burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lev Vladimirovič Rudnev

Lev Vladimirovič Rudnev ( * 13. marec 1885, Opočka, Rusko – † 19. november 1956, Moskva) bol ruský/sovietsky architekt.
Životopis.
Narodil sa v rodine učiteľa. Rodičia ho poslali do umeleckej školy v Rige. V roku 1906 bol prijatý do Akadémie Umení vo vtedajšom Leningrade, dnes Petrohrad. Veľmi rýchlo sa stal obľúbeným študentom známeho L. N. Benoa. V roku 1911 sa Rudnev začal aktívne zapájať do rôznych architektonických súťaží. O štyri roky neskôr mu bol pridelený titul „umelecký architekt“. V marci roku 1917 vyhral súťaž na postavenie pamätníka obetiam Februárovej revolúcie na Marsovom poli.
V rokoch 1922 až 1948 pôsobil na Akadémi Umení v Leningrade ako profesor. V roku 1932 bol poverený návrhom budovy Fruenzeho Vojenskej Akadémie. Táto budova sa stala významnou stavbou vo vtedajšej Sovietskej architektúre. Hlavnou ideou tejto súťaže bolo vyzdvihnúť silu, moc a odvahu Červenej armády.
Po druhej svetovej vojne sa Rudnev zapájal do obnovy zničených sovietskych miest, hlavne Voronež, Stalingrad (dnes Volgograd), Riga a mnoho ďalších. Bol poverený navrhnúť niekoľko nových bytových domov v Moskve. V týchto stavbách chcel poukázať na nezlomnosť a nepoddajnosť ľudu. Prvotný dôraz kládol na komfort až potom na ďalšie funkcie. Vravieval: „Ak chcete dobre navrhnúť byt, navrhujte ho akoby pre seba a kláďte dôraz na všetky maličkosti, ktoré človek potrebuje!“
Jeho vrcholným dielom sa stala Lomonosova Univerzita v Moskve (1948 – 1953), na Leninovských kopcoch. Tomuto projektu venoval obzvlášť pozornosť, pretože už jeho diplomová práca bola univerzita. Keďže mal veľkú záľubu vo výškových stavbách stal sa mu tento projekt veľmi blízkym. Tri roky po dokončení univerzity, 19. novembra 1956 Lev Rudenv zomrel. Rudnev poukazoval na to, že priestor okolo budovy je veľmi dôležitý a maximálne s ňou spätý, preto nie je dobré ho zanedbať. Snažil sa spojiť architektúru s okolitým prostredím.
César Pelli

César Pelli (* 12. október 1926, San Miguel de Tucumán, Argentína† 19. júl 2019) bol argentínsky architekt.
Životopis.
Študoval architektúru na Universidad Nacional de Tucumán, ktorú v roku 1949 ukončil s titulom bakalár. Po promócii sa oženil so svojou spolužiačkou Dianou Balmoriovou, ktorá sa neskôr stala významnou osobnosťou v oblasti urbanizmu a krajinnej architektúry a vlastinila firmu "Balmori Associates". 
Po dobu nasledujúcich dvoch rokov pracoval ako riaditeľ dizajnu v OFEMPE. V rokoch 1952 - 1954 študoval na University of Illinois at Urbana–Champaig v Illinois, kde získal titul magistra architektúry . Do značnej miery ho ovplyvnil architekt Eero Saarinen, u ktorého po skončení štúdií pracoval. Spolu so Saarinenom sa podieľal na mnohých významných stavbách v USA, ako napríklad budova letiska JFK v v New Yorku.
V roku 1964 sa stal občanom USA a o sedem rokov neskôr si založil vlastný ateliér v New Haven, v Connecticute a tiež od toho roku bol zvolený za dekana na Yalskej Univerzite architektúry. V roku 1984 rezignoval na post dekana a začal sa naplno venovať svojej tvorbe. Popri práci však stále prednášal na univerzite. 
Uznania sa mu dostalo v roku 1991 od Amerického ústavu architektov (AIA). Jeho najznámejšou stavbou sú známe „dvojičky“ pod názvom Petronas Towers v meste Kuala Lumpur. Sú to najvyššie rovnaké budovy na svete. Cesar Pelli je považovaný za jediného, pôvodom argentínskeho architekta, ktorému bolo umožnené projektovať jednu z najvyšších stavieb sveta.
Cukuba sentá biru

Cukuba sentá biru (, angl. Tsukuba Center Building) je komplex navrhnutý architektom Aratom Isozakim v roku 1983 v mestečku Ibaragi, vzdialené približne 40 míľ od hlavného mesta Japonska - Tokia. Je súčasťou štátneho projektu akademického mestečka Cukuba kenkjú gakuentoši. Dôvodom tohto projektu bol pokus o odbremenenie Tokia od veľkej záťaže populáciou. 
Riešilo sa oddelenie pešej zóny od dopravnej komunikácie, čomu muselo byť prispôsobené aj zónovanie jednotlivých objektov. 
Základná myšlienka bola prebraná z urbanizácie európskych miest, kde námestie - plaza - tvorí jadro mesta, či už z urbanistického, funkčného, alebo prevádzkového charakteru. Na realizácii sa podieľalo množstvo odborníkov z rôznych oblastí, ako boli výskumní pracovníci, politici, akademici, či umelci. Pri návrhu architektonického výrazu sa váhalo nad tradičnými prvkami japonskej kultúry a nad moderným charakterom výstavby. Vzhľadom na to, že tento typ námestia bol v Japonsku úplnou inováciou, rozhodol sa architekt Arata Isozaki pre architektúru v modernom západnom štýle, avšak v inverznom charaktere jednotlivých prvkov. Inšpiroval sa pritom Michelangelovým námestím pre Campidoglio.
Návrh zahŕňal ubytovacie jednotky, občiansku vybavenosť, rôzne inštitúcie a centrálne námestie určené na spoločenské aktivity. Koncept obsahuje hotel, konferenčné miestnosti, administratívne centrum a bar s vyhliadkou na východnej strane, koncertnú sálu a informačné centrum na južnej strane. Námestie obklopujú rôzne obchody, butiky a kaviarne. 
Využilo sa viacero materiálov, ako napr. typická žula, charakteristická pre dané prostredie, umelý kameň, leštený kov, či hliníkový obklad, ktorý akcentuje zaoblené povrchy.
Námestie má oválny tvar a je výškovo odstupňované. V najnižšie položenom strede námestia sa nachádza akcent v podobe dvoch vodných zdrojov - vodopádu a bronzovej sochy vavrínu, predstavujúcej metamorfózu Dafné.
Emanuel Hruška

Prof. Ing. arch. Dr. techn. Emanuel Hruška, DrSc (* 31. január 1906, Praha – † 16. august 1989) bol český architekt, vysokoškolský profesor. Bol to urbanista, teoretik, pedagóg, zakladateľ a spoluzakladateľ medzinárodných organizácií, zakladateľ urbanizmu na Slovensku.
Tvorba a teoretické dielo.
Profesor Hruška vytvoril rozsiahle teoretické dielo v oblasti vývoja a teórie stavby miest, vzťahu sídla a krajiny, urbanistickej kompozície, dopravných problémov a územného plánovania.
Prvé práce písal ešte pred príchodom na Slovensko:
Na Slovensku v teoretickej publikačnej činnosti pokračoval:
Medzinárodná činnosť.
Schopnosti Emanuela Hrušku mu umožnili uplatniť sa aj v zahraničí, čo sa prejavilo aktívnym členstvom v medzinárodných organizáciách:
Ocenením jeho angažovanosti a aktívnej práce v týchto organizáciách bolo jeho členstvo v Rakúskej spoločnosti pre územné plánovanie, v Maďarskej urbanistickej spoločnosti, Akadémii stavby miest Nemecka a vo Francúzskej akadémii architektúry.
Populizmus

Populizmus môže byť:
HydraPier Pavilion

HydraPier Pavilion je vodné mólo ležiace na umelo vytvorenom jazere v blízkosti mesta Haarlemmermeer v Holandsku. Postavený bol v roku 2002 ako víťazný projekt medzinárodnej súťaže na vstupný pavilón svetovej záhradníckej výstavy Floridade. V súťaži zvíťazil manželský pár Hani Rashid – Lise Anne Couture, zakladatelia ateliéru Asymptote Architecture z New Yorku. HydraPier je jedným z mála postavených projektov tejto dvojice. Porotu súťaže oslovil poetický koncept pavilónu, ktorý prepája reálne fyzické prostredie s virtuálnymi zážitkami návštevníkov.
Inšpirácia a architektúra budovy.
Haarlemmermeer je mesto ležiace medzi Amsterdamom a medzinárodným letiskom Schiphol. Mesto leží päť metrov pod hladinou mora a bolo pred 150 rokmi vysušené a obývané. Architektúra pavilónu bola inšpirovaná práve letiskom a pozostáva z dvoch k sebe naklonených krídel. Povrch každého krídla je pokrytý vodným filmom ktorý steká z týchto naklonených strešných plôch pozdĺž sklenených stien. Tým poskytujú každému návštevníkovi prechod akousi vodnou bránou. Myšlienkou bolo prepojenie technologických a prírodných vplyvov, a to neustálym cirkulovaním vody ponad strechu. Prúd vody týmto spôsobom vytvára spolu s hliníkovým povrchom krídel zrkadliaci a zdanlivo tekutý efekt. Pozorovatelia z výšky ako aj návštevníci môžu cez deň vidieť vznášajúci sa pavilón, odrážajúci na krídlach oblohu, zatiaľ čo v noci pôsobí priam digitálne, vyžarujúc umelé svetlo a odrazy.
Členenie stavby.
Ako naznačujú krídla, pavilón sa skladá z dvoch častí – vstupného krídla a samotného výstavného priestoru, ktorý zastrešuje druhé, výraznejšie krídlo. Vstupný priestor je situovaný pod menším krídlom - v ktorom je priehlbenina na vodu. Z neho sa vstupuje do vodnej aleje a po jej prechode sa návštevník ocitá nad vodou na otvorenom priestranstve a má možnosť vidieť samotný uzavretý výstavný priestor. Z interiéru určenému výstavám je po jednoramennom schodisku prístupná ďalšia vyvýšená plošina.
Koncept vystavovania.
Výstavy v HydraPier sú taktiež netradičné. Výstavné panely sa digitálne premietajú priamo na sklenenú strechu pavilónu. Multimediálnu exhibíciu umocňuje hladina okolitého jazera so zaujímavými svetelnými efektami.
Konštrukčné riešenie.
Hani Rashid pri objasňovaní pozadia tohoto projektu zdôraznil, že nešlo iba o realizáciu zvizualizovaného počítačového modelu, ale o vytvorenie miesta nekonvenčných zmyslových zážitkov. Základným konceptom pavilónu bolo prepojenie sveta vody a súše. Strecha pavilónu pokrytá tečúcim vodným filmom, podľa slov Rashida, mapuje pavilón a animovanou textúrou ovplyvňuje svetelnou atmosféru v interiéri. Aby mohli slnečné lúče prestupovať cez vodný film do interiéru, bolo nutné vyvinúť sklenenú strechu vyrobenú z laminátového skla. Firmou, ktorá bola schopná realizovať tak vysoko technologickú stavbu, bola Octatube, ktorej riaditeľom je Dr. Mick Eekhout – profesor na katedre vývoja stavebných súčastí delftskej fakulty architektúry. Práca s ohýbanými lamináto-sklenenými panelmi bola natoľko zásadná, že si HydraPier vyslúžil ocenenie "The DuPont Benedictus Award".
Vlastný dom Meľnikova

Vlastný dom Meľnikova je dom v Moskve postavený podľa návrhu sovietskeho architekta, maliara a pedagóga Kontantina Meľnikova (1890 – 1974) v rokoch 1927–1929. Objekt spája funkcie bývania a práce do jedného harmonizujúceho celku. Je to najznámejšie dielo autora, a zároveň jedno z popredných diel sovietskej avantgardy.
Ideový koncept.
Koncept objektu, základnou hmotou ktorého by bol valec, architekt Meľnikov opisuje už v svojich skorších teoretických dielach. Prvýkrát tento koncept použil pri projektovaní jedného zo šiestich klubov, ktoré postavil v Moskve – kompozícia z 5 valcov. Tento projekt ale nebol schválený. Meľnikov však tento ideový koncept rozvíjal ďalej. Na jeho základe vytvoril projekt vlastného domu pre svoju rodinu s pracovnými priestormi pre architekta. Takýmto konceptuálnym spôsobom sa pokúšal o dosiahnutie harmónie medzi rodinným životom a prácou. Po veľkom úspechu na "Medzinárodnej výstave dekoratívneho umenia" v Paríži (1925), v čase keď vznikli najznámejšie diela architekta, moskovská administratíva uvoľnila pozemok rozlohou 720 m² pre stavbu vlastného domu Meľnikova. Je to jediný známy príklad za celú históriu socialistickej Moskvy.
Kompozícia.
Základom architektonickej kompozície sú dva navzájom sa prelínajúce valce rôznej výšky, ale rovnakého priemeru. Použitie takého netradičného konceptu sa vysvetľuje úmyslom architekta vytvoriť čo najviac úžitkových plôch, pri čo najmenšej ploche vonkajších stien. To viedlo k tomu, že tradičné pravidelné a pravouhlé tvary boli nahradené prvkami, základom ktorých bol kruh. 
Predná časť prvého valca, ktorý tvorí vstupnú časť objektu, je zrezaná zasklenou fasádou, kým fasáda druhého je tvorená 38 oknami hexagonálneho tvaru, ktoré na hladkej obvodovej stene z betónu vytvárajú pravidelnú geometrickú sieť harmonického charakteru. Vnútorná dispozícia je tvorená radom racionálne navrhnutých, ale zároveň estetických výrazových priestorov, ktoré sa nachádzajú na troch rôznych úrovniach. Tie najväčšie z nich – obývacia izba a ateliér pre architekta, majú rozlohu 50 m². Jedna zo stien obývacej miestnosti je kompletné zasklená, a optický nadväzuje na priľahlú záhradu. Ateliér má uzatvorenejší charakter. Svetlo je privádzané do objektu hexagonálnymi oknami, cez ktoré sa svetlo veľmi presne a účelovo láme a rozptyľuje.
Súčasný stav.
V súčasnosti je dom Meľnikova obkľúčený neskoršou zástavbou. Samotný objekt je v pomerne chátrajúcom stave a potrebuje rekonštrukciu. Až do svojej smrti v roku 2006 sa o objekt staral syn architekta – Viktor Meľnikov. Po jeho smrti sa o dom stará jeho dcéra Jekaterina Meľnikovová.
Po rokoch špekulácií, v roku 2006, polovičné vlastnícke právo na tento objekt kúpil senátor Segej Gordejev. Jeho predstavou je zriadenie múzea Konstantina Meľnikova.
Liečebný dom Solisko

Liečebný dom Solisko je v súčasnosti kúpeľným hotelom na Štrbskom Plese, časti obce Štrba 
História objektu.
Pôvodne na mieste hotela Solisko stál takzvaný Letohrádok arcivojvodu Karola Ľudovíta, ktorý navrhol neznámy architekt.
Medzi vojnami mal názov Dům J. Jiskry z Brandýsa. Ten však vyhorel a na jeho mieste postavili objekt, neskôr zvaný "Solisko", ktorý mal odlišnú podobu(1930).
Pri poslednej zásadnej rekonštrukcii k objektu pripojili hrazdenú budovu koncovej staničky Tatranskej elektrickej železnice z roku 1912, ktorá bola nefunkčná od roku 1970. Spojenia a obnova oboch budov dala vzniknúť komplexu, ktorý aj keď neopakuje pôvodnú podobu Soliska, pripomína romantiku pôvodných vysokohorských stavieb a poskytuje komfort vyhovujúci súčasným požiadavkám.
Asymptote

Asymptote je architektonické, dizajnérske a výskumné štúdio, ktoré v New Yorku založili v roku 1989 manželia a architekti Hani Rashid a Lise Anne Couture. V štúdiu vznikajú projekty maximálne využívajúce súčasné digitálne technológie. Uznanie si táto dvojica získala realizáciou virtuálnej Newyorskej burzy cenných papierov (NYSE) a virtuálneho Guggenheimovho múzea. Významného ohlasu sa dočkala ich realizácia pavilónu HydraPier Pavilion a design kancelárskeho nábytku pre firmu Knoll. Ich dielo bolo prezentované na benátskom Bienále architektúry v roku 2000.
Profil firmy.
Asymptote experimentuje s technologickými inováciami v oblasti architektúry a dizajnu, vytvárajúc na jednej strane reálne umelecké inštalácie a návrhy budov a na druhej strane sa podieľa na množstve digitálnych projektov, ako napríklad spomínané Guggenheimovo virtuálne múzeum.
Pôsobenie firmy sa z roka na rok rozrástlo, v súčasnosti pôsobí celosvetovo. Pracuje na veľkom množstve projektov v Spojených štátoch amerických a Ázii. V Európe takisto prebieha výstavba niekoľkých projektov, ako napríklad stavba komerčných veží v Budapešti; novej predajne pre Carlosa Mieleho v Paríži a obchodno-obytnej štvrti Bubny v Prahe.
Počas skoro dvoch dekád pôsobenia, ateliér Asymptote navrhol množstvo experimentálnych umeleckých inštalácií zahŕňajúcich aj multimediálne technológie, napríklad pre Guggenheimovo múzeum v New Yorku; DOCUMENTA XI v Kasseli, Nemecku a Schirn Kunsthalle vo Frankfurte. V roku 2000 Hani Rashid spolureprezentoval USA na siedmom Bienále architektúry v Benátkach a v roku 2004 boli Rashid a Couture vybraní pre návrh "Metamorphu" na deviatom ročníku Bienále architektúry v Benátkach.
Projekty štúdia Asymptote boli mnohokrát publikované na súkromných aj verejných výstavách, napríklad pre Múzeum moderného umenia (MoMA) v New Yorku, Pinotheke v Mníchove, a iných.
V roku 2004 boli Rashid a Couture ocenení cenou Fredericka Kieslera za architektúru a umenie za veľký prínos do súčasnej architektúry.
Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1937

Česko-slovenský pavilón na Svetovej výstave 1937 v Paríži bol výsledkom súťaže, v ktorej zvíťazil Jaromír Krejcar s návrhom, na ktorom spolupracoval so Zdeňkom Kejřom, Ladislavom Sutnarom a Bohumilom Soumarom. Technickým konzultantom bol inžinier Jaroslav Polívka. 
Poloha.
Pavilón bol umiestnený na ľavom brehu Seiny na Quai d’Orsay , asi od mostu Pont d’Iéna. Stál medzi pavilónmi USA a Švédska a ostro kontrastoval s kamennými pavilónmi Nemecka a Sovietskeho zväzu na protiľahlom brehu rieky. Situácia bola skomplikovaná najmä svahovitosťou terénu a a okolím staveniska, ktoré ležalo nad železničnou traťou a v blízkosti brehu rieky. 
Konštrukcia.
Pavilón bol navrhnutý ako provizórna stavba, ktorá bude rozobraná a odvezená po pol roku trvania výstavy. 
Štvorpodlažná rámová konštrukcia hlavnej budovy štvorcového pôdorysu s dĺžkou strany spočívala na štyroch mohutných stĺpoch, z ktorých každý niesol váhu 400 ton. Na prízemí sa k hlavnej budove pripájala terasa so sklobetónovou podlahou, tiahnúca sa nad riekou. Nad strechou pavilónu sa takmer do výšky nad riekou týčil stožiar s česko-slovenskou vlajkou, kotvený štyrmi lanami. Stožiar niesol vyhliadkovú plošinu, prístupnú po točitom schodisku a chránenú plechovou strieškou. Montovaná oceľová konštrukcia pavilónu bola dopravená na miesto v dieloch s váhou až 4,5 tony. Väčšie časti fasády boli zo skla Thermolux, menšie časti plochy stien boli betónové, obložené sklom Vitracolor. Priemyslová hala na prvom podlaží bola zaklenutá kupolou zo skla a betónu s priemerom a výškou . Všetky materiály použité na stavbe, vrátane podlahovej krytiny Zlínolitu a dosák zo slovenského travertínu na podlahe vstupnej haly, boli česko-slovenské výrobky a mali propagovať Česko-slovenskú republiku ako modernú vyspelú priemyselnú krajinu so zrelou kultúrou. 
Myšlienka.
Hlavnou myšlienkou bolo navrhnúť objekt, ktorý by reprezentoval domácu architektonickú tvorbu, ale zároveň uspokojoval medzinárodný vkus, kloniaci sa k mäkším formám. Česko-slovenský pavilón bol na svoju dobu modernou stavbou, jasne vyjadroval smerovanie novodobej architektúry smerom k stavbám zo skla a ocele. V prípade pavilónu nešlo len o vyjadrenie modernej architektonickej formy, ale aj o uplatnenie materiálov a konštrukčných princípov, ktoré by samé o sebe prezentovali priemyselné možnosti Česko-Slovenska. 
Ako sa vyjadril sám architekt Krejcar: „…sledoval som súčasne cieľ demonštrovať výrobné možnosti česko-slovenského priemyslu: napríklad na zahnutých rohových tabuliach z thermo-luxorového skla, ktoré v rozmere, v akom sú použité na čs. pavilóne, sú vyrobené vôbec po prvýkrát na svete. Niet pochýb o tom, že hranaté rohy by boli rovnako funkcionálne ako zaoblené, rovnako by vyhoveli menšie tabule…“. Tento zámer sa podarilo dokonale naplniť. Krejcarov pavilón získal na Svetovej výstave v Paríži 1937 Grand Prix.
Ekologizmus (architektúra)

Ekologizmus je nový prístup v navrhovaní architektúry 20. storočia. Opiera sa o myšlienku trvalej udržateľnosti, ktorá sa v dôsledku globálneho otepľovania, zvyšujúcim sa cenám energií a novému postoju ľudí k životnému prostrediu stala mimoriadne aktuálnou.
V minulosti pochádzali tieto prístupy zo skúsenosti. Príkladom sú ľudové stavby, využívajúce miestne stavebné postupy a materiály, ktorých formy sa prispôsobili prostrediu. V súčasnosti existujú technológie, pomocou ktorých sa dá simulovať budúce správanie budovy. Projektanti sa tak môžu presvedčiť, ako forma, orientácia a materiály zodpovedajú požiadavkám návrhu. Pri navrhovaní takýchto objektov sa zohľadňujú konkrétne fyzikálne danosti, ako klimatické podmienky, zemepisná šírka a konfigurácia okolitého terénu. Riešenie takýchto objektov je technický náročnejšie, s dôrazom na kvalitné riešenie a vyhotovenie detailov. Charakteristické je použitie netradičných materiálov, stavebných postupov a spôsobov získavania energie. Estetika ekologickej architektúry je veľmi rôznorodá. Tvaroslovie reaguje na ekologické princípy a takéto stavby nesú svoje charakteristické znaky, ako sú veľké južné zasklenia, využitie solárnej energie a kompaktnosť. Taktiež vnútorná dispozícia sa podriaďuje teplotnému zónovaniu.
Louis Renault

Louis Renault môže byť:
Louis Renault (právnik)

Louis Renault (* 21. máj 1843, Autun, Francúzsko† 8. február 1918, Barbizon) bol francúzsky právnik a pedagóg. V roku 1907 získal (spolu s E.T. Monetom) Nobelovu cenu za mier.
Na univerzite v Dijone prednášal rímske a obchodné právo. Od roku 1873 až do svojej smrti bol profesorom na fakulte práva v Parížskej univerzite, kde sa stal v roku 1881 profesorom medzinárodného práva. V roku 1890 bol vymenovaný za právneho znalca Ministerstva zahraničných vecí. Tento post bol vytvorený pre neho a dohliadal na francúzsku zahraničnú politiku v medzinárodnom práve. Toto miesto zaujal na viacerých konferenciách, ale hlavne na dvoch konferenciách v Haagu v roku 1899 a 1907 a na Londýnskej námornej konferencii v 1908 až 1909.
Renaul bol popredný arbiter. Medzi jeho písomné diela patria monografie špecializovaných tém medzinárodného práva.
Endotel

Endotel je vnútorná výstelka ciev a dutých orgánov.
Avrigus

Avrigus je darkambientová skupina zo Sydney, Austrálie. Vydali zatiaľ jedno EP a jeden plný album. V Máji 2007 Simon Gruer oznámil na ich oficiálnej stránke, že nový album ktorý bude mať názov "The Hidden Citadel" vyjde s veľkou pravdepodobnosťou v roku 2008.
História skupiny.
Avrigus má svoj pôvod v roku 1990, kedy hudobník zo Sydney Simon Gruer nahral niekoľko thrashmetalových skladieb. Nasledujúci rok založil skupinu s gitaristom Leifom Gregorym, bubeníkom Kaneom Jarvisom a basgitaristom Steveom Caruanaom. Ale zostava bola spolu iba na krátky čas. Gregory neskôr vystupoval v ďalších skupinách v Sydney ako boli Destrier, Aftermath a Dark Order. Jarvis a Caruana založili grindcorovú skupinu s názvom Vomit, ktorá sa neskôr premenovala na Volatile.
V roku 1993 Simon Gruer začal pracovať ako zvukový inžinier pre sydneyskú doom/death metalovú skupinu Cruciform, a neskôr na sklonku roka 1993 sa k skupine pridal keď odišiel ich basgitarista Daniel Moth. Simon hral na klávesy a prebral rolu hlavného vokalistu. Skupina nahrala dvoj-piesňové demo Paradox, ktorého jedna pieseň neskôr bola aj na Warhead Records kompilácii "Warhead Records Vol. 1" v roku 1995. Skupina tiež vydala jedno EP menom Atavism, na ktorom je 6 piesní. Medzičasom gitarista Cruciformu Tony Mulhearn predstavil Simona umelkyni a hudobníčke Judy Chiare, s ktorou potom spolu začali pracovať na hudobných nápadoch pre Avrigus. Cruciform sa už však rozpadol.
So zánikom Cruciformu mali teraz Simon a Judy viac času na Avrigus, a nahrali dve piesňe "As Ivy Groweth Green" a "The Final Wish", ktoré sa v roku 1997 objavili ako demo. Na ďalší rok vydavateľstvo Warhead Records vydalo EP menom "The Final Wish" ktoré obsahovalo 4 piesne. Judy tiež tvorila hosťa na albume zvanom "Dreamscapes" od sydneyskej doom metalovej skupiny Elysium.
Album "The Secret Kingdom" bol kompletný okolo januára 2000. Judy napísala väčšinu piesní, spievala a hrala na klavír. Simon prispel väčšinou hudby vrátane gitary, basmi, bubnami a klávesmi. Vydavateľstvo Avrigusu Warhead Records medzičasom skončilo, ale Judy zobrala kópie albumu spolu so sebou keď šla navštíviť Európu a Avrigus dostali ponuku na vydanie albumu od holandského vydavateľstva Hammerheart Records cez ich odnož Well of Urd. "The Secret Kingdom" bolo vydané v roku 2001. Odvtedy členovia Avrigusu vyjadrili nespokojnosť s vydavateľstvom (teraz už známe ako Karmageddon Media) kvôli ich zlyhaniu poskytovania poplatkov za tantiémy. Simon a Judy spolu hudbu už niekoľko rokov neskladali, a v máji 2007 Simon oznámil, že Judy už viac nie je členom Avrigusu.
Sylvie Guillemová

Sylvie Guillemová (*25. február 1965, Paríž, Francúzsko) je francúzska baletka a choreografka
Životopis.
Trénovala gymnastiku pod vedením svojej matky do svojich 11 rokov. Potom začala navštevovať baletnú školu parížskej opery a nakoniec sa pripojila k baletným súborom tejto spoločnosti, keď mala 16 rokov. V roku 1983 Guillem vyhrala zlatú medailu v medzinárodnej baletnej súťaži vo Varne. 29. decembra 1984, ako deväťnásťročná, sa stala hviezdou tejto spoločnosti po jej premiére Labutieho jazera. Dostala hlavnú rolu vo William Forsythovom balete "In The Middle, Somewhat Elevated" v roku 1987. V roku 1989 šokovala tým, že odišla z baletu Opéra National de Paris a stala sa hosťujúcim umelcom v londýnskom Royal Ballet.
Ekologizmus

Ekologizmus môže byť:
Dublin Area Rapid Transit

DART (z angl. Dublin Area Rapid Transit) je označenie pre vnútromestskú železničnú rýchlodráhu v Dubline. 
Spája príbrežné časti mesta s centrom, v stanici Howth Junction sa rozdeľuje na dve linky. Prvá vedie z Malahide cez Portmarnock (súpravy premávajú po hlavnej železničnej trati Belfast-Dublin-Rosslare), ku ktorej sa v stanici Howth Junction pripája trať z Howthu. Ďalej smeruje oblúkom na juh, prechádza centrom mesta a končí v meste Bray. Niektoré spoje pokračujú až do Greystones.
Na oboch tratiach je spolu 28 staníc (od severu na juh, r. 2009):
Na trati jazdia súpravy zelenej farby so žltými pásmi po bokoch a s bielym nápisom „DART“. Centrum mesta trať prekonáva viacerými viaduktami, najrušnejšie stanice sú Connoly Station, ktorá je zároveň železničným uzlom a Pearse Station. Poslednou vybudovanou stanicou je Grand Canal Dock Station. DART je jedným z nosných systémov dopravy v meste, avšak veľkou nevýhodou je obslužnosť limitovaného územia vo východnej časti mesta a relatívne nízka rýchlosť prepravy.
V januári 2010 bude otvorená nová stanica v priestore medzi stanicami Howth Junction a Portmarnock, Grange Road Station, ktorá bude obsluhovať novú obytnú štvrť Clongriffin s priľahlými územiami.
The Final Wish

The Final Wish je prvý album dark ambientovej skupiny Avrigus ktorý vydalo vydavateľstvo Warhead Records, ktoré už však okolo roku 2000 skončilo. Album bol vydaný v roku 1998.
The Secret Kingdom

The Secret Kingdom je druhý album dark ambientovej skupiny Avrigus ktorý vydalo vydavateľstvo Hammerheart Records cez ich odnož Well of Urd v roku 2001. Avšak členovia Avrigusu vyjadrili nespokojnosť s vydavateľstvom (teraz už známe ako Karmageddon Media) kvôli ich zlyhaniu poskytovania poplatkov za tantiémy.
Cisco IOS

Cisco IOS (pôvodne Internetwork Operating System) je operačný systém používaný na smerovačoch a prepínačoch firmy Cisco Systems. IOS je balíček smerovacích, prepínacích, prepojovacích a telekomunikačných funkcií pevne integrovaný do multitaskingového operačného systému. Prvý IOS napísal "William Yeager".
Cisco IOS má charakteristický príkazový riadok (CLI), ktorého štýl sa rozšíril do ostatných sieťových produktov. IOS CLI poskytuje pevnú množinu viacslovných príkazov - táto množina je určená „módom“, v ktorom sa užívateľ práve nachádza. „Konfiguračný mód“ poskytuje príkazy na zmenu systémovej konfigurácie, „mód konfigurácie rozhrania“ poskytuje príkazy na zmenu špecifickej konfigurácie pre dané rozhranie. Typický príkaz môže vyzerať ako codice_1 alebo codice_2.
Prehľad módov.
Na obrázku sú zobrazené základné módy a príkazy, ktorými je možné medzi nimi prechádzať.
Nicholas Grimshaw

Sir Nicholas Thomas Grimshaw (* 9. október 1939 Hove, Spojené kráľovstvo) je anglický architekt. 
Kariéra.
V rokoch 1959-1962 navštevoval "Edimburgh College of Art". Od roku 1962 do 1965 študoval na Architectural Association School of Architecture v Londýne. Vďaka štipendiu mohol v roku 1963 podniknúť študíjnu cestu do Švédska a v roku 1964 do USA. V roku 1965 získal diplom na "AA School" v Londýne. 
Od francúzskej "Société d'Architectes Diplomés par le Gouvernement" získal bronzovú medailu za jeden z troch najlepších diplomových projektov na AA. V roku 1967 sa stal členom RIBA. V rokoch 1965-1980 bol partnerom v londýnskej kancelárii "Terence Farrell". Vlastný ateliér založil v roku 1980 s názvom "Nicholas Grimshaw &amp; Partners". Od roku 1988 je členom "Chartered Society of Designers". V roku 1993 obdržal čestný doktorát na londýnskej "University of South Bank" a čestný titul "Commander of the British Empire" a v roku 1994 bol zvolený zástupcom predsedu AA, člen Kráľovskej akadémie a americkej AIA. 
Nicholas Grimshaw &amp; Partners.
Ateliér exceluje v dizajne a konštrukciách významných budov, ktoré sú jemne vytvorené aby pasovali svojmu účelu a pomohli obohatiť miestnu komunitu. Už vyše 25 rokov si ateliér zakladá celosvetovú reputáciu pre racionálny stavebný dizajn a dômyselné využitie materiálov. Ateliér funguje celosvetovo, s kanceláriami v Londýne, New Yorku a Melbourne, zamestnáva 160 ľudí. Ich portfólio zahŕňa rozdielne odvetvia, s veľkými skúsenosťami v dopravno-priemyselnom odvetví, umení a konštrukciach pre voľný čas vo veľkej mierke. Grimshawove zasvätenie vysokej kvalite dizajnu je prvoradé či už pracuje na nízko nákladových štruktúrach alebo na nákladných stavbách s množstvom technických špecifikácií. Ateliér je zaviazaný k pochopeniu klientových potrieb a pracuje s reálnym rozpočtom a časovým plánom. Grimshawove stavby sú vybudované s najväčšou pozornosťou na detail a ateliér sa zostáva starať o svoje budovy, tak že uspokojujú klientov aj s nadchádzajúcimi rokmi.
Ateliér verí vo svoju zodpovednosť voči svojej práci a jej príspevkom do zlepšenia celosvetového životného prostredia. V 2000, Grimshaw sa stal prvým významným architektonickým ateliérom, ktorý splnil ISO 14001 , štandard týkajúci sa životného prostredia a pokračuje s používaním v jeho vlastnom audite systému životného prostredia, EVA, ktorý umožňuje zamestnancom zlepšiť Grimshawove stavby. Najnovšia CAD technológia je použitá vo všetkých jeho kanceláriách. Ateliér má vysoko vyvinutý manažment s certifikátom ISO 9001 posledných 5 rokov.
Tetraetylolovo

Tetraetylolovo (skratka TEO) je organokovová zlúčenina so vzorcom . Kedysi známe aditívum do benzínu proti detonačnému spaľovaniu sa z nich začalo vo veľkom odstraňovať kvôli toxicite olova a jeho nepriaznivým účinkom na katalyzátory. Stále sa však používa ako aditívum do leteckého paliva do piestových spaľovacích motorov, ktoré poháňajú lietadlá.
Výroba.
Tetraetylolovo sa vyrába reakciou chlóretánu so sodno-olovnatou zliatinou.
Používal sa ako antidetonačná prísada do benzínov na zlepšenie ich oktánového čísla. Kvôli jeho nebezpečným účinkom na zdravie by sa nemal používať, pretože pri jeho spaľovaní vzniká okrem oxidu uhličitého aj olovo:
Toto olovo môže ďalej oxidovať za vzniku napríklad oxidu olovnatého:
Bezpečnosť.
Preniká cez kožu a zapríčiňuje ochrnutie nervovej sústavy.
Eden Project

Eden Project je veľký environmentálny komplex v Cornwalli v Spojenom kráľovstve. Projekt sa nachádza 2 km od mesta St Blazey a 5 km od väčšieho mesta St Austell. 
Charakteristika komplexu.
"The Eden Project", vitrína pre globálnu biologickú rozmanitosť, je jeden z najinovatívnejších a vysoko profilových "Miléniových projektov". Je to najväčší rastlinný kryt na svete postavený najľahším a najekonomickejším možným spôsobom. Jeho rozvoj reprezentuje znateľné zlepšenie životného prostredia miesta kde je postavené, jamy kde sa ťažila hlina na porcelán a ostatného okolia.
Projekt bol postavený v dvoch fázach: 
Nicholas Grimshaw &amp; Partners Ltd boli prizvaní aby navrhli schému v roku 1996 na základe výhry za medzinárodný terminál na stanici Waterloo. Prototyp pre biomasu bol inšpirovaný kľukatým a asymetrickým tvarom budovy Waterloo station. Nakoniec bol zmenený počas detailného plánovania kvôli nerovnému povrchu jamy pretože sa tam nedal vhodne umiestniť plánovaný tvar oblúku a širokej konštrukcie. Upravený tvar sa rozvinul ako spolupráca sérií úprav v pracovnom trojdimenzionálnom počítačovom modeli medzi architektmi, inžiniermi a dodávateľmi. Teraz hotový, reprezentuje perfektné naplnenie podľa vízie Buckminster Fuller maximálneho uzavretého priestoru na minimálnej ploche. Biomasa, ako je postavená, je tvorená sekvenciou 8 spojených geodézických dómov zberajúcich asi 2,2 hektárov plochy. Tieto "Bucky balls" (pomenované podľa Fullera) majú veľkosť od 18 m do 65 m v polomere podľa rastlinstva aké je v nich. Forma sa prispôsobuje funkcii, podľa vyjadrenia klienta, na pritiahnutie celosvetovej pozornosti ľudstva na závislosť na rastlinstve.
Iné projekty.
Stavebný výkres

Stavebný výkres je špecializovaný technický výkres v odbore stavebníctva. Zobrazuje 
stavebné objekty zvyčajne pravouhlým premietaním na pôdorysňu a nárysňu. Keďže stavebný objekt je priestorová konštrukcia s členitým usporiadaním vnútorných priestorov, na vyjadrenie jeho konštrukčného a funkčného riešenia musí byť jeho zobrazenie na výkresoch súčasne v pôdorysoch, rezoch a v pohľadoch.
Simon Gruer

Simon Gruer (* 1974, Sydney, Austrália) je austrálsky hudobník, ktorý momentálne účinkuje v dark ambientovej skupine Avrigus. Simon takisto hral v skupine Cruciform, ktorá sa však rozpadla okolo roku 1995.
Akustický skrat

Akustický skrat priamovyžarujúceho elektroakustického meniča je zrušenie akustického tlaku vyvolaného dopredným kmitom membrány reproduktora akustickým podtlakom, ktorý vytvorila táto membrána na svojej opačnej strane.
Skrat jedného zdroja.
Priamovyžarujúce reproduktory potrebujú pre svoju správnu činnosti ozvučnicu. Kmitavý osový (predozadný) pohyb membrány reproduktora vytvára akustický tlak na obidvoch stranách membrány, ale s opačnou fázou, čiže v okamihu vzniku akustického pretlaku na jednej strane vzniká fázovo opačný podtlak na strane druhej. Zvukové vlny s vlnovou dĺžkou väčšou ako je priemer membrány vyrovnávajú pretlak a podtlak a pre túto frekvenciu nastáva akustický skrat. Aby sa tomuto akustickému skratu zabránilo, upevňuje sa reproduktor na dosku zvanú ozvučnica. Táto doska predlžuje vzdialenosť medzi prednou a zadnou stranou membrány a tým posúva hraničnú frekvenciu, pri ktorej nastáva akustický skrat smerom k nižšej frekvencii. Inou možnosťou riešenia akustického skratu je uzatvorenie priestoru za zadnou časťou membrány, alebo otočenie fázy tlaku.
Skrat viacerých zdrojov.
Inou možnosťou akustického skratu je protifáza (akustický tlak vyvolaný iným zdrojom zvuku ale v opačnej fáze). 
Ako chyba vzniká, keď sú satelity v reproduktorovej sústave zapojené s navzájom opačnou fázou a prehrávajú rovnaký, alebo podobný zvuk. Jeden reproduktor v danom okamihu kmitá dopredne, druhý opačne. Fázy sa navzájom vyrušia, a reprodukovaný zvuk výrazne stráca na sile a zafarbení hlavne pri prehrávaní nízkych tónov.
Ako žiadúci efekt sa akustický skrat využíva pre elimináciu predpovedateľného akustického vlnenia, alebo ak poznáme presnú vzdialenosť od zdroja zvuku a využijeme skutočnosť, že zvuk sa šíri pomalšie ako elektronický signál. Vytvorením protifázy zvuku (hluku) na rovnakých frekvenciách zvuk stlmíme, resp. eliminujeme. Tento efekt sa používa napr. vo helikoptérach, kedy sa do slúchadiel pilotov reprodukuje v protifáze hluk motora.
Judy Chiara

Judy Chiara je austrálska hudobníčka a bývalá členka skupiny Avrigus, ktorú opustila v roku 2007.
Warhead Records

Warhead Records bolo nezávislé nahrávacie vydavateľstvo založené v Sydney v Austrálii, ktoré sa špecializovalo na vydávanie albumov od austrálskych heavy metalových skupín. Bolo vytvorené v roku 1992 britským migrantom Bradom Simsom, ktorý začal predávaním demonahrávok miestnych skupín na heavy metalových prehliadkach v sydneyskom lewishamskom hoteli. Vo februári 1993 Warhead Records vydali ich prvú nahrávku, EP "Atavism" sydneyskou doom/death metalovou skupinou Cruciform, ktorej bol Brad Sims aj manažér. Po šiestich mesiacoch nasledoval album "Fear of the Future" od skupiny Neophobia. Začiatkom roku 1996 bolo vydavateľstvo pomerne dosť známe medzi heavy metalovým spektrom. Väčšina ich skupín boli zo Sydney, aj keď niektoré skupiny boli z iných miest, ako napríklad Psychrist z Canberry, Manticore z Wagga Wagga, Misery z Brisbane a Epitaph z Perthu. Spolu s ich CD nahrávkami Warhead Records tiež pôsobila ako demový distribučný servis pre niekoľko skupín. V roku 1995 bolo viacero z týchto zozbierané pre kompiláciu albumu "Warhead Records Vol. 1".
Warhead Records išli v tandeme s Hammerhouse; CD obchodom v Sydneyskom predmestí Parramatty, ktorý predával undergroundovú heavy metalovú hudbu a iný tovar z celého sveta. V roku 1998 vydavateľstvo tiež začalo vydávať časopis "In Your Face", ktorý mal však iba 4 vydania.
V polovici roka 1999, s viacerými albumami ktoré stále čakali na vydanie, Warhead Records neočakávane ukončili činnosť. Zostávajúce skupiny boli donútené hľadať iných vydavateľov. Značka oficiálne skončila v roku 2001.
Cruciform

Cruciform je doom/deathmetalová skupina, ktorá začínala v roku 1990, ale trvala iba 5 rokov a potom sa skupina rozpadla. V roku 1994 odišiel zo skupiny Daniel Moth, ktorého nahradil Simon Gruer (momentálny člen skupiny Avrigus). Na ich EP "Atavism" s nimi spolupracoval Nigel Glassay.
Medveď grizly

Medveď grizly alebo presnejšie medveď hnedý grizly ("Ursus arctos horribilis") alebo ľudovo grizly je severoamerický poddruh medveďa hnedého ("Ursus arctos") z čeľade medveďovité ("Ursidae").
Opis.
Medvede grizly dosahujú hmotnosť od 180 do 680 kilogramov a výšku 2,44 metrov v stoji. Samec je približne 1,8-krát ťažší ako samica, je to príklad sexuálneho dimorfizmu. Dimorfizmus udáva, že veľkosť je dôležitým znakom v možnosti samca úspešne sa uchádzať o samicu. Ich farba je rôzna, podľa geografického miesta, kde sa grizly nachádza, existujú grizly od blond do tmavohnedej, až čiernej farby. Od ostatných medveďov hnedých sa odlišujú dlhšími pazúrmi a lebečným profilom, ktorý sa podobá na medvede ľadové.
Grizly má veľký hrb na ramenách, ktorý je tvorený zo svalov, ktoré pomáhajú predným končatinám pri hrabaní. Jeho hlava je veľká a guľatá s vyhĺbenou tvárou. Aj napriek masívnej veľkosti medvede grizly dokážu dosahovať rýchlosť až /h.
Bežne je samotárom, v pobrežných oblastiach sa zhromažďuje popri prúdoch riek, kde chytá lososy. Každý druhý rok samice rodia jedno až štyri mláďatá, ktoré sú malé a vážia približne 500 gramov.
Rozšírenie.
Medvede grizly obývajú časti Severnej Ameriky od Aljašky, cez západnú časť Kanady až na severozápad Spojených štátov, vrátane štátov Idaho, Montana, Washington a Wyoming. Nachádza sa aj v národných parkoch Yellowstone a Grand Teton, ale obvykle sa zdržuje v Kanade.
V minulosti žil medveď grizly v celej Severnej Amerike až po Texas, no v dôsledku lovu a ničenia životného prostredia z väčšiny tohto územia vymizol. Preto je zákonom chránený. V súčasnosti žije v Severnej Amerike približne 60 000 medveďov grizly.
Potrava.
Aj keď sa medvede nachádzajú v rade mäsožravce, sú všežravcami, pretože prijímajú mäso aj rastliny. Sú známe tým, že lovia väčšie živočíchy, ako sú los obyčajný, jelene, ovce, soby a medvede čierne. Jedia tiež ryby, hlavne lososy, pstruhy a ostrieže. Medvede grizly tiež bez váhania hľadajú potravu, ktorá môže s nimi vyvolať konflikt, akými sú človek alebo vlk.
MPI

MPI môže byť:
Komícia

Komícia alebo snem alebo (nepresne) ľudové zhromaždenie () bolo v starovekom Ríme zhromaždenie všetkých občanov, ktoré malo rozhodovacie a zákonodarné právomoci. Bola to základná politická inštitúcia, ktorá zabezpečovala výkon politickej moci občanom. Najstaršie komície vznikli už v kráľovskom období a pretrvali cez obdobie republiky a čiastočne existovali aj v období cisárstva.
Politický systém starovekého Ríma bol založený na priamej demokracii, čiže, ak chcel občan rozhodovať o nejakej politickej záležitosti alebo sa zapojiť do politického rozhodovania, musel sa osobne zúčastňovať na komíciách. V priebehu vývoja starovekého Ríma sa postupne vytvorilo niekoľko komícií, ktoré rozhodovali o rôznych záležitostiach:
Jednotlivé snemy tvorili základné politické inštitúcie, čo bolo vyjadrené aj v hesle S.P.Q.R. – "Senatus populusque Romanus", kde práve "populus Romanus" bol predstavovaný jednotlivými snemami.
Kúrijný snem

Kúrijný snem (lat. "comitia curiata") bolo najstaršie zhromaždenie rímskych občanov v starovekom Ríme. Existoval už v období kráľovského Ríma a občania sa schádzali na sneme podľa tzv. kúrií ("curia"). Jednotlivé rodiny vytvárali rody, desať rodov tvorilo kúriu.
Kúrijný snem bol pomocným orgánom kráľa a prenášal rozhodnutia kráľa do rodov a rodín. V polovici 6. storočia pred Kr. bol kúrijný snem zatlačený do úzadia novým snemom, ktorý vytvoril šiesty rímsky kráľ Servius Tullius – stotinovým snemom, založenom na majetkovom cenze – občania boli rozdelení a schádzali sa podľa veľkosti majetku. Kúrijný snem si udržal rozhodovanie v rodových záležitostiach a niektorých mimoriadnych prípadoch (otcovražda).
Katedrála Najsvätejšej Trojice

Katedrála Najsvätejšej Trojice môže byť:
Tribútny snem

Tribútny snem patril k významným politickým inštitúciám starovekého Ríma. Občania sa na ňom schádzali podľa územnej príslušnosti. Snem vznikol v kráľovskej dobe a pretrval až do cisárskeho obdobia.
Vytvorenie tribútneho snemu sa pripisuje šiestemu rímskemu kráľovi Serviovi Tulliovi. Mesto Rím rozdelil na štyri územné časti – štvrte ("tribus") a občania sa schádzali na tomto sneme podľa toho, v ktorej štvrti bývali. V období rímskej republiky sa začal počet územných častí zvyšovať tak, ako sa rozširovalo územie Rímskej ríše. Popri pôvodných štyroch mestských štvrtiach vzniklo postupne až 35 vidieckych územných častí, čo umožnilo zaradiť do politického systému aj nové podmanené obyvateľstvo, ktorému boli udelené obmedzené občianske práva, alebo sa na politickom živote mohli zúčastňovať rímski občania, ktorí si plnili vojenské povinnosti v kolóniách ("colonia"). Rímska ríša bola podľa tribuí ("tributim") rozdelená aj v císárskom období.
Tribútne snemy rozhodovali o regionálnych záležitostiach, mali veľký význam pri spravovaní rímskych miest na území ríše (kolónie alebo municípiá).
Čau-čau

Čau-čau je plemeno psa uznané v FCI v kategórii 5 pod číslom 205. Pochádza z Číny, v ktorej je pomenovaná "Sung-š' čchüan" (pchin-jin: "sōngshī quǎn" 鬆獅犬), doslovne preložené ako "pes tlstý lev". Čau-čau je považovaný za model podľa ktorého boli vytvorené tradičné kamenné sochy ochrancov budhistických chrámov a palácov.
Vzhľad.
Čau-čau je statný pes s mohutnou hrivou okolo krku a malými trojuholníkovými, v špičke zaoblenými ušami, ktorého telesná stavba je z profilu štvorcového tvaru. Jeho srsť je hustá, obsahujúca jemné aj drsné štetiny. Farba srsti môže mať päť odtieňov: červený, čierny, modrý, škoricový a krémový. Škvrnití, viacfarební jedinci sú považovaní za odchýlku od štandardu tohto psieho plemena. Významným znakom tejto rasy je neobvyklý modro-čierno/ fialový jazyk a priamo stavané zadné nohy, ktoré podmieňujú jeho charakteristický spôsob chôdze.
Furby

Furby je elektronická hračka, ktorá predstavuje malého chlpatého tvora s veľkými ušami. Na trh ho uviedla firma Tiger Electronics v roku 1998. Hračka reaguje na svetlo, zvuk, polohu, dotyky a prítomnosť ďalších Furby. Sama hovorí a pohybuje sa. Software simuluje jej postupný vývoj a učenie.
Zlatá lopta France Football

Zlatá lopta alebo Ballon d'Or je futbalové ocenenie udeľované magazínom "France Football" od roku 1956.
História ankety.
Ocenenie bolo pôvodne určené najlepšiemu futbalistovi Európy v uplynulom kalendárnom roku. Pôvodne mohli v ankete bodovať len hráči z Európy, od roku 1995 aj hráči z iných kontinentov, pôsobiaci v európskych futbalových kluboch. Prvým mimoeurópskym víťazom ankety sa stal Libérijčan George Weah. V roku 2010 došlo k spojeniu ankety s anketou Futbalista roka FIFA s novým názvom Zlatá lopta FIFA, od roku 2016 sa obe ankety vyhlasujú znovu samostatne. V roku 2020 sa výsledky ankety nevyhlasovali z dôvodu pandémie COVID-19.
V roku 2022 ohlásili organizátori ankety zmenu pravidiel, ocenenie sa už po novom udeľuje za výkony dosiahnuté v za uplynulú sezónu a nie za výkony počas kalendárneho roka.
Rekordérom ankety je Lionel Messi, ktorý v roku 2023 získal už ôsme prvenstvo, päťkrát triumfoval Portugalčan Cristiano Ronaldo. Trikrát získali prestížne ocenenie Holanďania Johan Cruyff a Marco van Basten a Michel Platini z Francúzska. V histórii ankety zvíťazil jediný raz brankár, v roku 1963 legendárny Lev Jašin, spomedzi obrancov boli úspešní dvakrát "Cisár" Franz Beckenbauer, raz Matthias Sammer a Fabio Cannavaro. Dvakrát získali Zlatú loptu českí futbalisti, v roku 1962 Josef Masopust a v roku 2003 Pavel Nedvěd.Zo Slovákov sa najvyššie, na šiestom mieste v roku 1976 umiestnil Anton Ondruš, kapitán majstrov Európy 1976 z Belehradu. 
V rámci slávnostného vyhlasovania výsledkov ankety sa udeľujú aj iné ocenenia: Zlatá lopta pre najlepšiu futbalistku (od roku 2018), Trofej Raymonda Kopu (od 2018), Trofej Leva Jašina (od 2019), Trofej Gerda Müllera (od 2021), Cena pre najlepší klub v kategórii mužov a žien, Cena pre najlepšieho trénera.
Viacnásobní víťazi.
V prehľade sú uvedení víťazi ankety, ktorí v iných rokoch bodovali aj na druhom a treťom mieste
"Zvýraznení hráči sú stále aktívni."
Slováci a Zlatá lopta.
V ankete Zlatá lopta bodovali aj viacerí slovenskí futbalisti. Najčastejšie, trikrát sa v bodovaní objavilo meno Andreja Kvašňáka, rodáka z Košíc, ktorý najúspešnejšie obdobie svojej kariéry prežil v Sparte Praha. V roku 1976 po zisku titulu majstrov Európy bodovali v ankete traja Slováci, Anton Ondruš a Marián Masný dokonca v prvej desiatke najlepších európskych futbalistov.
Adria Airways

Adria Airways bol slovinský národný letecký dopravca so sídlom v Ľubľane. Spoločnosť bola členom aliancie Star Alliance. Pravidelne lietala do viacerých miest Európy a prevádzkovala aj charterové lety do Európy a na Blízky východ. Hlavnú základňu mala na Letisku Jože Pučnika v Ľubľane.
Spoločnosť bola založená v roku 1961 pod názvom "Adria Aviopromet". Spočiatku lietala so strojom Douglas DC-6 a uskutočňovala iba charterové lety. Neskôr spoločnosť kúpila od KLM ďalšie DC-6. V roku 1968 zmenila názov na "Inex-Adria Airways" a predstavila svoje prvé prúdové lietadlo, Douglas DC-9.
Giancarlo Judica Cordiglia

Giancarlo Judica Cordiglia (* 30. september 1971, San Maurizio Canavese, Turín, Taliansko) je taliansky komik, charakterný herec, komentátor a zabávač, známy vďaka jeho roli v televíznom programe "Melevisione" na "Raitre" (ako Gnomo Ronfo) a jeho role v seriáli "RIS Delitti Imperfetti" (ako Kapitán Bruno Corsini).
Klas Pontus Arnoldson

Klas Pontus Arnoldson (* 27. október 1844, Göteborg, Švédsko – † 20. február 1916, Štokholm) bol švédsky žurnalista, politik a presvedčený pacifista, ktorý v roku 1908 získal Nobelovu cenu za mier. 
Bol zakladajúcim členom a prvým predsedom "Svenska freds- och skiljedomsföreningen" ("Švédskej mierovej a arbitrážnej spoločnosti").
V roku 1890 sa zaslúžil o mierové vyriešenie konfliktu medzi Švédskom a Nórskom.
Howard Phillips Lovecraft

Howard Phillips Lovecraft (* 20. august 1890, Providence, Rhode Island, USA – † 15. marec 1937, Providence) bol americký autor sci-fi, fantasy a hororov.
Zomrel vo veku 46 rokov na rakovinu tenkého čreva.
Hekaba (tragédia)

Hekaba alebo Hekabé (gr. Hekabé) je tragédia, ktorú napísal Euripides približne v roku 424 pred Kr.
Euripides toto dielo venoval Priamovej manželke jednu zo svojích najlepších drám. Tragédia Hekaba bola prvýkrát uvedená okolo roku 424 pred Kr. Boli to roky krvavej vojny Atén a Sparty, tzv. peloponézske vojny. Euripides využil vo svojej tragédii isté motívy a mýty neznáme nielen Iliade, ale čiastočne protichodné jej výpovediam.
Dej.
Scéna predstavuje morské pobrežie. Na ňom sa rozložil tábor Achájcov. Vedľa jedného stanu sa zjavuje prízrak mládenca. Jeho slová sú úvodom do hry: Prichádzam z ríše mŕtvych. Volám sa Polydoros. Som synom Priama a Hekaby, Kissovej dcéry. Môj otec, keď už hrozil Tróji neodvratný zánik, poslal ma do domu svojho priateľa Polymestora, tráckeho kráľa, vládcu na tomto polostrove Chersonesos. Spolu so mnou poslal potajomky aj mnoho zlata aby po páde Tróje jeho deťom, ak zostanú nažive, nehrozila bieda. A otecc vybral práve preto mňa, že som bol najmladší a ešte neschopný nosiť zbraň. Ale keď Tróju dobyli, onen Polymestor, otcov priateľ, mňa nešťastníka zamordoval, aby sa mohol zmocniť zlata. Moju mŕtvolu hodil do mora. Odvtedy ma vlny nosia raz k samému brehu, inokedy do hĺbin. A teraz už tretie ráno jedno za druhým túlam sa pri pobreží Chersonesu, kde býva matka. Lebo sa stalo, že keď Achájci vracali od Tróje, tuná museli zastaviť svoje lode. Tak im prikázal Achillov prízrak, ktorý zbadali nad jeho hrobom. Hrdina požiadal, aby jeho tieňu obetovali jednu zo zajatkýň, moju sestru Polyxenu. A tak sa aj stane!Spolubojovníci mu dožičia tento dar! Ešte dnes zahynie moja sestra. A matka Hekaba dnes uvidí dve mŕtvoly svojich detí – dcérinu
a moju. Vynorím sa totiž z morských hlbín pri nohách niektorej otrokyne. Uprosil som vládcov podsvetia, aby som mohol spočinúť v hrobe, pochovaný matkinou rukou! Polyxenina smrť vypĺňa prvú časť drámy Hekaba. Keď služobnice odchádzajú na pobrežie, aby umyli zakrvavenú mŕtvolu dievčaťa, začína sa druhá časť. Jedna z nich sa vracia a nesie na rukách Polydorovo telo.
Vlny ho vyhodili na piesok pri samých nohách otrokyne. Nešťastná matka si pripomína pochmúrnu nočnú moru, ktorá jej zvestovala, že vrahom je Polymestor. So súhlasom kráľa Agamemnóna zvábia ho do svojho stanu spolu s jeho deťmi. S pomocou trójskych žien vykonajú strašnú pomstu: najprv pred otcovými očami zabijú deti a potom oslepia jeho. Tragédia sa končí čudnou veštbou. Polymestor, šalejúci od bolesti a nenávisti, kričí, že Hekaba sa premení na suku a jej mohylu budú ľudia volať Psí hrob.
Aural Vampire

Aural Vampire sa skladá z Exo-Chiky a Ravemana. Pochádzajú z Tokia, Japonska, a zameriavajú sa hlavne na Synthpop a Darkwave žánre, ale občas aj ten Industrial. Dvojica mala ísť v decembri, 2007 na turné v Berlíne, ktoré sa však nakoniec kvôli určitým problémom nekonalo. Ocitli sa však už na nemeckom magazíne "Astan Magazine" a magazíne "The DOSE ". Ich prvý plný album "Vampire Ecstasy" bol vydaný v roku 2004
Externé odkazy.
Oficiálna stránka 
Myspace profil
Aural Vampire na J-Music Ignited