La Pléiade

La Pléiade alebo Pléiade je názov skupiny autorov francúzskej renesancie 16. storočia. Do tejto skupiny patrili ako ústredné osobnosti Pierre de Ronsard, Joachim du Bellay a Jean-Antoine de Baïf. Názov „La Pléiade“ prevzali aj iní umelci iných historických období. Názov sa týka týchto škôl (skupín):
Známi autori La Pléiade.
Ústredné postavy tohto hnutia boli:
Boli to mladí poeti, ktorí sa stretli na „Collège de Coqueret“, kde študovali u známeho helenistu a latinistu Jeana Dorata. Vtedy boli všeobecne nazývaní "Brigade". Ronsard bol považovaný za vodcu skupiny a za najznámejšieho básnika skupiny.
Umelecký manifest La Pléiade.
Na manifest skupiny „Pléiade“ mal copyright Joachim du Bellay, názov bol „"La Défense et illustration de la langue française 1549"“. Du Bellay v ňom upresnil literárny program literárnej obnovy a revolúcie. Skupina sa zamerala na zanechanie starších tradícií francúzskej poézie (špeciálne Marot a starší rétori) a usúdila, že francúzština je vhodný jazyk pre literárne vyjadrovanie, ktorý môže dosiahnuť ďalšie svoje zušľachtenie napodobňovaním antických autorov. 
Du Bellay odporúčal v manifeste miestne inovácie gréckych a latinských poetických foriem, nasledovanie určitých modelov a vytvorenie neologizmov založených na gréčtine a latinčine. Medzi tieto modely favorizované skupinou „La Pléiade“ patrili Pindaros, Anakreón, Alcaeus, Vergílius, Horatius a Ovídius.
Ideálom tohto nového prístupu nebola otrocká imitácia ale imitácia básnikov, ktorých verše boli v rámci Antickej literatúry výberové, preto aby mohli prebrať nový a bohatý básnický jazyk do hovorovej francúzštiny. Pre niektorých z členov skupiny La Pléiade bol akt tvorenia poézie otázkou božskej inšpirácie (napríklad Pontus de Tyard), posadnutia múzami čo bolo podobné romantickému vytrženiu, vešteckej horlivosti alebo alkoholovému delíriu.
Formy, ktoré dominovali básnickej tvorbe tejto skupiny boli petrarkovský sonet (rozvíjaný okolo ľúbostného stretnutia alebo idealizovanej predstavy ženy) a horátiovsko-anakreontská óda (na víno, ženy a spev, často užívané horátiovské príslovie „Carpe diem topos“). Členovia skupiny si osvojili druh verša nazvaný alexandrín a filozofický smer platonizmus.
Ronsard sa najprv pokúsil adaptovať Pindarovu ódu pre francúzsky jazyk, napíšuc nacionalisticky ladenú epickú poéziu v štýle Homéra a Vergília nazvanú „Franciade“, ktorú však nikdy nedokončil. V tomto literárnom období bolo tematické využívanie antickej mytológie veľmi časté, ale takisto časté bolo aj opisovanie sveta prírody – lesov a riek.
Kritika názvu skupiny.
Pojem La Pléiade, ktorý má označovať skupinu francúzskych básnikov okolo Ronsarda a Bellaya je často kritizovaný. Ronsard pravidelne zverejňoval zoznam tých, ktorých považoval za najlepších básnikov jeho generácie, ale tento zoznam bol často menený. Boli to: Ronsard, du Bellay, de Baïf, Pontus de Tyard a Étienne Jodelle; posledné pozície na ňom zaujímali Rémy Belleau, Jacques Pelletier du Mans, Jean de la Péruse a Guillaume des Autels.
V básni z roku 1556 Ronsard oznámil, že Brigade sa stala Pléiade ale tento výraz v jeho literárnom krúžku nepoužil ani raz, používali ho hugenotskí básnici kritizujúci Ronsardovu samoľúbosť. Ronsard sám bol polemik kráľovskej katolíckej politiky. Jeho použitie bolo s konečnou platnosťou posvätené Ronsardovým životopiscom Claude Binetom krátko po jeho smrti. Niektorí moderní literárni historici odmietli používať tento termín.
Externé odkazy.
Larousse - La Pléiade