - vichystickým Francúzskom. Toto nebezpečenstvo pominulo po úspechu operácie "Exporter", v ktorej bolo oslobodené územie dnešného Libanonu a Sýrie.
O rok neskôr sa objavilo oveľa vážnejšie ohrozenie Židov v Palestíne. Erwin Rommel a jeho Afrikakorps hrozili obsadením britských dŕžav na Blízkom východe. Možnosť nemeckej invázie do Palestíny spôsobila výrazný nepokoj a úzkosť v miestnej židovskej komunite, ktorá trvala až do novembra roku 1942, keď bol Rommel porazený v rozhodujúcej bitke pri el-Alamejne.
Neológia

Neológia môže byť:
Olomouc hlavní nádraží

Olomouc hlavní nádraží je vlaková stanica v Olomouci na adrese Jeremenkova 103/23.
Nachádza sa na tratiach:
Vybavenie stanice.
Vo výpravnej budove sa nachádzajú pokladne na lístky RegioJet, LEO Express, ČD centrum, DPMO, úschovňa batožiny a čakáreň. V celej stanici funguje rozhlas spoločne s optickým informačným systémom. Na hlavnej olomouckej stanici sa nachádza päť ostrovných nástupíšť a predĺžené nástupište.
Mešita al-Adžamí

Mešita al-Adžamí alebo Misgad Adžami (po hebrejsky: מסגד עג'מי) alebo Masdžid al-Adžamí (po arabsky) je mešita v juhozápadnej časti Tel Avivu v Izraeli, vo štvrti Adžami v Jaffe.
Leží na juhozápadnom okraji Tel Avivu, na pobreží Stredozemného mora, necelý 1 kilometer južne od historického jadra Jaffy, v nadmorskej výške okolo 20 metrov. Je situovaná v blízkosti križovatky ulíc "Kedem" a "ha-Kabarnit". Je postavená na údajnom mieste hrobu jedného z Mohamedových spoločníkov. Pôvodná stavba bola prestavaná v 70. rokoch 20. storočia.
Mešita Sidna Ali

Mešita Sidna Ali alebo Mešita Sídna Alí ( - masdžid Sídna Alí, - misgad Sidna Ali) je mešita, nachádzajúca sa vo vyľudnenej dedine Al-Haram na pláži v severnej časti izraelského mesta Herzlija.
Dejiny.
Mešita bola postavená v 13. storočí podľa mamlúckej konštrukcie na počesť jedného zo Saladinových veliteľov, ktorý statočne bojoval proti križiakom a zomrel v bitke na kopci, na ktorom dnes mešita stojí. Svätyňa sa nachádza mimo budovy a mešita samotná má jeden minaret. V priebehu storočí bola stavba prebudovaná na karavansaraj a v roku 1992 prešla rekonštrukciou.
V súčasnosti slúži ako mešita a náboženská škola.
Arco do Triunfo da Rua Augusta

Arco do Triunfo da Rua Augusta je víťazný oblúk na Rua Augusta v Lisabone.
Opis.
O postavení oblúku sa rozhodlo po zemetrasení v roku 1755, prvá verzia však bola v roku 1777 zbúraná. V roku 1873 začala nová výstavba podľa projektu architekta Veríssimo José da Costu z roku 1843-44; dokončená bola roku 1875.
Na vrchole oblúka je súsošie od Calmelsa, ďalšie sochy na fasáde vytvoril Vitor Bastos. Camelsova alegória zobrazuje Víťazstvo, Bastos stvárnil slávnych Portugalcov (Nuno Álvares Pereira, Viriato, Vasco da Gama a Marquês de Pombal).
Pod vrcholovým súsoším je nápis: VIRTVTIBVS MAIORVM VT SIT OMNIBVS DOCVMENTO.PPD
Pinocytóza

Pinocytóza je jeden z možných spôsobov endocytózy (aktívneho príjmu látok bunkou). Bunky takto prijímajú predovšetkým látky rozpustené v extracelulárnej tekutine. Zväčša ide o malé častice, ale takýmto spôsobom môžu byť napríklad prijímané aj rôzne plyny. 
Pinocytóza prebieha vydutím cytoplazmatickej membrány dovnútra bunky a následným spojením okrajov vydutiny, čím vznikne vezikula obsahujúca časť okolitej tekutiny spolu s látkami ktoré sú v nej rozpustené. Vezikula sa môže v bunke buď rozpadnúť, pričom jej obsah difunduje do cytoplazmy alebo môže prísť k jej zlúčeniu s lyzozómom, a následnému štiepeniu látok, ktoré sa v nej nachádzajú. 
Pinocytóza na rozdiel od receptormi sprostredkovanej endocytózy neslúži na príjem špecifických látok. V porovnaní s fagocytózou sa pri nej nevytvárajú panôžky a vezikuly vzniknuté pri pinocytóze majú menšiu veľkosť (5 - 20 nm).
Pinocytóza, tak ako ostatné aktívne endocytotické procesy, vyžaduje na svoj chod energiu, najčastejšie vo forme ATP.
Galata Kulesi

Galata Kulesi (dosl. "Galatská veža") alebo Christea Turris (dosl. Kristova veža) je veža, ktorá sa nachádza v mestskom obvode Beyoğlu v Istanbule. Leží severne od Zlatého rohu a bola postavená v roku 1348, keď bola Galata kolóniou Janovskej republiky. Dnešná podoba veže je oproti byzantským časom veľmi prestavaná.
Je vysoká bezmála 70 metrov, vyhliadkové miesto sa nachádza vo výške 51,65 metra. V čase svojho postavenia bola najvyššou stavbou mesta. Vonkajší priemer má 16,45 metra a vnútorný 8,95 metra. V horných poschodiach sú dnes reštaurácie a kaviareň, ktoré ponúkajú výhľad na celý Istanbul a na Bospor.