burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Voľby do Národného zhromaždenia 1925

Voľby do Národného zhromaždenia republiky Česko-slovenskej boli v poradí druhé parlamentné voľby, ktoré sa uskutočnili v období medzivojnového Česko-Slovenska. Konali sa 15. novembra 1925. Prebehli súčasne do oboch komôr Národného zhromaždenia, do poslaneckej snemovne i senátu. Prvýkrát sa uskutočnili na území celého štátu.
Dopady volieb.
Voľby priniesli zásadnú zmenu rozloženia politických síl. Celoštátnym víťazom volieb sa stala agrárna strana. Tesne za ňou sa umiestnili komunisti, pre ktorých išlo o prvé celoštátne voľby. Obrovský prepad zaznamenala sociálna demokracia, ktorá z prvého miesta v roku 1920 klesla na 4. miesto. Na území Slovenska suverénnym spôsobom zvíťazila HSĽS.
Valická pahorkatina

Valická pahorkatina je geomorfologickou časťou Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie medzi nivami riek Rimava, Blh a Turiec v okrese Revúca a Rimavská Sobota. 
Polohopis.
Územie zaberá východnú časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie strednú časť Rimavskej kotliny. Východne, južne a západne susedia Gemerské terasy, severne Pokoradzská tabuľa, Železnícke predhorie a Blžská tabuľa a severovýchodne Licinská pahorkatina. Západnú časť územia odvodňujú prítoky Rimavy, strednú časť prítoky Blhu a východnú prítoky Turca, všetky v povodí rieky Slaná. V severnej časti je vybudovaná vodná nádrž Teplý Vrch, ktorej okolie je vyhľadávanou rekreačnou lokalitou. 
Valická pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresov Rimavská Sobota a Revúca. Z významných sídiel sa tu nachádzajú Zacharovce, Veľký Blh a Kaloša a Valice, ktoré dali tejto časti Rimavskej kotliny meno. Územím vedie rýchlostná cesta R2 a cesta I/16 z Lučenca do Rožňavy.
Chránené územie.
V severnej časti sa nachádza chránený areál Hikóriový porast, v strednej prírodná rezervácia Horný Červený les, v južnej Ťahan a v západnej Pokoradzské jazierka.
Turizmus.
Pahorkatina je pre turistov zaujímavá predovšetkým kvôli historickým pamiatkam, stredovekým gemerským kostolom. V severnej časti sa nachádza rekreačná oblasť Teplý Vrch, kam smerujú viaceré značené turistické chodníky. Západnou časťou územia vedie z Rimavskej Soboty červeno značený Chodník Márie Széchy z Fiľakova na Muránsky hrad.
Holarchia

Holarchia je sústava vzťahov medzi holónmi, v ktorej platí, že "holón" je časť aj celok zároveň. Termín vytvoril Arthur Koestler v knihe "The Ghost in the Machine" z roku 1967.
Holarchia je považovaná za formu hierarchie; hierarchia má však podľa definície absolútny vrchol aj spodok. Pri holóne to však nie je logicky možné, pretože je zároveň celkom aj časťou. „Hierarchický vzťah“ medzi holónmi na rôznych úrovniach možno rovnako zmysluplne opísať termínmi ako „dovnútra a von“, „hore a dole“ alebo „vľavo a vpravo“; možno všeobecnejšie sa dá povedať, že holóny na jednej úrovni sú „zložené alebo tvoria“ holóny alebo časti inej úrovne. Príkladom môže byť holarchický vzťah (subatomárne častice ↔ atómy ↔ molekuly ↔ makromolekuly ↔ organely ↔ bunky ↔ tkanivá ↔ orgány ↔ organizmy ↔ spoločenstvá ↔ spoločnosti), kde každý holón je „úrovňou“ organizácie a všetky v konečnom dôsledku popisujú tú istú množinu (napr. určitý druh hmoty). Vrchol môže byť dnom, dno môže byť vrcholom a podobne ako vo fraktále môžu byť zákonitosti zjavné na jednej úrovni podobné zákonitostiam na inej úrovni.
Stugna-P

Stugna-P je ukrajinská protitanková zbraň vyvinutá Štátnou Kyjevskou konštrukčnou kanceláriou Luč. Je určená proti stojacim a mobilných obrneným vozidlám, ale je schopná ničiť aj nízko letiace vzdušné ciele ako vrtuľníky.
Vývoj.
Konštrukčná kancelária Luč sa od čias Sovietskeho zväzu zaoberala vývojom automatizovaných systémov, hlavne elektronikou pre civilné a vojenské účely. Túto činnosť neukončili ani po rozpade ZSSR a vzniku Ukrajiny.
Prvá Stugna bola prakticky kópiou sovietskej protitankovej strely 9K116 Kastet. Táto 100 mm raketa však vlastnosťami výrazne zaostávala za svojou predlohou. Preto sa v roku 2005 začal vývoj plnohodnotného kompletu pre armádu, ktorý mal mať podobné vlastnosti ako ruská protitanková strela Kornet. V roku 2010 prešli prvé systémy vojenskými skúškami a 12. apríla 2011 bola Stugna-P zavedená do služby. Dňa 20. marca 2015 spustil štátny koncern Ukroboronprom sériovú výrobu kompletov Stugna-P. V októbri 2015 dostali Ozbrojené sily Ukrajiny a Národná garda ľahký mobilný protitankový komplet Stugna na platforme štvorkolky CFmoto Tracker 800. V septembri 2018 sa zistilo, že Ukrajina dostala viac ako 100 termovíznych kamier Aselsan Eye-Lr S, ktoré mali byť určené na výrobu systému Stugna-P.
Charakteristika.
Odpaľovacia jednotka Stugna-P pozostáva zo statívu, kontajnera s raketou, navádzacieho zariadenia a počítača, ktorý slúži na riadenie všetkých palebných operácií. Tento počítač umožňuje operátorovi diaľkovo ovládať odpaľovaciu stanicu z bezpečnej vzdialenosti až 50 m. Laserový navádzací zameriavací systém PN-I je možné použiť počas dňa aj noci a má dosah 50 až 5 000 m. PN-I váži 17,2 kg a obsahuje televízny sledovací a zameriavací systém, laserový zameriavač, laserový navádzací systém a riadiaci systém osí rakety.
Stugna-P môže odpaľovať strely 130 mm a 152 mm, z ktorých najbežnejšie sú riadené strely RK-2S, RK-2OF, RK-2M-K a RK-2M-OF. Môžu byť vybavené rôznymi typmi hlavíc vrátane tandemových kumulatívnych, vysoko výbušných fragmentačných alebo termobarických. Raketa STUGNA využíva navádzanie pomocou poloaktívneho laserového lúča a so svojou tandemovo tvarovanou hlavicou je schopná preraziť až 800 mm výbušného reaktívneho pancieru. Raketa môže zasiahnuť ciele od 100 do 5 000 m, pričom čas letu pri maximálnom dostrele nepresahuje 14,3 sekundy. Raketa má dĺžku 1 360 mm a hmotnosť 29,5 kg.
Nasadenie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
Podľa zverejnených informácií bol systém Stugna-P použitý v lete 2014 pri obrane Luhanského letiska a taktiež pri obrane Doneckého letiska. Dňa 30. januára 2019 bola Stugna-P úspešne použitá v Luhanskej oblasti na zničenie bojového vozidla MT-LB s nainštalovaným protilietadlovým systémom ZU-23-2.
Dňa 5. apríla 2022 zostrelili Ukrajinci pomocou rakety Stugna-P ruský bojový vrtuľník Ka-52. Dňa 25. apríla 2022 sa ukrajinským vojakom podarilo pomocou jedného systému Stugna-P zničiť štyri ruské tanky v priebehu štyroch minút. Hoci má Stugna-P uvádzaný maximálny dolet , jeden z ukrajinských vojakov uviedol, že v auguste 2022 sa mu podarilo zničiť ruský tank až na vzdialenosť .
Čičavka

Čičavka (iné názvy: čičo(v)ka, čičóka) môže byť:
Čičavka môže byť aj jeden z názvov potoka Čičava na východnom Slovensku, pozri Čičava (potok)
Zemské jablko

Zemské jablko (kalk z nemeckého slova Erdapfel) môže byť:
Macov vrch

Macov vrch () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severovýchodne od Tisovca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Muráň a Muránska Lehota a juhozápadne ležiaci Tisovec. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina.
Opis.
Macov vrch leží na juhu strednej časti Muránskej planiny. Severne sa nachádza Ostrica (), Kľak (), Vrbiarka () a Pavelková (), východne Cigánka (), Radzim (), Kohút () a Krížna poľana (), južne Tri chotáre (), Tŕstie () a Ostrá () a západne Šarkanica (), Hajnáš () a Vysoký vrch (). Oblasť odvodňujú prítoky Lehotského potoka do rieky Muráň v povodí Slanej. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. Juhovýchodne prechádza cesta II/531 z Tisovca do Muráňa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné ojedinele pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier, Stolických a Veporských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no západným smerom z Tisovca vedie hrebeňom zeleno značený turistický chodník na Ostricu.
Olivera Nakovska-Bikova

Olivera Nakovska-Bikova (, * 22. november 1974, Bitola, Severné Macedónsko) je severomacedónska reprezentantka v športovej streľbe. Na Letných paralympijských hrách 2012 v Londýne získala zlatú medailu.
Športová činnosť.
Svoju prvú medzinárodnú súťaž absolvovala v roku 2001. V chorvátskom Záhrebe sa stala európskou šampiónkou. V roku 2022 získala svoju prvú zlatú medailu zo svetového šampionátu v miešanej súťaži 50 m pištoľ SH1. V roku 2022 sa opäť stala európskou šampiónkou, tentokrát v nórskom meste Hamar.
Paralympijské hry.
Zúčastnila sa Letných paralympijských hrách 2008 v Pekingu kde získala 5. miesto v kategórii P2 vzduchovka žien SH1 na 10 m. Na Letných paralympijských hrách 2012 v Londýne získala zlatú medailu v kategórii P2 vzduchovka žien SH1 na 10 m. Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala 7. miesto v rovnakej kategórii a 4. miesto v zmiešanej kategórii 50 m pištoľ SH1. Na Letných paralympijských hrách 2020 v Tokiu (v roku 2021) získala 6. miesto so vzduchovkou, v súťaží s pištoľami skončila v kvalifikácii.
MATADOR (protitanková zbraň)

MATADOR je protitanková zbraň vyvinutá Singapurom, Izraelom a Nemeckom koncom 90. rokov 20. storočia. Názov MATADOR vznikol zo slovného spojenia "Man-portable Anti-Tank, Anti-DOoR", čo vyjadruje, že zbraň je určená nielen na ničenie obrnených cieľov, ale aj na prerazenie opevnených bodov z betónu.
Vývoj.
Vývoj MATADORu iniciovali koncom 90. rokov firmy Singapore Technologies Kinetics a nemecká Dynamit Nobel Defence na žiadosť singapurských ozbrojených síl. Program čoskoro upútal pozornosť aj Izraelských obranných síl, ktoré mali veľký záujem o získanie takejto zbrane. Preto sa krátko na to k programu pridala aj izraelská spoločnosť Rafael Advanced Defense Systems. Program napredoval rýchlo a prvé exempláre MATADORu boli dodané singapurskej armáde v roku 2000. Dodávky MATADORov pre izraelskú armádu začali v roku 2009 a Bundeswehr si objednal 1 000 kusov v roku 2012.
Charakteristika.
MATADOR je v podstate vylepšeným variantom nemeckej protitankovej zbrane Armbrust, preto jeho odpaľovacie zariadenie vyzerá veľmi podobne. Typickou farebnou schémou je tmavozelená alebo olivová tuba s tmavosivým alebo čiernym príslušenstvom a žltým vzorovaním. Odpaľovacia trubica je skonštruovaná zo zosilneného skleneného vlákna, s polymérovými prvkami a polystyrénovými tlmičmi. Niekoľko menších častí (skrutky, kolíky atď.) je vyrobených z ocele, zatiaľ čo v mieridlách je použité sklo. K dispozícii sú aj zameriavače nočného videnia. 
Na vystrelenie z MATADORu musí užívateľ najprv zvoliť režim pre hlavicu (popísaný nižšie), vysunúť pištoľovú pažbu, predpažbie a opierku ramena a potom zdvihnúť mieridlo. Akonáhle je zbraň nasadená na rameno a cieľ je zamierený, poistka musí byť prepnutá z "bezpečnej" na "streľbu", po ktorej zbraň po stlačení spúšte vystrelí. Zbraň je možné bezpečne prevádzkovať pri teplotách od -40°C do +63°C.
Raketový motor strely je na tuhé palivo a zabezpečuje strele pomerne vysokú presnosť. MATADOR je možné odpaľovať aj z interiéru budov, ktorých vnútorný objem je aspoň 15 metrov kubických. Pri takejto streľbe sa však odporúča nasadiť si ochranu sluchu.
MATADOR je vybavený viacúčelovou hlavicou, ktorá funguje v režime HEAT (High-Explosive Anti-Tank), keď je nosová sonda manuálne vysunutá, a v režime HESH (High-Explosive Squash Head). V režime HEAT môže preniknúť až 500 mm ekvivalentu valcovaného homogénneho panciera. Stále mu však chýba prekurzorový náboj, takže výkon proti reaktívnemu pancierovaniu je slabý. V režime HESH dokáže výbuch preraziť hrubé murivo, betón alebo dokonca kamenné steny, čím sa vytvorí diera široká najmenej 450 mm. Pri tenších stenách (ako sú jednovrstvové tehlové steny) však prerazí dieru dostatočne veľkú na to, aby ňou človek mohol prejsť. 
Nasadenie.
Operácia Liate olovo.
Bojový debut si MATADOR odbil v operácii Liate olovo v roku 2009. Zbraň fungovala spoľahlivo a dokázala preraziť všetky opevnené stavby, na ktoré izraelská armáda narazila.
Úradnícka vláda

Uradnícka vláda je vláda zostavená bez ohľadu na príslušnosť členov s cieľom prekonať obdobie, v ktorom nie je možná dohoda medzi parlamentnými stranami na personálnom zložení vlády, až po najbližšie voľby. Úradnícku vládu vymenúva spravidla hlava štátu, ktorá do nej väčšinou nominuje apolitických odborníkov bez straníckej príslušnosti, ktorí majú na dočasnú dobu vykonávať právomoci vlády, kým nie je vymenovaná nová vláda na základe parlamentných volieb. V reprezentatívnych demokraciách má takáto vláda väčšinou za úlohu iba udržať status quo.
Počas Prvej česko-slovenskej republiky bola úradnícka vláda vymenovaná viackrát, napríklad prvá a druhá vláda Jana Černého alebo tzv. vláda obrany republiky armádneho generála Jana Syrového, ktorá vládla v období po Mníchovskej dohode a odstúpení pohraničných oblastí Česko-Slovenska nacistickému Nemecku. Termín úradnícka vláda tak zodpovedá stavu, keď personálne zloženie členov vlády tvorili úradníci alebo skúsení odborníci v konkrétnych oblastiach a nie politici. Ako synonymá sa používajú spojenia vláda odborníkov, či apolitická vláda.
V parlamentnej demokracii ide o určitý odklon od klasickej parlamentnej formy vlády, kde existuje kreačná závislosť vlády od parlamentu, ktorá sa prejavuje priamym vplyvom parlamentu na zloženie vlády. Pri úradníckej vláde rozhoduje o zložení vlády výlučne hlava štátu, pričom nie je viazaná politickými pomermi v parlamente vyplývajúcimi z výsledku parlamentných volieb.
V histórii samostatného Slovenska bola úradnícka vláda po prvý raz vymenovaná 15. mája 2023 ako následok pádu dočasne poverenej vlády Eduarda Hegera. Na jej čelo zasadol dovtedajší viceguvernér Národnej banky Slovenska Ľudovít Ódor.
Emil Frátrik st.

Emil Frátrik st. je uznávaný slovenský hráč na klávesové nástroje a spevák, ktorý patrí medzi predstaviteľov populárnej hudby 70. rokov 20. storočia. Emil Frátrik je otcom hráča na bicie nástroje, Emila Frátrika mladšieho.
Hudobná kariéra.
Emil Frátrik počas základnej služby pôsobil vo vojenskom umeleckom súbore. Po jej skončení nastúpil do Slovenskej televízie, kde, okrem hrania, naspieval aj niekoľko pesničiek. Potom účinkoval v Tatra Revue v orchestroch, ktoré alternovali orchester Juraja Berczellera. V Tatra Revue začínala spievať aj jeho manželka. 
Po skončení fungovania Tatra Revue hrával Emil Frátrik starší v zahraničí, potom sa vrátil na Slovensko. Po návrate vystupoval v Revue Bratislava, kde napríklad hrával v roku 1973 aj v poslednom pódiovom programe Františka Krištofa Veselého nazvanom "Nečakaj ma už nikdy." Po skončení na revuálnych pódiách Emil Frátrik účinkoval s vokálnou skupinou Bezinky, s Karolom Duchoňom, sprevádzal aj Hanu Hegerovú, či Janu Kocianovú. Spočiatku bezmenná skupina hudobníkov, ktorí týchto umelcov sprevádzala koncom roka 1974 dostala názov Prognóza. V tejto skupine účinkovali: Vladimír Kaššay, Emil Frátrik st., Ľubomír "Kyslík" Stankovský a Marián Oberth. Emil Frátrik v Prognóze hrával približne do konca roku 1979.
Emil Frátrik starší ako spevák je interpretom niekoľkých známych hitov 70. rokov 20. storočia: známe sú „Ešte aspoň krátkych desať minút“ (v nej sa „ľudia tlačia v električke č. 6...“), „Mávnutie“, „Kúzlo strieborného plátna“, či „Šumí Dunaj“ a ďalších.
Vladimír Masár (ekonóm)

Vladimír Masár (* 2. máj 1958, Partizánske) je slovenský ekonóm, prvý guvernér Národnej banky Slovenska.
Vzdelanie.
Masár je absolventom Katedry bankovníctva a medzinárodných financií Národohospodárskej fakulty Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Kariéra.
V rokoch 1991 až 1992 bol riaditeľom úverového odboru Tatra banky. V septembri 1992 sa stal prvým námestníkom ministra financií SR a neskôr za štátneho tajomníka Ministerstva financií SR. V roku 1992 ho vláda vymenovala za predsedu prípravného výboru na založenie Národnej banky Slovenska. Bol tiež vládnym splnomocnencom pri rokovaniach o vstupe ČSFR do Všeobecnej dohody o clách a obchode.
Národná banka Slovenska.
Ako guvernér Národnej banky Slovenska pôsobil od 29. júla 1993 do 29. júla 1999. O pôsobení v centrálnej banke okrem iného hovorí: „Centrálna banka mala vtedy vzhľadom na rôzne okolnosti oveľa väčší vplyv, ako má dnes. Takže okruh ľudí, s ktorými som musel dosť intenzívne pracovať, bol premiér, prezident, v určitej miere členovia vlády. Pravidelne som sa zúčastňoval zasadnutí vlády a informácie súvisiace s menovou politikou boli súčasťou jej rokovania. Takisto som pravidelne chodil na porady ekonomických ministrov. Vtedy bola menová politika naozaj pre štát jednou z kľúčových oblastí.“
Odchádzajúci Masár navrhol svojho zástupcu, Mariána Juska.
Deloitte.
Po odchode z Národnej banky Slovenska prijal ponuku od slovenskej pobočky firmy Deloitte kde pôsobil 20 rokov. „Počas svojho pôsobenia vo vedení firmy pracoval na mnohých medzinárodných a domácich projektoch, a to hlavne v oblasti bankovníctva a finančníctva.“ Bol prezidentom a partnerom (spolumajiteľom) slovenskej pobočky. Z Deloitte odišiel po dovŕšení veku 62 rokov, kedy podľa interných predpisov firmy musia partneri končiť. Na pozícii prezidenta ho nahradila Ivana Lorencovičová, zároveň sa zlúčili pozície prezidenta a vedúceho partnera.
Miroslav Wlachovský

Miroslav Wlachovský (* 3. február 1970, Bratislava) je slovenský diplomat, od mája do októbra 2023 minister zahraničných vecí a európskych záležitostí SR. Je bývalý veľvyslanec Slovenska v Spojenom kráľovstve a Dánsku. V roku 2023 bol poradcom premiéra pre zahraničnú politiku.
Životopis.
Bol členom Občiansko-demokratickej mládeže. V roku 1994 vyštudoval filozofiou a sociológiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Na Slovenskom inštitúte medzinárodných štúdií pracoval ako šéfredaktor časopisu "Medzinárodné otázky". V rokoch 1995 až 1998 bol riaditeľom výskumného centra SFPA.
Diplomatické pôsobenie.
V roku 1998 začal pracovať na Ministerstve zahraničných vecí ako riaditeľ Odboru analýz a plánovania. V rokoch 2001 až 2003 bol poradcom vtedajšieho premiéra Mikuláša Dzurindu. V rokoch 2003 až 2007 pôsobil na veľvyslanectve Slovenska v Spojených štátoch a v rokoch 2009 až 2011 na zastupiteľstve Slovenska pri medzinárodných organizáciách vo Viedni.
V rokoch 2011 až 2015 bol veľvyslancom Slovenska v Spojenom kráľovstve. Jeho predchodcom bol Juraj Zervan a nástupcom Ľubomír Rehák. Od roku 2017 viedol Oddelenie strategickej komunikácie MZVaEZ SR.
V rokoch 2018 až 2022 bol veľvyslancom Slovenska v Dánsku, jeho predchodcom bol Boris Gandel. Do funkcie bol vymenovaný 20. septembra 2018 prezidentom Andrejom Kiskom.
K 1. februáru 2023 bol poradcom predsedu vlády SR pre zahraničnú politiku. V máji 2023 sa spomínal ako možný minister zahraničných vecí v úradníckej vláde, ktorá má byť vymenovaná prezidentkou Zuzanou Čaputovou.
Minister zahraničných vecí a európskych záležitostí.
12. mája 2023 prezidentka Zuzana Čaputová oznámila členov vlády Ľudovíta Ódora. Miroslav Wlachovský pôsobil na poste ministra zahraničných vecí a európskych záležitostí Po predčasných voľbách ho 25. októbra 2023 nahradil vo funkcii ministra Juraj Blanár.
Budova Národnej banky Slovenska v Košiciach

Budova Národnej banky Slovenska v Košiciach je expozitúrna budova Národnej banky Slovenska. Náchádza sa na križovatke ulíc Slovenskej jednoty a Národné námestie. Otvorená bola 21. marca 1996 a stala sa tak prvou vlastnou prevádzkovou budovou po vzniku Slovenskej republiky.
Funkcia.
V roku jej slávnostného otvorenia bola budová zároveň vyhlásená na "Stavbu roka 1996". Budova je zároveň jedna z prvých budov na Slovensku, disponujúcou strešnou záhradou. Počas rekonštrukcie Východoslovenského múzea, bol do trezora banky uložený Košický zlatý poklad.
V budove bolo v roku 2021 otvorené aj vzdelávacie centrum s názvom "5peňazí", určené na vzdelávanie detí.
V súčasnosti expozitúra sídliaca v budove zabezpečuje prostredníctvom pokladničnej činnosti úkony, súvisiace s počtom, kvalitou a štruktúrov eurobankoviek a euromincí pre potreby verejnosti a ekonomiky. Budova slúži aj ako miesto pre výmenu poškodených eurobankoviek, odovzdanie falzifikátov a výmenu slovenských bankoviek za euromince.
Vrbiarka (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Vrbiarka () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severovýchodne od Tisovca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka, juhozápadne sa nachádza Tisovec a severne Pohorelá a Heľpa. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a juhovýchodné svahy zasahujú do NPR Javorníková.
Opis.
Vrbiarka leží v strednej časti Muránskej planiny. Severne sa nachádza Veľká Stožka (), Kľak () a Pavelková (), východne Cigánka (), Radzim () a Kohút (), južne Krížna poľana (), Macov vrch () a Šarkanica () a západne Hajnáš (), Ostrica () a Vysoký vrch (). Oblasť je súčasťou povodia Slanej, kde vodu odvádza riečka Muráň a jej prítoky Hrdzavý potok zo severnej a Javorníkový potok z východnej časti masívu. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné ojedinele pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier a Stolických vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no západným smerom vedie hrebeňom cez Ostricu zeleno značený turistický chodník z Tisovca a severne ležiacou Hrdzavou dolinou žlto značený chodník z Muráňa na rázc. Nižná Kľaková.
Sally Kirklandová

 Sally Kirklandová (* 31. október 1941, New York, New York, USA) je americká herečka. Bola nominovaná na herecké ocenenie Oscara za najlepšiu herečku v hlavnej úlohe za film "Anna" (1987).
Detstvo a mladosť.
Kirklandová sa narodila v New Yorku. Meno dostala po svojej matke Sally Kirkland (rodená Sarah Phinney), ktorá bola módnou redaktorkou v časopisoch Vogue a LIFE a vyrastala v Oklahome. Kirklandová začínala ako modelka pre Vogue a potom študovala v Actors Studio u Lee Strasberga a Uty Hagen.
Kariéra.
Kirklandová začal hrať Off-Broadway v roku 1963. Pripojila sa k filmu Andyho Warhola "The Factory" a objavila sa nahá a priviazaná k stoličke na 45 minút v dramatickom filme "13 najkrajších žien" z roku 1964. O štyri roky neskôr sa vrátila k filmu, objavila sa vo westerne "Blue" a nasledujúci rok si zahrala v undergroundovom filme "Coming Apart" z roku 1969.
Kirklandová strávila sedemdesiate roky a väčšinu osemdesiatych rokov hraním vedľajších úloh. V roku 1984 hrala hlavnú úlohu v horore "Fatal Games".
V roku 1987 získala Kirklandová pozitívne recenzie od filmových kritikov a nomináciu na Oscara za najlepšiu herečku za hlavnú rolu v nezávislom dramatickom filme, "Anna". Za tento herecký výkon získala Zlatý glóbus a Independent Spirit Award a iné filmové ocenenia.
Súkromný život.
Kirklandová je rozvedená a bezdetná. Kirklandová je vysvätenou služobníčkou v cirkvi Hnutia duchovného vnútorného vedomia. Je maliarkou vystavovanou v galériách a uznávanou učiteľkou herectva, medzi ktorej študentov patrili okrem iného Sandra Bullock, Barbra Streisand, Liza Minnelli, Dwight Yoakam a Roseanne Barr.
Indulona

Indulona je slovenská značka krémov na ruky, neskôr aj ďalšej kozmetiky. Značku v súčasnosti (2023) vlastní grécka skupina "Sarantis". História značky siaha do roku 1948, vznikla v slovenskom Hlohovci, kde sa vyrába podnes. Vyrobí sa približne šesť miliónov kusov za rok.
Názov.
Názov krému Indulona je inšpirovaný slovom industrializácia, pretože v období, kedy vznikla, bola v povojnovom Česko-Slovensku industrializácia častou témou. Indulona bola vyvinutá pre ľudí vo vzrastajúcej výrobe, kvôli ochrane pred vysychaním a podráždením pokožky. Ešte v päťdesiatych rokoch nemal ochranný hydratačný a vyživovací krém žiadne meno a ľudovo sa mu hovorilo „zázračný krém“. Počnúc rokom 1964 sa vyrábal pod označením „A/64“.
O lásce, cti a kuráži

O lásce, cti a kuráži je názov spoločného projektu Michala Horáčka s Luciou Šoralovou, ktorý s jej sprievodnou kapelou La Alma nahrali na štúdiový album a v hudobnom vydavateľstve On Air Music vydali v roku 2012.
Lucia Šoralová zhudobnila a na svojich koncertoch (kde tradične vystupuje so skupinou La Alma) a spievala jednu z balád Michala Horáčka, „Yes, You Can“. Horáčkovi sa skladba pozdávala, a tak začali s Luciou spolupracovať. Výsledkom ich snaženia bol album "O láske, cti a guráži". Autorom textov je Michal Horáček, Lucia Šoralová je výlučnou autorkou hudobných kompozícií. Naspievala aj všetky piesne. Jedinou výnimkou je duet „Nachytaná v nedbalkách“, v ktorom je jej speváckym partnerom Petr Hapka.
Ostrica (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Ostrica () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severne od Tisovca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Revúca a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Muráň a mesta Tisovec. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka a južne ležiaci Tisovec, západne sa nachádza Pohronská Polhora. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina.
Opis.
Ostrica leží v strednej časti Muránskej planiny, v nevýraznom hrebeni vedúcom od Kľaku () južným smerom na Šarkanicu (). Západne sa nachádza Kučalach (), Vysoký vrch () a Fabova hoľa (), severne Malá Stožka (), Veľká Stožka (), Kľak a Veľký Cigán (), východne Pavelková (), Cigánka (), Vrbiarka (), Radzim () a Kohút () a južne Krížna poľana (), Tŕstie (), Macov vrch (), Šarkanica () a Hajnáš (). Západne sa zvažujúce svahy odvodňujú prítoky Rimavy, voda zo severných a východných častí odteká prítokmi riečky Muráň do Slanej. Vrcholovou časťou vedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a menších horských lúk je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Nízke Tatry, Veporské a Stolické vrchy.
001

001 je názov debutového štúdiového albumu, ktorý nahrala slovenská rocková skupina Desmod. Album vydalo vroku 2000 hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
Mám chuť…

Mám chuť… je názov druhého štúdiového albumu, ktorý nahrala slovenská rocková skupina Desmod. Album vydalo v roku 2001 hudobné vydavateľstvo Master Music.
Zemák

Zemák môže byť:
Kuracie prsia s broskyňou

(Zapekané) kuracie prsia 
 (alebo kurací plátok) s broskyňou (a syrom), hovorovo „Melba“, „Diana“ alebo „Florida“, sú typické jedlo 90. rokov 20. storočia na Slovensku, ktoré má neznámy pôvod a v súčasnosti je častým terčom posmeškov. 
Ide o plátky kuracích pŕs s broskyňou, zvyčajne aj šunkou, ktoré sú zapečené s tvrdým plátkovým syrom, napríklad eidamom. Ako príloha sa k nemu v stravovacích zariadeniach servírovala ryža a hranolky (pol na pol) so zeleninovou oblohou, prípadne tiež syrová omáčka.
Jedlo je známe aj v Česku pod názvom "kuřecí plátek s broskví".
Zemiak (rozlišovacia stránka)

Zemiak môže byť:
Šarkanica (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Šarkanica () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne severne od Tisovca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Revúca a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Muráň a mesta Tisovec. Najbližším sídlom je južne ležiaci Tisovec, východne sa nachádza Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a NPR Šarkanica.
Opis.
Šarkanica leží v južnej časti Muránskej planiny, v nevýraznom hrebeni vedúcom od Kľaku () južným smerom cez Ostricu (). Západne sa nachádza Pacherka (), Kostolný vrch (), Bánovo () a Strieborná (), severne Hajnáš (), Vysoký vrch (), Malá Stožka (), Veľká Stožka (), Kľak, Ostrica, Pavelková () a Macov vrch (), východne Radzim (), Kohút (), Krížna poľana () a Tri chotáre () a južne Tŕstie (), Ostrá () a Hradová (). Západne sa zvažujúce svahy odvodňujú prítoky Rimavy, voda z východných odteká prítokmi riečky Muráň do Slanej. Vrcholom vedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Nízke Tatry, Veporské a Stolické vrchy a Revúcku vrchovinu.
Dom-múzeum Georgiho Dimitrova (Sofia)

Dom-múzeum Georgiho Dimitrova () je obytný dom, ktorý sa nachádza v meste Sofia v Sofijskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Predstavuje miesto, kde dlhé roky žil bulharský komunistický vodca Georgi Dimitrov.
Lokalita.
Dom-múzeum Georgiho Dimitrova sa nachádza v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Văzraždane na ulici „Opălčenska“ (, doslova "Opolčenecká ulica") č. 66. Budova sa nachádza v areáli sofijského Národného polytechnického múzea.
Dejiny.
Dom nechal v rokoch 18891890 postaviť otec bulharského komunistického vodcu Georgiho Dimitrova, Dimităr Michajlov, ktorý sa do Sofie prisťahoval s rodinou tri roky predtým. Pozemok na výstavbu bol rodine Georgiho Dimitrova pridelený sofijskou mestskou správou. Budova fungovala ako dvojdom, pričom Georgi Dimitrov s rodinou obývali južnú časť budovy a v severnej časti žila Dimitrovova teta, ktorá neskôr svoju časť domu predala súdnemu pisárovi Petkovi Gumnerovovi, ktorý bol stúpencom duchovného vodcu a filozofa Petăra Dănova, ktorý neskôr v dome nejaký čas tiež žil (od roku 1904) a v budove uskutočňoval besedy a stretnutia s priaznivcami a stúpencami jeho učenia. S Georgim Dimitrovom boli dobrí priatelia. Samotný Georgi Dimitrov v dome žil do roku 1926.
V roku 1954 bolo v budove otvorené múzeum venované Georgimu Dimitrovovi, pričom za týmto účelom bola v areáli postavená aj nová moderná budova. V roku 1955 bol budove udelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V dôsledku politických zmien v roku 1989, sa v roku 1992 zmenil účel modernej budovy postavenej v areáli v roku 1954, ktorá bola premenená na Národné polytechnické múzeum. 
V súčasnosti (2023) je budova v havarijnom stave.
Charakteristika.
Budova predstavuje malý obytný jednoposchodový dvojdom.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: 
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 6 z roku 1955, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená historická hodnota budovy. Štatút bol obnovený aj v rokoch 1987 a 1998. Názov stavby ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Kăštata-muzej na Georgi Dimitrov" (, doslova "Dom-múzeum Georgiho Dimitrova").
Derylov svet

Derylov svet je názov tretieho štúdiového albumu, ktorý nahrala slovenská rocková skupina Desmod. Album vydalo v roku 2001 hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
V januári 2003 sa manažérom skupiny Desmod stal moderátor Rádia Max Michal Kožuch, ktorý začal s vydavateľmi rokovanie o novej nahrávacej zmluve. O nový album malo záujem vydavateľstvo Forza, no voľba nakoniec ostala na BMG. krstnými rodičmi albumu sa stali Andy Kraus a Peter Marcin. Prvým singlom albumu bola skladba „To nie je možné“, ktorá mala úspech, no druhý singel, pieseň „Hemeroidy“, sa na SLovensku stal obrovským hitom. V tom istom roku bol Desmod jednou z predskupín koncertu kapely Motörhead.
Skupinová terapia

Skupinová terapia je názov štvrtého štúdiového albumu, ktorý nahrala slovenská rocková skupina Desmod. Album vydalo v roku 2004 hudobné vydavateľstvo BMG Ariola.
Po úspechu predchádzajúceho "Derylovho sveta", ktorý sa v predaji dostal za hranicu platinovej platne k štvrtému albumu vydala Desmod uspešný úvodný singel „...na tebe závislý“. Na albume "Skupinová terapia" sú aj ďalšie známe nahrávky: duet so speváčkou Zuzanou Smatanovou „Pár dní“, či úvodná nahrávka „Aby bolo jasné“.
West Hampstead

West Hampstead je mestská časť Londýna. Je súčasťou obvodu London Borough of Camden a nachádza sa západne od luxusnej mestskej časti Hampstead a približne tri míle severne od Oxford Circus v centre Londýna.
História.
West End.
West Hampstead je historicky známy ako "West End", ale s prístupom k sieti londýnskeho metra bol názov mesta zmenený, aby sa predišlo zámene s londýnskym West End.
13. až 18. storočie.
Priesečník toho, čo sú teraz ulice West End Lane a Mill Lane, existuje už od stredoveku a dnes tvorí centrum mestskej časti. V rokoch 1200 až 1534 miesto sa volalo "le Rudyng", ale potom bolo premenované na "West End". Po pôvodne pomalom rozvoji sa počet obyvateľov vtedajšieho West Endu v 16. a 17. storočí zvyšoval rýchlejšie. Predovšetkým londýnski obchodníci začali stavať väčšie obytné budovy a vily. V roku 1762 tu už stálo 39 domov obklopených rozsiahlymi zelenými plochami. V tom čase tu žil starosta Londýna William Beckford, ako aj vysokí dôstojníci a aristokrati.
19. storočie.
Až začiatkom 19. storočia, v roku 1812, sa do vtedajšieho West Endu presťahoval britský spisovateľ Leigh Hunt, ktorý opísal toto miesto ako také tiché, že bolo pravdepodobne počuť delá vo Waterloo. To sa však krátko nato zmenilo výstavbou dvoch železničných tratí južne od okresu, čo výrazne urýchlilo výstavbu bytov. Otvorením tretej železničnej trate, Metropolitan &amp; St. Johns Wood Line, sa v roku 1879 začal stavebný boom a väčšina dnes zachovaných budov pochádza z tohto obdobia.
Obyvateľstvo.
V roku 2019 mal West Hampstead 14 100 obyvateľov. Priemerný príjem v tom istom roku bol tesne pod 60 000 eur, čo je výrazne nad priemerom pre Camden a Londýn. Pri 66 trestných činoch na 100 ľudí za rok je miera kriminality výrazne pod londýnskym priemerom, ktorý predstavuje približne desaťkrát viac trestných činov.
Orzo

Orzo (z ) alebo risoni, na Slovensku známa ako slovenská ryža (hovorovo "tarhoňa" alebo "ovsíky"), je cestovina v tvare špicatej ryže alebo ovsa, ktorá sa používa ako príloha do polievok, šalátov, k mäsu, rybám alebo zelenine. V Grécku je známa ako "kritharaki" a v Turecku ako "arpa sehirye".
Slovenská ryža sa pripravuje pražením, následným zaliatím vodou a dusením.
Cacio e pepe

Cacio e pepe [vyslov: káčo e pépe] tradičný spôsob prípravy talianskych cestovín, ktorý sa radí do rímskej kuchyne. Názov v preklade doslovne znamená "syr a čierne korenie", čo sú prakticky jediné ingrediencie, ktoré sa na cestoviny pridávajú. Ide teda o veľmi jednoduchý pokrm.
Príprava.
Rovnako ako pri iných cestovinových receptov je pre cacio e pepe základom uvarenie cestovín (tradične tonnarelli, ale hojne sú používané špagety) v horúcej osolenej vode. Potom sa spolu s trochou vody, ktorá bola použitá na ich uvarenie, zmiešajú s jemne nastrúhaným syrom pecorino a čerstvo namletým čiernym korením. Voda v kombinácii so syrom vytvorí omáčku krémovej konzistencie.
Pôvod a história.
Pôvod tohto pokrmu je podobný ako napríklad pri sugo all'amatriciana. Varili ho najskôr apeninskí pastieri, pre ktorých to bolo jednoduché jedlo zo surovín, ktoré si mohli vždy nosiť pri sebe. Syr si dokonca vytvárali sami postupne za svojho nomádskeho putovania zo získaného mlieka.
Hajnáš

Hajnáš () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne severne od Tisovca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Rimavská Sobota a na katastrálnom území mesta Tisovec. Najbližším sídlom je južne ležiaci Tisovec, východne sa nachádza Muráň, Muránska Lehota a Muránska Dlhá Lúka a západne Pohronská Polhora. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina.
Opis.
Hajnáš leží v južnej časti Muránskej planiny, v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadne z masívu Ostrice (). Západne sa nachádza Pacherka (), Kostolný vrch (), Bánovo (), Strieborná () a Kučalach (), severne Vysoký vrch (), Malá Stožka (), Veľká Stožka (), Kľak () a Ostrica, východne Pavelková (), Cigánka (), Vrbiarka (), Macov vrch () a Krížna poľana () a južne Tri chotáre (), Tŕstie (), Šarkanica (), Ostrá () a Hradová (). Oblasť patrí do povodia Rimavy, kde vodu z východných svahov odvádza potok Slávča a zo západných Kačkava. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a blízkych Stolických vrchov, no tiež Veporské vrchy a Revúcku vrchovinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z okolia. Cez neďalekú Ostricu () vedie zeleno značená turistická trasa z Tisovca.
Monitorovanie integrity súborov

Monitorovanie integrity súborov (FIM) je interná kontrola alebo proces, ktorý vykonáva overenie integrity súborov operačného systému a aplikačného softvéru pomocou metódy overovania medzi aktuálnym stavom súboru a známou základnou líniou. Táto porovnávacia metóda často zahŕňa výpočet známeho kryptografického kontrolného súčtu pôvodnej základnej línie súboru a porovnanie s vypočítaným kontrolným súčtom aktuálneho stavu súboru. Na monitorovanie integrity možno použiť aj iné atribúty súboru.
Vo všeobecnosti je akt vykonávania monitorovania integrity súborov automatizovaný pomocou interných kontrol, ako je aplikácia alebo proces. Takéto monitorovanie sa môže vykonávať náhodne, v definovanom intervale hlasovania alebo v reálnom čase.
Bezpečnostné ciele.
Zmeny v konfiguráciách, súboroch a atribútoch súborov v rámci IT infraštruktúry sú bežné, ale skrytých vo veľkom množstve denných zmien môže byť len málo, ktoré ovplyvňujú integritu súboru alebo konfigurácie. Tieto zmeny môžu tiež znížiť stav zabezpečenia a v niektorých prípadoch môžu byť hlavnými indikátormi prebiehajúceho narušenia. Hodnoty, ktoré sú monitorované na neočakávané zmeny súborov alebo konfiguračných položiek a zahŕňajú:
Ciele súladu.
Viaceré ciele zhody označujú monitorovanie integrity súboru ako požiadavku. Niekoľko príkladov cieľov súladu s požiadavkou na monitorovanie integrity súborov zahŕňa:
Zoznam spišských biskupov

Zoznam spišských biskupov obsahuje zoznam diecéznych a pomocných biskupov spolu s kapitulárnymi vikármi a diecéznym administrátorom na biskupskom stolci v Spišskej Kapitule. 
Vznik Spišskej diecézy.
Koncom 13. storočia bol spišský prepošt Jakub z Vlkovej ("de Farkasfalva") prvýkrát menovaný "ad personam" titulom spišského biskupa ("episcopus Scepusiensis") aj napriek tomu, že k oficiálnemu ustanoveniu samostatného Spišského biskupstva došlo až v roku 1776. Neskôr kráľ Ľudovít I. Veľký spoločne s manželkou a kapitulou požiadal Svätú stolicu o povýšenie Spišského prepoštstva na biskupstvo. K zriadeniu biskupstva však nedošlo. V nasledujúcich storočiach pápeži udelili spišským prepoštom výsady používať biskupskú mitru, berlu a ďalšie insígnie. Myšlienkou zriadenia biskupstva sa zaoberal už ostrihomský arcibiskup Peter Pazmáň. Minimálne od 13. marca 1776 má zmysel hovoriť o spišských biskupoch a biskupstve, ktoré pápež Pius VI. bulou "Romanus pontifex" aj na základe dekrétu Márie Terézie vyčlenil z Ostrihomského arcibiskupstva. Pripojením územia Liptovskej a Oravskej župy k bývalému Spišskému prepoštstvu vznikla Spišská diecéza.
Licinská pahorkatina

Licinská pahorkatina je geomorfologickou časťou Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie v okolí riek Muráň a Turiec v okrese Revúca a Rožňavaa. 
Polohopis.
Územie zaberá východnú časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie severovýchodnú časť Rimavskej kotliny. Východne a južne susedia Gemerské terasy, juhozápadne Valická pahorkatina, západne Blžská tabuľa a Železnícke predhorie, severne Železnícka brázda a Jelšavský kras a severovýchodne Koniarska planina. Západnú časť územia odvodňujú prítoky rieky Turiec, východnú rieka Muráň, patriace do povodia rieky Slaná. 
Licinská pahorkatina leží v Banskobystrickom a Košickom kraji, na území okresov Revúca a Rožňava. Z významných sídiel sa tu nachádza Skerešovo, Držkovce a Gemerská Hôrka. Územím vedie cesta II/532 z Tornale do Jelšavy, juhovýchodne prechádza popri Slanej rýchlostná cesta R2 a cesta I/16 z Lučenca do Rožňavy.
Chránené územie.
V strednej časti sa nachádza prírodná pamiatka Meliatsky profil a Prielom Muráňa, východne susedí Národný park Slovenský kras.
Turizmus.
Pahorkatina je pre turistov zaujímavá predovšetkým kvôli historickým pamiatkam, stredovekým gemerským kostolom. Pozoruhodné sú však aj románske rotundy v Šiveticiach a Prihradzanoch. V južnej časti sa nachádza Gemerský hrad, z ktorého vedie zeleno značený chodník cez Prielom Muráňa do obce Bretka.
Uhol pohľadu (album)

Uhol pohľadu je názov piateho štúdiového albumu, ktorý nahrala slovenská rocková skupina Desmod. Album vydalo v roku 2006 hudobné vydavateľstvo Sony BMG.
Album "Uhol pohľadu" skupina Desmod nahrala v štúdiu Sono v Česku. Nahrávali ho tam takmer mesiac. Prvý singel z albumu bol vlastne jeho bonus, coververzia piesne Karola Duchoňa „V dolinách“.
Best of Desmod (Dekáda 98 - 08)

Best of Desmod (Dekáda 98 - 08) je názov kompilácie, ktorú v roku 2008 skupine Desmod na dvojalbume vydalo hudobné vydavateľstvo Sony BMG.
Okrem výberov najväčších hitov skupiny Desmod, ktoré sú z väčšej časti zozbierané na prvom CD, je na druhom kompaktnom disku zbierka koncertných verzií niekoľkých nahrávok a punkové, anglické demoverzie piesní, ktoré skupina neskôr vydala so slovenskými textami na svojom debutovom albume.
You Hardly Know Me

You Hardly Know Me je anglická verzia tretieho štúdiového albumu "Čo o mne vieš" slovenskej speváčky Dariny Rolincovej, ktorú vydalo v roku 1989 hudobné vydavateľstvo Supraphon.
Slovenská verzia albumu sa nahrávala v roku 1987 a spolu s ňou vznikli aj anglické verzie piesní. Verzia v angličtine bola dokončená 31. októbra 1987, ale vyšla až o dva roky neskôr v limitovanej verzii. LP platňa obsahuje 13 skladieb (okrem skladby „Schúlená“).
Indiana Jones a nástroj osudu

Indiana Jones a nástroj osudu () je americký dobrodružno-akčný film z roku 2023 režiséra Jamesa Mangolda. Film bol uvedený do kín koncom júna.
Je to piaty a posledný diel filmovej ságy Indiana Jones s Harrisonom Fordom v hlavnej úlohe. Film mal pôvodne režírovať Steven Spielberg, ten však vo februári 2020 odstúpil z dôvodu, že séria potrebuje pohľad novej generácie.
Dej.
Indiana Jones sa ocitne v novej ére, blíži sa k dôchodku, zápasí so zapadnutím do sveta, ktorý ho akoby predbehol. Ale keď sa chápadlá až príliš známeho zla vracajú v podobe starého rivala, Indy si musí nasadiť klobúk a ešte raz zdvihnúť bič, aby sa starodávny a mocný artefakt nedostal do nesprávnych rúk.
Prvý evanjelický kostol (Sofia)

Prvý evanjelický kostol (), prípadne Prvý evanjelický kongregačný kostol (), alebo len Evanjelický kostol (), je evanjelický kostol z konca 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Sofia v oblasti Sofia v západnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu. Kostol je hlavným kostolom "Únie evanjelických kongregačných cirkví v Bulharsku", ktorá vznikla v roku 1888.
Lokalita.
Budova leží v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Triadica () na ulici Solunska () č. 49.
Dejiny.
Počiatky evanjelickej cirkvi v Sofii siahajú do roku 1864. Prvú sofijskú evanjelickú farnosť vtedy založili dvaja synovia pravoslávneho popa Todora, Georgi a Michail spolu so svojimi manželkami a deťmi, potom čo prijali myšlienky protestantských misionárov, ktorí do Sofie kázať o evanjelickej cirkvi v rokoch 18621863.
Pozemok na výstavbu chrámu bol sofijskou evanjelickou farnosťou zakúpený na konci 80. rokov 19. storočia. Výstavba chrámu sa začala v roku 1888 a trvala jedenásť mesiacov. Ukončená bola v septembri 1889. Kostol bol vysvätený 17. septembra 1889.
Budova bola poškodená počas anglo-amerického bombardovania Sofie 10. januára 1944. Po skončení druhej svetovej vojny bola reštaurovaná v pôvodnom vzhľade.
V roku 1976 bol budove pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Kostol je jednoloďová budova s jednou vežou, ktorá sa nachádza nad vchodom do budovy. Postavený bol v neorománskom slohu. Autorom projektu bol architekt Václav Krásný.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Dátum zapísania do zoznamu kultúrnych pamiatok: 21. mája 1976
Dôvod ochrany: architektonicko-staviteľská a umelecká hodnota budovy
Ruský pamätník (Sofia)

Ruský pamätník () je pamätník venovaný ruskému osloboditeľskému vojsku nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Sofia v juhozápadnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu.
Ruský pamätník je prvý pamätník postavený v Sofii po oslobodení Bulharska v roku 1878. Pamätník je venovaný víťazstvu vojsk ruského cára Alexandra II. v rusko-tureckej osloboditeľskej vojne, ako aj cárovi samotnému a vojakom padlým v tomto konflikte.
Poloha.
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Sofia v rajóne Krasno Selo na námestí „Ruski pametnik“ (, doslova "námestie Ruský pamätník").
Miesto sa v čase výstavby nachádzalo mimo hraníc Sofie a bolo miestom kadiaľ 22. decembra 1877 ustupovali osmanské vojská pod vedením Osmana Nuriho pašu z mesta pred ruskými voskami.
Dejiny.
Pamätník bol postavený v roku 1882. Stavba bola financovaná z darov, ktorými prispeli ľudia z Ruska a celková cena výstavby dosiahla 25 000 bulharských zlatých levov. Slávnostné odhalenie pamätníku sa uskutočnilo 29. júna 1882. Pamätník odhalil bulharský knieža Alexander I. Battenberg.
V priebehu druhej svetovej vojny v roku 1944 bol pamätník poškodený v dôsledku bombardovania Sofie, pričom následne bol reštaurovaný. V roku 1955 pamätník získal štatút kultúrnej pamiatky národného významu. V roku 2015 prebehla reštaurácia pamätníku ako aj jeho okolia.
Charakteristika.
Nie je jasné kto je autorom projektu pamätníku, s najväčšou pravdepodobnosťou však išlo jedného z dvoch ruských architektov ktorými sú Vokar (ktorý je autorom väčšiny ruských pamätníkov v Bulharsku) a Vladimir Josifovič Sherwood. 
Pamätník je vo forme vo vrchnej časti skoseného obelisku na podstavci tvorenom tromi schodmi. Celková výška pamätníku dosahuje desať metrov. Výzdobu predstavujú reliéfy ruského štátneho erbu a vojenského kríža svätého Juraja, ako aj dve pamätné dosky s nápismy v ruštine.
Pamätník je postavený z pieskovca, pamätné dosky sú mramorové.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Dátum zapísania do zoznamu kultúrnych pamiatok: 1955, štatút obnovený aj v roku 1988
Dôvod ochrany: architektonicko-staviteľská, historická a pamätná hodnota stavby
Ruský pamätník

Ruský pamätník môže byť:
Sorbus

Sorbus (lat.) môže byť v botanike:
V perine

V perine (, ) je český film, muzikálová komédia, z roku 2011 režiséra F. A. Brabca. Vo filme účinkujú Lucie Bílá, Karel Roden, Matěj Převrátil, Bolek Polívka, Amélie Pokorná, Eliška Balzerová, Dara Rolins a ďalší. Na hudbe sa podieľala skupina Kabát. Ide o prvý český celovečerný 3D film.
Soundtrack.
Soundtrack k filmu s rovnomenným názvom vyšiel 30. mája 2011 prostredníctvom vydavateľstva Universal. Album obsahuje herecké spievané bonusy + DVD s videoklipmi a filmovými ukážkami. Soundtrack naspievali herci z filmu a takisto mnoho známych skupín a spevákov ako Lucie Bílá, skupina Kabát, Dara Rolins, Kryštof Michal a Helena Zeťová.