Neznáma zo Seiny

L’Inconnue de la Seine () bola neidentifikovaná mladá žena, ktorej domnelá posmrtná maska sa po roku 1900 stala populárnou súčasťou umeleckých výstav. Jej vzhľad bol inšpiráciou množstva literárnych diel. V USA je maska známa aj ako . Táto tvár je v súčasnosti požívaná ako model figuríny pre nácvik kardiopulmonálnej resuscitácie a býva preto označovaná za „najpobozkávanejšiu tvár“ všetkých čias.
História.
Podľa často sa interpretovaného príbehu bolo telo mladej ženy vytiahnuté na parížskom nábreží Quai du Louvre z rieky Seiny koncom 80. rokov 19. storočia. Nakoľko telo nevykazovalo žiadne známky násilia, bolo u obete konštatované, že smrť bola spôsobená po samovražde. K udalosti bol interpretovaný príbeh, podľa ktorého patológ v parížskej márnici bol natoľko uchvátený jej krásou, že sa rozhodol vyrobiť voskový model jej sadrového odliatku posmrtnej masky. Z výsledku vznikli pochybnosti, či je možné, že výraz tváre voskového modelu môže patriť utopenému.
Výtvarník Georges Villa mal dôkazmi nepodloženú informáciu od akademického maliara, Julesa Josepha Lefebvra, že by malo ísť o posmrtnú masku mladej modelky, ktorá okolo roku 1875 zomrela na tuberkulózu. Podľa iných informácií bola maska vyobrazením podobizne dcéry výrobcu masiek v Nemecku. Totožnosť dievčaťa nebola nikdy zistená. Podľa vyjadrenia Claire Forestier sa vzhľadom na pevnosť pokožky odhaduje vek modelky na nie viac ako 16 rokov.
V nasledujúcich rokoch vzniklo z pôvodného modelu množstvo kópií. Kópie sa rýchlo stali aj keď morbídnou no módnou súčasťou parížskej bohémskej spoločnosti. Albert Camus a iní umelci prirovnávali jej záhadný úsmev k úsmevu Mony Lízy. Vyvolávalo to viacero špekulácií o tom, že môže naznačovať zdanlivo šťastný výraz jej tvári, ktorá bola vnímaná ako strašidelne pokojná, evokovalo to predstavy o jej živote, smrti a o jej mieste v spoločnosti.
Popularita tejto postavy je zaujímavá aj pre históriu umeleckých médií, ktoré súviseli s jej všeobecne rozšírenou reprodukciou. Jej pôvodné vyobrazenie bolo odfotografované a z filmových negatívov boli vytvorené nové odliatky. Tieto nové odliatky zobrazovali detaily, ktoré sa v telách vytiahnutých z vody zvyčajne strácajú, no zdanlivé zachovanie týchto detailov vo vizáži reprodukovaných odliatkov akoby len posilnilo jeho autentickosť.
Básnik, prozaik, esejista a kritik Al Alvarez vo svojej knihe o samovražde "The Savage God" napísal: „Hovorím, že celá generácia nemeckých dievčat modelovala svoj vzhľad podľa nej.“ Podľa Hansa Hesseho z University of Sussex, Alvarez uvádza, „"L’Inconnue de la Seine" sa stala erotickým ideálom svojej doby, porovnateľným s tým čím bola Bardotová pre 50. roky. Myslí si, že podľa nej sa modelovali nemecké herečky ako Elisabeth Bergnerová. Nakoniec bola ako paradigma vytlačená Gretou Garbo."
Od roku 2017 vyrábala dielňa s názvom L'Atelier Lorenzi v Arcueili sadrové posmrtné masky z formy z 19. storočia, o ktorej sa hovorí, že je to pôvodná forma L’Inconnue de la Seine.
Umelecké zobrazenia.
Anglická literatúra.
Literatúra Spojeného kráľovstva.
Najstaršiu zmienku o Neznámej zo Seiny možno nájsť v novele Richarda Le Gallienna "The Worshiper of the Image" r. 1900), v ktorej sa anglický básnik zamiluje do masky. Táto láska nakoniec vedie k smrti jeho dcéry a samovražde jeho manželky.
Obrázok "L’Inconnue de la Seine" bol použitý na ilustráciu obálky mysteriózneho románu o rodinnej histórii "A Habit of Dying". Obálku navrhol americký umelec a dizajnér DJ Wiseman.
Literatúra Severnej Ameriky.
"L’Inconnue de la Seine" je spomenutá v románe Williama Gaddisa "The Recognitions" (r. 1955).
V románe "My Heart for Hostage" od Roberta Hillyera je scéna, v ktorej hlavný hrdina navštívi márnicu, aby zistil, či nie je "L’Inconnue de la Seine" jeho milovanou.
Caitlín R. Kiernan píše o "L’Inconnue de la Seine" ako o modeli lekárskeho simulátora, ktorý sa používa na výučbu pracovníkov záchrannej služby aj širokej verejnosti, Resusci Anne, vo svojom románe "The Drowning Girl" (Topiace sa dievča, r. 2012). Príbeh je hlboko spätý s témami a obrazmi knihy.
Ako zdroj pre model záchranárskej figuríny označuje Neznámu zo Seiny aj americký spisovateľ Chuck Palahniuk v príbehu Exodus v jeho poviedkovej knihe "Haunted".
Postava forenznej antropologičky Temperance Brennanová, od Kathy Reichsovej, diskutuje o prípade Neznámej zo Seiny s kolegom v kriminálnom románe "The Bone Code" z roku 2021.
Na "L’Inconnue de la Seine" je odkaz aj v "Letters from Paris" (Listoch z Paríža) od Juliet Blackwellovej, ktorá špekulatívne rozprávanie o L’Inconnue poskytla vo forme flashbackov a prepožičala jej meno Sabine.
Slovanská literatúra.
Český poet Vítězslav Nezval inšpirovaný touto témou napísal v roku 1929 báseň "Neznámá ze Seiny", inšpirovanú príbehom v roku 1929.
V roku 1934 ruský básnik Vladimir Nabokov napísal poému "L’Inconnue de la Seine", ktorá vyšla v novinách "Poslednie Novosti". Tvrdilo sa, že táto báseň má rovnako veľa spoločného so slovanským mýtom o rusalke ako so samotnou maskou.
Francúzska literatúra.
Francúzsky spisovateľ, filozof a literárny teoretik, Maurice Blanchot, ktorý vlastnil jednu z masiek, ju opisuje ako „mladé dievča so zavretými očami, oživené úsmevom tak uvoľneným a tak blaženým... že by sa dalo veriť, že sa utopila v okamihu extrémneho šťastia“.
V diele surrealistického francúzskeho básnika Louisa Aragona "Aurélien" z roku 1944 zohrala L’Inconnue významnú úlohu ako jeden z hlavných objektov pri pokusoch o omladenie masky z rôznych fotografií. Začiatkom 60. rokov prispel fotografiami do nového vydania tohto diela americký maliar, fotograf, tvorca koláží, sochár a filmár Man Ray.
V roku 2012 napísal francúzsky spisovateľ Didier Blonde román s názvom "L’Inconnue de la Seine" o mužovi v Paríži, ktorý narazí na kópiu masky v obchode so starožitnosťami a ktorý sa snaží zistiť viac o dievčati, podľa ktorej bola maska modelovaná.
Nemecká literatúra.
Protagonista jediného románu Rainera Maria Rilkeho, "Die Aufzeichnungen des Malte Laurids Brigge" (Zápisky Malteho Lauridsa Briggeho, 1910) poznamenáva: „Odlievač, ktorého každý deň navštevujem, má vedľa dverí zavesené dve masky. Tvár utopeného mladého, ktorú niekto skopíroval v márnici, lebo bola krásna, lebo sa stále usmievala, lebo jej úsmev bol taký záludný– akoby to vedela.“
V roku 1926 Ernst Benkard publikoval "Das ewige Antlitz", knihu o 126 posmrtných maskách, v ktorej o našom subjekte napísal, že je „ako jemný motýľ, ktorý sa bezstarostne a rozjarene trepotal priamo na lampe života, až kým si nespálil svoje jemné krídla."
Najpredávanejší román Reinholda Conrada Muschlera z roku 1934, "Die Unbekannte", rozpráva bláznivý príbeh o osude provinčnej siroty Madeleine Lavinovej, ktorá sa zaľúbila do britského diplomata lorda Thomasa Vernona Benticka a po romániku, keď sa Bentick vráti k svojej snúbenici, spáchala samovraždu v Seine. Tento román sa v roku 1936 stal námetom na rovnomenný film.
Niektoré ďalšie príklady:
Film.
Režisérka Agnès Vardová hovorí o "Neznámej zo Seiny" vo svojom dokumentárnom filme "Jane B. par Agnès V." z roku 1988. Hovorí o súvislosti túžby Jane Birkinovej byť slávnou, no anonymnou, tak ako je toto neznáme dievča.
Kardiopulmonálna resuscitačná (KPR) figurína.
Tvár tejto neznámej ženy bola použitá aj ako hlava figuríny prvej pomoci, v zahraničí nazývanej Resusci Anne. V roku 1958 ju navrhli Peter Safar a Asmund Laerdal a od roku 1960 je používaná v mnohých kurzoch KPR. Z tohto dôvodu je táto tvár označovaná ako „najpobozkanejšia tvár“ všetkých čias.