burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kapušiansky hrad

Kapušiansky hrad (normovaný názov; iné názvy: Kapušany, Maglódsky hrad, Maglovec) je hradná zrúcanina nad obcou Kapušany, nad cestou do Bardejova a je situovaná na skalnom výbežku vrchu Zámčisko.
Dejiny.
Na pomerne strmom kopci, na mieste starého slovanského hradiska, postavili v 13. storočí hrad, ktorý mal chrániť kráľovskú cestu vedúcu z Prešova na sever. Jeho prvým majiteľom bol rod Moglód (FAD 1225  rod veľmoža Maloutha). Po jeho vymretí prešiel do majetku kráľovskej komory a jeho veliteľom sa stal Henrich Tarczay, stúpenec Matúša Čáka. V roku 1312 počas bojov medzi Karolom Róbertom a Matúšom Čákom hrad zničili. Okolo roku 1410 ho dostal Andrej Tétényi, ktorý postavil nový opevnený objekt a začal používať priezvisko a prídomok Kapy z Kapušianskeho hradu (Kapy de Kapivár). V súvislosti s tureckým nebezpečenstvom hrad v druhej polovici 16. storočia opevnili a prestavali, aby vyhovoval požiadavkám novej vojenskej techniky. V roku 1685 ho obsadil Imrich Tököli, ale v tom istom roku ho dobylo cisárske vojsko. Začiatkom 18. storočia sa hradu zmocnil Telekessy, veliteľ vojsk Františka II. Rákociho, ktorý hrad v roku 1709 podpálil. V roku 1712 ho provizórne opravili, ale už v roku 1715 ho na základe rozhodnutia snemu zbúrali.
Exteriér.
Hrad má prevažne pravouhlú dispozíciu, pozostávajúcu z horného hradu a z predhradia. Prístupný je zo severu, v miestach, kde sa nachádza brána, ktorú strážila vstupná veža - jej základy sú v teréne ešte viditeľné. Predhradie chránil vysoký kamenný múr, sledujúci tvar terénu. Z jeho vnútornej strany stáli hospodárske budovy. Vlastný hrad sprístupňovala ďalšia brána, orientovaná na SV, zabezpečená deštruovanou hranolovou vežou. Po jej ľavej strane sa v hornom hrade tiahne múr opevnenia, ktorý ohraničuje vlastné nádvorie hradu, odľahčené z vnútornej strany tromi veľkými slepými arkádami. Na najvyššom bode stáli dve veže, obytná a obranná, spojené ďalšími budovami a boli o poschodie vyššie ako ostatné murivá.
Súčasný stav.
Dodnes stoja do značnej výšky kamenné múry. Na niektorých ešte vidno zvyšky omietok, inde sa čiastočne zachovali kamenné ostenia okien, strieľní, portálov. Dodnes sú v niektorých častiach konzoly, ktoré niesli pavlače alebo drevené stropy, možno identifikovať miesta, kde bol kozub a miestami vidieť aj nábehy klenieb. V hrúbke muriva veže je zachovaný prevet. Na hradobných múroch sú kamenné krakorce, ktoré kedysi niesli trámový strop miestnosti. Na hradbách sú strieľne so širokou špaletou.
Od roku 2012 prebiehajú práce na obnove hradu. Vďaka projektu Záchrana kultúrneho dedičstva tu našli prácu ľudia, ktorí boli doteraz evidovaní ako uchádzači o zamestnanie. V prvom roku to bolo 20 nezamestnaných , v roku 2013 je to 30 pracovníkov. Pre rok 2014 bolo z programu 1.4 - Obnova a konzervácia torzálnej architektúry z pôvodne žiadaných 42 539 Eur schválených 26 400 a prácu na hrade našlo 15 ľudí. V roku 2015 suma predstavovala 28 000 eur a zamestnaných bolo 20 ľudí.
Okolie.
Blízke hrady:
Konfederácia športových zväzov Slovenskej republiky

Konfederácia športových zväzov Slovenskej republiky (skr. KŠZ SR) združuje väčšinu športových organizácia na Slovensku. Prezidentom KŠZ SR je Marián Kukunberg.
KŠZ sídli na Junáckej 6 v Bratislave. Združuje 59 športových zväzov.
Atlanta

Atlanta je hlavné a najväčšie mesto amerického štátu Georgia a centrálne mesto deviatej najväčšej metropolitnej oblasti v Spojených štátoch. Je sídlom Fulton County, hoci časť mesta zasahuje aj do DeKalb County. Podľa odhadu z roku 2005 tu žije 470-tisíc obyvateľov, čo je zhruba rovnaký počet ako v Bratislave, no v celej metropolitnej oblasti až 5,25 milióna, čo je porovnateľné s počtom obyvateľov celého Slovenska.
Kamenica (mesto v Nemecku)

Kamenica (iný názov: Saská Kamenica; po nemecky Chemnitz; po lužickosrbsky "Kamjenica") je mesto v Nemecku v spolkovej krajine Sasko. Medzi rokmi 1953 až 1990 sa volalo Karl-Marx-Stadt podľa Karla Marxa. Leží na severnom okraji Krušných hôr. Po Lipsku a Drážďanoch je tretím najväčším mestom Saska.
Essen (Nemecko)

Essen je nemecké veľkomesto v centre Porúria v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko. Je deviate najväčšie mesto Nemecka a má najväčšiu radnicu v celom Nemecku. 
Od roku 1958 je rímsko-katolíckym biskupstvom a od roku 1972 univerzitným mestom. Mesto sa dá definovať ako vyspelé priemyselné centrum - viaceré veľké priemyselné firmy tu majú svoje sídlo. Po masívnom ústupe ťažkého priemyslu sa mesto v rámci reštrukturalizácie stalo dôležitým miestom sektoru služieb.
Kultúra.
Essen bol v roku 2010 jedným z troch Európskych hlavných miest kultúry.
Zoznam miest v Nemecku

Tento článok obsahuje zoznam najväčších miest v Nemecku podľa počtu obyvateľov.
Franciszek Rychnowski

Franciszek Rychnowski (* 3. október 1850, Velehrad – † 1929, Ľvov, dnes Ukrajina) bol poľský inžinier a vynálezca.
Hannover

Hannover je mesto v Nemecku a hlavné mesto spolkovej krajiny Dolné Sasko. Nachádza sa na rieke Leine a je významným centrom priemyslu, obchodu a služieb v Nemecku. Mesto je tiež známe ako hostiteľ výstavy Expo 2000. Každoročne sa tu konajú svetové veľtrhy, napríklad počítačový veľtrh CeBIT a Hannover Messe.
Dejiny.
Hannover bol sídlom hannoverských kurfirstov, z ktorých Juraj I. (pravnuk Jakuba I.) sa v roku 1714 stal anglickým kráľom a zakladateľom dedičnej kráľovskej Hannoverskej dynastie. V meste sa narodil aj slávny britský astronóm sir William Herschel, objaviteľ planéty Urán.
Duisburg

Duisburg je nemecké priemyselné a riečne prístavné veľkomesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko. Je to piate najväčšie mesto spolkovej krajiny Severné Porýnie-Vestfálsko a 15 najväčšie mesto Nemecka. Patrí pod vládny obvod Düsseldorf.
Dejiny.
Dňa 24. júla 2010 sa mesto Duisburg dostalo do fokusu svetovej verejnosti tragédiou na hudobnom festivale Love Parade, na ktorom vypukla hromadná panika. 21 osôb prišlo o život, zranených bolo 511 osôb, z toho 40 ťažko. Hudobný festival sa konal na pozemku bývalej nákladnej stanice "Duisburg Gbf" a mottom festivalu bolo "The Art of Love".
Partnerské mestá.
Duisburg spolupracuje s týmito mestami:
Motörhead

Motörhead bola britská rokenrolová skupina, ktorú založil v roku 1975 basgitarista, spevák a textár Ian Fraiser Kilmister. Motörhead začal svoje úspechy v skorých 80. rokoch s niekoľkými úspešnými singlami v UK Top 40 chart. Album "Overkill", nasledovaný "Bomber", "Ace of Spades" a čiastočne "No Sleep 'til Hammersmith", upevnili Motörhead reputáciu jednej z popredných britských metalových skupín. V roku 2005 bola skupina prvýkrát ocenená cenou Grammy.
Hudobný štýl skupiny Motörhead je klasifikovaný ako heavy metal, s veľkým vplyvom na vývin speed metalu alebo thrash metalu. Lemmy odmietal toto označovanie, uprednostňoval definovanie ich hudobného štýlu jednoducho ako „rock n' roll“. Vystupovanie Motörheadu zostávalo stále rovnaké v priebehu celej kariéry skupiny, s uprednostňovaním hrania koncertov, čo ich najviac tešilo. Ich láska k skorému rock n' rollu je odzrkadlená v niekoľkých coververziách. Témy kapely sú rôzne ako napríklad vojny, dobro verzus zlo, útoky zla, život na cestách, sklamaná láska alebo len každodenný život.
Charakteristická tvár na logu kapely bola vytvorená umelcom Joeom Petagnom v roku 1977 pre album "Motörhead" a bola použitá vo viacerých variáciách na nasledujúcich albumoch. Jej názov je Snäggletooth.
Americká hudobná televízna stanica VH1 zaradila pieseň „Ace of Spades“ z rovnomenného albumu na desiate miesto v rebríčku „100 Greatest Hard Rock Songs“. 
Posledný album "Bad Magic" vyšiel v auguste 2015. 28.12.2015 Lemmy bohužiaľ podľahol neliečenej rakovine, o ktorej sa dozvedel len dva dni pred úmrtím. Jeho smrť znamenala koniec Motörhead, ako potvrdil bubeník Mikkey Dee.
Jan Szczepanik

Jan Szczepanik (* 1872, Rudniki, Poľsko – † 1926, Tarnów Poľsko) bol poľský chemik a vynálezca. Na jeho meno bolo zaregistrovaných niekoľko sto patentov a objavov, prevažne z oblasti fotografie a kinematografie.
Narodil sa v dedine neďaleko Mostysky (dnes Ukrajina), ešte ako dieťa sa s matkou presídlili do Zręcina pri Krosne, kde vyrástol. V roku 1901 navrhol nepriestrelnú vestu, ktorá neskôr zachránila život španielskemu kráľovi Alfonzovi XIII..
Bart Jan Bok

Bart Jan Bok (* 28. apríl 1906† 5. august 1983) bol americký astronóm holandského pôvodu, ktorý značne prispel k lepšiemu poznaniu južných častí Mliečnej cesty a Magellanových mrakov. Roku 1947 objavil globuly, kruhové alebo oválne tmavé prachové hmloviny, viditeľné na jasnom hviezdnom alebo hmlovitom pozadí.
William Cranch Bond

William Cranch Bond (* 9. september 1789, Falmouth, Maine, USA – † 29. január 1859, Cambridge, Massachusetts, USA) bol americký astronóm, zakladateľ a riaditeľ Harvardského univerzitného observatória. 
Spolu so svojim synom G. Bondom objavil ôsmy mesiac planéty Saturn. Bol priekopníkom používania astrofotografie, roku 1850 zhotovil prvú fotografiu hviezdy Vegy. Významné sú najmä jeho práce z oblasti chronometrie; vyvinul chronograf.
Bochum

Bochum je nemecké veľkomesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko vo vládnom obvode Arnsberg. Leží v centre Porúria medzi mestami Essen a Dortmund. Je šieste najväčšie mesto spolkovej krajiny Severné Porýnie-Vestfálsko, druhé najväčšie mesto Vestfálska a patrí medzi dvadsať najväčších miest Nemecka.
George Phillips Bond

George Phillips Bond (* 20. máj 1825, Dorchester, Massachusetts, USA – † 17. február 1865, Cambridge) bol americký astronóm, riaditeľ Harvardského univerzitného observatória.
Spolu so svojim otcom W. Bondom objavil ôsmy mesiac planéty Saturn. Niektoré zdroje uvádzajú rok jeho narodenia 1826. Bol priekopníkom fotografickej fotometrie a astrometrie, roku 1850 urobil prvú fotografiu Mesiaca, roku 1857 prvú fotografiu dvojhviezdy Mizara.
Hermann Bondi

Sir Hermann Bondi (* 1. november 1919, Viedeň, Rakúsko – † 10. september 2005, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol rakúsko-britský matematik, fyzik, astronóm a kozmológ pôsobiaci v Anglicku, generálny riaditeľ medzinárodnej organizácie pre výskum vesmíru ESRO. Spolu s Thomasom Goldom utvoril v roku 1948 kozmologickú teóriu steady state. Významné sú aj jeho práce z teórie gravitačného žiarenia a vnútornej stavby hviezd.
Nikola Ivanov Bonev

Nikola Ivanov Bonev (* 11. júl 1898, Stará Zagora, Bulharsko – † 18. jún 1979, Sofia) bol bulharský astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom mesiacov Jupitera a Saturna, otázkami vzniku a vývoja Mesiaca, štúdiom kráterov na jeho povrchu a ich možnej vulkanickej aktivity. V roku 1922 ukončil štúdium na Sofijskej univerzite. Od roku 1948 bol členom korešpondentom a od roku 1978 akademikom Bulharskej akadémie vied, v rokoch 1952 - 1972 riaditeľom Astronomického observatória v Sofii. Je po ňom pomenovaná planétka 11856 Nicolabonev.
Charles Bonnet

Charles Bonnet (* 13. marec 1720, Ženeva, Švajčiarsko – † 20. máj 1793) bol švajčiarsky filozof a prírodovedec. Objavil partenogenézu.
Willem Hendrik van den Bos

Willem Hendrik van den Bos (* 25. september 1896 – † 30. marec 1974) bol holandsko-juhoafrický astronóm, ktorý sa zaoberal štúdiom dvojhviezd.
Lewis Boss

Lewis Boss (* 26. október 1846, Providence, Rhode Island, USA - † 5. október 1912, Albany, New York) bol americký astronóm, ktorý sa zaoberal pozičnou astronómiou. Zostavil veľmi presný katalóg hviezd Boss General Catalogue, ktorý po jeho smrti doplnil syn Benjamin Boss. V roku 1908 objavil, že Hyády sú pohybovou hviezdokopou. Bol riaditeľom observatória v Albany.
Benjamin Boss

Benjamin Boss (* 9. január 1880 – † 17. október 1970) bol americký astronóm, ktorý sa zaoberal pozičnou astronómiou. Po svojom otcovi Lewisovi doplnil veľmi presný katalóg hviezd Boss General Catalogue.
Ismaël Boulliau

Ismaël Boulliau (* 28. september 1605, Loudun, Francúzsko – † 25. november 1694, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky matematik a astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom hviezd typu Mira a aplikáciou Keplerových zákonov.
Ira Sprague Bowen

Ira Sprague Bowen (* 21. december 1898, Seneca Falls, New York, USA – † 6. február 1973) bol americký fyzik a astronóm, ktorý sa venoval štúdiu fyziky plynových hmlovín, kozmických lúčov, konštrukcii optických prístrojov a experimentálnej spektroskopii.
James Bradley

James Bradley (* 7. marec 1693, Sherborne, Spojené kráľovstvo – † 13. júl 1762, Chalford) bol anglický astronóm, ktorý objavil aberáciu svetla (1727) a nutáciu (1748). Bol profesor astronómie na univerzite v Oxforde (od roku 1721), riaditeľ observatória v Greenwichi (od roku 1742). Zúčastnil sa viacerých expedícii za zatmeniami Slnka. Od roku 1742 bol kráľovský astronóm.
Je po ňom pomenovaná mesačná hora Mons Bradley ležiaca v pohorí Apeniny.
Spice Girls

Spice Girls bola britská dievčenská popová hudobná skupina. Vznikla v roku 1994 v Londýne. V skupine účinkovali Victoria Beckhamová (rod. Adamsová), Mel B (Brownová), Emma Bunton, Melanie C (Chisholmová), Geri Halliwellová. Preslávil ich už debutový singel – "Wannabe" z roku 1996. Bolo z neho predaných približne 53 miliónov nosičov. Slávna pätica si vyskúšala následne aj natáčanie vlastného filmu pod názvom "".
Lakeside Park

Lakeside Park je výšková administratívna budova v Bratislave.
Spoločnosť TriGranit Development Corporation začala výstavbu komplexu administratívnych budov pod názvom ”Lakeside Park”, ktorý mal byť budovaný v štyroch (4) fázach na Tomášikovej a Vajnorskej ulici, a po dokončení poskytovať nájomnú plochu o rozlohe približne 90 000 m² a parkovacie miesta pre 1 850 áut. 
Projekt sa nachádza priamo vedľa jazera Kuchajda v blízkosti Polus City Center. Budova poskytuje výhľad na jazero, pohoria lemujúce Bratislavu a historické centrum mesta s dominantným hradom.
Hatchov-Slackov cyklus

Hatchov-Slackov cyklus je spôsob fixácie oxidu uhličitého (CO2) prítomný v niektorých rastlinách (kukurica, cukrová trstina). Cyklus sa nazýva i C4 fixácia oxidu uhličitého, pretože po fixovaní CO2 vznikajú štvoruhlíkaté látky, na rozdiel od bežnej C3 fotosyntézy, kde vznikajú trojuhlíkaté látky. Podobným mechanizmom prebieha i fixácia oxidu uhličitého u CAM rastlín. Tento spôsob fixácie oxidu uhličitého je najefektívnejší a spotrebováva polovičné množstvo vody oproti C3 fixácii. Produktom fixácie je oxalacetát a redukčné činidlo je nikotínamidadeníndinukleotidfosfát. 
Priebeh.
Rastliny, v ktorých prebieha Hatch-Slackov cyklus, nazývané i C4 rastliny, sa vyznačujú charakteristickou anatomickou stavbou. Obsahujú mezofylové bunky (primárna fixácia CO2) a bunky pošvy cievneho zväzku (uvoľnenie CO2 do Calvinovho cyklu, sekundárna fixácia CO2). V chloroplastoch mezofylových buniek chýba enzým RuBisCO a CO2 sa viaže do podoby hydrogénuhličitanového aniónu (HCO3-) pomocou karbonickej anhydrázy. HCO3- potom reaguje s fosfoenolpyruvátom za vzniku oxalacetátu. Oxalacetát je za pomoci enzýmu malátdehydrogenázy a NADPH redukovaný na malát, ktorý potom prechádza do buniek pošvy cievneho zväzku, kde je pomocou NADP+ oxidovaný na pyruvát. Súčasne sa uvoľní CO2, ktorý pokračuje do klasického Calvinovho cyklu. Pyruvát sa vracia do buniek mezofylu, kde je za spotreby ATP fosforylovaný na fosfoenolpyruát. 
Presný priebeh cyklu sa u rôznych druhov rastlín mierne líši a účastnia sa ho rôzne intermediáty. V procese môže vznikať malát (ako je popísané vyššie) alebo aspartát, z ktorých sa potom uvoľňuje CO2.
C4 cyklus využívajú hlavne teplomilné rastliny, pretože pri zvýšenej teplote sa viac uplatňuje fotorespirácia, čím klesá účinnosť fotosyntézy, preto koncentrujú CO2 pred tým, ako vojde do Calvinovho cyklu.
NGC 2043

NGC 2043 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Stolový vrch, ktorú objavil Pietro Baracchi 18. decembra 1884.
Homofóbia

Homofóbia (z a ) je termín, ktorým sa označuje diskriminácia, odpor alebo strach z homosexuality alebo homosexuálne zameraných osôb.
Výraz môže zahŕňať aj bifóbiu a transfóbiu.
Lantanoid

Lantanoidy je spoločné pomenovanie chemických prvkov nachádzajúcich sa za prvkom lantán La, teda ide o skupinu štrnástich chemických prvkov s atómovými číslami 58 do 71, čiže prvky cér až lutécium, ktoré sa nachádzajú v periodickej tabuľke v šiestej perióde a vo valenčnej vrstve obsadzujú orbitály bloku f. Aj keď posledný prvok z radu – lutécium – má v skutočnosti f orbitál kompletne zaplnený (jeho elektrónová konfigurácia je [Kr] 4f14 5d1 6s2), formálne sa tiež zaraďuje k lantanoidom. Spolu so skandiom a ytriom sa označujú ako kovy vzácnych zemín. 
Kedysi sa tieto prvky označovali nesprávne ako lantanidy. Prípona „-oid“ naznačuje podobnosť (s lantánom), koncovky „-id“ naznačuje v zlúčeninách záporný náboj (čo lantanoidy nemajú).
Vlastnosti.
Lantanoidy sú striebrobiele mäkké, kujné a ťažné kovy. Prvé tri lantanoidy, lantán, cér a prazeodým kryštalizujú v najtesnejšom hexagonálnom a kubickom usporiadaní. Európium má kubickú priestorovo centrovanú štruktúru a yterbium kryštalizuje s najtesnejšou kubickou štruktúrou. Ostatné lantanoidy majú najtesnejšiu hexagonálnu štruktúru.
Lantanoidy sú reaktívne kovy. Zapálené na vzduchu alebo v kyslíku reagujú na oxidy. Cér reaguje na oxid CeO2, prezeodým a terbium na oxidy približných vzorcov Pr6O11, Tb4O7 a ostatné lantanoidy na oxidy Ln2O3. Zohrievaním lantanoidov s halogénmi vznikajú halogenidy všeobecného vzorca LnX3, s vodíkom reagujú na hydridy LnH2 a LnH3. Lantanoidy reagujú za tepla s väčšinou nekovov. Lantanoidy sa chovajú ako neušľachtilé kovy.
Čisté kovové lantanoidy sa získavajú ťažko, lebo sa ľahko oxidujú a majú vysoké teploty topenia. Okrem toho sú ich zlúčeniny veľmi podobné navzájom, ale aj so zlúčeninami prvkov, ktoré sú umiestnené nad nimi (tzv. "lantanoidová kontrakcia"). Pri lantanoidoch je zaujímavé, že v zlúčeninách s aniónom odvodeným od silnej kyseliny (sírová, dusičná, chloristá, chlorovodíková, atď.), sú ich soli vo vode rozpustné, bez výnimky.
Výskyt v prírode, izolácia a použitie.
Lantanoidy napriek ich pôvodnému označeniu prvky vzácnych zemín nepatria podľa výskytu v prírode medzi zriedkavé prvky. Takzvané ťažké lantanoidy (Gd, Tb, Dy, Ho, Er, Tm, Yb, Lu) sa nachádzajú najmä vo forme kremičitanov (gadolinit, thorveitit), fosforečnanov (xenotím) a tiež niobičnanov a tantaličnanov.
Najväčšie množstvo lantanoidov bez rozdelenia na jednotlivé prvky sa spotrebuje na výrobu zliatín. Zliatiny lantanoidov a kobaltu sa používajú na výrobu permanentných magnetov. Oxidy lantanoidov sa používajú ako katalyzátory pri spracovaní ropy. Ďalšie zlúčeniny lantanoidov majú uplatnenie v elektrotechnike a elektronike pri konštrukcii laserov a vo výrobe rôznych fluorescenčných povrchov, vrátane televíznych obrazoviek. Predpokladá sa využitie elektrických a magnetických vlastností sulfidov, selenidov a teluridov európnatých a yterbnatých pri konštrukcii pamäťových prvkov.
Región hlavného mesta Santiago

Región hlavného mesta Santiago alebo Región Metropolitana (šp. "Región Metropolitana de Santiago") alebo XIII región (Santiago) je jedným z 15 regiónov Čile. Nachádza sa v strednej časti a administratívnym centrom je Santiago.
Susedí na severe a západe s regiónom Valparaíso, na juhu s regiónom O'Higgins a na východe je ohraničený štátnou hranicou s Argentínou. Zaberá 2,03% rozlohy celého Čile a žije tu 7 228 581 obyvateľov. V oblasti sa nachádza väčšina komerčných a administratívnych centier vrátane hlavného medzinárodného letiska Čile.
Administratívne delenie regiónu.
Región sa ďalej delí na 6 provincií a 52 komún.
Majster a Margaréta

Majster a Margaréta () je román, ktorého autorom je ruský spisovateľ Michail Bulgakov. Román bol napísaný v rokoch 1928-1940.
Bulgakov začal na knihe pracovať v roku 1928. Ku koncu tridsiatych rokov musel kvôli ťažkej poruche zraku román diktovať. Pracoval na ňom až do svojej smrti.
Cenzúrovaná verzia románu bola publikovaná rokoch 1966/1967 v časopise Moskva. V roku 1967 vyšiel román knižne vo Francúzsku v v roku 1968 v ZSSR. V Rusku vyšla takmer úplná verzia roku 1973. Týmto románom Bulgakov nadviazal na spisovateľov ako Johann Wolfgang von Goethe ("Faust"), Gogoľ (groteska) a Dostojevskij (eticko-filozofické romány).
Dej.
Do Moskvy prichádza kúzelník Woland (Satan) so svojimi kumpánmi a začnú robiť mnohé vandalstvá a podvody. Ich pričinením mnohé postavy v románe buď zomierajú a dostávajú sa do pekla, stávajú sa jeho prisluhovačmi, alebo skončia v psychiatrickej liečebni. Všetky postihnuté postavy súvisia s Majstrom, ktorý napísal román o Pontskom Pilátovi, ktorý však kritika neprijala a preto ho spálil (paralela s Bulgakovom a osudom tohto románu). Celý dej románu je prepletený týmto príbehom, ktorý sa ale značne líši od toho biblického a Bulgakov ním vytvára akýsi vlastný apokryf. Je to najlepšie literárne spracovaná téma o ukrižovaní vôbec. Zaujímavé je tiež to, že Satan v románe nie je vykreslený len ako zlý, ale často sa správa ľudsky (parafráza Fausta). Do Majstra je vášnivo zaľúbená jeho krásna milenka Margaréta, ktorá ho povzbudzovala počas písania a chce sa preňho rozviesť so svojim manželom. Napokon však aj Majster skončí na psychiatrii. V románe sa striedajú obrazy zo života dobovej Moskvy a jej obyvateľov často s fantastickými výjavmi, ktoré má na svedomí Woland so svojimi spoločníkmi, apokalyptické obrazy pekla a biblického príbehu o odsúdení Ješuu ha-Nocriho. Woland vytvorí ďalšiu časopriestorovú dimenziu, v ktorej sa stretne on a jeho kumpáni s Majsterom a Margarétou a je tam aj Pilát. O Pilátovi sa od Satana dozvedia, kedy pochopil svoju vinu na odsúdení Ješuu a ukáže im trest, ktorý za to dostal: tu sú veľmi plasticky a desivo vykreslené jeho výčitky. Woland sa ukáže ako niekto, kto má na starosti výkon trestu tak, aby trestaný pochopil svoj omyl. Napokon sa ale na príhovor Margaréty nad ním zľutuje a Pilát odchádza po mesačnej ceste spolu s Ješuom, ktorého odsúdil na smrť. Všetci potom odchádzajú do večnosti, ale Woland sa bude stále vracať. Ešte niekoľko rokov prebieha vyšetrovanie všetkých záhadných udalostí spôsobených pekelníkmi, sú zatýkané a vypočúvané mnohé osoby nielen v Moskve, no napokon to milicionári napriek nezrovnalostiam uzavrú ako fantastické davové hypnózy kúzelníka Wolanda.
Situácia

Situácia môže byť:
Radovan Brenkus

Radovan Brenkus (* 30. január 1974, Bardejov) je slovenský spisovateľ, prekladateľ a kritik. 
Životopis.
Autor ukončil štúdiá na Prírodovedeckej fakulte Univerzity P. J. Šafárika, v odbore matematika a fyzika. V Košiciach pôsobil ako pedagóg, neskôr ako odborný pracovník v Ústave experimentálnej fyziky Slovenskej akadémie vied. Publikuje v časopisoch doma i v zahraničí. Mnohé jeho práce odvysielal Slovenský rozhlas, boli uverejnené v zahraničných antológiách. Prekladá diela z poľštiny. Príležitostne sa venuje literárnej kritike, písaniu kritických štúdií a esejí. Pracuje vo vydavateľstve Pectus v Košiciach, ktoré založil roku 2006.
Tvorba.
Je pokračovateľom literárnej moderny. V poézii pozoruje, analyzuje a dešifruje chaotický, unavený svet, pranieruje panujúcu mravnosť, rozdiely jeho vnímania zvonku i znútra. Inšpiračnými zdrojmi sú deštruktívna vyprázdnenosť, ničota, obmedzujúce pseudobytie. Symbolikou pesimizmu a dekadencie ukazuje samotu jedinca, jeho čoraz obskúrnejší stav a neistú budúcnosť.
Motívom jeho prózy je hľadanie zmyslu existencie, vedomie pominuteľnosti, smrť. Popri inom píše neoromantickým štýlom. Kritizuje existencializmus a pokrok civilizácie, ktorým je človek prinútený hľadať vlastný pud sebazáchovy. Surrealistické postavy jeho poviedok sa zmietajú medzi ideálnym a reálnym, narúšajú prijatý poriadok. Prostredníctvom expresívneho a mystického symbolizmu, dramatických a groteskných scén zobrazuje vzburu proti elitárstvu a úpadku súčasnej spoločnosti. V kondenzovanej a zároveň výraznej charakteristike situácií a postáv poskytuje priestor pre katarziu.
Parafráza

Parafráza môže byť:
Miloš Klátik

Doc. PhDr. Miloš Klátik, PhD. (* 3. september 1963, Komárno) je emeritný generálny biskup Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku a univerzitný pedagóg.
La Défense

La Défense je štvrť v parížskej metropolitnej oblasti, tvorená modernými budovami. Administratívne neleží priamo v Paríži, ale tesne za jeho západnými hranicami, konkrétne na časti územia obcí Nanterre, Puteaux a Courbevoie .
Leží severozápadne od centra Paríža, na ľavom brehu Seiny, a patrí k najvýznamnejším moderným urbanistickým celkom sveta. Stoja tu výškové budovy najrozličnejších tvarov, farieb a použitých materiálov. Celý komplex stojí na betónovej platni, pod ktorou sú garáže, podzemné cesty, metro, obchody. Na povrchu sa nachádzajú administratívne budovy, reštaurácie, obytné domy, kultúrne a športové zariadenia a, prirodzene parky.
Najvyššou budovou celej štvrte je veža Tour Total s výškou 187 metrov, postavená v roku 1985. Už čoskoro by ju mala prekonať zrekonštruovaná a zvýšená Tour AXA s cieľovou výškou 240 metrov, ktorá sa tak stane zároveň najvyššou budovou Francúzska. Štvrť okrem Tour Total a AXA obsahuje ďalších jedenásť budov s výškou nad 150 metrov. S výškou 100+ metrov je v La Défense dovedna až 37 objektov.
Vzdelanie.
Paris La Défense spája klaster Pôle universitaire Léonard-de-Vinci, IA Institut, kampus EPITA a 4 obchodných škôl: EDC Paris Business School, ESSEC Business School, ICN Business School a IÉSEG School of Management. Je tiež sídlom "European School of Paris-La Défense", medzinárodnej základnej a strednej školy, ktorá bola akreditovaná ako európska škola v roku 2020.
Ďumbier (korenie)

Ďumbier alebo zázvor je čerstvý alebo sušený podzemok ďumbiera lekárskeho.
Používa sa ako korenina v ázijskej a menej v stredomorskej kuchyni už viac ako 3 000 rokov na dochucovanie jedál, na prípravu čajov a piva. Do Európy sa dostal v období antiky. Chuť ďumbiera je veľmi výrazná, aromatická a sladko pikantná. Používa sa ako prísada do sladkých a slaných pokrmov.
Liečivé vlastnosti.
Liečivo pôsobí na celý organizmus. Podporuje trávenie a zvyšuje produkciu slín a žalúdočnej šťavy, stimuluje srdcovú činnosť a mierne znižuje krvný tlak a hladinu cholesterolu. Používa sa ako prevencia proti chrípke a na povzbudenie imunity. No má aj mnohé nežiaduce vedľajšie účinky, o ktorých je dobré byť oboznámený pri používaní ďumbiera ako liečiva.
Ďumbier obsahuje celý rad látok. Z hľadiska liečivých účinkov sú však najzaujímavejšie rôzne druhy vitamínov (A, B1, B2, B6, C alebo E), rovnako ako draslík, horčík, sodík, fosfor, vápnik, železo a pod. Všetky tieto látky totiž majú priaznivé účinky pri rôznych ťažkostiach. Ďumbier ich však obsahuje dokonca v menšom množstve než tradičná zelenina, ktorá je súčasťou jedálneho lístka.
Stefan Stambolov

Stefan Nikolov Stambolov (po bulharsky: "Стефан Николов Стамболов") (* 12. február 1854, Veliko Tărnovo - † 18. júl 1895, Sofia) bol bulharský revolucionár, politik, básnik a novinár, v období od 26. augusta 1886 - 20. augusta 1887 a 20. augusta 1887 - 19. mája 1894 predseda vlády.
V novodobých bulharských dejinách asi ťažko nájsť spornejšiu osobnosť ako bol práve on. ˇ
Životopis.
Narodil sa vo Velikom Tărnove, kde aj študoval na miestnej škole. Svoje štúdiá dokončil v seminári v Odese. Už ako 22 ročný sa stal revolučným Apoštolom Aprílového povstania a o niečo neskôr najaktívnejším budovateľom novodobých dejín Bulharska. V roku 1880 sa stal poslancom Veľkého národného zhromaždenia, hoci na to nemal potrebný vek. O šesť rokov neskôr (1886) sa stal predsedom Regentskej vlády. V tomto období sa zo Stefana Stambolova formovala najsilnejšia postava v politických dejinách Bulharska, ktorá sa zaslúžila o vymenovanie nového monarchu na bulharský trón.
Po vymenovaní Ferdinanda I. za knieža Bulharska sa Stefan Stambolov stal druhý raz predsedom vlády. V krajine viedol tzv. politiku dlhého biča a krátkeho dvora, za čo ho mnohí historici charakterizovali ako diktátora. Na to, aby dosiahol svoje ciele sa nezastavil pre nikým ani pred ničím. Do praxe často zavádzal svoju vetu - "„Kvôli Bulharsku by som porušil hoci aj všetky zákony“". Avšak okrem toho, že ich narúšal ich aj tvoril. V oblasti zahraničnej politiky viedol tvrdú politiku nezávislosti Bulharska, kvôli ktorej sa nebál prerušiť priateľské vzťahy s Ruskom. Stefan Stambolov urobil zo seba a z Bulharska obraz „veľkého štátnika malého kniežatstva“. ktoré si vážili všetky európske štáty.
Jeho osud je však dôkazom toho, že veľké osobnosti, ktoré sú zástancami obyčajných ľudských potrieb, zostanú počas svojho života nedocenené. Knieža Ferdinand I. si uvedomil, že jeho prítomnosť bráni správnemu rozvoju Bulharského kniežatstva, preto sa ho v roku 1894 rozhodol odstrániť z mocenských pozícii v krajine. Život Stefana Nikolaja Stambolova zhasol ako jasná hviezda politického neba v jeho 41 rokoch. Najatí atentátnici kniežaťa Ferdinanda I. ho 18. júla 1895 v Sofii zavraždili.
Jeho smrťou Bulharsko stratilo silného a smelého politika, ktorý viedol krajinu v jej ťažkom období rozvíjajúceho sa nového zjednoteného štátu na Balkánskom polostrove.
Ďumbier

Ďumbier môže byť:
Ďumbier alebo (menej vhodne) zázvor môže byť:
Proletár

Proletár (príslušné hromadné označenie znie proletariát) môže byť:
Výrobný prostriedok

Výrobné prostriedky môžu byť:
Alexandăr Stambolijski

Alexandăr Stoimenov Stambolijski (; * 1. marec 1879, Slavonica – † 14. jún 1923, tamže) bol bulharský predseda vlády od októbra 1919 do svojej smrti v roku 1923.
Životopis.
Narodil sa v v dedine [Slavonica v okrese Pazardžik. V nemeckom Halle vyštudoval Vysokú školu poľnohospodársku a hneď po štúdiách založil Agrárnu stranu, ktorej sa na konci roka stal jej predsedom. Do roku 1918 bol väznený za to, že nesúhlasil, aby sa Bulharsko zúčastnilo bojov v prvej svetovej vojne.
Jeho zlé vlastnosti politického štátnika sa naplno prejavili po skončení vojny. Vo funkcii premiéra od roku 1920 až do svojej smrti vtiahol svoju stranu do mnohých štátnych afér. Všetci ho však považovali za „úspešného“ reformátora. Ešte v roku 1919 (2. októbra) podpísal pozemkovú reformu, ktorá bola pre Bulharov úplným fiaskom s nečakanými výsledkami, ktoré sa prejavili o tri roky neskôr – v roku 1921 – keď sa to už nedalo zastaviť.
Jeho predstava o nezávislosti dedinčanov bola historicky nepochopiteľná a jej budúcnosť otázna. Všade zavládlo napätie a ľud na dedinách a v mestách sa vzbúril proti sebe. Bohatá buržoázia konala po celej krajine protestné zhromaždenia za jeho odvolanie z funkcie premiéra.
Vláda Agrárneho zväzu bola pomocou vojenského prevratu dňa 9. júna 1923 vlády zbavená. Stambolijski sa ešte pokúsil zorganizovať odpor, ale bol armádou zajatý, brutálne mučený a popravený.
Georgi Dimitrov

Georgi Dimitrov Michajlov (), v slovenčine aj Juraj Dimitrov (* 18. jún 1882, Kovačevci, Bulharské kniežatstvo; dnešné Bulharsko – † 2. júl 1949, Moskva, ZSSR; dnešné Rusko) bol bulharský komunistický vodca.
Život.
Narodil sa v dedine Kovačevci blízko mesta Pernik v západnom Bulharsku. Už odmalička sa zoznamoval s revolučnými hnutiami. Žil v časoch, kedy Bulharsko sužovali veľké nepokoje a nikto nevedel nájsť východisko z tejto situácie. Ľudia sa v krajine búrili a očakávali, že sa konečne niečo zmení k lepšiemu.
V roku 1923, po potlačení povstania organizovaného Bulharskou komunistickou stranou, na ktorej čele stál, bol nútený emigrovať do zahraničia, odkiaľ sa však postupne dostával na čelo strany.
Rok 1933 bol pre jeho kariéru veľmi dôležitý. Stal sa generálnym sekretárom komunistickej strany s centrom v Moskve. Snažil sa rýchlo vybudovať dôveru strany v neho. Na siedmom zjazde Komunistickej strany Bulharska predniesol správu, v ktorej načrtol svoje idey boja proti fašizmu. V rokoch druhej svetovej vojny stál na čele komunistickej strany v Moskve a odtiaľto riadil boj komunistov o víťazstvo v krajine.
23. novembra 1946 ho Veľké národné zhromaždenie zvolilo za predsedu vlády. Taktiež bol predsedom Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharska s neobmedzenou mocou. Bol presvedčený o tom, že socializmus v jeho krajine sa bude správne vyvíjať iba pod dohľadom Sovietskeho zväzu a Stalina. Podľa jeho vzoru sa Dimitrovova Komunistická strana Bulharska stala jedinou vládnucou stranou v štáte. Eliminovala buržoáznu opozíciu a vykonštruovanými súdnymi procesmi, politickým útlakom a perzekúciami zničila ideologický odpor voči nej.
Tento stalinistický politický kurz bol podľa Moskvy nespochybniteľný. Víťazné štáty z druhej svetovej vojny, ZSSR, Veľká Británia a USA, sa súhlasom dohodli, že Bulharsko bude riadené Moskvou. Budúcnosť Bulharska bola znova v rukách iného štátu.
Georgi Dimitrov chcel postupne vybudovať nový politický systém v krajine, ktorý by sa čo najviac podobal tomu sovietskemu a chcel z Bulharska vybudovať federáciu. Preto začal s kolektivizáciou a so znárodňovaním majetku veľkých priemyselných odvetví. Výsledkom týchto hlbokých zmien bola nezaujatosť a postupné ničenie ekonomických nadácii v krajine.
Program komunistickej strany nikdy nepripúšťal, že by v krajine mohla existovať monarchia. Preto v roku 1947 referendom uskutočnil zmenu ústavy.
Snažil sa vyvinúť určité úsilie a napodobniť Sovietsky zväz, aby sa mu Bulharsko mohlo čo najviac podobať. Na piatom kongrese Komunistickej strany Bulharska, ktorý sa konal v roku 1948, vo svojom prejave podčiarkol základnú predstavu rozvoja Bulharska v budúcnosti, ktorá mala podľa neho pripustiť víťazstvo v socialistickej demokracii a štátny systém sa mal zakladať na vláde ľudu – malo to byť ľudovodemokratické štátne zriadenie. To však, že mal v štáte vládnuť ľud, sa nikdy nerealizovalo a o 40 rokov sa tento systém rozpadol.
Georgi Michailov Dimitrov zomrel 2. júla 1949 v sanatóriu blízko Moskvy.
Vălko Červenkov

Vălko Veľov Červenkov (; * 6. september 1900, Zlatica, Bulharsko – † 24. október 1980, Sofia, Bulharsko) bol bulharský politik, predseda vlády v rokoch 1950 – 1956. Bol jedným z tých bulharských komunistov, pre ktorých bol režim sovietskeho socializmu jediným modelom ďalšieho rozvoja v krajine.
„Malý Stalin“ – ako ho jeho súčasníci zvykli nazývať – sa narodil v meste Zlatica na severe Bulharska. Ako devätnásťročný kandidoval na post poslanca Veľkého národného zhromaždenia za Bulharskú komunistickú stranu. V roku 1923, po neúspechu a potlačení povstania, ktoré malo za účel zvrhnúť vládu premiéra Alexandra Cankova, bol na neho vydaný zatykač a bol odsúdený na smrť. O dva roky neskôr ilegálne odišiel do Moskvy a odtiaľ emigroval do USA, kde zostal do októbra roka 1944.
Od roku 1938 bol zahraničným kolaborantom bulharských komunistov a v roku 1941 sa stal hlavným redaktorom ilegálnej komunistickej rádiostanice Christo Botev.
Po svojom návrate do vlasti bol až do roku 1962 členom Politbyra. Neskôr sa stal tajomníkom strany a v rokoch 1947 – 1949 zastával funkciu predsedu Komitetu pre vedu, umenie a kultúru. V tieni velikánov akými boli Georgi Dimitrov, Vasil Kolarov a Trajčo Kostov si pomaličky začal budovať svoju kariéru.
Po Kolarovovej smrti v januári roka 1950 ho Veľké národné zhromaždenie zvolilo za predsedu vlády a v strane od tejto chvíle stál na poste predsedu Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharskej socialistickej republiky. V rokoch 1950 – 1956 bol symbolom a nositeľom tzv. kultu osobnosti a všetko v krajine sa krútilo okolo neho.
Červenkov bol švagrom Georgia Dimitrova a tým pádom aj priateľom Moskvy a Stalina. Práve tento fakt mu hral do karát, aby mohol na seba sústrediť všetku moc v krajine. Po roku 1956 sa stal vicepremiérom a ministrom vzdelanosti a kultúry.
Keď v Moskve roku 1953 zomrel Josif Vissarionovič Džugašvili a na poste generálneho tajomníka Ústredného výboru Komunistickej strany Sovietskeho zväzu ho vystriedal miernejší Nikita Chruščov, sila a vplyv Vălka Červenkova v Bulharsku postupne slabla. Z popredných miest ho vytláčal Todor Živkov, ktorý mal v Chruščovovi veľkú dôveru.
V roku 1962 Červenkova dokonca vyhodili zo strany, no o sedem rokov neskôr ho rehabilitovali. Potom sa mu však už nepodarilo prepracovať sa na čelné pozície v strane.
Vălko Velov Červenkov zomrel 21. októbra 1980 v Sofii.
Todor Živkov

Todor Christov Živkov (; * 7. september 1911, Pravec, Bulharsko – † 5. august 1998, Sofia, Bulharsko) bol komunistický vodca Bulharska od 4. marca 1954 do 10. novembra 1989.
Životopis.
Narodil sa v chudobnej rodine roľníka v meste Pravec neďaleko Botevgradu na západe krajiny. Ešte ako malý chlapec sa spolu s rodinou presťahoval do hlavného mesta za lepším životným štandardom.
V roku 1930 vstúpil do Komunistickej strany Bulharskej socialistickej republiky. Stal sa tajomníkom krajského výboru. Zapojil sa do partizánskeho hnutia v Botevgradskej oblasti a od 9. septembra 1944 riadil Zbor ľudovej milície. O rok neskôr, tak ako jeho predchodca, však neúspešne kandidoval na post poslanca za Komunistickú stranu Bulharska. 
Po nastolení komunistickej diktatúry v Bulharsku na jeseň 1947 sa horlivo podieľal na vnútrostraníckych čistkách a násilnej kolektivizácii poľnohospodárstva. Do parlamentu a na čelné pozície v strane sa však dostal až v roku 1948. V nasledujúcich dvoch rokoch zastával dôležitú funkciu predsedu mestskej organizácie Komunistickej strany Bulharska v Sofii.
V roku 1950 sa stal tajomníkom Ústredného výboru Komunistickej strany Buharska a v tom istom roku kandidoval na post člena politbyra. O rok neskôr sa ním aj stal.
Popularita Todora Živkova v rokoch socializmu rýchlo stúpala, čo sa naplno prejavilo až po Stalinovej smrti, keď s pomocou Nikitu Chruščova v marci 1954 získal post prvého tajomníka Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharska po Vălkovi Červenkovovi. Svoju pozíciu lídra potvrdil na sneme strany v apríli 1956. Už tri roky predtým bol členom vlády a od 7. júla 1971 do 17. novembra 1989 zastával – podľa novej ústavy najdôležitejšiu štátnu funkciu – post predsedu Veľkého národného zhromaždenia.
Todor Christov Živkov bol najdlhšie vládnucim predstaviteľom v Bulharsku v 20. storočí. V krajine vládol 35 rokov – od roku 1954 až do pádu komunizmu v krajine 10. novembra 1989.
Po revolúcii bol z čela strany zosadený a vylúčený a 18. januára 1990 zatknutý a obvinený z defraudácie. V roku 1992 mu Najvyšší súd Bulharskej republiky vymeral sedem rokov väzenia. O štyri roky neskôr – 9. februára 1996 – ho však prepustili do domáceho väzenia, kde zostal až do svojej smrti.
Umrel na zápal pľúc v Sofii dňa 5. augusta 1998.
Jeho prezývka v národe bola "Tato" alebo "Baj Tošo".
Žeľu Želev

Žeľu Mitev Želev (, * 3. marec 1935, Veselinovo, Bulharsko – † 30. január 2015, Sofia) bol bulharský politik a bývalý disident, ktorý bol prezidentom Bulharska v rokoch 1990 až 1997.
Životopis.
Ako väčšina bulharských politikov, aj Žeľu Želev pochádzal z roľníckej rodiny. Narodil sa v dedine Veselinovo v okrese Šumen na severovýchode Bulharska. Po skončení štúdia filozofie na Univerzite sv. Klimenta Ochridského v roku 1958 (v roku 1974 získal doktorát z filozofie) vstúpil do Komunistickej strany Bulharska a stal sa aktívnym členom Hnutia mladých komunistov. Stranu však z politických dôvodov v roku 
1965 opustil a šesť rokov bol nezamestnaný. Mal zákaz vrátiť sa do Sofie.
V roku 1982 napísal knihu "Fašizmus", v ktorej poukazoval na podobné črty fašistickej a komunistickej diktatúry. Po mesiaci bola zakázaná.
Rok pred revolúciou založil Rusenský komitet a o rok neskôr založil Klub podpory glasnosti a perestrojky. Pomocou neho sa stal predsedom Koordinačnej rady Hnutia demokratických síl.
Za túto stranu aj kandidoval vo voľbách do parlamentu v roku 1990. 1. augusta 1990 ho Siedme Veľké národné zhromaždenie zvolilo za prvého demokratického prezidenta Bulharskej republiky. Svoj päťročný prezidentský mandát začal vykonávať od januára 1992. V nastávajúcich prezidentských voľbách januári roku 1997 bol porazený jeho kolegom zo strany – Petrom Stojanovom.
Po roku 1996 sa jeho vplyv v politike oslabil. Ostal predsedom Hnutia liberálnych demokratov.
Dokonalé číslo

Dokonalé číslo je také prirodzené číslo, ktoré sa rovná súčtu svojich vlastných deliteľov okrem seba samého. Príkladom dokonalého čísla je číslo 6, keďže jeho vlastné kladné delitele sú 1, 2, 3 a ich súčet je 1 + 2 + 3 = 6. Ďalšie takéto čísla sú 28, 496, 8128. Tieto štyri dokonalé čísla boli známe už v starovekom Grécku. V súčasnosti je známych 48 dokonalých čísel, z ktorých najväčšie je 257 885 160 × (257 885 161 − 1), toto číslo má 34 850 340 číslic v desiatkovej sústave.
História.
Pojem dokonalé číslo zaviedol Pytagoras. Spolu so svojimi žiakmi veril, že dokonalé čísla majú magický význam.
Redundantné číslo

Redundantné číslo je také prirodzené číslo, že súčet jeho vlastných deliteľov je menší, ako ono samo. Napríklad číslo 14 je redundatné, keďže jeho vlastné delitele sú 1, 2, 7 a ich súčet 1 + 2 + 7 = 10 je číslo menšie než 14. Prvých 22 redundantných čísel zoradených podľa veľkosti tvorí postupnosť:
1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 19, 21, 22, 23, 25, 26, 27, ...
Nepatrne redundantné čísla.
Nepatrne redundatné číslo je také prirodzené číslo formula_1, že súčet jeho vlastných deliteľov je rovný formula_2.
Existuje nekonečne mnoho nepatrne redundantných čísel.
Abundantné číslo

Abundantné číslo je také prirodzené číslo, že súčet jeho vlastných deliteľov je väčší, ako ono samo.
Napríklad číslo 12 je abundantné, keďže jeho vlastné delitele sú 1, 2, 3, 4, 6 a ich súčet 1 + 2 + 3 + 4 + 6 = 16 je číslo väčšie než 12.
Prvých 23 abundantných čísel zoradených podľa veľkosti tvorí postupnosť: 12, 18, 20, 24, 30, 36, 40, 42, 48, 54, 56, 60, 66, 70, 72, 78, 80, 84, 88, 90, 96, 100, 102, …
Nepatrne abundantné čísla.
Nepatrne abundantné číslo je také prirodzené číslo formula_4, že súčet jeho vlastných deliteľov je rovný formula_5.
Zatiaľ nie je známe žiadne nepatrne abundantné číslo, ale tiež zatiaľ nikto nedokázal, že nepatrne abundantné čísla neexistujú. Vie sa, že ak nejaké nepatrne abundantné číslo existuje, tak je väčšie než formula_6 a má aspoň 7 rôznych prvočiniteľov.
Martin Vlado

Martin Vlado (* 7. február 1959, Košice) je slovenský básnik, prozaik aforista a vysokoškolský pedagóg. Žije v Košiciach.
Absolvoval štúdium na Hutníckej fakulte Vysokej školy technickej. V roku 1989 získal učiteľské miesto na Katedre tvárnenia kovov Technickej univerzity v Košiciach.
Mezoproterozoikum

Mezoproterozoikum je stredná éra proterozoika. Časový interval trvania je 1 600 – 1 000 mil. rokov. Predchádzalo mu paleoproterozoikum a po ňom nasledovalo neoproterozoikum.
Rozdelenie.
Mezoproterozoikum sa rozdeľuje na tri útvary:
Vývoj.
V mezoproterozoiku pokračuje vývoj kontinentov, dochádza k formovaniu prvého superkontinentu Rodinie spojeného s grenvillskou orogénnou fázou. Na jeho konci sa Rodinia rozpadá na menšie fragmenty. Chemické zloženie oceánov začína ovplyvňovať zvyšujúci sa obsah kyslíka v atmosfére (s jeho nárastom začína chemický proces zvetrávania a do morských vôd sa začínajú dostávať kyslíkaté anióny: sírany, uhličitany a dusičnany).
Vývoj života tiež pokračuje, ére mezoproterozoika sú dominantné nálezy jednoduchých organizmov (baktérií a stromatolitov – baktériových kolónií). tiež sa objavujú prvé rastliny (riasy), schopné reprodukcie založenej na sexuálnych princípoch (samčie a samičie pohlavné bunky).
Dóm svätého Martina (Mainz)

Dóm svätého Martina v Mainzi (nem. "Der Hohe Dom zu Mainz" alebo skrátene "Mainzer Dom") je rímskokatolícka katedrála v Mainzi, sídlo mohučského biskupstva. Práce na trojloďovej stavbe začali v roku 975/976, bola postavená v románskom slohu, neskôr k nej pribudli gotické a barokové prístavby.
Murder Ballads

Murder Ballads je album speváka Nicka Cavea a jeho skupiny The Bad Seeds, vydaný v roku 1996 v hudobnom vydavateľstve Mute Records. Pozostáva z nových a ľudových balád o vraždách, čo je žáner, ktorý prináša detaily (a často následky) zločinov z vášne.
Zoznam piesní.
Autorom skladieb je Nick Cave:
O albume.
"Where the Wild Roses Grow (Kde rastú divé ruže)", kde Cave spieva duet s Kylie Minogue, bola obrovským hitom. Ďalší významní hosťujúci hudobníci, ktorí spolupracovali na albume, sú PJ Harvey a Shane MacGowan.
"Murder Ballads" je najväčším komerčným úspechom skupiny od je vzniku, podporovaný hlavne pomocou klipu k balade "Where the Wild Roses Grow", ktorý opakovane vysielala hudobná televízna stanica MTV.
SpaceShipOne

SpaceShipOne je prvý súkromný raketoplán, ktorý uskutočnil pilotovaný let. Stalo sa tak 21. júna 2004. Ide o experimentálny suborbitálny raketoplán, ktorý je poháňaný hybridným raketovým motorom. SpaceShipOne bol vyvinutý firmou Scaled Composites. Táto firma s ním získala 10 miliónov dolárov, pretože vyhrala v súťaži Ansari X Prize pre prvý súkromný raketoplán, ktorý dosiahne dvakrát počas dvoch týždňov výškovú hranicu 100 kilometrov. Vývoj plavidla stál 25 miliónov dolárov a z veľkej časti ho zaplatil Paul Allen.
Lupa

Lupa alebo zväčšovacie sklo je nástroj používaný na optické zväčšenie pozorovaného predmetu. Skladá sa zo šošovky, vyrobenej typicky zo skla alebo priehľadného plastu a držiaka, ktorý môže mať veľa rôznych podôb, od jednoduchej tyče, cez rôzne stojany, až po puzdra, do ktorých je možné lupu zároveň uschovať.
Lupu možno použiť aj na založenie ohňa. Natočením lupy k Slnku a umiestnením do vhodnej vzdialenosti od predmetu, ktorý chceme zapáliť, dôjde ku koncentrácii lúčov dopadajúcich zo Slnka na šošovku na malé miesto na povrchu predmetu.
Lupa je každá spojka s ohniskovou vzdialenosťou menej ako 25cm. Aby bol obraz po prechode spojkou zväčšený musíme predmet zaostriť tak, aby bol buď v ohnisku alebo medzi ohniskom a vrcholom, a zároveň tak, aby obraz vznikol vo vzdialenosti najlepšieho videnia, teda 25 cm od oka. Lúče sú po prechode rozbiehavé a obraz je neskutočný.
Maurice Utrillo

Maurice Utrillo narodený ako "Maurice Valadon" (* 25. december 1883, Paríž, Francúzsko – † 5. november 1955, Dax) bol francúzsky maliar, ktorý sa špecializoval na mestské panorámy. Je jedným z najfalšovanejších autorov, cena jeho raných diel sa na aukcii môže vyšplhať na milión dolárov.
Životopis.
Narodil sa na 1. sviatok vianočný v parížskej štvrti Montmartre a je jeden z mála slávnych umelcov žijúcich na Montmartri, ktorý sa tu aj narodil. Utrillo bol potomkom vzťahu medzi mladučkou modelkou Suzanne Valadon, a ako sa vtedy hovorilo, mladým amatérskym umelcom menom Boissy. Utrillova matka bola modelkou, ktorá pózovala pre Renoira aj Henriho de Toulose-Lautreca, ktorý ju predstavil veľkému majstrovi Edgarovi Degasovi - ten ju naučil maľovať a povzbudzoval ju.
Trivia.
Iný príbeh o otcovi Utrilla je z memoárov jedného z jeho amerických zberateľov. Ten spomína nasledovnú anekdotu: "Keď sa Maurice narodil ako nemanželské dieťa Suzanne Valandonovej, išla za Renoirom, ktorému pózovala pred 9 mesiacmi. Renoir pozrel na dieťa a povedal: „To nemôže byť moje dieťa, tá farba je hrozná“. Následne išla za Degasom, ktorému tiež pózovala a ten povedal: „To nie je moje, ten tvar je hrozný“. V kaviarni zničená Suzan stretla umelca Miguela Utrillo, ktorému sa posťažovala. Ten jej povedal, aby nazvala dieťa Utrillo: „Budem šťastný ak moje meno bude nosiť dieťa, ktoré je prácou buď Renoira, alebo Degasa!“
Čeklís (hrad)

Čeklís (normovaný hrad) alebo Čeklísky hrad je zrúcanina hradu, nachádzajúca sa na okraji obce Bernolákovo v susedstve rímskokatolíckeho kostola. Hrad zanikol pravdepodobne v 16 storočí. Začiatkom 20. storočia bol na mieste zrúcaniny hradu zvýšený kopec, na ktorý bola umiestnená vodáreň Várdomb v tvare hradnej veže. V súčasnosti sa vodárenská veža rekonštruuje.
Záriečie

Záriečie je:
Edgar Frank Codd

Edgar Frank „Ted“ Codd (* 23. august 1923, Isle of Portland, Anglicko, Spojené kráľovstvo – † 18. apríl 2003, Williams Island, Florida, USA) bol britský informatik, ktorý sa preslávil kľúčovými príspevkami v teórii relačných databáz. Počas práce pre IBM vytvoril relačný model riadenia databáz. Aj jeho ostatné príspevky do informatiky boli hodnotné, ale relačný model, veľmi významná všeobecná teória riadenia dát, zostáva jeho najpamätihodnejším úspechom.
V roku 1981 dostal za svoju prácu v oblasti databáz Turingovu cenu.
Viliam Kořínek

Viliam Kořínek (* 28. marec 1915, Spittal an der Drau, Rakúsko – † 29. november 2006, Bratislava, Slovensko) bol slovenský huslista, husľový pedagóg, autor, metodik a karikaturista.
Pedagogická činnosť.
Popri koncertnej činnosti sa venoval počas celého svojho života pedagogickej činnosti. Okrem súkromného vyučovania pôsobil na konzervatóriu v Bratislave. Jeho absolventi a žiaci hrajú v popredných hudobných telesách.
Husľová metodika.
Napísal prvú kompletnú husľovú metodiku na Slovensku. Revidoval nespočetné množstvo husľovej literatúry, vďaka čomu obohatil slovenské hudobniny o nenahraditeľný prínos do husľového repertoáru.
Autor karikatúr.
Od roku 1930 až podnes zachytil vo svojich karikatúrach hudobný život a hudobné dianie na Slovensku od Mstislava Rostropoviča, Václava Talicha, Sergiu Celibidache, Bohdana Warchala, Eugena Suchoňa po Jacka Martina Händlera, vďaka ktorému vyšla aj jeho kniha "Obrázky z výstavy" v nakladateľstve Scriptorium Musicum v Bratislave roku 2004.
Grafika

Grafika môže byť:
Kvetný diagram

Kvetný diagram je buď číselné vyjadrenie základných častí kvetu alebo schematické pôdorysné znázornenie skladby kvetu a umiestnenie jeho častí. Jednotlivé časti kvetu sa v druhom prípade značia vybranými symbolmi, napríklad oblúčikmi, hviezdičkami či krížikmi.