burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tchaj-nan

Tchaj-nan (, ) je mesto v Taiwane.
Nachádza sa v juhozápadnej časti ostrova. Podľa Murray A. Rubinsteina je Tchaj-nan „historické srdce taiwanského Taiwanu“ a je známy dochovaním histórie ostrova.
Obyvateľstvo.
V roku 2010 mesto malo 1 840 257 obyvateľov, čo bol pokles voči 1 846 379 obyvateľov v roku 2000. Mesto je centrom budhizmu a ľudového náboženstva.
Dejiny.
Oblasť An-pching bola hlavnou základňou Nizozemskej východoindickej spoločnosti. Nizozemci tu postavili pevnosť Fort Zeelandia a mestečko, z ktorých sa neskôr presunuli po brehu na sever ostrova. V roku 1662 sino-japonský pirát Čeng Čcheng-kung s tisíckami vojakov mesto vyňal z nizozemského vplyvu a spravil z neho svoju základňu. Mesto vyhlásil za hlavné mesto Taiwanu. Počas rokov 1680 až 1770 dynastia Čching v tomto prefektúrnom meste založila svoje administratívne orgány. Koncom 19. storočia sa Tchaj-nan stal prístavom podľa obchodnej zmluvy. S počtom obyvateľom 47 283 bol stále najväčším mestom ostrova.
V rokoch 1971 až 1996 mesto rástlo. V 90. rokoch 20. storočia mesto, podobne ako iné mestá na ostrove, pribralo okolité dediny. 
Mesto v súčasnej forme „špeciálnej obce“ vzniklo v roku 2010, keď boli k starému mestu pripojené periférne mestečká a dediny.
Budovy.
Nizozemci v meste vybudovali Fort Zeelandia a neskôr k nej pridali druhú pevnosť, Fort Provintia. V meste sa nachádza Univerzita Čcheng-kchun, ako aj Tchajnanský presbyteriánsky seminár. Seminár zahŕňa budovy zo 60. rokov 19. storočia.
Kultúra.
Tchaj-nan sa zvykne porovnávať s Kjótom, bývalým hlavným mestom Japonska. Medzi Taiwancami je známy svojimi pochúťkami, ako aj tradičnou kultúrou.
V meste sa od 40. rokov 18. storočia koná festival plnoletosti. Taiwanskí občania môžu voliť ako 20-roční, šoférovať ako 18-roční. Vo veku 16 rokov však v Tchaj-nane môžu absolvovať festival plnoletosti. Prístavní pracovníci, ktorí dosiahli tento vek museli tradične dostávať plnohodnotnú mzdu miesto polovičnej výplaty mladších ako tento vek. Festival sa v mandarínčine nazýva „čchi-si“.
Partnerské mestá.
V októbri 2018 Tchaj-nan uzavrel zmluvu s atolom Wotje na Marshallových ostrovoch.
Tchaj-nan má tieto sesterské mestá:
Čeng Čcheng-kung

Čeng Čcheng-kung (čínsky 鄭成功, v zjednodušenej podobe 郑成功) (august 1624 – 23. jún 1662, Tchaj-nan, Taiwan), známy aj pod romanizovaným titulom Koxinga (čínsky 國姓爺) bol vojenský veliteľ štátneho útvaru Južný Ming. Od roku 1646 bojoval v armáde proti mandžuským Čchingom. V rokoch 1661 – 1662 dobyl od Nizozemcov na ostrove Taiwan pevnosť Zeelandia, čím ich po 38-ich rokoch vypudil z tejto oblasti.
Biografia.
Narodil sa v roku 1624 v Japonsku pod menom Čeng Sen. Bol synom čínskeho obchodníka a piráta Čeng Č'-lunga, ktorý sa neskôr stal admirálom, a Japonky Macu Tagawa. V Japonsku strávil prvých sedem rokov života. Následne žil s otcom, ktorý stál na čele čínskej flotily. V Číne dostal konfuciánske vzdelanie, od roku 1644 študoval v akadémii v Nankingu (vtedajšie hlavné mesto).
Keď v roku 1644 mandžuské vojsko obsadilo sever Číny a na trón sa dostala nová dynastia Čching, jeho otec sa postavil na stranu bývalého režimu, teda dynastie Ming, ktorá si udržala moc na juhu Číny (štátny útvar, ktorému vládli, sa zvykne označovať ako Južný Ming). Cisár Lung-wu udelil Čeng Senovi nové meno Čcheng-kung (v preklade „Úspech“) a čestný titul Kuo-sing-jie (ktoré bolo neskôr Nizozemcami romanizované do podoby „Koxinga“).
V roku 1646 viedol prvýkrát čínske vojsko proti mandžuským vojskám. Jeho vlastný otec Čeng Č'-lung však v novembri 1646 prešiel na stranu Mandžuov, ktorí ho menovali za guvernéra provincií Fu-ťien a Kuang-tung. Čeng Čcheng-kung so svojimi strýkami ostal verný Mingskej dynastii a v boji pri Mandžuom pokračoval. Spolu s inými generálmi v 50-tych rokoch udržal pre dynastiu Ming juhovýchodné pobrežie Číny.
V apríli roku 1661 zaútočil aj na obchodnú kolóniu Nizozemcov v pevnosti Zeelandia na Taiwane a po deviatich mesiacoch ju dobyl. Tým sa skončila 38 rokov trvajúca koloniálna aktivita Nizozemcov na západe Taiwanu. V júni 1662 Čeng Čcheng-kung náhle zomrel na maláriu v meste Tchaj-nan. Velenie nad jednotkami armády a de facto nezávislú vládu na území západného Taiwanu prevzal jeho starší syn Čeng Ťing. Západný Taiwan ostal v rukách rodu Čeng do roku 1683, keď bol taktiež dobytý mandžuským vojskom dynastie Čching.
Bočkaiovci

Bočkaiovci alebo Bočkajovci (staršie: "Bocskayovci"; základný tvar: Bočkai, Bočkaj, staršie: "Bocskay"; po maďarsky "Bocskai", staršie "Bocskay") boli významný uhorský šľachtický rod slovenského pôvodu, pochádzajúci zo zemplínskej obce Bačkov na východe dnešného Slovenska.
Dejiny.
Zakladatelia tohto panského rodu pochádzali z dedinky Bačkov na východnom Slovensku, od ktorej si vzali aj svoj prídomok. Medzi príslušníkov rodu patrili rytieri v službách uhorského kráľa Žigmunda Luxemburského. Tí pochádzali z rodu Andreja z Čopu, jedného z blízkych a oddaných rytierov kráľa Žigmunda, a boli Andrejovými príbuznými. Spolu s ním sprevádzali uhorského kráľa Žigmunda v roku 1418 na koncil v kostnici. Andrej z Čopu bol šľachticom z východného Slovenska, ktorí bojoval na strane uhorského kráľa proti moravskému vojvodovi Prokopovi a pri obliehaní tábora Ostrov bol zasiahnutý šípom do tváre, pričom prišiel o pravé oko, bol ťažko zranený a zajatý. Po vypuknutí nepokojov v Uhorsku, vedúcich proti Žigmundovi, Andrej z Čopu spolu s vojskom potláčal nepokoje, pričom bol opäť ťažko zranený. Po zlepšení situácie v Uhorsku sprevádzali rytieri, medzi ktorými bol aj Andrej a jeho príbuzní, kráľa Žigmunda do Kostnice na koncil, ktorý mal vyriešiť kresťanskú schizmu. Práve počas tohto koncilu obdaril Žigmund Andreja a jeho príbuzných erbovou listinou, ktorou im potvrdil šľachtické postavenie a udelil im erb. Listina sa vzťahovala na všetkých jeho príbuzných a potomkov po mužskej línii, medzi ktorými boli páni z Bačkova, Čopu, Sečoviec, Stredy nad Bodrogom a Stretavy, z ktorých vznikli samostatné rody, všetky majúce jeden a ten istý erb.
Na už spomínanom erbe bol vyobrazený zlatý lev s očami prebodnutými strieborným šípom symbolizujúc zranenie oka, ktoré obdržal Andrej z Čopu pri bojoch proti Prokopovi. Zároveň, ako členovia rytierskeho Dračieho rádu, získali páni z Bačkova, Čopu, Sečoviec, Stredy nad Bodrogom a Stretavy do svojho erbu aj insígniu rádu - okolo erbu do kruhu stočeného zeleného draka, s chvostom obtočeným okolo krku a rozťatým chrbtom do tvaru kríža. Drak bol odpradávna symbolom zla a nepriateľa kresťanstva a v tomto prípade symbolizoval podľa zakladacej listiny rádu "pohanských vojakov a iných odpadlíkov akéhokoľvek pôvodu od pravej viery a Kristovho kríža". 
Potomkovia rodu následne získavali rôzne majetky na území dnešného východného Slovenska, Zemplína, Biharska a Sedmohradska. Neskôr sa stali Bočkaiovci vplyvnou a bohatou magnátskou rodinou. Zrejme najvýznamnejším príslušníkom rodu bol Štefan Bočkai, uhorský protikráľ a sedmohradské knieža, ktorý začal protihabsburské povstanie v Uhorsku.
Erb.
Na erbe bol v modrom štíte vyobrazený zlatý lev v skoku s prepichnutými očami strieborným šípom. Štít je obtočený zeleným drakom s chvostom omotaným okolo krku s rozseknutým chrbtom do tvaru kríža od vrcholu hlavy a nosa až po chvost, s bielym vnútrom rany a červeným krížom po dĺžke. Klenotom je lev ako v štíte stojaci na uzavretej turnajovej prilbe spod ktorého vedú zvnútra zlaté a z vonku modré prikrývadlá.
Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2021

Majstrovstvá sveta vo florbale žien 2021 boli v poradí 13. majstrovstvá sveta vo florbale žien, ktoré organizovala Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa v dňoch od 27. novembra do 5. decembra 2021 v Uppsale, vo Švaédsku, za účasti 16 tímov. Titul obhájilo domáce .
Kvalifikácia.
Záverečného turnaja sa zúčastnilo 16 národných tímov, Švédsko ako usporiadateľ mlo účasť istú. O zvyšných 15. miestenkách sa malo rozhodnúť v regionálnych kvalifikáciách v Kanade, Japonsku, Lotyšsku, Taliansku a na Slovensku. Kvôli pandémii covidu-19 bola kvalifikácia zrušená a na základe rozhodnutia IFF na majstrovstvá postúpili tímy podľa postavenia vo svetovom rebríčku so zohľadnením regionálnych kvót. Kvalifikovalo sa tak 11 najvyššie postavených európskych reprezentácií, tri ázijsko-oceánske a najvyššie postavená americká reprezentácia. 
V septembri 2021 svoju účasť kvôli pokračujúcej pandémii covidu-19 zrušili reprezentácie Austrálie a Japonska, ktoré nahradili Talianky a Thajčanky.
Android Studio

Android Studio je oficiálne integrované vývojové prostredie (IDE) pre operačný systém Android od spoločnosti Google, postavené na softvéri IntelliJ IDEA od spoločnosti JetBrains navrhnuté špeciálne na vývoj softvéru pre platformu Android. Je k dispozícii na stiahnutie pre operačné systémy Windows, MacOS a Linux. Android Studio nahrádza Eclipse Android Development Tools (E-ADT) ako primárne IDE pre natívny vývoj aplikácií pre platformu Android.
Program Android Studio bol predstavený 16. mája 2013 na vývojárskej konferencii Google I/O. V máji 2013 bol program verzie 0.1 dostupný v predbežnom prístupe, od verzie 0.8 vstúpil do beta fázy, ktorá bola vydaná v júni 2014. Prvá stabilná zostava bola vydaná v decembri 2014, počnúc verziou 1.0.
Dňa 7. mája 2019 programovací jazyk Kotlin nahradil programovací jazyk Java ako jazyk odporúčaný spoločnosťou Google pre vývoj aplikácií pre platformu Android. Programovací jazyk Java je stále podporovaný, rovnako ako C++.
Funkcie.
Špecifickou funkciou programu Android Studio je absencia možnosti vypnúť funkciu automatického ukladania.
V aktuálnej stabilnej verzii programu Android Studio sú k dispozícii nasledujúce funkcie:
Android Studio podporuje všetky programovacie jazyky ako program IntelliJ IDEA (a taktiež CLion), napríklad programovacie jazyky Java, C++. Podpora ďalších jazykov, ako je napríklad programovací jazyk Go, je dostupná cez rozšírenia programu. Program Android Studio verzie 3.0 alebo novšej podporuje programovací jazyk Kotlin a „všetky funkcie jazyka Java 7 a podmnožinu funkcií jazyka Java 8, ktoré sa líšia podľa verzie platformy“. Externé projekty backportujú niektoré funkcie jazyka Java 9. Zatiaľ čo spoločnosť IntelliJ uvádza, že Android Studio podporuje všetky vydané verzie jazyka Java a jazyka Java 12, nie je jasné, do akej úrovne Android Studio podporuje verzie jazyka Java až po verziu Java 12 (dokumentácia uvádza čiastočnú podporu jazyka Java 8). V systéme Android sú použiteľné aspoň niektoré nové jazykové funkcie až po jazyk Java 12.
Akonáhle je aplikácia skompilovaná pomocou programu Android Studio, môže byť zverejnená v aplikačnom obchode Google Play. Vytvorená aplikácia musí byť v súlade s pravidlami pre vývojárov. aplikačného obchodu Google Play.
História verzií.
Zoznam hlavných verzií programu Android Studio:
Požiadavky na systém.
Android Emulator má ďalšie systémové požiadavky nad rámec základných systémových požiadaviek pre program Android Studio. Tieto požiadavky sú popísané nižšie:
Použitie technológie hardvérovej akcelerácie má v operačných systémoch Windows a Linux ďalšie systémové požiadavky:
Na prácu so systémami Android 8.1 (úroveň API 27) a vyššími, je nutná pripojená webová kamera s podporou rozlíšenia minimálne 720p.
Belehrad (rozlišovacia stránka)

Belehrad (staršie aj: Belohrad) môže byť:
Sharazan

Sharazan je pieseň taliansko-amerického dua Al Bano &amp; Romina Power, vydaná v roku 1981. Zožala medzinárodný komerčný úspech a zostáva jedným z ich najznámejších hitov.
Informácie.
Hovorí sa, že Sharazan znamená akúsi krajinu snov.
Existuje aj nemecká cover verzia od Marca Bakkera, ktorá sa volá Scharazan, a v ktorej slovo Scharazan znamená meno dievčaťa v ďalekej, pravdepodobne arabskej krajine (na jednom mieste textu je charakterizovaná ako „ruža v púštnom piesku“).
Ďalšia cover verzia je od satirickej českej hudobnej skupiny Triky a pověry (názov, ktorý znie podobne ako Ricchi e Poveri) a má názov „Parmazán“.
Balleroy

Balleroy môže byť:
Čierťaž (prítok Lehotského potoka)

 Čierťaž je potok v regióne Gemer v západnej časti územia obce Muránska Lehota v okrese Revúca v Banskobystrickom kraji. Je to pravostranný prítok Lehotského potoka, ktorý ústi do Červeného potoka v povodí Slanej; má dĺžku 2,1 km. Je vodným tokom VII. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-31-02-012. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Stolické vrchy, geomorfologický podcelok Tŕstie.
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne v západnej časti územia obce Muránska Lehota v okrese Revúca, 600 m východne od vrchu a lesa "Pod Čierťažou" s nadmorskou výškou , cez ktorý prebieha obecná hranica medzi obcami Muráň a Muránska Lehota, v geomorfologickom podcelku Tŕstie.
Opis toku.
Tečie v 250 m úseku severným smerom lesným extravilánom, v nadmorskej výške priberá krátky ľavostranný bezmenný prítok, mení smer na severozápad, v nadmorskej výške priberá ďalší krátky ľavostranný bezmenný prítok a mení smer na sever, tento smer si zachováva až do svojho zaústenia, vo výške priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým behom obmýva severozápadné svahy lesa a pasienka "Holá hora", vystupuje z lesa do trvalého trávneho porastu (pasienky a lúky) a v nadmorskej výške ústi do Lehotského potoka ako jeho pravostranný prítok. V pramennej oblasti má tri krátke bezmenné prítoky.
Pramení, preteká a ústi v geomorfologickom celku Stolické vrchy, v geomorfologickom podcelku Tŕstie. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu "Pod Čierťažou" s nadmorskou výškou , ktorého najvyšší bod je vzdialený 600 m od prameňa potoka a cez ktorý smerom severo-južným prebieha obecná hranica medzi obcami Muráň a Muránska Lehota a tiež v názve lesa rovnakej podoby, na ktorého severovýchodnom a východnom svahu sa nachádza pramenná oblasť potoka. Názov vrchu a lesa "Pod Čierťažou" po redukcii o predložku "pod" bol prenesený na potok.
Názov vrchu a lesa "Pod Čierťažou" má pôvod v pôvodnom význame apelatíva "čierťaž" v stredovekej slovenčine, čiže "pôda získaná vyklčovaním lesa", čo bol v stredoveku veľmi častý identifikačný prvok pri opise pozemkov, resp. pri opise priebehu ich hraníc v lesnom priestore. Apelatívum "čierťaž" získalo pozdejšie i posunutý význam a to "hraničná čiara, hranica". Motivantom pomenovacieho procesu v čase pomenovania vrchu a lesa "Pod Čierťažou" bol charakteristický výskyt čierťaží v priestore pomenúvaného vrchu a lesa. Klčovanie lesa bol jeden zo stredovekých spôsobov odlesňovania, transformácie lesných pozemkov na kultúrnu pôdu - poľnohospodárske pozemky. Apelatívum "čierťaž" je v súčasnej slovenčine vysunuté na okraj slovnej zásoby; porovnaj aj hydronymá napr. Čierťaž, Čierťažský potok, Čierťažský potok, Čertižnianka. 
Hydronymum "Čierťaž" bolo štandardizované v roku 2007.
Suchá hora (vrch v Strážovských vrchoch)

Suchá hora () je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Valaská Belá, približne juhovýchodne od Ilavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Strážov. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, na území okresov Ilava a Prievidza a zasahuje na katastrálne územia obcí Košecké Podhradie a Valaská Belá. Severné svahy zasahujú do CHKO Strážovské vrchy.
Opis.
Mohutná Suchá hora je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Vápeč na Hrubú Zliezajňu a prechádza ním južná hranica CHKO Strážovské vrchy. Plochý hrebeň vrcholovej časti spôsobuje, že zo severu a juhu pôsobí dojmom stolovej hory. Juhozápadne susedí Homôľka (), západne leží Hoľazne (), severozápadne Vápeč (), severovýchodne Hrubá Zliezajňa () a juhovýchodne Končiná (). Severnú časť hrebeňa odvodňuje Kopčiansky do Podhradského potoka a Váhu, južné svahy sú pramennou oblasťou Nitrice, smerujúcej do rieky Nitra. Najbližšími sídlami sú osady Valaskej Belej na južnom úpätí a osada Kopec, patriaca k obci Košecké Podhradie na severnom úpätí. Západne sa nachádza Horná a Dolná Poruba, východne Zliechov. 
Výhľady.
Súvislý porast hrebeňa poskytuje minimum výhľadov, no najvyššia, východná časť Suchej hory má porast riedky a nesúvislý. Práve odtiaľ je možné pozorovať široké okolie, predovšetkým však okolité vrchy pohoria. Poloha v samom centre pohoria a vysoké vrchy v širšom okolí obmedzujú dohľadnosť na vzdialenejšie pohoria, napriek tomu je na horizonte možné vidieť Súľovské vrchy, Javorníky, Biele Karpaty, Považský Inovec, Tribeč, Vtáčnik, Kremnické vrchy a Malú a Veľkú Fatru.
Prístup.
Hrebeňom Suchej hory nevedie značený chodník, južným úpätím však prechádza Cesta hrdinov SNP. Na samotný vrchol je prístup lesnými chodníkmi z okolitých sídiel.
Ci sarà

Ci sarà () je pieseň taliansko-amerického dua Al Bano &amp; Romina Power, vydaná v roku 1984. Stretla sa s medzinárodným komerčným úspechom a zostáva jedným z ich najznámejších hitov.
Duo predviedlo pieseň na hudobnom festivale v Sanreme v roku 1984 a získalo viac ako 2 milióny hlasov. Bol to ich druhý vrchol rebríčka v Taliansku a ďalší medzinárodný hit. Duo nahralo aj španielsku verziu skladby s názvom "Pasará".
Hudobné video.
Videoklip k piesni bol natočený ako súčasť filmu Champagne in paradiso z roku 1984, ktorý režíroval Aldo Grimaldi. Zobrazuje Albana Carrisiho a Rominu Power, ako spievajú pieseň pri mori a v lese.
Andrej Činčala

Andrej Činčala (* 7. október 1876, Kysucké Nové Mesto15. máj 1941, Žilina) bol slovenský politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v dvadsiatych rokoch 20. storočia.
Životopis.
Povolaním bol robotník. V roku 1924 sa spomína ako člen vedenia okresnej organizácie strany v Žiline. Vo voľbách do Národného zhromaždenia v roku 1925 bol zvolený za senátora Národného zhromaždenia. V senáte pôsobil v kultúrnom výbore. Do senátu kandidoval aj vo voľbách v roku 1929, avšak už nebol zvolený. V 20. rokoch 20. storočia pôsobil vo vedení Združenia slovenských odborových organizácií, ktoré mali blízko k HSĽS. V tomto období sa uvádza, že pôsobil ako strojník v Žiline. Ďalej už politicky nepôsobil. Po vzniku Slovenského štátu v júni 1939 sa spomína istý Andrej Činčala zo Žiliny, ktorý finančne prispel do Fondu na vybudovanie nového Slovenska, založeného z podnetu predsedu vlády Jozefa Tisa.
Jukawov potenciál

Jukawov potenciál alebo Yukawov potenciál je potenciál opisujúci zvyškovú silnú interakciu (staršie: silné jadrové sily krátkeho dosahu) v atómovom jadre. Tento potenciál je pomenovaný podľa japonského fyzika Hidekiho Jukawu, nositeľa Nobelovej ceny za fyziku.
Jukawov potenciál V(r) je definovaný ako
V systéme SI je hodnota Jukawovho potenciálu v jednotkách (1/meter).
Jadrové sily sú vysoko príťažlivé na vzdialenosti okolo 1 fm. Pod 0,5 fm sa prejavuje odpudivá zložka Jukawovho potenciálu, čo v súlade s Pauliho vylučovacím princípom zabraňuje kolapsu jadra.
Vzťah k Coulombovmu potenciálu.
Ak častica nemá žiadnu hmotnosť (tj m = 0 ), potom sa Jukawov potenciál zníži na Coulombov potenciál a rozsah sa považuje za nekonečný. Potom máme:
V dôsledku toho rovnica
sa zjednodušuje do podoby Coulombovho potenciálu
kde nastavíme konštantu mierky na: 
Coulombov potenciál pôsobí na väčšiu vzdialenosť, zatiaľ čo Jukawov potenciál sa pomerne rýchlo blíži k nule. Akýkoľvek Jukawov potenciál alebo Coulombov potenciál je však nenulový pre akékoľvek veľké r.
Peter Časár

Peter Časár (staršie: Peter Császár; maď. "Császár Péter"; * okolo 1600, Bükkaranyos – † 4. marec 1632, Košice) bol vodca Časárovho povstania (1631 - 1632).
Život.
Peter Časár bol roľník, slobodník (libertín). V rokoch 1625 až 1627 bol vojakom Betlenovej armády a v roku 1629 sa stal dedinským richtárom. V lete 1631 sa stal jedným z vodcov Časárovho povstania (1631 - 1632) na území dnešného juhovýchodného Slovenska a dnešného severovýchodného Maďarska. Išlo o povstanie vyvolané útlakom poddaných a plienením cisárskych vojsk po potlačení Betlenovho povstania. Hlavná požiadavka povstalcov spočiatku bolo zabránenie drancovaniu cisárskymi vojskami. Povstanie viedli kapitáni sedliackych stolíc, čo boli svojpomocné obranné organizácie sedliakov a drobného zemianstva. P. Časár bol jedným z týchto kapitánov. Proti povstaniu stála najmä časť (vyššej) šľachty verná Habsburgovcom, na čele s palatínom Mikulášom Esterházim. Vo februári roku 1632 bol Časár pozvaný do Košíc, kde mal predložiť hornouhorskému hlavnému kapitánovi Mikulášovi Forgáčovi z Gymeša písomnú petíciu povstalcov zo zhromaždenia, ktoré sa uskutočnilo skôr v meste Gönc. Generál Forgáč dal Časára zajať a postavil ho pred súd. Po dvoch dňoch vypočúvania a mučenia ho na výstrahu ostatným povstalcom rozštvrtili.
Následky jeho smrti.
Po jeho poprave sa na čelo hnutia postavili radikálni ľudoví vodcovia. Vyše 10 000 povstalcov žiadalo najmä zlepšenie hospodárskeho a sociálneho postavenia poddaných, najmä zníženie robôt. Šľachta, hlavne zásluhou Juraja I. Rákociho, povstanie potlačila a väčšina jeho účastníkov padla v boji alebo boli popravení.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2021

Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2021 boli v poradí 11. Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa od 25. – 29. augusta 2021 v meste Brno, v Česku, za účasti 15 tímov. 
Švédsko dokázalo úspešne vyhrať bronzovú medailu nad Švajčiarskom. Česko vo finále porazilo družstvo zo Fínska a dokázal obhájiť titul.
Adam Driver

Adam Driver (; * 19. november, 1983, San Diego, Kalifornia, USA) je americký herec.
Detstvo a mladosť.
Jeho matkou je koncipientka Nancy Wright a otec Joe Douglas Driver. Vyrastal s otčimom, ktorý bol kazateľom v baptistickom kostole. Má staršiu sestru. Keď mal sedem rokov, sa s mamou a staršou sestrou presťahovali do mesta Mishwaka, v štáte Indiana, kde aj absolvoval strednú školu. Driver bol vychovávaný ako baptista a tiež spieval v zbore v kostole. 
Krátko po útokoch z 11. septembra 2001, Driver narukoval do námornej pechoty Spojených štátov. Slúžil dva roky a osem mesiacov, kým si nezlomil hrudnú kosť pri jazde na bicykli. 
Neskôr študoval na vysokej škole v Indianapolise a potom na Juilliard School.
Kariéra.
Svoju kariéru zahájil po absolvovaní Juilliard School a účinkoval v divadlách Broadway či mimo Broadway. V roku 2011 ho obsadil režisér Clint Eastwood, do filmu "Najmocnejší muž FBI", kde si zahral po boku Leonarda DiCapria či Naomi Watts. Tiež bol obsadený do komediálneho televízneho seriálu HBO, "Girls", kde za svoj herecký výkon, získal tri nominácie na ocenenie Emmy Award. 
V roku 2014 hral v dráme "Hungry Hearts", kde za svoj herecký výkon získal talianske filmové ocenenie Coppa Volpi. O rok neskôr, stvárnil zápornú postavu Kylea Ryna vo filme "". Postavu si zopakoval aj v ďalších dvoch pokračovaniach v rokoch a .
Po boku Liama Neesona a Andrewa Garfielda si zahral vo filme "Mlčanie", z roku 2016. Po boku hercov ako Jonathan Pryce, Olga Kurylenko a Stellan Skarsgård, si zahral v dobrodružnom filme "Muž, ktorý zabil Dona Quijota" z roku 2018. V rovnakom roku si zahral aj vo filme "BlacKkKlansman", kde za svoj herecký výkon získal svoju prvú nomináciu na Academy Awards. O rok neskôr, sa objavil vo filmoch "Mŕtvi neumierajú" a "Manželská história". Za svoj herecký výkon vo filme "Manželská história", bol nominovaný druhý krát na ocenenie Academy Awards. V roku 2021 sa objavil vo filme "Posledný boj", ktorý získal veľmi pozitívne ohlasy a tiež vo filme natočenom na základe skutočných udalostí, "Klan Gucci", ktorý mal premiéru v novembri 2021. 
Súkromný život.
V júni 2013 sa oženil so svojou dlhoročnou priateľkou Joanne Tucker, s ktorou má jedno dieťa. Driver je tiež zakladateľom Arts in the Armed Forces, neziskovej organizácie, ktorá hrá divadlo pre všetky zložky armády v Spojených štátoch a v zahraničí.
Šport (STVR)

Šport (:ŠPORT) je štvrtý televízny okruh (program) Slovenskej televízie a rozhlasu. Táto športová televízia vysiela 24 hodín denne, programy ako priame prenosy, športové spravodajstvo, magazíny o zdravom životnom štýle aj archívne materiály.
História.
Vznikol 20. decembra 2021. Príchodom štvrtého vysielacieho okruhu dostal väčší priestor regionálny šport, pričom jednou z priorít nového kanála je aj podpora vzdelávania a motivácie všetkých vekových kategórií k zdravému životnému štýlu.
Stanicu je možné naladiť od 16. decembra, pričom samotné vysielanie sa spustilo 20. decembra o 17:00 hod. Prvým programom bola otváracia beseda, po ktorej o 17:30 hod. nasledoval dokument z príprav športovej televízie pod názvom "Ako sa stavia sen".
Eduard Bobula

Eduard Bobula (* 9. apríl 1873, Dovalovo† 4. jún 1931, Spišská Nová Ves) bol slovenský železničiar, odborár a politik HSĽS na komunálnej a celoštátnej úrovni v medzivojnovom Československu.
Životopis.
Pochádzal z deviatich súrodencov. Pôvodným povolaním bol železničiar. Neskôr pôsobil ako železničný úradník. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia za HSĽS. V senáte zasadal v sociálnom výbore. Okrem toho bol v roku 1926 zvolený do mestského zastupiteľstva Spišskej Novej Vsi. Do senátu kandidoval aj v roku 1929, avšak už nebol zvolený. V Hlinkovej slovenskej ľudovej strane pôsobil na začiatku tridsiatych rokoch vo výkonnom výbore. Okrem toho pôsobil vo výbore spišskonovoveskej okresnej nemocenskej pokladnice, funkcionárom stavovskej organizácie Slovenský zväz železničiarov a v rôznych humanitárnych spolkoch.
Eduard Bobula bol ženatý. Spolu s manželkou mal osem detí. Zomrel po dlhej a bolestivej chorobe 4. júna 1931. Pochovaný bol v Spišskej Novej Vsi.
Sufragánna diecéza

Sufragánna diecéza alebo sufragánne biskupstvo je v katolíckom a anglikánskom prostredí diecéza, resp. biskupstvo, ktoré sa nachádza v cirkevnej provincii, no nie je sídelnou diecézou hlavy cirkevnej provincie (metropolitu). Hlavou sufragánnej diecézy je sufragánny biskup (sufragán). Výnimočne môže byť sufragánnou aj arcidiecéza so sídelným arcibiskupom, čoho príkladom je napr. Trnavská arcidiecéza. Od sufragánnej diecézy je odlišná exemptná diecéza, ktorá je podriadená Apoštolskej stolici.
Termín sa vyskytuje od 8. storočia. Vo svojej diecéze môže katolícky sufragánny biskup ako diecézny biskup užívať biskupské insígnie a uplatňovať autoritu a práva vyplývajúce zo svojho úradu v plnej miere. Ak chcú iní biskupi sláviť pontifikálnu omšu, musia si od miestneho biskupa vyžiadať povolenie. Podľa súčasného práva Katolíckej cirkvi metropolitom nepatrí v sufragánnych diecézach žiadna riadiaca moc. Vykonávajú ale dozor nad riadnym zachovávaním viery a cirkevnej disciplíny. Sami o sebe ale v sufragánnej diecéze nemôžu vykonávať vizitácie. Môžu však vo všetkých kostoloch, a ak ide o katedrálny kostol, po predbežnom oznámení sufragánnemu biskupovi, vykonávať posvätné obrady vo vlastnej diecéze. Metropolita môže aj v sufragánnych diecézach jeho provincie pri slávení svätej omše používať katedru, berlu a pálium, a to aj bez nutnosti požiadať o povolenie od biskupa sufragánnej diecézy.
Proti rozsudku (sufragánneho) biskupa sa možno odvolať k metropolitovi alebo na Rímsku Rotu. Ak rozsudok vyniesol metropolita, odvolanie sa podáva k najstaršiemu sufragánovi.
Biskupský prsteň

Biskupský prsteň je prsteň, ktorý nosia biskupi ako znak moci a autority ich úradu. Mimo iného obsahuje relikviu. Ak veriaci stretne biskupa, je zvykom pobozkať tento prsteň na znak úcty voči biskupovi a jeho úradu, ako aj voči svätcovi, ktorého relikviu obsahuje. V minulosti slúžil aj ako pečatidlo biskupa.
Biskupské insígnie

Pontifikálie alebo biskupské insígnie sú bohoslužobné rúcha alebo predmety, ktoré v kresťanských cirkvách západných i východných obradov používajú pri bohoslužbách biskupi, resp. iní vyšší cirkevní hodnostári.
Použitie v rímskokatolíckej cirkvi.
Súčasný Biskupský ceremoniál vymenúva tieto insígnie: mitra, biskupský prsteň, biskupská berla, pektorál (náprsný kríž) a, pre metropolitov, pálium. Používa sa aj solideo príslušnej farby podľa hodnosti. Okrem toho sa pri bohoslužbách používajú tie rúcha, ktoré si oblieka kňaz, t.j. humerál, alba, cingulum, štóla a ornát, resp. pluviál – tieto nie sú pontifikáliami. Pri slávnostných omšiach sa pod ornát oblečie aj pontifikálna dalmatika.
Právo používať pontifikálie majú všetci biskupi, ako aj pápežskí legáti, opáti a preláti s územnou jurisdikciou, stáli apoštolskí administrátori a regulárni opáti (teda tí, ktorí sú autoritou rovní diecéznemu biskupovi). Toto právo užívajú aj apoštolskí administrátori "sede vacante", apoštolskí vikári a apoštolskí prefekti, ale, ak nie sú biskupmi, nemôžu používať katedru a berlu. Pre kardinálov (aj keď nie sú biskupmi) platí ohľadom pontifikálií to isté ako pre biskupov.
Pred vydaním nového Biskupského ceremoniála v roku 1984 (a aj v súčasnosti v rámci mimoriadnej formy Rímskeho obradu) sa medzi pontifikálie zaraďovali aj biskupské rukavice, liturgické ponožky, biskupské sandále a pontifikálna tunika (zrušená spolu so subdiakonátom už v roku 1972).
Michal Tomík

Michal Tomík (* 9. apríl 1869, Skalica† 19. október 1953) bol slovenský roľník, osvetový pracovník a politik HSĽS v období medzivojnového Československa.
Životopis.
Povolaním bol roľník a pôsobil v Skalici. Nielen v nej, ale na celom Záhorí sa aktivizoval v kultúrnom, spoločenskom a hospodárskom živote. Pôsobil v spoločenstve Katolícky kruh, vo výbore Gazdovsko-potravného spolku, Pomocnej pokladnice, Mliekarenského družstva a niekoľko desiatok rokov bol činným v Spolku sv. Vojtecha. Do roku 1918 bol častým spolupracovníkom s Pavlom Blahom. Avšak neskôr sa ich cesty a názory rozišli. Stal sa stúpencom politiky Andreja Hlinku.
V parlamentných voľbách v roku 1920 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za Slovenskú ľudovú stranu v trnavskom volebnom kraji. V snemovni zasadal v poľnohospodárskom a vyšetrovacom výbore. Po parlamentných voľbách v roku 1925 prestúpil do hornej komory parlamentu a pôsobil v národohospodárskom výbore. Do senátu ho HSĽS kandidovala aj v parlamentných voľbách v roku 1929, avšak už nebol zvolený. V roku 1936 bol aj s ďalšími miestnymi straníkmi v Skalici z HSĽS vylúčený pre prílišnú orientáciu na česko-slovenskú vzájomnosť.
Čhang Čche

Čhang Čche (, pchin-jin: "Zhāng Chè", iné prepisy: "Chang Che", "Chang Cheh"), vlastným menom Čchang I-Jang (iné prepisy: "Chang Yi-Yang", "Zhang Yiyang"; * 28. január 1923, Chang-čou† 22. jún 2002, Hongkong) bol taiwanský filmový režisér a scenárista, významný predstaviteľ filmu o bojových umeniach.
Život.
Narodil sa v „bojovníckej“ rodine v meste Chang-čou v provincii Če-ťiang na východe Číny a vyrastal v Šanghaji. Po absolvovaní nižšieho sekundárneho vzdelania odišiel do Čunkingu, vtedajšieho sídla kuomintanskej vlády Čínskej republiky, kde sa podieľal na vedení vojny proti Japonsku. Nastúpil na štúdium na katedre politológie Národnej centrálnej univerzity v Čunkingu, no nedokončil ho. Pred koncom druhej svetovej vojny sa zapojil do „Výboru kultúrneho hnutia“ () spadajúceho pod ústrednú vládu Čínskej republiky. Stal sa komisárom tohto výboru a po vojne zaujal miesto tajomníka šanghajskej organizácie výboru, ktorá mala v kompetencii aj správu „Kultúrnej sály“. Sála patrila Kuomintangu a v čase, kedy sa v nej nekonali zasadnutia slúžila ako kino, vďaka čomu Čhang Čche prenikol do šanghajskej filmovej scény.
Svoju filmársku kariéru začal ako scenárista pre šanghajské filmové štúdiá Guotai a Datong v roku 1947. Po vypuknutí občianskej vojny ho štúdio Guotai poverilo presunom filmárskeho zariadenia, štábu a časti kapitálu spoločnosti na Taiwan, jednak kvôli produkcii filmu „Búrka nad pohorím Ali šan“ (, , 1950) – pre ktorý napísal scenár a zložil zvučku –, jednak na prípravu prípadného presunu sídla tejto produkčnej spoločnosti. Čhang Čche odišiel na Taiwan spolu s riaditeľom štábu štúdia Čchang Jingom v januári 1949 a spoločne film zrežírovali. Produkciu im sťažila politická situácia súvisiaca s porážkou Čínskej republiky v občianskej vojne a následným stiahnutím jej štruktúr na Taiwan, v dôsledku čoho sa štáb po skončení filmovania nemohol vrátiť na pevninu. Čhang Čche prenechal zariadenie Sü Sin-fuovi, bývalému riaditeľovi štúdia Guotai, ktorý taktiež opustil pevninu a na Taiwane narýchlo založil štúdio Wanxiang, pričom pomohol dotiahnuť produkciu „Búrky nad pohorím Ali šan“.
Od polovice 50. rokov Čhang Čche pôsobil v Hongkongu, kde sa vypracoval na najznámejšieho režiséra filmov o bojových umeniach. Jeho film „Jednoruký šermiar“ (, , 1967) sa stal prvým hongkonským snímkom, ktorý utržil vyše milión hongkonských dolárov. Vďaka filmu „Pomsta“ (, ) získal cenu Ázijsko-tichomorského filmového festivalu za najlepšiu réžiu. Celkovo režisérsky vytvoril zhruba stovku filmov.
Čelo (vrch v Strážovských vrchoch)

Čelo () je vrch Strážovských vrchov. Leží neďaleko Fačkovského sedla, približne južne od Rajca.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Javorinka. Vrchol leží na rozhraní Trenčianskeho a Žilinského kraja a okresov Prievidza a Žilina. Hrebeňom prechádza tiež hranica katastrálnych území obcí Tužina a Fačkov. 
Opis.
Čelo je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z Fačkovského sedla na Strážov a prechádza ním Cesta hrdinov SNP. Južným susedom v hlavnom hrebeni je Homôľka (), západne susedí Úplaz (), severozápadne Sádocký vrch () a východným smerom Košiarka () a Kľak (). Východnú časť masívu odvodňuje potok Ráztoka, severnú časť malé prítoky Rajčanky, juhozápadnú prítoky Tužiny do rieky Nitry. Najbližšími sídlami sú na západe situovaná obec Čičmany, severne ležiaci Fačkov a južne situované Kľačno. Červeno značená magistrála vedie juhozápadným úpätím a samotný vrchol obchádza. 
Výhľady.
Husto porastený vrchol Čela neumožňuje rozhľad, no lúka na juhozápadnom úpätí a menšie odlesnené lokality obmedzený výhľad ponúkajú. Viditeľné sú najmä okolité vrchy pohoria a susedný Kľak, Košiarka a Reváň. Pri vhodných podmienkach je možné zhliadnuť Súľovské vrchy a Vtáčnik.
Čierťažský potok (prítok Zbojského potoka)

 Čierťažský potok je potok v severovýchodnej časti regiónu Zemplín v severozápadnej časti obce Nová Sedlica v okrese Snina v Prešovskom kraji. Je ľavostranný prítok Zbojského potoka, ktorý ústi do Uličky v povodí Uhu; má dĺžku 3,4 km. Je vodným tokom IX. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-30-05-012. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Bukovské vrchy, geomorfologický podcelok Bukovce.
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne, 50 m južne od slovensko - poľskej štátnej hranice, ktorá prebieha po hlavnom hrebeni Bukovských vrchov a zároveň aj po rozvodnici medzi úmorím Čierneho mora a úmorím Baltského mora, na úbočí vrchu Čierťaž 670 m juhozápadozápadne od jeho najvyššieho bodu s nadmorskou výškou , v obci Nová Sedlica v okrese Snina, v geomorfologickom podcelku Bukovce.
Opis toku.
Tečie južným smerom lesným extravilánom v juhozápadnom úbočí vrchu Čierťaž, ľavým brehom obmýva les "Pod Čierťažou", pravým brehom obmýva les "Vasilcova lúka", v nadmorskej výške priberá bezmenný ľavostranný prítok, mení smer na juhozápad, preteká lesom "Karboníková", obteká úpätie vrchu "Kýčera" s nadmorskou výškou , a v lesnom extraviláne v nadmorskej výške ústi do Zbojského potoka, ako jeho ľavostranný prítok. Zbojský potok ďalej ústi do Uličky v povodí Uhu. "Čierťažský potok" má iba jeden bezmenný prítok.
Pramení, preteká a ústi v lesnom extraviláne obce Nová Sedlica v okrese Snina, v geomorfologickom celku Bukovské vrchy, v geomorfologickom podcelku Bukovce. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu Čierťaž, na juhozápadnom úbočí ktorého je jeho prameň. Z toponyma Čierťaž rozšírením o formant "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) "Čierťažský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vrchu Čierťaž má pôvod v pôvodnom význame apelatíva "čierťaž" v stredovekej slovenčine "pôda získaná vyklčovaním lesa", čo bol v stredoveku veľmi častý identifikačný prvok pri opise pozemkov, resp. pri opise priebehu ich hraníc v lesnom priestore. Apelatívum "čierťaž" získalo pozdejšie i posunutý význam a to "hraničná čiara, hranica". Motivantom pomenovacieho procesu v čase pomenovania vrchu Čierťaž bol charakteristický výskyt čierťaží v priestore pomenúvaného geografického objektu. Klčovanie lesa bol jeden zo stredovekých spôsobov odlesňovania, transformácie lesných pozemkov na kultúrnu pôdu - poľnohospodárske pozemky. Zo slovného základu apelatíva "čierťaž" bol v slovenskom stredovekom jazykovom prostredí utvorený jednoslovný nepredponový názov vrchu Čierťaž ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii; toto apelatívum je v súčasnej slovenčine vysunuté na okraj slovnej zásoby; porovnaj aj hydronymá napr. Čierťaž, Čierťaž, Čierťažský potok, Čertižnianka. 
Hydronymum Čierťažský potok bolo štandardizované v roku 1990. Najstarší doložený písomný záznam názvu obce Nová Sedlica je z roka 1630.
Out in the Fields

„Out in the Fields“ je skladba írskych hudobníkov Garyho Moora a Phila Lynotta, bývalých členov skupiny Thin Lizzy. Bola zložená Moorom a vydaná ako singel v roku 1985. Nachádza sa tiež na Moorovom albume "Run for Cover" z rovnakého roka. Pieseň je o nepokojoch v Severnom Írsku. Piesni sa komerčne darilo a dostala sa na 3. miesto rebríčka Irish Singles Chart a na 5. miesto v UK Singles Chart, čo z neho robí najvyššie umiestnený singel oboch interpretov. „Out in the Fields“ bola tiež jednou z posledných nahrávok Phila Lynotta pred jeho smrťou 4. januára 1986.
Cover verzie.
Pieseň bola prespievaná rôznymi interpretmi, vrátane skupín Riot (na albume "The Brethren of the Long House", 1996), Dark at Dawn (na albume "Crimson Frost", 2001), Michael Schenker Group (na albume "Heavy Hitters", 2005), Supreme Majesty (na albume "Elements of Creation", 2005), Primal Fear (na albume "Metal Is Forever – The Very Best of Primal Fear", 2006), Sonata Arctica (ako B-strana singla „Paid in Full“, 2007), Tima Kotipelta a Janiho Liimatainena (na albume "Blackoustic", 2012), Iron Mask (na albume "V/A - Give Us Moore!: A Tribute to Gary Moore", 2004), Powerwolf (na albume "Metallum Nostrum", bonusovom disku k "Blessed &amp; Possessed", 2015), Black Majesty (na albume "Cross of Thorns", 2015) a Mono Inc. (na albume "Together Till the End", 2017).
Bujanovská kúria

Bujanovská kúria alebo Kúria Bujanovských (v minulosti "Szegedyovská kúria", "Kúria Škaricerovcov") je kúria v historickom centre mesta Pezinok na Kollárovej ulici číslo 20. Stavba vznikla spojením dvoch budov a neskorším rozšírením ich dvoch dvorových krídel. Na nároží smerom ku Radničnému námestiu sa dodnes nachádza hranolový arkier. V súčasnosti slúži ako obchodný dom.
Markos Aurélios Silvanos

Markos Aurélios Silvanos () bol starogrécky trubač. 
M. Aurélius Silvanos, trubač (σαλπικτής - salpiktés) z egyptského Hermopolisu, bol mnohonásobným víťazom súťaže trubačov (bola to dlhá, rovná bronzová trúba "salpinx"). Pripomína to Oxyrhynský papyrus "BGU IV 1074", objavený v archeologickej lokalite staroegyptského mesta Oxyrhynchos. Tento dokument, datovaný do roku 275, je inak žiadosťou istého "Apollodidymosa" na oxyrhynské orgány o registráciu výsad, na ktoré má nárok, pretože bol prijatý do ekumenickej synody (cechu?) dionýzskych umelcov. Priložené sú i kópie úryvkov z cisárskych listov a ediktov týkajúcich sa privilégií synody umelcov, ako aj list zo samotnej synody. Boli to privilégiá udeľované vynikajúcim umelcom (technitským spolkom, hercom alebo športovcom účinkujúcim na hrách) už rímskym cisárom Augustom a opakovane potvrdené aj neskoršími cisármi (i v období Severovcov).
Na tomto papyrusovom svitku je uvedené (v 22. a 23. riadku), že Silvanos v súťaži trubačov zvíťazil na kapitolských hrách, 3-krát na "pýthijských hrách", 10-krát na "olympijských hrách" (možno na olympijských hrách v Alexandrii), bol tiež 12-násobný víťaz hier "Aktia", 3-násobný víťaz hier "Asklépieia" a víťaz "nemejských" hier. Taliansky historik Luigi Moretti nezaradil Silvana do svojho zoznamu olympijských víťazov, pretože si nebol istý, či tu išlo o olympijské hry z Pisy ("Pisa" alebo "Pisatis" bola oblasť v Elide, kde sa nachádzala Olympia), alebo o menej významné egyptské olympiády.
Za vlády cisárov Galliena a Aureliana (t. j. v rokoch 235 až 275) mali právo usporadúvať "posvätné hry" aj egyptské mestá, a to napr. Alexandria "olympijské hry", Antinoupolis "Antinoeie", Panopolis "Paneie", Antinoupolis a Oxyrhynchos "Kapitolie".
Filmové dielo

Filmové dielo alebo film je výsledok filmovej tvorivej činnosti, ktorý vzniká pomocou filmového materiálu (pozri filmový pás) a filmových vyjadrovacích prostriedkov ako vyjadrenie zámeru režiséra, ktorý vedie tvorivý štáb. Filmové dielo vzniká v tvorivom procese, na ktorom sa podieľa tvorivý štáb spolu s technickým štábom (tie spolu tvoria výrobný štáb) a ktorý sa rozdeľuje na literárno-dramatickú a realizačno-dramatickú fázu. Realizácia filmového diela získava konkrétnu a definitívnu podobu premietaním v kine, na obrazovke televízora ap.
Typológia.
Podľa vzťahu k zobrazovanej realite a s tým spojených tvorivých postupov sa filmové diela členia na rody, ktoré sa ďalej delia na superžánre, žánre, subžánre, žánrové formy a žánrové typy (pozri filmový žáner).
Podľa dĺžky sa tradične rozoznávajú dlhometrážne (nad 180 min.), strednometrážne (60180 min.) a krátkometrážne (do 60 min.) filmové diela.
Mestská hromadná doprava v Martine

Autobusová doprava v Martine je sieť liniek mestskej hromadnej dopravy v Martine, ktorú od 1. januára 2022 prevádzkuje spoločnosť DPMM. Služby MHD sú poskytované na 23 autobusových linkách s číslovaním 1, 2, 3, 4, 9, 10, 11, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 30, 31, 32, 33, 40, 41, 42, 50, 51 a 52. DPMM prevádzkuje v Martine 1 typ vozidiel.
Orlando

Orlando môže byť:
Úplaz (vrch v Strážovských vrchoch)

Úplaz () je vrch Strážovských vrchov. Leží neďaleko Fačkovského sedla, približne južne od Rajca.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Javorinka. Vrchol leží na rozhraní Trenčianskeho a Žilinského kraja, okresov Prievidza a Žilina a vrcholovým hrebeňom prechádza tiež hranica katastrálnych území obcí Tužina, Čičmany a Fačkov.
Opis.
Úplaz je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z Fačkovského sedla západným smerom k vrchu Strážov. Južným úpätím vedie Cesta hrdinov SNP, preto samotný vrchol je prístupný lesom. Východným susedom v hlavnom hrebeni je Čelo (), juhovýchodne leží Homôľka (), juhozápadne Priečna (), západne Kozol () a severne Sádocký vrch (). Severnú časť masívu odvodňuje Rajčanka, juhozápadnú potok Žilinská a juhovýchodnú prítoky Tužiny do rieky Nitry. Najbližšími sídlami sú na západe ležiace Čičmany, severovýchodne ležiaci Fačkov a južne situované Kľačno s Tužinou. 
Výhľady.
Úplaz s lesným porastom na vrchole neumožňuje rozhľad, preto ten je možný z holín na jeho svahoch a menších lokalít bez vyššej vegetácie. Okolité vysoké vrchy tiež obmedzujú dohľad, preto sú viditeľné najmä okolité vrchy pohoria a susedný dominantný Kľak, Reváň či Strážov. Severozápadným smerom možno vidieť Rajeckú kotlinu a Súľovské vrchy, južným smerom Vtáčnik.
Prístup.
Značená turistická magistrála vedie úpätím Úplazu a na vrchol vedú len neznačené trasy.
Adolf Melíšek

Adolf Melíšek (* 6. február 1876, Radava† 7. november 1943, Radava) bol slovenský roľník, verejný činiteľ a politik HSĽS v medzivojnovom Česko-Slovensku.
Životopis.
Pochádzal z roľníckej rodiny v Radave pri Nových Zámkoch. V rodnej obci prežil celý život a pracoval ako roľník. Verejne sa začal angažovať ešte pred prvou svetovou vojnou. V roku 1906 sa stal členom školskej stolice Tekovskej župy. Od roku 1911 pôsobil ako správca radavského potravného družstva a od roku 1912 zasadal v obecnom zastupiteľstve. Rovnako aktívnym zostal aj po vzniku Česko-Slovenska v roku 1918. V rokoch 1919 - 1920 pôsobil ako richtár v rodnej obci. Okrem toho pôsobil aj v župnom administratívnom výbore vtedajšej Tekovskej župy a v Poľnohospodárskej rade pre Slovensko.
Stal sa stúpencom politiky Andreja Hlinku. V rokoch 1922 - 1928 bol okresným predsedom HSĽS vo Vrábľoch. V prvých parlamentných voľbách v roku 1920 za Slovenskú ľudovú stranu kandidoval do senátu, no nebol zvolený. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1925 ho HSĽS opäť kandidovala a bol zvolený za senátora. Kandidoval v VIII. volebnom kraji. V senáte pôsobil v brannom výbore. Do senátu kandidoval do tretice aj v roku 1929, avšak už nebol zvolený.
V rodnej obci bol naďalej veľmi činný. Od roku 1931 pôsobil na pozícii predsedu urbariátu občanov Radavy a popri tom v rokoch 1933 - 1938 bol obecným kronikárom.
Po Viedenskej arbitráži v roku 1938 sa aj Radava stala súčasťou Maďarského kráľovstva. Jeho majetok v Radave bol rozpredaný na dražbe. V roku 1940 spolu s ďalším bývalým politikom HSĽS Michalom Kalčokom a ďalšími osobnosťami v Budapešti založil Krajinskú slovenskú kresťanskú ľudovú stranu. Mala zastupovať Slovákov, ktorí sa po pričlenení južných území ocitli Maďarsku. Avšak prílišnou servilnosťou k maďarskej vláde veľký ohlas nezaznamenala.
Top of the Pops

Top of the Pops (TOTP) je britská televízna relácia o hudobnej hitparáde vytvorená spoločnosťou BBC a pôvodne vysielaná týždenne medzi 1. januárom 1964 a 30. júlom 2006. "Top of the Pops" bola najdlhšie trvajúcou týždennou hudobnou reláciou na svete. Väčšinu svojej histórie sa vysielala vo štvrtok večer BBC One. Každá epizóda pozostávala z vystúpení niektorých z najpredávanejších nahrávok populárnej hudby daného týždňa, zvyčajne akýchkoľvek skladieb, ktoré sa pohybovali v hitparáde, vrátane zhrnutia rebríčka singlov za daný týždeň. Pôvodne išlo o Top 20, aj keď sa to v histórii relácie líšilo. Official Charts Company uvádza, že „vystúpenie v šou bolo považované za česť a pritiahlo takmer každého veľkého hráča.“ 
„I Only Want to Be with You“ od Dusty Springfieldovej bola prvou piesňou odvysielanou na "TOTP", zatiaľ čo The Rolling Stones boli prvou kapelou, ktorá vystúpila so skladbou „I Wanna Be Your Man“ Snow Patrol boli posledným počinom, ktorý hral naživo v týždennej relácii, keď vystupovali so svojim singlom „Chasing Cars“. Okrem týždennej relácie sa na Štedrý deň konalo špeciálne vydanie "TOTP" (a zvyčajne až do roku 1984 druhé vydanie niekoľko dní po Vianociach), ktoré obsahovalo niektoré z najpredávanejších singlov roka a vianočné 1. miesta. Hoci týždenná relácia bola v roku 2006 zrušená, vianočný špeciál pokračuje. Koncoročné súhrnné vydania sa tiež vysielali na BBC1 na Silvestra alebo okolo neho, aj keď vo veľkej miere obsahovali rovnaké činy a skladby ako relácie na Štedrý deň. Prežíva aj ako "Top of the Pops 2", ktorá začala v roku 1994 a obsahuje vintage vystúpenia "Top of the Pops". Hoci relácia "TOTP2" od roku 2017 prestala produkovať nové epizódy, stále opakujú staršie epizódy.
Relácia zaznamenala počas svojej histórie zásadné vystúpenia. Vystúpenie frontmana skupiny T. Rex Marca Bolana v "TOTP" v marci 1971, ktorý odohral skladbu „Hot Love“ v trblietavom a saténovom oblečení, je často považované za počiatok glam rocku. V 90. rokoch formát relácie predali niekoľkým zahraničným vysielateľom vo forme franšízového balíka a v jednom okamihu sa rôzne verzie relácie uvádzali vo viac ako 120 krajinách. Edície programu od roku 1976 sa v roku 2011 začali reprízovať na BBC Four a vysielajú sa počas väčšiny piatkových večerov – od mája 2021 sa reprízy dostali k číslu 1991. Epizódy so znechutenými moderátormi a umelcami ako napr. Jimmy Savile (ktorý reláciu otváral s jej známym sloganom, „It's Number One, it's Top of the Pops“), Dave Lee Travis a Gary Glitter sa už neopakujú.
Moss Side (Manchester)

Moss Side je štvrť mesta Manchester v Anglicku, vzdialená 3,1 km južne od centra mesta. V roku 2011 tu žilo 18 902 obyvateľov.
Exteriér (kinematografia)

Exteriér je pojem, ktorý sa v kinematografii uplatňuje vo viacerých príbuzných významoch, a to ako pomenovanie pre:
Miesto označované ako exteriér zahŕňa všetok priestor mimo vnútrajšku budovy a mimo dekorácií predstavujúcich vnútrajšok nejakej miestnosti, teda o priestor mimo ateliéru, hoci môže byť na pozemku ateliéru. Na nakrúcanie filmu sa používa vo svojej pôvodnej alebo v upravenej podobe, pričom môžu byť postavené aj dekorácie (predmety označované tiež ako exteriér). K natáčaniu v exteriéri filmári pristupujú vtedy, keď ateliér nestačí vzhľadom na požiadavky scenára, ich predstavy a zámery. Exteriér využívaný na nakrúcanie sa prirodzene nemusí zhodovať s miestom, do ktorého je dej filmu zasadený.
Výhodou exteriéru je jedinečný charakter prostredia, no jeho nevýhoda spočíva v nemožnosti ovládať svetelné podmienky a tiež v náročnosti záznamu zvuku. Na mitigáciu týchto problémov filmári používajú osvetľovacie telesá a odrazové dosky (blendy), pričom obraz môžu snímať nemo i zvukovo. Väčšina scén nakrútených v exteriéri je dodatočne ozvučená pomocou postsynchrónu.
Opakom exteriéru ako miesta a ako výsledku činnosti je interiéru.
2022 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 2022 na Slovensku.
Exteriér (rozlišovacia stránka)

Exteriér môže byť: