burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Chavela Vargas

Isabel Vargas Lizano, známa ako Chavela Vargas (* 17. apríl 1919, San Joaquín, Kostarika – † 5. august 2012, Cuernavaca, Mexiko), bola kostarická a mexická speváčka a herečka, patriaca do Zlatého veku mexickej kinematografie.
Je považovaná za hlavnú osobnosť a veľkú svojráznu umelkyňu mexickej rancherskej hudby a má významný vplyv na mnohých umelcov latinskoamerickej populárnej hudby. Slúžila aj ako inšpirácia pre rôzne filmové osobnosti, napríklad španielskeho režiséra Pedra Almodóvara a niekoľkých ďalších.
Vďaka svojmu vokálnemu štýlu bola známa ako „La Voz áspera de la Ternura fuerte y armónica“ („Drsný hlas silnej a harmonickej nehy“). V roku 2007 bola ocenená cenou Latin Grammy za hudobnú výnimočnosť od Akadémie nahrávacích umení a vied.
Životopis.
Chavela Vargas sa narodila v Kostarike, v San Joaquín de Flores, kantón San Joaquín v provincii Heredia, ako dcéra Francisca Vargasa a Herminie Lizano. O tri mesiace neskôr, 15. júla 1919, bola pokrstená v Bazilike Panny Márie Anjelskej v Cartagu v Kostarike pod menom María Isabel Anita Carmen de Jesús.
Mala ťažké detstvo: jej rodičia sa rozviedli a nestarali sa o ňu, nechali ju v starostlivosti strýkov a trpela poliomyelitídou . V Mexiku, krajine, v ktorej získala štátnu príslušnosť, prežila takmer osem desaťročí a tam aj zomrela.
Štýl.
Chavela experimentovala s rancherskými piesňami a mala zvláštny štýl interpretácie. Jeden z aspektov rancherskej piesne, ktorú predstavuje José Alfredo Jiménez, zvykne byť emotívny. Chavela spievala tieto druhy piesní, ale robila to sama, len s gitarou a svojím hlasom, napodobňujúc spôsob, akým spieva opitý muž. Z tohto dôvodu občas znížils rytmus melódií. Podfarbils tak piesne, ktoré iní chápali ako šibalské či humorné.
Od malička bola osobnosťou proti prúdu: obliekala sa ako muž, fajčila cigarety, veľa pila, nosila zbraň a bola známa charakteristickou červenou serapou. Vo veku 81 rokov v rozhovore pre kolumbijskú televíziu v roku 2000 sa prvýkrát otvorene vyjadrila, že je lesba.
Pocty.
Získala okrem iného aj tieto ocenenia: 
Ministerstvo kultúry a mládeže Kostariky vzdalo v roku 2018 hold Chavele Vargas v rámci Medzinárodného festivalu umenia 2018, na ktorom sa zúčastnili medzinárodní umelci ako Los Macorinos, Debi Nova, Gaby Moreno, Tania Libertad, Andrea Echeverri a Marisoul.
Luis Abinader

Jeho Excelencia Luis Rodolfo Abinader Corona (španielska výslovnosť IPA: [ˈlwis roˈðolfo aβinaˈðeɾ koˈɾona]; * 12. júl 1967, Santo Domingo, Dominikánska republika) je dominikánsky ekonóm, podnikateľ a politik, ktorý je od roku 2020 54. prezidentom Dominikánskej republiky. Bol kandidátom strany Partido Revolucionario Moderno na prezidenta Dominikánskej republiky v prezidentských voľbách v roku 2016 a 2020.
Životopis.
Je synom podnikateľa a senátora Josého Rafaela Abinadera, potomka libanonských prisťahovalcov. Rodina jeho matky pochádza z Kanárskych ostrovov.
Je absolventom ekonómie na Instituto Tecnológico de Santo Domingo, postgraduálne študoval v Spojených štátoch na Hult International Business School, Harvard University a Dartmouth College.
V minulosti pracoval ako manažér v oblasti turistického ruchu. Od roku 2014 je predsedom Partido Revolucionario Moderno (PRM). V roku 2016 za ňu kandidoval na úrad prezidenta a so ziskom 34,98 percent hlasov skončil druhý za Danilom Medinou, ktorý funkciu obhájil. Nasledujúce prezidentské voľby uskutočnené 5. júla 2020 Abinader vyhral, ​​keď už v prvom kole získal nadpolovičnú väčšinu 52,51 %. Prezidentskú prísahu zložil 16. augusta 2020. Abinader sa vo funkcii chce sústrediť na posilnenie spojenectva so Spojenými štátmi americkými. Predstavil tiež plán, ktorý má lákať zahraničných turistov na povesť Dominikánskej republiky ako bezpečnej krajiny.
Luis Abinader je prvou hlavou Dominikánskej republiky, ktorá sa narodila po smrti diktátora Rafaela Trujilla.
Čečatová

Čečatová () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Sokoľ, približne severozápadne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pokryvy. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obce Sokoľ, okrajovo i mesta Košice. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Sokoľ, Trebejov a Kostoľany nad Hornádom, južne sa nachádzajú Kavečany a západne Košická Belá.
Opis.
Čečatová leží v hrebeni, vedúcom juhovýchodným smerom z Vysokého vrchu (). Východne sa nachádza Domanov vrch () a Dubová (), južne Hradová () a Dubina (), západne Železný vrch (), Vreteník () a Skalka () a severne Vysoký vrch (), Biela skala (), Prielohy () a Jánošíkova bašta (). Masív je súčasťou povodia Hornádu; západné svahy odvodňuje potok Črmeľ, z juhovýchodných voda odteká Čečatovským potokom a zo severných potokom Uhrinče. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no ojedinele tiež Tatry, Čergov, Slanské a Volovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedie na rázc. Kráľova studňa:
Jerry O’Connell

Jerry O'Connell (* 17. február 1974, New York, New York, USA) je americký herec. Je známy z filmov ako "Pri mne stoj!" (1986), "Jerry Maguire" (1996), "Vreskot 2" (1997), "Klokan Jack" (2003) a z televíznych seriálov ako "Drzá Jordan" (2001 - 2007), "Ochrancovia" (2010 - 2011), a "Carter" (2018 - 2019).
Detstvo a mladosť.
O'Connell sa narodil na Manhattane ako najstarší syn učiteľky umenia, a umeleckého riaditeľa reklamnej agentúry pôvodom zo Spojeného kráľovstva. Má írsky, taliansky a poľský pôvod. O'Connellov starý otec z otcovej strany pochádzal z grófstva Cork v Írsku, zatiaľ čo jeho stará mama z matkinej strany bola z Belfastu v Severnom Írsku. Jeho starý otec z matkinej strany bol Charles S. Witkowski, 34. starosta Jersey City, v štáte New Jersey. 
O'Connell vyrastal na Manhattane so svojím mladším bratom, hercom Charliem O'Connellom. Ako teenager navštevoval Manhattan's Professional Children's School. V rokoch 1991 až 1994 navštevoval New York University. Promoval v roku 1995.
Kariéra.
O'Connell začal svoju hereckú kariéru už v detstve. Krátko po dovŕšení jedenástich rokov získal svoju prvú celovečernú rolu filme "Pri mne stoj!". V rokoch 1988 až 1991 hral v kanadskom sci-fi situačnej komédii "Moja tajná identita". V roku 1995 sa zúčastnil konkurzu na televízny pilot "Cesta do neznáma", kde hral hlavnú úlohu. 
V roku 1996 hral po boku Reneé Zellweger a Toma Cruisea, vo filme "Jerry Maguire". O rok neskôr, sa pripojil k hereckému obsadeniu filmu "Vreskot 2". 
V roku 2001 hral v kriminálnej dráme televízie NBC, "Drzá Jordan", kde svoju rolu hral až do záverečnej epizódy v roku 2007. V roku 2008 hosťoval v televíznom seriály "Samantha Who?". V roku 2010 si po boku Elisabeth Shue a Adama Scotta zahral vo filme "Piraňa 3D". V rovnakom roku hral po boku Jima Belushiho vo televíznom seriály Carter, ktorý bol zrušený v roku 2011, po jednej sérii. 
Účinkoval v niektorých divalných inscenáciách na Broadwayi, ako napríklad v divadelnom predstavení "Seminar", kde sa spoločne s ním objavili aj herci ako Alan Rickman, Lily Rabe, Hamish Linklater a Hettienne Park. V apríli 2015 sa O'Connell vrátil na Broadway ako scenárista v komédii "Living on Love" s Renee Fleming, Annou Chlumsky a Douglasom Sillsom. 
V roku 2019 si zahral spoločne so svojou manželkou Rebeccou Romijn v komédii "Satanic Panic". O rok neskôr, sa vrátil opäť na Broadway. 
V roku 2020 začal hrať v reklamách na potraviny Boba Evansa po boku Alfonsa Ribeira.
V júli 2021 televízia CBS oznámila, že O'Connell sa pripojí k "The Talk" ako stály spoluhostiteľ a nahradí Sharon Osbourne. V tom istom mesiaci hosťoval vo vedomostnej súťaži "Pictionary." Spoločne s jeho manželkou bude na televíznej stanici CBS moderovať show "The Real Love Boat" , ktorá mala premiéru v roku 2022. 
Súkromný život.
V júli 2007 sa O'Connell oženil s herečkou a bývalou modelkou Rebeccou Romijn. Majú spolu dvojčatá, narodené v roku 2008. O'Connell má dvojité americké a britské občianstvo.
Adam Šangala

Adam Šangala môže byť:
Deva

Deva môže byť:
Vojtech Mariáši

 
Vojtech Máriáši - prídomok "Máriássy de Márkusfalva et Batízfalva" (aj Vojtech Mariássy, maď. Mariássy Béla, * 23. októbra 1824, Brzotín – † 5. októbra 1897, Ždaňa) poslanec uhorského snemu, historik práva.
Narodil sa do šľachtickej rodiny Mariášiovcov. Jeho otcom bol Žigmund Máriássy a matkou Mária Szepesi. Gymnázium absolvoval v Rožňave, filozofiu a právo v Pešti a právo v Bratislave.
Po absolvovaní štúdií cestoval po Anglicku a Francúzsku . V roku 1848 bol kapitánom národnej gardy. V roku 1861 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom okrsku Veľké Blahovo za Rezolučnú stranu. V marci 1864 bol zatknutý a obvinený z protištátnej činnosti, avšak v dôsledku absencie dôkazov bol po 100 dňoch prepustený. V roku 1869 bol opäť zvolený za poslanca vo volebnom okrsku Veľké Blahovo a v roku 1872 vo Sázssebesi. V máji 1872 po havárii koňmi ťahaného koča mu museli amputovať pravú ruku a následne sa naučil písať ľavou. V roku 1875 sa definitívne stiahol z politiky, presťahoval sa do Győru, potom do Sárváru a venoval sa histórii.
Publikoval v časopisoch "Budúcnosť" ("Jövő)", "Domovina (Hon)" a v Maďarských novinách ("Magyar Ujság)". Je autorom 18 zväzkového diela Maďarské zákonodarstvo a dejiny Maďarska (A magyar törvényhozás és Magyarország történelme. Győr, 1887-93).
Šľuchta

Šľuchta () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Jaklovce, približne východne od Gelnice. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Bujanovské vrchy. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Jaklovce. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí situovaný Veľký Folkmar a Jaklovce, severne ležia Margecany.
Opis.
Šľuchta leží v samostatnom masíve nad údolím Hornádu s vodnou nádržou Ružín. Južným smerom sa nachádza Smolej (), Folkmarská skala () a Hoľa (), východným Vysoký vrch (), Sivec (), Bujanov () a Suchý vrch (), severným Bystrá (), Grúň () a Roháčka () a západným Kurtavá skala (), Krompašský vrch () a Ostrý vrch (). Masív patrí do povodia Hornádu, kde vodu odvádzajú len krátke vodné toky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Čergov, Slanské a Volovské vrchy a Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia.
Nemecká futbalová Bundesliga 2021/2022

Nemecká futbalová Bundesliga 2021/2022 bol 59. ročník najvyššej nemeckej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Bayern Mníchov, nováčikmi súťaže boli Bochum a Fürth. Sezóna začala 13. augusta 2021 a skončila 14. mája 2022.
Bayern Mníchov vyhral desiatu sezónu v rade a celkovo získal 32. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2022/2023 sa spolu s ním kvalifikovali aj Borussia Dortmund, Bayer Leverkusen, RB Leipzig a Eintracht Frankfurt (ako víťaz Európskej ligy). Do Európskej ligy UEFA 2022/2023 sa kvalifikovali 1. FC Union Berlin a SC Freiburg. Do 4. predkola Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023 zamieril 1. FC Köln zo 7. miesta tabuľky. Do 2. ligy zostúpili Bielefeld a Fürth.
Tabuľka.
zdroj: Bundesliga
Nemecká futbalová Bundesliga 2020/2021

Nemecká futbalová Bundesliga 2020/2021 bol 58. ročník najvyššej nemeckej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Bayern Mníchov, nováčikmi súťaže boli Bielefeld a Stuttgart. Sezóna začala 18. septembra 2020 a skončila 22. mája 2021.
Víťazom sa stal Bayern Mníchov, ktorý úspešne obhájil titul a získal 9. ligovú trofej za sebou, 30. titul v ére Bundesligy a 31. celkovo. Titul získal už 8. mája 2021, tri kolá pred koncom súťaže. Do Ligy majstrov UEFA 2021/2022 sa spolu s ním kvalifikovali aj RB Leipzig, Borussia Dortmund a Wolfsburg. Do Európskej ligy UEFA 2021/2022 sa kvalifikovali Eintracht Frankfurt a Bayer Leverkusen. Do 4. predkola Európskej konferenčnej ligy UEFA 2021/2022 zamieril Union Berlin zo 7. miesta tabuľky. Do 2. ligy zostúpili Werder Bremen a FC Schalke 04.
Najlepším strelcom sa stal Robert Lewandowski z Bayernu Mníchov, ktorý s 41 strelenými gólmi stanovil nový ligový rekord, o jeden gól prekonal výkon Gerda Müllera zo sezóny 1971/1972.
Tabuľka.
zdroj: Bundesliga
Ondrej Lunter

Mgr. Ondrej Lunter (* 20. marec 1987, Banská Bystrica) je slovenský politik, od novembra 2022 predseda Banskobystrického samosprávneho kraja.
Štúdium a profesionálne pôsobenie.
Je jedným z 6 detí Jána Luntera.
V rokoch 2002-2006 študoval na Gymnáziu Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Absolvoval dve vysoké školy: v rokoch 2006-2012 politológiu a ekonómiu na Masarykovej univerzite v Brne. Popri štúdiu založil projekt Demagog.sk, ktorý kontroloval a konfrontoval s faktami verejne vyslovené výroky politikov a stal sa populárnym zdrojom informácií médií aj verejnosti. Okrem toho počas štúdia na Masarykovej univerzite založil a rozbehol diskusný projekt Masarykovy debaty, politické diskusie podľa oxfordského formátu.
Po ukončení vysokoškolských štúdií v rokoch 2011-2012 pôsobil riaditeľ oblastnej organizácie cestovného ruchu v obci Stratená, v rokoch 2012-2016 doplnil manažérsky team v rodinnej firme Alfa Bio, kde pomáhal s úspešnou transformáciou firmy.
Politické pôsobenie.
V januári 2017 oznámil Ján Lunter svoju kandidatúru proti úradujúcemu predsedovi BBSK Mariánovi Kotlebovi. Ondrej Lunter sa stal šéfom jeho volebného tímu a zároveň sám kandidoval na poslanca Banskobystrického samosprávneho kraja. Vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov v novembri 2017 získal Ondrej Lunter tretí najväčší počet hlasov zo všetkých zvolených poslancov v Banskobystrickom kraji a Ján Lunter sa stal predsedom Banskobystrického samosprávneho kraja po zisku 48,53% odovzdaných hlasov. Po voľbách bol Ondrej Lunter zvolený za predsedu najsilnejšieho poslaneckého klubu poslancov a poslankýň, ktorí kandidovali v tíme Lunter, a o necelé dva roky v apríli 2019 ho zvolilo krajské zastupiteľstvo za podpredsedu Banskobystrického samosprávneho kraja. Do tejto pozície ho podporili všetky poslanecké kluby zastupiteľstva.
Začiatkom roka 2022 úradujúci predseda Banskobystrického samosprávneho kraja Ján Lunter oznámil, že nebude druhýkrát kandidovať na túto pozíciu. Kandidatúru na post Banskobystrického župana ohlásil Ondrej Lunter. Predstavil program šiestich hlavných priorít a podstatným motívom jeho kampane sa stala spolupráca naprieč politickým spektrom. (Spoločne dokážeme najviac). Ako nezávislého kandidáta na predsedu BBSK ho podporilo široké spektrum politických strán: SaS, KDH, Progresívne Slovensko, Spolu, OKS, Aliancia, Hlas - sociálna demokracia. Zároveň okolo Ondreja Luntera vznikla programová koalícia stredopravých a nezávislých kandidátov a kandidátok „Srdcom v kraji“, s ktorými viedol spoločnú kampaň.
Vo voľbách na predsedu BBSK získal Ondrej Lunter 47,53% odovzdaných hlasov a poslanci a poslankyne programovej koalície Srdcom v kraji získali 25 miest v 45-členom krajskom zastupiteľstve.
Rastislav Remeta

JUDr. Rastislav Remeta (* 1. január 1972, Bardejov) je slovenský prokurátor. Od roku 2016 je členom Etickej komisie prokuratúry a od júla 2020 je jej predsedom. 
Životopis.
V roku 1998 absolvoval štúdium na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 2001 urobil rigoróznu skúšku na Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici a tak získal titul doktor práv.
Od júna 2002 do decembra 2004 pôsobil na Okresnej prokuratúre v Banskej Bystrici.
Od decembra 2004 do januára 2021 pôsobil s prestávkami na Krajskej prokuratúre v Banskej Bystrici. Od júna 2006 bol zároveň jej hovorcom.
V rokoch 2016 až 2020 pôsobil ako člen Etickej komisie prokuratúry a od júla 2020 ako jej predseda.
V roku 2020 kandidoval na post Generálneho prokurátora SR. Ako kandidáta ho navrhli poslanci OĽaNO Igor Hus a Ján Krošlák.
Od januára 2021 pôsobí ako krajský prokurátor v Bratislave.
Kallimachos (sochár)

Kallimachos () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
Kallimachos, grécky sochár a odlievač bronzu, pochádzajúci zrejme z Korintu (alebo z Atén), bol činný v 2. polovici 5. stor. pred Kr. (v rokoch 432 až 408 pred Kr.) Informácií o ňom z antických literárnych zdrojov nie je veľa a niektoré z nich sa dnes zdajú byť dosť nepravdepodobné. To, čo Kallimacha odlišovalo od ostatných starogréckych umelcov, bol jeho prehnaný zmysel pre detail a neustála snaha o dokonalosť, za čo si podľa Plínia vyslúžil prezývku "Katatéxitechnos" ("κατατηξίτεχνος – perfekcionista") a podľa Pausania prezývku "Kakizotechnos" („"stále haniaci svoju prácu“") 
Známa je jeho účasť na výzdobe Erechteionu na aténskej Akropole, na prácach, ktoré prebiehali po roku 421 pred Kr. Pre tento chrám okrem iného vytvoril prekrásnu zlatú lampu, ktorá horela dňom i nocou (mala zrejme azbestový knôt), nad ktorou bol ako komín pripevnený bronzový palmový list. Pripisuje sa mu aj množstvo nádherne vypracovaných sôch, ako napríklad skupina tancujúcich spartských žien a sediaca postava Héry v Platajách. Pausanias zaznamenal, že ako prvý začal používať vrták pri opracovaní mramoru. Pausanias tu zrejme podčiarkuje umelcovu technickú inováciu, vyhlbovať mramorový povrch tak hlboko, že pôsobil perforovane (možno preto myšlienka vynálezu vrtáku). O maliarskej činnosti Kallimacha sa zmieňuje len Plínius (o ktorej inak nie je nič známe).
Kallimachos tiež zaujíma dôležité miesto v architektúre. Vitruvius uvádza, že ako prvý vytvoril korintský stĺp (hlavicu ozdobenú troma radmi akantových listov, najväčšie listy sú na konci zvinuté do volúty ) s hlavicou ozdobenou dômyselne zvlnenými listami po tom, čo zbadal listy akantov prerastajúce kruhovým košíkom zabudnutým na hrobe korintského dievčaťa.
Novovekí učenci pripisujú Kallimachovi originál slávnej Venuše Genetrix (alebo Afrodity Genetrix), ktorej rímska kópia je uložená v Louvri (a aj ďalšie najmä neskorohelénistické varianty Venuše Genetrix). Na tejto soche sa mu podarilo dosiahnuť efekt priesvitnosti „mokrých“ drapérii priliehajúcich k telu a zvýrazňujúcich jeho krásu. Je tiež spájaný so sériou reliéfov tancujúcich mainád (lat. bakchantiek, t. j. ctiteliek a sprievodkýň boha vína Dionýza), ktorých kópie sú vystavené v madridskom múzeu Prado a v Metropolitnom múzeu umenia v New Yorku, sú pozoruhodné svojimi zmyselne formovanými telami a krásnymi vlniacimi sa drapériami na ich šatoch.
Je možné, že fragmentárny nápis (epigram), z rovnakého obdobia, nájdený v roku 1981 v macedónskej Vergine (staroveká Aigai), identifikovaný ako pohrebný nápis aténskeho umelca Kallimacha, bol nápisom na jeho náhrobku. Predpokladá sa, že podobne ako dramatik Euripides, aj Kallimachos bol jedným z umelcov, ktorých pozval kráľ Archelaos pracovať do Macedónska, a že tam mohol aj zomrieť.
Bujanov (vrch v pohorí Čierna hora)

Bujanov () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží neďaleko obce Margecany, približne východne od Gelnice. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Bujanovské vrchy. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Gelnica a Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obce Margecany a Malá Lodina. Najbližšími sídlami sú západne situované Margecany, Jaklovce a Veľký Folkmar, východne leží Malá a Veľká Lodina a severne Klenov a Miklušovce.
Opis.
Bujanov leží v masíve nad údolím Hornádu s vodnou nádržou Ružín, ktorý siaha od Bystrej (). Východne sa nachádza Suchý vrch (), Somár (), Bokšov () a Holica (), južne Sivec (), Železný vrch (), Folkmarská skala () a Hoľa (), západne Smolej (), Šľuchta (), Krompašský vrch () a Kurtavá skala () a severne Roháčka (), Bystrá () a Kozinec (). Masív patrí do povodia Hornádu, kde vodu odvádzajú krátke vodné toky, len z východných svahov odteká Dlhým potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a veľkú časť masívu pokrýva národná prírodná rezervácia Bujanovská dubina. Popod severný okraj masívu vedie Bujanovský tunel, ktorým je vedená doprava na železničnej trati Žilina – Košice.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Slanské a Volovské vrchy a Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia.
Multiplex 22 (Česko)

Multiplex 22 je jedným z definitívnych multiplexov DVB-T2 v Česku. Je prevádzkovaný Českými rádiokomunikáciami a nahradil DVB-T multiplex 2.
Károly Tóth

Karol Tóth (; * 17. september 1990, Košice) je slovenský herec maďarskej národnosti.
Osobný život.
Narodil sa v roku 1990 v Košiciach. Po absolvovaní Základnej školy a Gymnázia Sándora Máraiho v Košiciach s vyučovacím jazykom maďarským (19972010) pokračoval v roku 2010 v štúdiu na VŠMU v Bratislave v triede Petra Mankoveckého a Petra Šimuna, kde v roku 2015 absolvoval. Po univerzite bol niekoľko rokov členom Jókaiho divadla v Komárne. Hosťoval v národnom divadle Nemzeti Színház, v komornom divadle Bartók Kamaraszínház a v Divadle Thália v Košiciach. Od roku 2020 žije v Budapešti ako herec na voľnej nohe. Účinkoval vo viacerých reláciách televízie Markíza a preto sa po pandémii rozhodol presťahovať sa na vidiek. Bude to na polceste medzi Bratislavou a Budapešťou.
Multiplex 23 (Česko)

Multiplex 23 je jedným z definitívnych multiplexov DVB-T2 v Česku. Je prevádzkovaný spoločnosťou Czech Digital Group, ktorá patrí pod České rádiokomunikáce a nahradil DVB-T multiplex 3.
Multiplex 24 (Česko)

Multiplex 24 je jedným z definitívnych multiplexov DVB-T2 v Česku. Je prevádzkovaný spoločnosťou Digital Broadcasting a nahradil DVB-T multiplex 4. Ako jediná z celoplošných sietí má rozdelené kanály podľa krajov a tak umožňuje vysielať regionálne stanice.
Multiplex 21 (Česko)

Multiplex 21 je jedným z definitívnych multiplexov DVB-T2 v Česku. Je prevádzkovaný Českoi televíziou a vysiela programy verejnoprávnej inštitúcie. Nahradil DVB-T multiplex 1 a vysiela aj regionálne verzie ČT1. Formálny štart začal 28. novembra 2019 a na väčšine územia ČR sa šíri v jednofrekvenčnej sieti (SFN) na kanáli 26.
Modrí

Modrí môže byť:
Kozinec (vrch v pohorí Čierna hora)

Kozinec () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží neďaleko obce Margecany, približne východne od Gelnice. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Bujanovské vrchy. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Gelnica a Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obce Margecany a Malá Lodina. Najbližšími sídlami sú severne situované Miklušovce a Klenov, západne ležia Margecany, Jaklovce a Veľký Folkmar a východne Malá a Veľká Lodina.
Opis.
Kozinec leží nad údolím Hornádu s vodnou nádržou Ružín, v masíve siahajúcom od Bystrej () na Bujanov (). Východne sa nachádza Ostrý hrb (), Suchý vrch (), Somár () a Bokšov (), južne Holica (), Sivec (), Bujanov (), Hoľa () a Folkmarská skala (), západne Šľuchta (), Kurtavá skala () a Roháčka () a severne Mestické (), Bystrá () a Zajačia hora (). Oblasť je súčasťou povodia Hornádu, kde vodu odvádzajú krátke vodné toky, len z východných svahov nadbytočná voda odteká Dlhým potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a južnou časťou masívu vedie Bujanovský tunel, ktorým je vedená doprava na železničnej trati Žilina – Košice.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské a Volovské vrchy a Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia.
Pavel Gejdoš

Pavel Gejdoš (* 13. august 1924, Iľanovo – † 6. marec 1998, Bratislava) bol slovenský scenárista, dramaturg a spisovaťeľ.
Životopis.
Narodil sa v obci Iľanovo, dnes mestskej časti Liptovského Mikuláša. Po absolvovaní štúdia na strojníckej priemyslovke, pracoval ako elektrotechnik a kultúrny referent vo Svite. V československom štátnom filme pôsobil v Bratislave od roku 1950. Najprv ako asistent, neskôr režisér, riaditeľ a nakoniec scenárista hraného filmu. Zbierkou básni "Moja láska – mier" (1951) vstúpil do literatúry ako tzv. robotnícky autor.
V roku 1962 odvolali z funkcie oblastného riaditeľa Filmovej tvorby a distribúcie Bratislava (FDTB) Pavla Dubovského – stal sa prvým námestníkom ústredného riaditeľa Československého filmu Aloisa Poledňáka v Prahe. Až do 1. júna 1963 podnik dočasne viedol Július Jaššo, potom za riaditeľa FDTV vymenovali dramaturga a od roku 1960 riaditeľa Štúdia hraných filmov Pavla Gejdoša. Takto začala éra štvor-a päť funkčných období riaditeľov podniku. Pavel Gejdoš týmto začal tradíciu umelcov na poste riaditeľov filmového podniku. Neskôr nimi boli aj Ctibor Štítnický, Pavol Koyš a Martin Ťapák.
Od roku 1963 nastúpil Pavel Gejdoš na pozíciu na post riaditeľa kolibského štúdia, čím sa začala diskusia o schvaľovacích postupoch.Uskutočnila sa žiadaná zmena a centralizmus sa oslabil, hoci viacerí slovenskí filmári pripomínali, že „s.Poledňák (ústredný riaditeľ Československého filmu) v kritickom čase, keď esťe bol vyhranenejší dogmatizmus, najmä v súvislosti s filmom Boxer a smrť, zobral na seba zaradenie scenára do výroby“ Pražskí posudzovatelia boli zhovievaješí všeobecne. Boli menej dogmatickí bez ohľadu na to, či isšlo o zástupcov ministerstva, ÚV KSS, alebo iných orgánov. Slovenskí schvaľovatelia napríklad žiadali, aby sa z filmu "Pieseň o sivom holubovi" vyradili niektoré neslušné slová, napríklad „hovno“. Riaditeľ Československého filmu Alojz Poledňák mal v rokoch 19661967 výhrady proti koprodukcii s Francúzskom, a najmä proti Robbe-Grilletovi, ale napokon sa nechal presvedčiť. O podobných, alebo aspoň menších ústupkoch sa u nás spravidla nedalo diskutovať.
V jednom z úradných záznamov o telefonickom rozhovore pracovníka IV. oddelenia ÚV KSS Ladislava Šoltýsa s Júliusom Jaššom (riaditeľom FDTB namiesto Dubovského) zo 14. apríla 1962 sa uvádza: „Súdruh Šoltýs oznámil, že bolo dohodnuté na IV. oddelení ÚV KSS, aby plnú zodpovednosť za schvaľovanie scenárov hraných filmov a ich zaraďovanie do výroby mali ideovo-umelecké rady a riaditeľ podniku“. S Pavlom Gejdošom neboli filmári spokojní, preto ho po roku pôsobenia vymenili a na jeho miesto prišiel Ctibor Štítnický.
Okrem svojho pôsobenia vo filme sa venoval dramatickej aj prozaickej tvorbe, pričom ako scenárista stvárnil témy historické a spoločenské. Najmä protifašistický odboj a povojnové budovanie. Napísal tiež scenáre k filmom a rozhlasovým hrám.
Jovsiansky potok

Jovsiansky potok je potok v Prešovskom kraji a v Košickom kraji, v južnej časti regiónu Horný Zemplín a v severnej časti regiónu Dolný Zemplín. Nachádza sa v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy a v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina. Ústi do vodného toku Porubský potok. Má dĺžku a je tokom VIII. rádu. 
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne vojenského obvodu Valaškovce, v juhovýchodnom priestore katastrálneho územia "Valaškovce – Juh", na južnom úpätí vrchu Vihorlat s v okrese Humenné v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom cez lesný extravilán vojenského obvodu Valaškovce a obce Jovsa, ktorý je v dolnej časti toku premiešaný poľnohospodárskym extravilánom, v priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, mení smer na juh, v priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá pravostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva úpätie lesa "Rakytovec", v priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva úpätie lesa "Skalka", v opúšťa územie vojenského obvodu Valaškovce a vteká na územie obce Jovsa v okrese Michalovce v Košickom kraji, v na ráztoke sa rozvetvuje juhozápadným smerom sa odpája Stará rieka a južným smerom pokračuje Jovsiansky potok, ľavým brehom obmýva úpätie lesa "Stredný vrch", v vteká do intravilánu obce Jovsa, v v severovýchodnej časti intravilánu priberá pravostranný prítok vodný tok Stará rieka, v ústi do Porubského potoka v povodí Laborca na južnom okraji intravilánu obce Jovsa ako jeho pravostranný prítok.
Preteká v okrese Humenné v Prešovskom kraji a v okrese Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy a v jeho geomorfologickom podcelku Vihorlat a v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina a v jej podcelku Podvihorlatská pahorkatina. Má síce viacero bezmenných prítokov, ale medzi nimi iba jeden dôležitejší prítok Stará rieka.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v názve obce Jovsa, územím ktorej v dolnej polovici toku preteká a ústi. Zo slovného základu podstatného mena "Jovs-a" po rozšírení o adjektívnu príponu "-iansky" s významom "patriaci k Jovse alebo inou väzbou s ňou spojený" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Jovsiansky potok" s významom "potok na území obce Jovsa" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov obce Jovsa má pôvod v osobnom mene pravdepodobne v niektorej domácej podobe mena "Jozef".. Najstarší zachovaný písomný doklad názvu obce je z roka 1418 v podobe "Joza".
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Jovsiansky potok" je jedinečným hydronymom. 
Referencie.
Lois Smith

Lois Smithová, celým menom Lois Arlene Humbertová Smithová (neprechýlene Lois Arlene Humbert Smith; * 3. november 1930, Topeka, Kansas, USA) je americká herečka. V roku 2007 bola uvedená do Siene slávy amerického divadla za jej výnimočný prínos pre divadlo. V roku 2013 získala cenu Obie za celoživotné dielo za vynikajúce výkony mimo Broadway. 
Detstvo a mladosť.
Smithová sa narodila ako Lois Arlene Humbert v meste Topeka, v štáte Kansas, ako najmladšia zo šiestich detí. Jej otec zomrel v roku 1950 vo veku 54 rokov. Do jej rodiny patrili jej dve sestry Alice a Marvelle a traja bratia William, Dilman a Phillip, ktorí sú už všetci zosnulí. Jej otec presťahoval rodinu do Seattlu, keď mala Smithová 11 rokov, a intenzívne sa angažoval v cirkvi, kde uvádzal hry, v ktorých vystupovala aj mladá Smithová. Študovala divadlo na Washingtonskej univerzite, ale štúdium nedokončila. 
Kariéra.
Smithová debutovala na Broadwayi v roku 1952 v divadelnej inscenácii "Time Out for Ginger" spoločne s Nancy Malone a Melvynom Douglasom. V roku 1955 získala svoju prvú hlavnú úlohu v divadelnej iscenácii"The Young and Beautiful". 
Od roku 1965 do roku 1967 Smithová hrala v niekoľkých hrách ako člen Theatre of the Living Arts vo Philadelphii s Andre Gregorym. Je celoživotnou členkou divadla Ensemble Studio Theatre, ktoré založil Curt Dempster v roku 1968. V roku 1973 sa vrátila späť na Broadway. Okrem toho, má za sebou niekoľko úspešných divadelných úloh vo viacerých divadlách. Smithová patrí k uznávaným divadelným herečkám Spojených štátov. 
Vo filme v roku 1955 v réžii Elia Kazana v dramatickom filme "East of Eden" s Jamesom Deanom, Julie Harris a Jo Van Fleet. V roku 1970 si zahrala po boku Jacka Nicholsona a Karen Black vo filme "Malé životné etudy", kde za svoj herecký výkon obdržala ocenenie Národnej spoločnosti filmových kritikov za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
Hosťovala v rôznych televíznych seriáloch, ako napríklad: "Odložený prípad", "Frasier" či "Pohotovosť". V roku 2007 si zahrala svokru Felicity Huffman, v televíznom seriály "Zúfalé manželky" a o rok neskôr, si zahrala starú mamu Anny Paquin, v televíznom seriály . V rokoch 2019 a 2020 hosťovala v televíznych seriáloch "Ray Donovan" a "On Becoming a God in Central Florida".
Súkromný život.
Ako osemnásťročná sa vydala za Wesleyho Dalea Smitha, s ktorým sa zoznámila na vysokej škole; rozviedli sa v roku 1970. Mali jednu dcéru Moon Elizabeth Smith.
Okolo roku 1951 sa Smithová a jej manžel rozhodli odísť zo Seattlu do New Yorku, aby začali svoju profesionálnu kariéru. Potom, čo pracovala s Eliom Kazanom na East of Eden, ju povzbudil, aby študovala u Lee Strasberga v Actors Studio, čo aj urobila. V prvých rokoch v New Yorku ju tiež viedol John Van Druten.
La Liga 2017/2018

La Liga 2017/2018 taktiež známa aj ako La Liga Santander 2017/2018 bol 87. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Real Madrid, nováčikmi súťaže boli Levante, Girona a Getafe. Sezóna začala 18. augusta 2017 a skončila 20. mája 2018.
Barcelona získala 25. titul v klubovej histórii a trofej získala s predstihom štyroch kôl už 29. apríla 2018. Do skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2018/2019 sa spolu s ňou kvalifikovali aj Atlético Madrid, Real Madrid a Valencia. Do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2018/2019 sa kvalifikoval Villarreal a Real Betis, do 2. predkola danej súťaže postúpila Sevilla. Zostúpili tímy Deportivo La Coruña, Las Palmas a Málaga.
Kambyses

Kambyses môže byť:
Krompašský vrch

Krompašský vrch () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne severozápadne od Gelnice. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hnilecké vrchy. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území mesta Gelnica. Najbližšími sídlami sú na západe situované Slovinky, severne ležia Krompachy, východne Žakarovce a Gelnica a južne Helcmanovce.
Opis.
Krompašský vrch leží v hrebeni, vedúcom východným smerom od vrchu Bukovec () cez Ostrý vrch () na Dúbravu (). Severne susedia Plejsy (), východne leží Kurtavá skala (), Dúbrava () a Žakarovský vrch (), južne Kojšovská hoľa (), Vangort () a Ostrý vrch () a západne Havrania hlava (), Skala () a Biela skala (). Voda zo západných častí odteká Slovinským potokom do Hornádu, južné a východné svahy odvodňujú prítoky rieky Hnilec, Turzovský a Žakarovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Severne sa nachádza horské stredisko Plejsy.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, v južnej časti riedky lesný porast, ktorý umožňuje veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Tatry, Levočské vrchy, Branisko, Čergov, Čiernu horu a Slanské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedú značené trasy do blízkeho Sedla pod Krompašským vrchom.
Whalley Range

Whalley Range môže byť:
La Liga 2012/2013

La Liga 2012/2013 bol 82. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Real Madrid, nováčikmi súťaže boli Deportivo La Coruña, Celta Vigo a Valladolid. Sezóna začala 18. augusta 2012 a skončila 1. júna 2013.
Barcelona získala 22. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2013/2014 sa spolu s ňou kvalifikovali aj Real Madrid, Atlético Madrid a Real Sociedad. Do Európskej ligy UEFA 2013/2014 sa kvalifikovali Valencia, Real Betis a Sevilla. Do 2. ligy zostúpili Mallorca, Deportivo La Coruña a Zaragoza.
Suchý vrch (vrch v pohorí Čierna hora)

Suchý vrch () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží neďaleko obce Malá Lodina, približne východne od Gelnice. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Bujanovské vrchy. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Malá Lodina. Najbližšími sídlami sú severne situované Sedlice, Miklušovce a Klenov, západne ležia Margecany, Jaklovce a Veľký Folkmar a východne Malá a Veľká Lodina a Suchá Dolina.
Opis.
Suchý vrch leží nad údolím Hornádu s vodnou nádržou Ružín II, v masíve siahajúcom juhovýchodným smerom od Bystrej (). Severne sa nachádza Zajačia hora () a Ostrý hrb (), východne Somár () a Tlstá (), južne Bokšov (), Holica (), Sivec () a Bujanov () a západne Šľuchta (), Kozinec (), Roháčka () a Bystrá (). Oblasť je súčasťou povodia Hornádu, kde vodu z východnej časti odvádza potok Rakytina a zo západnej Dlhý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a južným okrajom masívu vedie Bujanovský tunel, ktorým je vedená doprava na železničnej trati Žilina – Košice.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Bachureň, Čergov, Slanské a Volovské vrchy a Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východným úbočím vedie traverzom značený chodník:
La Liga 2013/2014

La Liga 2013/2014 bol 83. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajovala Barcelona, nováčikmi súťaže boli Elche, Villarreal a Almería. Sezóna začala 17. augusta 2013 a skončila 18. mája 2014.
Víťazom súťaže sa stal po 10. krát v histórii Atlético Madrid. Do Ligy majstrov UEFA 2014/2015 sa spolu s ním kvalifikovali aj Barcelona, Real Madrid a Athletic Bilbao. Do Európskej ligy UEFA 2014/2015 sa kvalifikovala Sevilla a do predkôl zamieril Villarreal a Real Sociedad. Do 2. ligy zostúpili Osasuna, Valladolid a Real Betis.
Stavka

Stavka (rus. "Ставка") v pôvodnom zmysle ruské označenie veliteľského stanu resp. veliteľstva vojsk, neskôr prenesene označenie vrchného velenia ozbrojených síl.
V čase prvej svetovej vojny existovala v Ruskej ríši v podobe tzv. Hlavného stanu vrchného veliteľa ("Ставка Верховного Главнокомандующего").
V čase druhej svetovej vojny v Sovietskom zväze po napadnutí nacistickým Nemeckom v roku 1941 bola Stavka znovu obnovená. 23. júna 1941 bola vytvorená Stavka hlavného veliteľstva (rus. Ставка Главного командования). Stavke predsedal národný komisár obrany Semion Timošenko, v jeho kompetencii však chýbali mnohé dôležité úlohy, ktoré bolo v tej dobe potrebné riešiť, 10. júla preto prebehla reorganizácia. Veliteľstvo bolo premenované na Stavku vrchného hlavného veliteľstva (rus. Ставка верховного главнокомандования). Timošenka vo funkcii jej predsedu nahradil sám J.V. Stalin. Jeho zástupcom sa stal maršal B.M. Šapošnikov. Stavka cez druhú svetovú vojnu spadala organizačne pod Štátny výbor obrany (tzv. GOKO, resp. GKO). Rozpustená bola po skončení vojny v októbri 1945.
Gorgias (sochár)

Gorgias () bol grécky sochár v 6. stor. pred Kr.
Gorgias bol grécky sochár, ktorý pochádzal zrejme z Atén. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, ale našlo sa šesť jeho menom signovaných podstavcov zo sôch. Tieto stratené diela na základe paleografických znakov písma z týchto podstavcov možno s istotou datovať do poslednej štvrtiny 6. storočia pred Kr.
Tri alebo štyri podstavce nájdené na aténskej Akropole, boli základňami mramorových sôch, na ďalších dvoch stáli bronzové kone, pravdepodobne i s jazdcami. Tieto bronzové kone boli zhotovené aj s bronzovými podstavcami, ktoré vložili do väčších mramorových podstavcov. Keďže túto metódu vyvinuli na ostrove Samos, je možné, že Gorgias mohol byť žiakom nejakého samského sochárskeho majstra.
Jeden z týchto podstavcov, zhotovený z pentelského mramoru (datovaný do rokov 510 – 500 pred Kr.), obnovený z množstva fragmentov (nájdených východne od Erechtheionu, v rokoch 1877 až 1886), bol základňou mramorovej sochy, zrejme koňa alebo koňa a jazdca. 
Plínius zaradil Gorgia (pochádzajúceho ale z Lakónie) medzi sochárov pracujúcich s bronzom v období 87. olympiády (432 pred Kr.) Nie je však známe, či tu môže ísť o homonymného sochára (chronologicky to nesedí).
Očovské pastorále

Očovské pastorále je slovenský film režiséra Jozefa Zachara z roku 1973 o chlapskej cti a odvahe. 
Príbeh baču, ktorého škriepnosť a papuľnatosť vyvoláva len spory a hnevy a jeho poctivosť a zmysel pre pravdu a česť v spojení s predošlým vlastnosťami tieto spory len vyhrocuje. Slovenská dedina s jej kolektívnym hospodárením, konfrontovaná s návykmi hranatej povahy, odchovanej ešte súkromným hospodárením, vytvára hlavnú zápletku a konflikt. Súbežne prebieha lyrický motív mladej generácie, ktorej ľúbostné vzťahy sa nestarajú o dávne smiešne hnevy starej generácie.
Dej.
Svojrázny bača Jožo Golian (Július Pántik) od malička pásava ovce. Najskôr vlastné, no keď vstúpi do družstva, tak už spoločné. Svojou tvrdohlavou a neústupčivou povahou sa často dostáva do konfliktov s vedením družstva, hlavne so zootechnikom Ondrejom Striežom (Andrej Mojžiš). Sem-tam si jednu ovečku pre vlastnú potrebu zabije. Keď ale zo salaša zmizne vyše tridsať oviec, dostane sa za to Jožo pred súd. Odsúdia ho podmienečne a na družstve ho zbavia funkcie baču. Nikto mu neverí, že ovce niekto ukradol. Jožo má podozrenie na chlapov z vrchov (Ján Króner, Michal Monček, Juraj Kováč) a skutočne sa mu podarí ich vypátrať skryté u jedného z nich v garáži. Cestou do košiara s ovcami ho ale „vrchári“ prepadnú a zbijú. Na následky poranení po prevoze domov Jožo doma zomiera.
Dej sa odohráva v obci Očová a jej okolí.
Dušan Martinčok

Mgr. Dušan Martinčok známy aj ako Dušo Martinčok (* 1975, Prešov) je slovenský spisovateľ, právnik-prekladateľ a zakladateľ občianskeho združenia "Zrejme", ktoré sa venuje téme medzigeneračného dialógu.
Životopis.
Narodil sa v roku 1975 v Prešove. Vyštudoval právo a niekoľko rokov sa venoval právnemu prekladu na Súdnom dvore Európskej Únie v Luxemburgu, ako právnik-lingvista.
V roku 2010 vytvoril komunitný projekt "Susedia na dvore", ktorý podporuje a napomáha medziľudským vzťahom v mestských susedstvách. Spolu s Táňou Sedlákovou a ďalšími priateľmi založil občianske združenie "Zrejme", ktoré sa zaoberá medzigeneračným dialógom. Združenie vzniklo v súvislosti so zrušením stacionára pre seniorov na Záhrebskej ulici v Bratislave. Na základe tohto príbehu napísal s Táňou knihu "Záhrebská". Opisuje príbeh súžitia klientov a klientiek stacionára pre seniorov na Záhrebskej a tamojšej susedskej komunity a dáva konkrétne príklady a tipy, ako sa dá naštartovať medzigeneračné spolužitie v mestách a obciach. Združenie zároveň organizuje medzigeneračný kultúrny festival "OLD's COOL".
V Luxembursku uzavrel najprv registrované partnerstvo, neskôr manželstvo so svojím partnerom Michalom Huštatym.
V roku 2022 vydal knihu "Niekto sa nájde". Jej nosnými témami sú susedia, vzťahy medzigeneračnosť a inakosť.
La Liga 2014/2015

La Liga 2014/2015 bol 84. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval klub Atlético Madrid, nováčikmi súťaže boli Eibar, Deportivo La Coruña a Córdoba. Sezóna začala 23. augusta 2014 a skončila 23. mája 2015.
Barcelona získala 23. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2015/2016 sa spolu s ňou kvalifikovali aj Real Madrid, Atlético Madrid a Sevilla (ako víťaz Európskej ligy UEFA 2014/2015). Piatu miestenku pre Španielsko v skupinovej fáze vybojovala Valencia víťazstvom v 4. predkole tejto súťaže). Do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2015/2016 sa kvalifikoval Villarreal a do 3. predkola zamieril Athletic Bilbao. Do 2. ligy zostúpili Almería, Córdoba a Elche.
Augustín Vrecko

Augustín Vrecko (* 12. júl 1934, Nevidzany – † 10. marec 2014, Haiti) bol slovenský misionár a saleziánsky kňaz.
Životopis.
Don Augustín Vrecko sa narodil 12. júla 1934 v obci Nevidzany, neďaleko Prievidze. Vysokoškolské lesnícke štúdium bol donútený komunistickým režimom prerušiť. Ako osemnásťročný odišiel ilegálne do povojnového Nemecka, kde ho situácia donútila narukovať do americkej armády. Neskôr požiadal o emigráciu do Belgicka, kde stretol saleziánov. Rozhodol sa vstúpiť medzi nich a stať kňazom. 
Po štúdiách teológie vo francúzskom Lyone bol 29. júna 1968 vysvätený za kňaza a pôsobil v Belgicku. Mal skúsenosť aj s kňazskou prácou medzi robotníkmi v továrni. 
V roku 1975 odišiel pracovať ako misionár medzi chudobných na Haiti. V dedine Bois de Lorence, kam neviedli žiadne cesty, neboli tam školy ani pitná voda, ľudia nepoznali zeleninu a báli sa miestnych šamanov, pôsobil don Augustín 20 rokov a spolu s dobrovoľníkmi tam postavil základnú školu a vyškolil učiteľov spomedzi domorodcov. V dedine postavil aj kostol, spolu s miestnymi obyvateľmi viac-menej svojpomocne aj 50 kilometrov ciest, a prívod pitnej vody.
Počas roku 1996 dostal otravu krvi. Na istý čas ostal v Belgicku, kde sa okrem iného venoval aj pastorácii a pomoci mladým Slovákom v Belgicku. 
V roku 2006 začal znovu organizovať pomoc pre Haiti a o rok neskôr sa tam znovu vrátil. S niekoľkými priateľmi založil neziskovú organizáciu "Nádej pre Haiti". S dobrovoľníkmi začal pracovať na novom mieste, asi 140 km od hlavného mesta, v dedine L´Aguamith. 
V októbri 2013 sa poslednýkrát vrátil z Haiti do Belgicka, kde podstúpil vážny lekársky zákrok. Iba mesiac po hospitalizácii znova odletel na Haiti. Tam sa mu zdravotný stav zhoršil natoľko, že ho začiatkom marca znova hospitalizovali v americkej nemocnici. Zomrel 10. marca 2014.
Bystrá (vrch v pohorí Čierna hora)

Bystrá () je vrch v pohorí Čierna hora, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Miklušovce, približne severovýchodne od Gelnice. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Bujanovské vrchy. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Miklušovce, čiastočne však aj Margecany a Malá Lodina. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situované Miklušovce, severne leží Klenov, západne Margecany a východným smerom Malá Lodina a Sedlice.
Opis.
Bystrá leží nad údolím Hornádu s vodnou nádržou Ružín II, v hrebeni, vedúcom od Suchého vrchu () severozápadným smerom na Mestické (). Východne sa nachádza Zajačia hora (), Rešetka (), Ostrý hrb (), Somár () a Suchý vrch (), južne Kozinec (), Bujanov () a Šľuchta (), západne Krompašský vrch (), Kurtavá skala (), Grúň () a Roháčka () a severne Mestické (), Grejnár () a Úboč (). Západnú časť odvodňuje do Hornádu potok Bystrá, južnú Veščeník a Dlhý potok a severovýchodnú Sopotnica. Vrcholovou časťou vedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Čergov, Slanské a Volovské vrchy.
La Liga 2015/2016

La Liga 2015/2016 bol 85. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajovala Barcelona, nováčikmi súťaže boli Real Betis, Sporting Gijón a Las Palmas. Sezóna začala 21. augusta 2015 a skončila 15. mája 2016.
Barcelona získala 24. titul v klubovej histórii. Do skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2016/2017 sa spolu s ňou kvalifikovali aj Real Madrid, Atlético Madrid a Sevilla (ako víťaz Európskej ligy UEFA 2015/2016). Villarreal sa kvalifikoval do 4. predkola. Do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2016/2017 sa kvalifikovali Athletic Bilbao a Celta Vigo. Do 2. ligy zostúpili Rayo Vallecano, Getafe a Levante.
La Liga 2016/2017

La Liga 2016/2017 bol 86. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajovala Barcelona, nováčikmi súťaže boli Alavés, Leganés a Osasuna. Sezóna začala 20. augusta 2016 a skončila 21. mája 2017.
Real Madrid získal 33. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2017/2018 sa spolu s ním kvalifikovali aj Barcelona, Atlético Madrid a Sevilla. Do Európskej ligy UEFA 2017/2018 sa kvalifikovali Villarreal, Real Sociedad a Athletic Bilbao. Do 2. ligy zostúpili Sporting Gijón, Osasuna a Granada.
Slavoj Žižek

Slavoj Žižek (* 21. marec 1949) je slovinský filozof, kultúrny teoretik a intelektuál. Primárne sa venuje kontinentálnej filozofii (obzvlášť Hegelianizmu, psychoanalýze a marxizmu) a politickej teórii, ako aj filmovej kritike a teológii.
La Liga 2020/2021

La Liga 2020/2021 bol 90. ročník najvyššej španielskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Real Madrid, nováčikmi súťaže boli Huesca, Cádiz a Elche. Sezóna začala 12. septembra 2020 a skončila 23. mája 2021.
Atlético Madrid získal 11. titul v klubovej histórii. Do skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2021/2022 sa spolu s ním kvalifikovali aj Real Madrid, Barcelona, Sevilla a Villarreal (ako víťaz Európskej ligy UEFA 2020/2021). Do Európskej ligy UEFA 2021/2022 sa kvalifikovali Real Sociedad a Real Betis. Do 2. ligy zostúpili Huesca, Valladolid a Eibar.