Bohdan Pavlů

Bohdan Pavlů (* 3. marec 1883, Spešov – † 12. máj 1938, Novi Grad, Juhoslávia, dnes Bosna a Hercegovina) bol český a slovenský novinár a literárny kritik, významný činiteľ prvého československého odboja v Rusku, legionár a československý diplomat.
Životopis.
Rodičia Jan Pavlů a jeho manželka Marie rod. Strejčková boli roľníci a syna dali pokrstiť Theodor. V detskom veku sa s nimi presťahoval na Slovensko – do Dolných Držkoviec okres Bánovce nad Bebravou. V rokoch 18941902 študoval na gymnáziu v Uherskom Hradišti. Vo veku 15 rokov začal používať českú verziu svojho krstného mena, v zozname študentov bol uvedený ako Bohdan a používal ho po celý život. Po maturite sa zapísal na Právnickú fakultu českej Karlo-Ferdinandovej univerzity v Prahe, kde študoval v rokoch 19021904 a potom v rokoch 19071909. Niekoľko semestrov študoval na Právnickej fakulte Univerzity vo Viedni a Budapešti, kde absolvoval v rokoch 19051906 vojenskú službu. Absolvoval štátnicu z dejín práva (1905), ale v roku 1909 štúdium zanechal a venoval sa najmä spolkovej činnosti a práci novinára. Po príchode na štúdiá do Prahy vstúpil do slovenského spolku "Detvan", kde sa spriatelil s M. R. Štefánikom, neskôr (19071909) bol predsedom "Detvana" a zastupoval ho v "Akademickom odbore Českoslovanskej jednoty". Zároveň prispieval do tlače – do slovenského "Hlasu" a pražského "Času," kde mal na starosti rubriku Slovenské věci. V rokoch 19051908 bol členom redakcie "Slovenský týždenník", v rokoch 19081910 pracoval ako člen redakcie "Čas". Inicioval založenie revue slovenskej mládeže "Prúdy" a bol členom redakcie v rokoch 19101914. Zároveň ho zaujal neoslavizmus, ako úradník Národnej rady českej spolupracoval s českým politikom Karlom Kramářom. V rokoch 19101913 pracoval ako korešpondent novín "Národní listy" v Berlíne a v Rusku (Petrohrad, Kyjev, Moskva 19101913) a bol členom ich pražskej redakcie v rokoch 19131914.
Počas prvej svetovej vojny sa Bohdan Pavlů zapojil do československého hnutia v Rusku. Zaslúžil sa o vybojovanie Československej republiky v radoch čsl. dobrovoľníckeho vojska v Rusku. Bol mobilizovaný 1. augusta 1914. Zajali ho pri Tarnove v decembri 1914, kde vstúpil do Českej družiny. Štáb III. ruskej armády ho poslal služobne do Petrohradu 28. decembra 1914. Zapojil sa do činnosti slovenských a českých spolkov v Petrohrade. Správa čsl. spolkov na Rusi ho zvolila 26. februára 1915 za redaktora týždenníka "Čechoslovák" (prvé číslo vyšlo 16. júna 1915) a z titulu tejto funkcie členom správy Zväzu čsl. spolkov na Rusi. Začiatkom roka 1916 ho vyslala do Londýna, kde sa stretol s T. G. Masarykom, a do Paríža – tam rokoval s M. R. Štefánikom a Edvardom Benešom. Podujal sa prepojiť hnutie v Rusku s čsl. hnutím v západnej Európe a USA. Na Kyjevskom zjazde v máji 1917 bol zvolený za člena "Odbočky Československej národnej rady v Rusku". Od r. 1918 bol šéfredaktorom jej tlačového orgánu – "Československého deníka". Bol účastníkom čsl. anabázy. V júni 1918 ho po vypuknutí konfliktu s boľševikmi vojenský zjazd v Čeľabinsku zvolil za predsedu "Výkonného výboru čsl. vojska na Sibíri". V auguste 1918 ho vojenskí delegáti zvolili za 1. podpredsedu (výkonného predsedu) "Odbočky ČSNR v Rusku". V októbri 1918 ho dočasná čsl. vláda (Masaryk, Štefánik, Beneš) menovala za československého diplomatického zástupcu v Rusku. V januári 1919 Milan Rastislav Štefánik odovzdal Bohdanovi Pavlů svoje plné moci v Rusku a menoval ho do čela "Zvláštneho zboru" v Rusku, Pavlů prevzal politickú zodpovednosť za celé československé vojsko v Rusku a za jeho návrat do vlasti. Dňa 20. novembra 1919 v Irkutsku odovzdal svoje diplomatické poverenie svojmu nástupcovi Václavovi Girsovi a na príkaz vlády Československej republiky odcestoval cez USA a Paríž do vlasti. Do Prahy prišiel 6. februára 1920.
Po návrate do Československej republiky sa pokúsil o politickú kariéru. V parlamentných voľbách 1920 kandidoval do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia za Slovenskú národnú a roľnícku stranu. Kandidoval ešte raz za v roku 1925 za agrárnu stranu. Po prvom volebnom neúspechu pôsobil ako šéfredaktor "Slovenského denníka" v Bratislave až do odchodu do Sofie v júni 1922, kde bol vyslancom Československej republiky v Bulharsku do konca roka 1926, vyslancom v Dánsku od februára 1927 do konca roka 1932. Počas krátkeho medziobdobia pôsobil ako zástupca prednostu politickej sekcie Ministerstva zahraničných vecí ČSR v Prahe od 1933 do júna 1934 a napokon ako prvý vyslanec ČSR v Sovietskom zväze od júla 1934 do konca septembra 1937. Jeho diplomatická kariéra sa zavŕšila funkciou prednostu politickej sekcie Ministerstva zahraničných vecí ČSR a námestníka ministra zahraničných vecí Kamila Kroftu.
Zomrel predčasne 12. mája 1938 pri autonehode neďaleko mesta Novi Grad v dnešnej Bosne a Hercegovine. Automobil Lincoln, ktorý sám viedol, sa zrútil do rieky Sany.