burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Domino (rušička)

Domino bolo krycie meno rušiaceho systému, ktorý používala britská RAF proti rádiovému navádzaciemu systému Y-Gerät, používanému Luftwaffe v závere bombardovacej fázy bitky o Britániu. 
Situácia.
Na začiatku vojny používalo Nemecko pre bombardovanie britských cieľov viacero rádiových navádzacích systémov (Knickebein, X-Gerät, Y-Gerät). Systém Y-Gerät bol z nich nasadený ako posledný. Britské odpočúvacie stanice začali v novembri 1940 zachytávať signály s frekvenciou 42 - 48 MHz, ktoré patrili tomuto systému. Dostal krycie meno Benito a britský technici si všimli, že vysielanie je dvojité, jedna časť určovala smer lietadla a druhá vzdialenosť od pozemného rádiomajáku. Bolo preto možné konštruovať rušičky pre každú časť signálu samostatne. Určenie polohy spočívalo v tom, že prístroje v lietadle zachytávali špeciálny signál svojej pozemnej stanice a vysielali ho späť na inej frekvencii. Porovnaním oboch signálov bolo možné určiť polohu lietadla.
Princíp.
Systém "Domino" bol určený na rušenie signálu pre určenie polohy lietadla. Prototyp systému využíval prijímač v Highgate a výkonný, pôvodne televízny vysielač BBC V Alexandra Palace. Signál zachytený britským prijímačom bol vyslaný pozemným vysielačom, ktorý bol v inej vzdialenosti ako navádzané lietadlo. To zapríčinilo chybné určenie polohy lietadla. 
Nasadenie.
Prvýkrát bol systém nasdený vo februári 1941, onedlho sa pripojila aj druhá rušička z Beacon Hill. rušenie spôsobil pilotom, ktorí používali Y-Gerät problémy. Nemci sa pokúšali rušenie eliminovať zmenou frekvencie signálu aj priamym bombardovaním pozemných vysielačov. Tieto snahy však neboli veľmi úspešné. Počas prvých dvoch týždňov marca 1941 sa uskutočnilo 89 bojových letov so systémom Y-Gerät, ale len 18 z nich dostalo signál pre zhodenie bômb.
Rušička "Domino" bola od mája 1941 doplnená rušičkou Benjamin, proti rovnakému systému Y-Gerät. To však už nemecká bombardovacia ofenzíva končila, pretože sily Luftwaffe sa postupne presúvali na východ kvôli operácii Barbarossa.
Benjamin (rušička)

Benjamin bolo krycie meno rušiaceho systému, ktorý používala britská RAF proti rádiovému navádzaciemu systému Y-Gerät, používanému Luftwaffe v závere bombardovacej fázy bitky o Britániu. 
Situácia.
Na nasadenie nemeckého navigačného systému Y-Gerät reagovali Briti konštrukciou a nasadením rušičky Domino. Táto bola úspešná, avšak nemala 100 percentnú účinnosť. Pri náletoch na Liverpool a Birkenhead v noci 3. mája 1941 boli zostrelené tri bombardovacie Heinkely so systémom Y-Gerät, ktorý mohli britskí inžinieri preskúmať.
Princíp.
Systém "Y-Gerät" už bol automatizovaný. Medzi dvoma smerovými signálmi bola krátka medzera, ktorá slúžila k uzamknutiu elektronického zameriavača systému k riadiacemu rádiovému lúču. Táto vlastnosť sa po jej odhalaní stala slabinou systému. Stačilo vysielať neprerušovaný signál na rovnakej frekvencii, ktorá bola známa. Automatika prestala fungovať, pretože nedokázala zachytiť očakávanú medzeru medzi signálmi. Na tomto jednoduchom princípe bola postavená rušička "Benjamin". Prvýkrát bola nasadená 27. mája 1941. To však už nemecká bombardovacia ofenzíva končila, pretože sily Luftwaffe sa postupne presúvali na východ, kvôli operácii Barbarossa.
Moscow mule

Moscow mule je kokteil, ktorý sa vyrába z vodky, zázvorového piva a čerstvej limetkovej šťavy a je zdobený plátkom limetky a mäty. Moscow mule sa podáva v medenom hrnčeku.
Existuje mnoho variácii kokteilu. Skladajú sa z rovnakých ingrediencií, v ktorých je zmenený alkohol. V názve majú tiež „mule“. Napríklad Mexican mule, ktorá obsahuje tequilu a Bohemian mule, ktorá obsahuje absint.
Ďalšie variácie používajú namiesto zázvorového piva zázvorový sirup. Do variácií kokteilu sa môžu pridať aj mrkvová šťava a Angostura Bitters (horký bylinný koncentrát). Variácia s Mountain Dew, ktorý nahrádza zázvorové pivo sa volá Moscow Mole.
Siminy

Siminy () je názov vrchu v pohorí Levočské vrchy. Leží nad Šambronom, približne južne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa na severovýchodnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a zasahuje na katastrálne územie obcí Šambron a Jakubany. Najbližším sídlom je severovýchodne ležiaci Šambron, severozápadne sa nachádzajú Jakubany, východne situované sú Bajerovce a Krásna Lúka, juhovýchodne Tichý Potok.
Opis.
Druhý najvyšší vrch pohoria leží v rázsoche, ktorá vybieha severozápadným smerom z masívu Kuligury (). Západne sa nachádzajú Kýčery (), Repisko (), Šípková hora () a Magurič (), južným smerom Čiernohuzec (), Zámčisko () a Kuligura, východným Hrča (), Kopa (), Lazčík () a Hromovec () a severným Vysoká () a Modrenina (). Oblasť patrí do povodia Popradu, kde vodu z východných svahov odvádza Šambronka, zo severných jej prítok Uhliskový potok a zo západných potok Toráč do Jakubianky. Vrch tvoria mohutné vrstvy pieskovcov s miestami sa vyskytujúcimi zlepencami. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva sčasti odlesnená poľana, no tiež súvislý lesný porast, ktoré tak umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Spišskú Maguru, Ľubovniansku vrchovinu, Spišsko-šarišské medzihorie, Čergov, Slanské vrchy, Bachureň, Branisko, Volovské vrchy, no tiež časť Nízkych a Vysokých Tatier a Babiu horu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi a lesnými cestami z okolitých sídiel.
Andrej Richter

Prof. Dr. Andrej Georgijevič Richter, DrSc. (, , * 3. apríl 1959, Charkov, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je hlavný poradca a od roku 2011 riaditeľ Kancelárie zástupcu pre slobodu médií OBSE. Od roku 2008 do roku 2011 pôsobil ako vedúci katedry histórie a právnej úpravy fakulty domácej mediálnej žurnalistiky na Moskovskej štátnej univerzite M. V. Lomonosova v Moskve.
Životopis.
Narodil sa v Charkove. V roku 1981 absolvoval štúdium na Fakulte cudzích jazykov Charkovskej národnej univerzity, v roku 1991 postgraduálne štúdium na Fakulte žurnalistiky Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova a v roku 2000 na Ruskej akadémii verejnej správy za prezidenta Ruskej federácie s titulom v jurisprudencie.
Na Slovensku sa stal v roku 2015 profesorom a od roku 2020 pôsobí ako profesor Katedry žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Je držiteľom titulu DrSc. vo filológii, vedúcim Katedry histórie a právnej regulácie domácich médií na Fakulte žurnalistiky Moskovskej štátnej univerzity a absolvoval prednáškový kurz "Právne základy žurnalistiky" a kurz "Dejiny zahraničnej žurnalistiky".
Vydal viac ako 200 publikácií vrátane učebnice "Právne základy žurnalistiky" (, Moskva, 2002, 2009, 2016), čítanky (2011) a programu (2010) pre tento vzdelávací kurz. Je autorom učebnice "Právne základy internetovej žurnalistiky" (, 2014) a programu pre príslušný kurz.
Taktiež je špecialistom na ruské a zahraničné mediálne právo vrátane postsovietskych štátov a autorom knihy "Sloboda hromadných informácií v postsovietskom priestore" (, Moskva, 2007).
V rokoch 1995 až 2011 zakladal a stal sa riaditeľom Inštitútu pre problémy informačného práva () a redaktorom mesačníka "Legislatíva a prax masmédií" () v Moskve. Richter bol od roku 2000 do roku 2013 členom Medzinárodnej komisie právnikov v Ženeve, spolupredsedom odbornej sekcie a v rokoch 1996 až roku 2010 členom Medzinárodnej rady Medzinárodnej asociácie výskumníkov hromadnej komunikácie (IAMCR).
Pavol Valaský

Pavol Valaský (; * 29. január 1742, Baďan – † 29. september 1824, Jelšava) bol slovenský literárny historik, polyglot, evanjelický farár a senior, spoluiniciátor založenia gemerskej seniorálnej knižnice.
Lievik trúbkovitý

 Lievik trúbkovitý ("Craterellus cornucopioides") je jedlá huba z čeľade kuriatkovitých ("Cantharellaceae").
Opis.
Lievik trúbkovitý má osobitý a trochu smutný výzor. Plodnica je trúbkovito-lievikovitá, tenko mäsitá, v hornej časti 3 – 8 cm široká, 5 – 12 cm vysoká, s prehnutým okrajom, ktorý býva v mladosti celistvý, v dospelosti vlnitý, laločnatý a roztrhaný. Na vnútornej strane je najprv hnedočierna, neskôr čiernosivá až čierna a lupinkatá. Vonkajšiu stranu celej huby vrátane hlúbika pokrýva výtrusové rúcho (hymélium), preto je v dospelosti od bieleho výtrusného prachu belavo oinovatená. Konzistecia plodnice je veľmi krehká, je bez výraznej chuti a s príjemnou vôňou. Výtrusy sú vajcovito elipsovité, hladké, bezfarebné, veľké 12–15 × 7–8,5 μm. Výtrusný prach je biely.
Výskyt.
Plodnice vyrastajú koncom leta, najmä však v jeseni (od augusta do novembra), v bohatých zrastencoch vo veľkých skupinách, v opadanom lístí v listnatých a zmiešaných lesoch, vzácnejšie v ihličnatých. Najčastejšie sa vyskytujú v bučinách a dubinách, kde trsy plodníc, často tvoria čarovné kruhy. U nás je všade pomerne rozšírený, najmä v podhorských oblastiach.
Praktický význam.
Je to veľmi chutná huba, aj keď svojim výzorom hubárov nepriťahuje. Vhodná je do polievok, omáčok, na zaváranie v octovom náleve a na sušenie. V Česku, kde je obľúbenejší, sa často suší a drví na prášok, ktorý sa potom používa ako korenie do rozličných pokrmov (obľúbený je najmä pokrm zvaný kuba, ktorý v mnohých domácnostiach nesmie chýbať na štedrovečernom stole).
Možnosť zámeny.
Možnosť zámeny s nejakou inou hubou je pre jej charakteristický tvar a farbu nepravdepodobný. Najviac sa mu podobá nejedlý lievik kučeravý (Craterellus sinuosus), ktorý rastie v lete a na jeseň v listnatých lesoch jednotlivo alebo najčastejšie v trsoch.
Martina Dubovská

Martina Dubovská (* 27. február 1992, Třinec, Česko) je alpská lyžiarka, ktorá žije v Liptovskom Mikuláši, ale od svojich 16 rokov reprezentuje Česko. Jej trénerom aj servismanom je Andrej Prevuzňák.
Prvé FIS preteky, majstrovstvá Austrálie v Thredbo, odjazdila 14. augusta 2007 ako 15 ročná reprezentantka Slovenska a v obrovskom slalome s číslom 38 obsadila celkové 6 miesto. Česko reprezentuje od sezóny 2008/2009.
Dôvodov pre rozhodnutie reprezentovať Česko bolo podľa jej slov viacej: „Ak by som zostala reprezentovať Slovensko, dnes už zrejme nelyžujem. Nie som z bohatej rodiny, v Česku viac podporovali juniorov.“
Vo Svetovom pohári štartuje od roku 2011. V sezóne 2021/22 sa dostala v slalom do do elitnej pätnástky pretekárok. Jej najlepším výsledkom je 6. miesto v slalome v Levi z novembra 2021. V novembri 2020 v Levi získala aj dvanáste a desiate miesto, v pretekoch, v ktorých vyhrala Petra Vlhová. Dubovskú s Vlhovou spája viacero vecí, okrem iného žijú na rovnakom sídlisku Podbreziny v L. Mikuláši.
Na majstrovstvách sveta dosiahla najvyššie na 32. priečku v slalome na MS 2017.
Zúčastnila sa na zimných olympijských hrách v Soči 2014, kde sa v slalome umiestnila na 22. mieste. Na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu skončila v slalome na 29. mieste a s českým tímom v preteku družstiev získala zdieľané 9. miesto. Závod v obrovskom slalome na ZOH 2014 i 2018 nedokončila.
Alpskú kombináciu jazdila len na domácich šampionátoch a raz, v roku 2010, v nórskom Hemsedale.
Boris &amp; Brambor

Boris &amp; Brambor bola zábavná relácia, vysielaná na Jednotke RTVS. Moderátormi boli bývalí hokejoví reprezentanti Marián Gáborík a Boris Valábik. 
Program začala RTVS vysielať v roku 2020 vždy v piatok večer, reprízu s rozšíreným obsahom má v sobotu. Moderátori si pozývajú známu osobnosť z oblasti športu či inej oblasti verejného života, ktorá poodhaľuje zákulisie pracovnej aj súkromnej oblasti.
Tejto relácii predchádzal ich rovnomenný podcast "Boris a Brambor", ktorý nahrávajú aj v súčasnosti a je dostupný na viacerých streamovacích platformách.
Jennifer Jason Leigh

Jennifer Leigh Morrow (* 5. február 1962, Hollywood, Kalifornia, USA) známa ako Jennifer Jason Leigh, je americká herečka. Je známa z filmov ako "Miami Blues" (1990), "Single White Female" (1992) a "Short Cuts" (1993), "Dolores Claiborne" (1995), "The King Is Alive" (2000), "In the Cut" (2003), "Zvieracia kazajka" (2005), "Osem hrozných" (2015), "Annihilation" (2018) či "Possessor" (2020).
Detstvo a mladosť.
Narodila sa do hereckej rodiny, jej matkou bola herečka Barbara Turner a otec Vice Morrow. Má jednu sestru a jej otec tragicky zomrel v roku 1982.
V roku 1979 bola vyhlásená ako najlepšia herečka za svoj herecký výkon v divadelnom predstavení "The Shadow Box".
Kariéra.
Od roku 1976 sa venuje herectvu, no prielom v jej kariére prišiel až v roku 1990. V tomto roku získala ocenenia za jej herecký výkon vo filme "Last Exit to Brooklyn" z roku 1989. O dosť väčší úspech sa jej dostal aj vo filme "Rush", z roku 1991. Ako duševne chorá spolubývajúca sa objavila v roku 1992 vo filme "Single White Female", po boku Bridget Fondovej.
V roku 1995 sa predstavila po boku Mare Winnigham, vo filme "Georgia". Jej postava bola drogovo závislá rocková speváčka, ktorá žije v tieni jej sestry, ktorú stvárnila Winnighamová. Film získal pozitívne ohlasy a Leigh získala rôzne filmové ocenenia. Niektorí filmový kritici vyjadrili prekvapenie, že nebola nominovaná na Oscara, zatiaľ čo Winninghamová bola nominovaná na Oscara za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
V roku 2004 si zahrala vo filme "The Machinist", po boku Christiana Balea. O rok neskôr si zahrala v sci-fi filme "The Jacket", po boku Adriena Brodyho a Keiry Knightleyovej.
V roku 2015 si zahrala vo filme "Osem hrozných" od Quentina Tarantina. Leigh získala niekoľko nominácií za jej herecký výkon, napríklad na ocenenie Academy Awards, Zlatý glóbus či BAFTA.
Súkromný život.
V roku 2001 sa zoznámila so spisovateľom a režisérom Noahom Baumbachom, keď účinkovala na Broadwayi. Zosobášili sa 2. septembra 2005. Ich syn sa narodil 17. marca 2010. V roku 2010 Leigh požiadala o rozvod pre rozdielne názory a rozvod bol vykonaný v septembri 2013. V roku 2019 režíroval Baumbach film s názvom "Marriage Story", ku ktorému ho inšpiroval proces rozvádzania s Leigh.
Zvieracia kazajka

Zvieracia kazajka () je americký psychologický film, ktorý napísala Massy Tadjedin a režíroval John Maybury. Vo filme hrajú Adrien Brody, Keira Knightley, Jennifer Jason Leigh a Kris Kristofferson. Film vyšiel 23. januára 2005. Film hovorí príbeh bývalého vojaka Jacka Sparksa, ktorý bol postrelený do hlavy. Po návrate domov bol však obvinený z vraždy policajta a bol odsúdený k pobytu v psychiatrickej liečebni.
Podľa predlohy.
Film je natočený podľa predlohy Jacka Londona, z roku 1915 z názvom "The Star Rover".
Cena Daniela Rapanta

Cena Daniela Rapanta je slovenské ocenenie, zriadené Historickým odborom Matice slovenskej (HO MS) v roku 1995 ako najvyššie ocenenie, ktorým oceňuje prínos za rozvoj historických vied, za zásluhy o poznanie slovenských dejín a života Slovákov doma i v zahraničí. Udeľuje sa jednotlivcovi alebo dvom jednotlivcom a to za celoživotné dielo alebo syntetizujúci pohľad a významné prehĺbenie poznatkov o slovenských dejinách. Cena je udeľovaná na počesť slovenského historika a archivára Daniela Rapanta (* 1897 – † 1988) podľa možnosti 17. apríla, v deň jeho narodenia. Pre študentov histórie a pomocných vied historických, ako aj pre mladých vedeckých pracovníkov, udeľuje HO MS podobnú Cenu Františka Hrušovského.
Zoznam držiteľov ceny.
Ceny sú udeľované v Bratislave ak nie je uvedené inak. Výšku peňažnej odmeny spojenej s Cenou, stanovuje výbor HO MS každý rok osobitne.
Muchotrávka červenkastá

 Muchotrávka červenkastá ("Amanita rubescens") je jedlá huba z čeľade muchotrávkovitých ("Amanitaceae").
Opis.
Muchotrávka červenkastá má väčšinou mohutné plodnice. Klobúk je 5 – 15 cm široký, za mladi takmer guľovitý, neskôr polguľovito klenutý, v dospelosti plochý, hrubo mäsitý, spočiatku bledoružový, potom mäsovoružový až červenohnedý, nepravidelne pokrytý belavými alebo mäsovohnedastými zvyškami celkovej plachtičky, na okraji zreteľne alebo nezreteľne ryhovaný. Lupene sú 6 – 12 mm široké, husté, najprv biele, neskôr červeno alebo červenohnedo škvrnité. Hlúbik je biely až ružovkastý, 6 – 18 cm dlhý a 1,5 – 4 cm hrubý, vylomiteľný, valcovitý, dolu hrubší, zakončený zahrotenou hľúzou, pokrytou niekoľkými radmi malých plochých bradaviek, v mladosti je plný, potom špongiovito vypchatý až nakoniec má prerušovanú, prípadne súvislú dutinu. Na hlúbiku je veľký ovisnutý prsteň, ktorý je biely alebo ružovkastý, na vrchnej strane s viac alebo menej výraznými ryhami. Dužina má slabú vôňu a najprv príjemnú chuť, ktorá je po chvíli akoby škrabľavá. Výtrusy sú elipsovité, hladké, bezfarebné, veľké 8–9 × 5,5–7 μm. Výtrusný prach je biely.
Výskyt.
Muchotrávka červenkastá rastie v listnatých aj v ihličnatých lesoch. Plodnice sa zjavujú takmer vždy vo veľkom množstve od júna do novembra. U nás je všade dosť rozšírená (často i za suchšieho počasia). Nájdeme ju v najteplejších oblastiach, napr. v suchých dubinách na južnom Slovensku aj v najdrsnejších horských polohách v smrečinách, ako aj na rašeliniskách. Často rastie aj mimo lesa, v parkoch, lipových alejach a inde.
Praktický význam.
Je to vynikajúca jedlá huba vhodná na ľubovoľnú úpravu začerstva (polievok, omáčok, praženíc, iba na sušenie nie je vhodná), mladé ešte uzavreté plodnice sú veľmi chutné aj v octovom náleve.
Možnosť zámeny.
Možná je zámena so sivo sfarbenou, jedlou, no nechutnou muchotrávkou hrubou, ale aj s prudko jedovatou muchotrávkou tigrovanou, ktorá však má hladký, neryhovaný prsteň a voľnú pošvu na hlúbiku. Najnápadnejším poznávacím znakom muchotrávky červenkastej je vínovočervené sfarbenie dužiny v rozkrojenej spodnej časti hlúbika.
Kathryn Morrisová

Kathryn Susan Morrisová (neprechýlene "Kathryn Susan Morris"; * 28. január 1969, Cincinnati, Ohio, USA) je americká herečka. Hrala v množstve filmov a televíznych seriálov a medzi jej nejznámejšie role patrí stvárnenie hlavnej postavy seriálu "Odložený prípad" ("Cold Case") detektívky Lilly Rushovej.
Životopis.
Narodila sa vo veľkej rodine s celkovo šiestimi súrodencami, ktorá cestovala po Spojených štátoch ako gospelová skupina Morris Code. Študovala na philadelphskej Temple University a prvú rolu získala v televíznom filme "Long Road Home" v roku 1991. Hrala okrem iného vo filmoch "Výplata" ("Paycheck"), "Lovci myšlienok" ("Midhunters"), "Reportér v ringu" ("Resurrecting the Champ") a v televíznych seriáloch "JAG" či "Xena".
Rádio The End

Rádio The End (alebo Rádio THE END) bola súkromná lokálna rozhlasová stanica na Slovensku formátu adult album alternative. Vysielanie ukončila 30. mája 2022 a frekvencie získalo Bratislavské rádio.
Vysielala terestriálne na území západného Slovenska na frekvencii 97,2 MHz z FM vysielačov Bratislava – Technopol (na budove Technopol) a Bratislava – Devínska Nová Ves a aj prostredníctvom internetu. Jej cieľom bolo okolo seba vytvoriť postupne kult, aký malo v minulosti Rádio Ragtime, ku ktorému sa hlásila.
Dňa 1. apríla 2019 nahradila rockovú rozhlasovú stanicu ALIGATOR – CLASSIC ROCK RADIO.
Diaľničná križovatka Žilina

Diaľničná križovatka Žilina (pôvodne diaľničná križovatka Hričovské Podhradie) je diaľničná križovatka na severozápade Slovenska, na ktorej sa od diaľnice D1 odpája diaľnica D3. Od roku 2007 bol v prevádzke iba prechod z D1 na D3 a opačne, od roku 2021 je v prevádzke v plnom rozsahu.
Opis.
Križovatka sa nachádza na 188. kilometri D1 a 1. kilometri D3 v katastrálnom území obce Dolný Hričov, približne 10 km západne od centra Žiliny a 1 km od letiska Žilina. Bola vybudovaná v rámci stavebných úsekov Vrtižer – Hričovské Podhradie diaľnice D1 a Hričovské Podhradie – Žilina, Strážov diaľnice D3 a tieto časti boli uvedené do prevádzky v roku 2007. Úsek D1 do Lietavskej Lúčky (diaľničný obchvat Žiliny) bol vo výstavbe od roku 2014 a uvedený do prevádzky 29. januára 2021. Pred spustením tohto úseku prebehlo čiastočne rozšírenie križovatky s účelom zvýšenia jej kapacity.
Hustota dopravy.
Hustota dopravy na jednotlivých nadväzujúcich úsekoch podľa sčítania v roku 2015.
Muchotrávka hrubá

Muchotrávka hrubá ("Amanita excelsa") je jedlá huba z čeľade muchotrávkovitých ("Amanitaceae").
Opis.
Klobúk je 5 – 15 cm široký (niekedy až 20 cm široký), za mladi polguľovito klenutý, neskôr plocho klenutý až celkom plochý, sivý alebo sivohnedý, na okraji hladký, neryhovaný, na celom povrchu husto pokrytý belavými alebo sivastými zvyškami celkovej plachtičky. Lupene sú 6 – 12 mm široké, husté, biele alebo belavé. Hlúbik je 5 – 12 cm dlhý a 2 – 4,5 cm hrubý, vylomiteľný, valcovitý, dolu zakončený zhrubnutou zahrotenou hľúzou. Na povrchu je biely, alebo sivastý, nad bielym mohutným ryhovaným prsteňom zbrázdený, pod ním hladký alebo rozpukaný na šupinky. Dužina je biela, iba pod pokožkou klobúka v strednej časti niekedy sivastá, má výrazný pach po reďkovke a miernu chuť. Výtrusy sú krátko elipsoidné, hladké, bezfarebné, veľké 9–10 × 7–8 μm. Výtrusný prach je biely.
Výskyt.
Muchotrávka hrubá rastie v lete a na jeseň (od júla do októbra) v ihličnatých i listnatých lesoch, najmä na piesočnatých pôdach, na okrajoch smrečín a inde. Rastie aj za dlhšie trvajúceho sucha. U nás je všade dosť rozšírená. 
Praktický význam.
Muchotrávka hrubá nie je jedovatá a je dosť hubárov, ktorí ju zbierajú. Aj keď je jedlá, chuť má podpriemernú (lepšia je len v polievke). Jej zber a konzum možno odporučiť iba tomu, kto ju spoľahlivo pozná a odlišuje od jedovatých druhov muchotrávok. Ostatne rastie v období hlavnej hubárskej sezóny, keď sa dá nazbierať dosť iných, spoľahlivo určiteľných a chutnejších húb.
Možnosť zámeny.
Možno ju zameniť s prudko jedovatou muchotrávkou tigrovanou, ktorá však má ryhovaný okraj klobúka, ináč tvarovanú hľuzu (naspodku nie je zahrotená), neryhovaný prsteň. Ešte väčšmi hrozí zámena s prudko jedovatou muchotrávkou tigrovanou jedľovou, ktorá má podobné znaky ako typická muchotrávka tigrovaná, ibaže jej klobúk je spravidla tmavohnedý, na okraji neryhovaný a hlúbik naspodku repovito zahrotený (dvoma poslednými znakmi sa teda neodlišuje od muchotrávky hrubej).
Chrám svätej Paraskevy (Lešten)

Chrám svätej Paraskevy (), známy aj ako Chrám svätej Paraškevy () je pravoslávny chrám v dedine Lešten v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Poloha.
Chrám svätej Paraskevy leží v centre dediny Lešten, ktorá sa nachádza v Západných Rodopoch približne 8 kilometrov severovýchodne od od centra okresu, dediny Gărmen a dediny Ogňanovo a 15 kilometrov od mesta Goce Delčev. Budova leží v susedstve radnice, ako aj budovy bývalej školy (dnes fungujúcej ako krčma).
Dejiny a súčasnosť.
Celková výstavba chrámu do jeho súčasnej podoby prebiehala v rokoch 1833 – 1837. S výstavbou sa začalo v roku 1833. V tom istom roku bola v Leštene založená cirkevná škola, ktorá fungovala v areáli chrámu až do roku 1902, kedy bola postavená samostatná budova školy a výuka sa následne presunula tam. Výstavba samotnej chrámovej budovy bola dokončená v roku 1836 a v tom istom roku bol chrám aj vysvätený a otvorený pre veriacich. V roku 1837 bola postavená aj zvonica a chrám tak dostal podobu v ktorej sa zachoval do súčasnosti. V roku 1898 bola budova reštaurovaná. Začiatkom 21. storočia bola budova chrámu poškodená v dôsledku požiaru. Opravená bola následne v roku 2014.
Charakteristika.
Chrám postavili kresťanskí presídlenci z dediny Golo Bărdo () v dnešnom Albánsku, ktorí sa do Leštenu masovo presťahovali z dôvodu perzekúcií zo strany osmanských Turkov v tomto regióne. Budova tak bola náročky postavená tak, aby zodpovedala vzhľadu chrámu, ktorý sa nachádzal už od roku 1666 v pôvodnom bydlisku staviteľov. Chrám bol taktiež po vzore pôvodného chrámu zasvätený svätej Paraskeve. Údajne si presídlenci z Golo Bărda priniesli so sebou do Leštenu aj kamennú dosku z pôvodného chrámu, ktorá bola pri stavbe zakomponovaná do budovy. Táto kamenná doska sa zachovala do súčasnosti a nachádzajú sa na nej vyryté nápisy dvoch letopočtov – 1666 a 1898 – pričom prvý z nich označuje dátum výstavby pôvodného chrámu v dedine Golo Bărdo a druhý označuje rok reštaurácie súčasnej budovy. Doska bola objavená pri oprave chrámu v roku 2014. Mimoriadne cenné sú predovšetkým ikonostas ako aj chrámové ikony, ktoré vynikajú vysokou umeleckou hodnotou a boli aj hlavným dôvodom zaradenia chrámu medzi kultúrne pamiatky. Hodnotné sú aj fresky, ktorými bol interiér chrámu vyzdobený už v období jeho výstavby.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Ako dôvod ochrany bola uvedená umelecká hodnota budovy.
Samuel Ferjenčík

Samuel Ferjenčík (* 4. december 1793, Zvolen† 28. júl 1855, Jelšava) bol slovenský spisovateľ, evanjelický farár a gemerský senior, člen delegácie k cisárovi v roku 1842. Študoval v Bratislave a Jene. Pôsobil ako evanjelický farár v obci Sudice v Novohradskej župe a v Jelšave.
Lievik kučeravý

Lievik kučeravý ("Craterellus sinuosus") je nejedlá huba z čeľade kuriatkovitých ("Cantharellaceae").
Opis.
Plodnica je nepravidelne lievikovitá, tenko mäsitá, v hornej časti 38 cm široká, 2,57 cm vysoká. Horná rozšírená klobúkovitá časť je za vlhka sivohnedá, za sucha bledosivá s okrovomäsovým odtieňom, jemne šupinkatá, na okraji zvlnená až kučeravá. Hymenofor je na vonkajšej strane klobúka nepravidelne vráskavý, sivý až popolavý s modrastým nádychom. Hlúbik je nepravidelne valcovitý, vatovite vypchatý až dutý, zvyčajne stlačený, žltookrový. Dužina plodnice je tenká, belavá alebo sivastá, bez výraznej chuti a vône.
Výtrusy sú široko vajcovité, hladké, bezfarebné, veľké 1012 × 89 μm. Výtrusný prach je biely.
Výskyt.
Plodnice vyrastajú v lete a na jeseň (od augusta do októbra) v listnatých lesoch, najčastejšie v bohatých trsoch. Rastie na pôdach bohatých na humus, najmä pri duboch a lieskach. 
Praktický význam.
Lievik kučeravý je nejedlá huba. Podľa niektorých zahraničných odborníkov je jedlý, ale nemal by sa zbierať, lebo je pomerne zriedkavý (v niektorých oblastiach Európy vzácny).
Možnosť zámeny.
Možnosť zámeny s nejakou inou hubou je pre jej charakteristický tvar a farbu nepravdepodobný. Najviac sa mu podobá jedlý lievik trúbkovitý ("Craterellus cornucopioides"), ktorý rastie najmä v jeseni.
Mikrospánok

Mikrospánok je krátka epizóda spánku, ktorá môže trvať od niekoľko desatín sekúnd až po 30 sekúnd. Počas tohto časového intervalu človek nevníma žiadne vonkajšie podnety ako sú zvuky alebo vizuálne vnemy.
Hlavné príčiny mikrospánku sú nespavosť a obštrukčné spánkové apnoe (OSA), ktoré sa prejavuje chrápaním a zastaveniami dychu počas spánku. Mikrospánku často predchádza znížená pozornosť, ospalosť a únava.
Rizikové skupiny.
Mikrospánok sa najviac dotýka ľudí, ktorí sú spánkovo deprimovaní alebo vykonávajú monotónnu prácu. Ide napríklad o šoférov, pilotov, pacientov trpiacich narkolepsiou, ľudí pracujúcich na zmeny.
Podľa lekárov patria medzi najviac ohrozené skupiny muži do 26 rokov, a to z dôvodu častého nedostatku spánku.
Sklony k mikrospánku u ospalých šoférov potvrdzuje aj pokus Toryho Bellaci a Kary Byronovej, ktorí testovali pozornosť po prebdenej noci voči opitým šoférom. Počas testov dokázali, že ospalosť je pri šoférovaní nebezpečnejšia ako opilosť.
Starfish

Starfish bolo krycie meno falošných ohňov zakladaných na území Veľkej Británie, ktorých cieľom bolo zmiasť posádky nočných bombardérov Luftwaffe tak, aby bombardovali iné ako cieľové miesto. Ohne "Starfish", spolu s ďalšími zariadeniami pre elektronický boj, prevádzkovalo 80. krídlo RAF pod velením Edwarda Addisona.
Situácia.
V bitke o Britániu používala Luftwaffe taktiku nočného bombardovania. Nad cieľ najskôr naleteli lietadlá špeciálnej jednotky, vybavené niektorým z rádiových navigačných systémov (Knickebein, X-Gerät, Y-Gerät) a bombardovali ho zápalnými bombami. Tie spôsobili požiare, ktoré mali byť v zatemnenej krajine viditeľné pre posádky hlavného bombardovacieho zväzu. Tieto lietadlá už neboli vybavené navigačnými systémami a ich posádky používali bežné, menej presné navigačné metódy.
Starfish.
Pretože hlavný zväz sa mal orientovať podľa požiaru, myšlienka na jeho dezorientáciu bola jednoduchá. Na vidieku, v neobývaných oblastiach, pripraviť ohniská a v čase náletu ich zapáliť. Túto činnosť dostal za úlohu v rámci 80. krídla plukovník J. Turner. Poloha pripravených ohnísk musela byť pred plánovaným cieľom náletu a čo najbližšie k príletovej trase. Dôležité bolo aj načasovanie ich zapálenia. Účinok ďalej zvyšovalo, ak sa hasičom podarilo rýchlo uhasiť pravé požiare, založené značkovacími bombardérmi.
Prvé dva falošné ohne "Starfish" boli zapálené 2. decembra 1940, počas náletu na Bristol. Na ich pozíciu dopadlo 66 trieštivých bômb, čo potvrdilo účinnosť opatrenia. V septembri 1941 bolo pripravených až 150 ohňov "Starfish".
Lakovka ametystová

 Lakovka ametystová ("Laccaria amethystina") je jedlá huba z čeľade plávkovcovitých ("Hydnangiaceae").
Opis.
Lakovka ametystová (v niektorých príručkách sa uvádza aj pod názvom "Laccaria amethystea") je celá fialová. Klobúk je 25 cm široký, za mladi klenutý, neskôr plochý, v strede trocha vtlačený, na povrchu spočiatku holý, potom takmer zamatový až jemne vločkatý, za mladi sýtofialový, v starobe (najmä za sucha) bledookrový až krémový. Lupene sú 38 mm riedke, za mladi ametystovofialové, v dospelosti bielo oinovatené od výtrusov. Hlúbik je 412 cm dlhý a 0,40,8 cm hrubý, rúrkovitý, iba dole trochu zhrubnutý a bielo plstnatý. V mladosti je plný, potom vypchatý až dutý, jemne alebo dosť vláknitý, fialový, v starobe blednúci. Dužina je fialovastá, za sucha ružovohnedastá, s nenápadnou vôňou a chuťou. Výtrusy sú guľovité, ostnaté, bezfarebné, 7 × 10 μm veľké. Výtrusný prach je biely.
Výskyt.
Lakovka ametystová rastie takmer vždy vo veľkom množstve od júna do novembra, najčastejšie v listnatých lesoch medzi machom (aj priamo na vlhkej pôde medzi lístím alebo na hnijúcich konárikoch). 
Praktický význam.
Je to jedlá huba, ale nie veľmi výdatná. Vhodná je v zmesi s inými hubami do polievok a omáčok. Na jedenie sa zbierajú iba klobúčiky, pretože hlúbiky sú veľmi tuhé a chrupkovité.
Možnosť zámeny.
Ťažko ju zameníme s inou hubou, pretože podobne sfarbené fialové lupenaté huby sa odlišujú jednak tvarom, mäsitosťou, veľkosťou plodníc i vlastnosťami výtrusov.
Presýpacie hodiny (hmlovina)

Presýpacie hodiny alebo MyCn18 je planetárna hmlovina v súhvezdí Mucha. Má zdanlivú hviezdnu veľkosť 11,8 mag. O meno hmloviny sa pričinili farebné eliptické prstence žiariaceho plynu obklopujúce centrálneho bieleho trpaslíka. Tie jej dávajú vzhľad presýpacích hodín. Tvar Presýpacích hodín vyvolal medzi astronómami debatu o ich vzniku. 
Vzdialenosť objektu od Zeme je 8 000 ly.
Ivan Chrenko

Ivan Chrenko (* 27. jún 1967, Šaľa) je slovenský podnikateľ, väčšinový vlastník developerskej skupiny HB Reavis Group. V roku 2020 bola odhadovaná hodnota jeho majetku vo výške 1,65 miliardy €.
Životopis.
Začiatkom 90. rokov 20. storočia začal v Šali podnikať v oblasti audiovizuálnej techniky, jeho spoločnosť údajne montovala reproduktory značky Marsyas. V roku 2004 začal svoju kariéru v developerskej spoločnosti HB Reavis, ktorá sa vtedy volala AB Reavis. Postupne sa stal väčšinovým majiteľom spoločnosti. Koncom 90. rokov sa firma preslávila výstavbou prvých veľkých administratívnych centier v hlavnom meste Slovenska. Kancelárske areály od nich vo veľkom skupovala firma B.S.R. Na budovaní Bratislavy sa potom HB Reavis významne spolupodieľal postavením projektu Apollo a Aupark v Petržalke. Za takmer tri desaťročia sa spoločnosť HB Reavis dostala medzi najvýznamnejšie developerské spoločnosti Európy, predovšetkým vo výstavbe kancelárskych priestorov. Chrenkova firma postupne z Bratislavy expandovala do ostatných stredoeurópskych metropol vrátane Prahy, Varšavy a Budapešti. Neskôr do Londýna a následne aj do Berlína.
Žije v Bratislave. S médiami celkovo nekomunikuje a v médiách často jeho tvár nevidieť, aby sa mohol po ulici pohybovať bez ochranky ako normálny človek. Nerád býva spojovaný s väčšinou slovenských miliardárov, ktorí svoje bohatstvo získali začiatkom 90. rokov vďaka vtedajším nedokonalým zákonom.
Zoznam železničných liniek v IDS BK

Toto je zoznam železničných liniek v IDS BK alebo Zoznam železničných liniek v Integrovanom dopravnom systéme v Bratislavskom kraji. Vlakové linky premávajú totižto okrem Bratislavy aj v mestách: Sekule, Sládkovičovo, Galanta, Trnava, Reca, Senec, Plavecké Podhradie a Kvetoslavov.
Basic

Basic alebo BASIC môže byť:
Muchotrávka končistá

 Muchotrávka končistá ("Amanita virosa") je smrteľne jedovatá huba z čeľade muchotrávkovitých ("Amanitaceae").
Opis.
Plodnica je biela, iba niekedy je trochu žltkastá. Klobúk je 59 cm široký, za mladi tupo kužeľovitý, neskôr zvoncovitý, v dospelosti plocho klenutý, biely, iba na temene jemne žltookrový. Lupene sú husté, biele, pri hlúbiku voľné. Spočiatku sú zakryté čiastočnou plachtičkou. Hlúbik je 1015 cm dlhý a 0,81,5 cm hrubý, valcovitý, vo vnútri dutý, hore trochu stenčený s ovisnutým prsteňom, je biely, lesklý, šupinatý, na báze trochu hľuzovito zhrubnutý, sediaci v bielej voľnej pošve. Dužina je biela, nemeniaca sa, chuť i vôňa je nevýrazná. Výtrusy sú guľovité, hladké, bezfarebné, 710 μm veľké. Výtrusný prach je biely.
Výskyt.
Rastie od augusta do októbra v ihličnatých lesoch v horských a podhorských oblastiach. V nižších polohách sa vyskytuje hlavne v borinách. Je rozšírená iba miestami, v niektorých oblastiach úplne chýba. 
Praktický význam.
Muchotrávka končistá je smrteľne jedovatá podobne ako muchotrávka zelená. Požitie jedla z tejto huby spôsobuje otravy spojené s poškodením pečene.
Možnosť zámeny.
Najčastejšie sa zamieňa za pečiarky, ktoré sa odlišujú sivými, ružovými až černastými lupeňmi a hlúbikom bez pošvy.
Jozef Szabó (prokurátor)

JUDr. Jozef Szabó (* 6. december 1962, Bratislava) je slovenský prokurátor.
Od 30. novembra 2020 zastupoval práceneschopnú Vieru Kováčikovú, ktorá predtým oznámila plán oznámiť z funkcie prvej námestníčky GP. Kováčiková bola do 9. decembra 2020 zastupujúca generálna prokurátorka. 10. decembra 2020 bol za generálneho prokurátora vymenovaný Maroša Žilinku 10. decembra 2020.
Do konca januára 2021 bol potom námestníkom generálneho prokurátora SR.
NSU Motorenwerke

NSU Motorenwerke AG alebo NSU bol nemecký výrobca automobilov, motocyklov a bicyklov, založený v roku 1873. Spoločnosť v roku 1969 kúpila skupina Volkswagen a spojila NSU s Auto Union a vytvorila Audi NSU Auto Union AG, ktorá nakoniec nesie od roku 1985 názov Audi.
Spoločnosť pôvodne fungovala ako "mechanická dielňa na výrobu pletacích strojov". Bicykle vyrábala od roku 1886 a od roku 1901 sa významnou mierou podieľala na rannom vývoji motocyklov v Nemecku. V polovici 50. rokov bola "NSU čo" do počtu najväčším výrobcom motocyklov na svete.
Názov "NSU", ktorý sa ako značka alebo ochranná známka používala od roku 1892, je skratkou názvu mesta Neckarsulm, ktorý je zase odvodený od dvoch riek Neckar a Sulm, ktoré tadiaľto pretekajú. Do Neckarsulmu bolo NSU presťahované v roku 1880.
Prvé logo spoločnosti používaných v rokoch 18921912 pozostáva z vodorovne umiestených parohov jeleňa, bol pôvodne vypožičaný zo štátneho erbu Württembergu z roku 1806 a medzi jeho štyrmi hrotmi boli vložené písmená "N, S, U." Na rozdiel od rozšírenej mylnej predstavy, názov "NSU" nie je odvodený od „Neckarsulmer Strickwaren Union“ („Únia šijacích a pletacích strojov“). Takáto spoločnosť ani nikdy neexistovala.
Gee (navigačný systém)

Gee bol rádionavigačný systém používaný RAF počas druhej svetovej vojny na podporu nočného bombardovania Nemecka. Využíval princípy rádiových vĺn.
Princíp fungovania.
Systém bol založený na troch pevných pozemných rádiových vysielačoch vzdialených približne 161 km od seba. Vysielače vysielali synchronizovane sekvenciu pulzov. V lietadle bol umiestnený špeciálny prijímač, ktorý umožnil zmerať malé časové posuny medzi signálmi, vyplývajúce z rôznej vzdialenosti vysielačov od lietadla. Navigátor mal k dispozícii mapu so špeciálnou súradnicovou sieťou, ktorá umožnila, na základe odmeraných rozdielov, určiť polohu lietadla. Presnosť systému bola približne 9,7 km pri vzdialenosti 644 km.
Operačné použitie.
Systém bol navrhnutý už v roku 1938, ale intenzívne práce na ňom začali až v roku 1940. Začiatkom marca 1942 mohla byť prijímačmi "Gee" vybavená tretina bombardovacích lietadiel Veliteľstva bombardovacieho letectva. Už 29. marca 1942 sa prístroj dostal do rúk Nemcom z vraku Wellingtonu, bol však poškodený morskou vodou a nemeckí vedci nedokázali presne určiť jeho funkciu. V júli 1942, po zistení frekvencie signálov začali Nemci vyrábať prvé provizórne rušičky. 4 augusta 1942 nasadili Nemci prvýkrát rušičky proti náletu 38 lietadiel na Essen. Britskí piloti po návrate potvrdili, že signál v cieľovej oblasti bol účinne rušený. V priebehu nasledujúcich troch mesiacov boli provizórne rušičky nahradené špeciálnymi, s kódovým označením Heinrich a nasadenými v takom množstve, že nad územím obsadeným Nemcami bol navigačný systém "Gee" takmer nepoužiteľný.
Biela skala (vrch v pohorí Čierna hora)

Biela skala () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Sokoľ, približne severozápadne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pokryvy. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obce Sokoľ a mesta Košice. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Veľká a Malá Lodina, západne sa nachádza Košická Belá, južne Kavečany a východne obce Sokoľ, Trebejov a Kysak.
Opis.
Biele skaly ležia v hrebeni, vedúcom juhovýchodným smerom z blízkeho Vysokého vrchu (). Východne sa nachádza Širáková () a Domanov vrch (), južne Čečatová () a Dubina (), západne Vreteník (), Skalka () a Folkmarská skala () a severne Vysoký vrch (), Pokryvy (), Prielohy (), Holica () a Jánošíkova bašta (). Oblasť je súčasťou povodia Hornádu; juhozápadné svahy odvodňuje potok Črmeľ, z východných voda odteká potokom Uhrinče. Vrcholovou časťou vedie značený turistický chodník a západná časť hrebeňa patrí do prírodnej rezervácie Vysoký vrch.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je však možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Čergov, Slanské a Volovské vrchy.
Marián Ondáš

PhDr. Marián Ondáš (* 7. jún 1948, Trenčianska Turná – † 2. február 2018, Prievidza) bol redaktor Slovenského rozhlasu.
Život.
Marián Ondáš sa narodil 7. júna 1948 v Trenčianskej Turnej v okrese Trenčín. Otec tam pracoval ako poľnohospodársky adjunkt. Neskôr s rodičmi žil v Krompachoch, kde jeho otec pracoval ako hutník. Marián bol najstarší z piatich detí. Mal bratov Olivera, Jána, Františka a Marcela. Od roku 1952 s rodičmi žil v obci Richnava, odkiaľ obaja rodičia pochádzali.
Po skončení základnej školy úspešne študoval na Strednej priemyselnej škole drevárskej v Spišskej Novej Vsi. Už počas stredoškolských štúdií absolvoval Ľudovú univerzitu histórie, ktorá bola aj sprievodcovskou kvalifikáciou po pamiatkach Spiša. V tomto období mu v miestnych novinách Spišské hlasy uverejnili aj prvé články, predovšetkým o histórií regiónu.
Po skončení vojenskej služby pracoval tri roky ako majster výroby v Uhrovci v pobočke drevárskeho závodu Mier Topoľčany. Popri tom sa stal dopisovateľom okresných novín Socialistický dnešok a podnikového časopisu Drevársky priekopník, ale aj do celoštátnych periodík Pravda, Práca či Smena. Neskôr mu vedenie podniku Mier Topoľčany ponúklo funkciu redaktora pre časopis Drevársky priekopník.
V rokoch 1975 až 1981 pracoval ako redaktor a neskôr ako šéfredaktor okresných novín Socialistický dnešok v Topoľčanoch. Medzitým začal diaľkovo študovať žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po skončení štúdia v roku 1981 začal pracovať ako spravodajca Československého rozhlasu v Bratislave. V roku 1983 štúdia zavŕšil rigoróznou skúškou zo špecializáciou na rozhlas, televíziu a spravodajský film a udelili mu titul PhDr. 
Od 1.júla 1981 Československý rozhlas zriadil regionálne štúdio v Prievidzi, z ktorého Marián Ondáš začal po stáži v Bratislave vysielať. Od začiatku sa prioritne venoval najmä uhoľnému baníctvu, energetike a vidieckemu agrosektoru. Za svoju prácu, aktuálne spravodajstvo a presvedčivú publicistiku získal už v prvých rokoch svojho pôsobenia rôzne novinárske ocenenia v Prahe a Bratislave. Okrem práce spravodajcu na strednej a hornej Nitre ako i v Turci sa postupne presadil aj ako moderátor spravodajských relácií Rozhlasových novín a Rádiožurnálu v Bratislave. Od roku 1981 pracoval aj ako moderátor celoštátnej stanice Hviezda v reláciách Štúdio 7 a Spravodajský magazín Hviezdy. Za svoje účinkovanie na vlnách Československého a Slovenského rozhlasu odvysielal približne 15 tisíc rozhovorov, reportáži, príbehov a informácií o živote a práci ľudí v regióne
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2023 – IV. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2023 – IV. divízia bol hokejový turnaj piatej (najnižšej) kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Turnaj sa hral v mongolskom hlavnom meste Ulanbátar od 23. do 26. marca 2023.
Bratislavské biele

Bratislavské biele () je odroda viniča (), je stará uhorská muštová odroda neznámeho pôvodu.
Kríženec odrôd Bratislavské biele a "Čabianska perla" je muštová odroda Irsai Oliver. Vyšľachtil ju v roku 1930 šľachtiteľ Pál Kocsis v Maďarsku, v meste Kecskemét.
Let’s Dance (slovenský televízny program)

Let’s Dance je slovenská verzia populárnej zahraničnej tanečnej show Strictly Come Dancing. Pořad vysiela TV Markíza od roku 2006. Prípravy desiatej série boli oznámené 27. decembra 2024. 
Víťazmi prvého ročníka (2006) sa stala herečka Zuzana Fialová a tanečník Peter Modrovský. Víťazmi druhého ročníka (2008) sa stala herečka Michaela Čobejová s profesionálnym tanečníkom Tomášom Surovcom. Víťazmi tretieho ročníka (2009) sa stala markizácka rosnička Juraj Mokrý s tanečníčkou Katarínou Štumpfovou. Víťazmi štvrtého ročníka (2010) sa stala herečka a speváčka Nela Pocisková a už druhýkrát profesionálny tanečník Peter Modrovský. Víťazmi piateho ročníka (2011) sa stala moderátorka Jana Hospodárová a Matej Chren. Víťazmi šiesteho ročníka (2017) sa stal obľúbený herec Vladimír Kobielsky a Dominika Chrapeková. Víťazmi siedmeho ročníka (2022) sa stal herec Ján Koleník s tanečníčkou Vandou Polákovou. Víťazmi ôsmeho ročníka (2023) sa stala herečka Jana Kovalčíková s tanečníkom Vilémom Šírom. Víťazmi deviateho ročníka (2024) sa stal herec Jakub Jablonský a tanečníčka Eliška Lenčešová.
Moderátori a porotcovia.
Prehľad moderátorov relácie "Let’s Dance":
 moderátor súťažiaci porotca
Prehľad porotcov relácie "Let’s Dance":
 porotca moderátor súťažiaci epizódny porotca
Profesionálni tanečníci a ich partneri.
!Profesionálni tanečník
!1. séria
!2. séria
!3. séria
!4. séria
!5. séria
!6. séria
!7. séria
!8. séria
!9. séria
!10.séria
!
D.A.R.S

D.A.R.S (starší názov Desmod a Robo Šimko) je slovenská rocková skupina, ktorá vznikla v roku 2021 po rozpade pôvodnej zostavy skupiny Desmod.
História.
Kapelu založili na jar v roku 2021 štyria hudobníci, ktorí v tom čase odišli zo skupiny Desmod - Richard Synčák, Dušan Minka, Martin Cibulka a Rastislav Toman (ktorý síce nebol plnohodnotným členom Desmodu, avšak od roku 2017 s nimi hrával ako náhrada za R. Nagya, ktorý v tom čase skupinu opustil). Novovzniknutá kapela mala názov "Desmod a Robo Šimko", pod ktorým pôsobili do roku 2022 a vydali pod ním niekoľko singlov. V novembri 2022 skupina zmenila svoj názov na D.A.R.S.
Mišpuľka horská

Mišpuľka horská (iné názvy: jarabina mišpuľková, mišpuľka, staršie: jarabina mišpuľka; lat."Chamaemespilus alpina", "Sorbus chamaemespilus") je jediný druh rodu mišpuľka ("Chamaemespilus"); alternatívne sa zaraďuje ako jeden z druhov rodu jarabina ("Sorbus") v širšom zmysle . Je to opadavý ker vysoký do troch metrov.
Staršie sa za súčasť (poddruh) tohto druhu často považoval aj taxón mišpuľka sudetská/jarabina mišpuľka sudetská ("Sorbus chamaemespilus" subsp. "sudetica"), ktorý sa dnes zaraďuje ako samostatný druh jarabina sudetská ("Majovskya sudetica", "Sorbus sudetica").
Zaradenie v systéme.
Tento druh sa zaraďuje buď ako jediný zástupca rodu mišpuľka ("Chamaemespilus"); alternatívne (najmä staršie) sa zaraďuje ako jeden z druhov rodu jarabina ("Scorbus") v širšom zmysle. Rod "Chamaemespilus" resp. "Sorbus" je súčasťou tribusu "Maleae", ktorý patrí do čeľade ružovité ("Rosaceae").
Opis.
Mišpuľka horská je ker vysoký 1,5 až 3 m s pologuľovitou korunou. Kôra je tmavopopolavá, hladká, najmladšie konáriky sú zelenkasté, bieloplstnaté, neskoršie lysavejúce, staršie sú červenohnedé. Púčiky sú holé a šupiny brvité.
Listy sú krátkostopkaté, so stopkami dlhými 3 až 6 mm. Čepeľ je elipsovitá, alebo obrátene vajcovito podlhovastá, dlhá 5 až 9 cm, na báze široko až zaokrúhlene klinovitá. Je drobno jeden až dvakrát pílkovitá, tuhá, na líci holá, tmavozelená, so 4 až 8 (9) pármi žíl, na rube je tenko plstnatá a svetlozelená.
Súkvetím je priamy chocholík s bielo plstnatými konárikmi a opadavými úzkymi listeňmi. Kališné zuby sú úzko trojuholníkovité, vzpriamené, na líci holé, na rube bieloplstnaté. Koruna je ružová, lupienky vzpriamené, obrátene vajcovité, veľké do 5 mm. Tyčiniek je dvadsať, piestiky sú dva.
Plodom je šarlátovočervená, vajcovito guľatá malvica, veľká 10 až 13 mm. Semená sú štyri, hnedé, hruškovité, s veľkosťou do 6 mm.
Rozšírenie.
Mišpuľka horská je prirodzene rozšírená v strednej Európe vo Švajčiarsku, Rakúsku, Česku a Slovensku. Na západe je jej areál ohraničený Španielskom a Francúzskom, na severe Nemeckom a Poľskom, na východe Bulharskom a Rumunskom a na juhu sa vyskytuje v Taliansku a na Balkánskom polostrove.
Na Slovensku rastie v Malej a Veľkej Fatre, Chočských vrchoch, Nízkych, Západných a Vysoké Tatrách a na Muránskej planine. Najnižší zistený výskyt 674 m n.m. a najvyšší 1 810 m n.m.
Ekológia.
Mišpuľka horská je horský až subalpínsky európsky druh. U nás rastie hlavne na karbonátoch ale aj žulách. Najčastejšie sa vyskytuje na veľmi plytkých, humóznych a hlinitopiesočnatých pôdach. Je to svetlomilný druh, uprednostňuje nízke, uvoľnené, krovité alebo trávnaté zárasty hrebeňov alebo prudších svahov a prázdne miesta v kosodrevine, na ktorých rastie najhojnejšie. Kvitne v máji a júni a plody dozrievajú koncom augusta a v septembri.
Ochrana.
Mišpuľka horská je v Červenom zozname ohrozených druhov IUCN zaradená pod kritériom LC, čo je kategória najmenej ohrozených druhov. Avšak už tým, že je zaradená v zozname znamená, že je monitorovaný jej vývoj, aby sa zabránilo jej ohrozeniu v budúcnosti. Podľa slovenských právnych predpisov je považovaná za chránený rastlinný druh.
Adam Šangala (postava)

Adam Šangala je fiktívna postava z románu "Adam Šangala" od Ladislava Nádaši-Jégého z roku 1923.
Narodil sa na Slovensku okolo roku 1600. Jeho otec bol Jano Šangala. Po smrti svojho otca, obeseného za pytliactvo vo feudálnom lese, odišiel z domu. Potom, čo zbil grófa Markoča, ktorý týral sedliacku rodinu, musel utiecť. Ako utečenec sa zoznámil s milou Betkou, dcérou trnavského remeselníka, do ktorej sa zaľúbil, ale pretože ho prenasledovali Markočovi muži, láska bola utnutá. Pred pomstou ho zachráni náborár grófa Pálfyho. Potom mal tajne pomer s Brigitou, manželkou syna feudálneho pána Praskowského. Potom, čo Brigita otehotnie, manželka feudálneho pána Praskowského naňho pošle nájomného vraha. S pomocou pastora Konôpku sa mu podarilo vyhnúť sa smrti. Potom sa ožení s dcérou mešťana, ktorá mu dá syna. Bohužiaľ kvôli zrade končí na popravisku a 10. marca 1628 zomiera po zásahu katovou sekerou.
Adam Šangala je tiež protagonista trojdielneho televízneho filmu natočeného v roku 1972. Režisérom filmu bol Karol Spišák. Film Adam Šangala bol premietaný v mnohých krajinách. Úlohu Adama stvárnil herec Ivan Palúch.