burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vajcorodé (Prototheria)

Vajcorodé (iné názvy: vajcorodé cicavce, vajcorodce, kloakovce , prvocicavce; lat. Prototheria) sú veľký taxón cicavcov (najčastejšie hodnotený ako podtrieda).
Taxón Prototheria v súčasnosti obyčajne zahŕňa:
V (relatívne nedávnej) minulosti taxón Prototheria zahŕňal všetky cicavce okrem taxónu Allotheria a taxónu živorodé (Theria), t. j. z dnešného pohľadu zahŕňal najmä taxóny Australosphenida (vrátane Monotremata; ), Docodonta, Sinocodontidae, Morganucodontidae a Eutriconodonta (vrátane Amphilestidae). U mnohých autorov taxón Prototheria zahŕňal aj taxón Allotheria (t.j. taxóny Multituberculata a Haramiyida). Aj v minulosti však viacerí autori definovali Prototheria podobne ako dnes, t. j. Prototheria u týchto autorov zahŕňali len rad kloakovce (Monotremata), a v tomto najužšom význame bol taxón Prototheria definovaný aj pri jeho prvom opise (v roku 1872).
Prepadlisko

Prepadlisko môže byť:
Eva Grey

Prof. MUDr. Eva Grey, PhD., MHA, rod. Hlaváčová (* 26. december 1968, Piešťany) je slovenská lekárka, univerzitná pedagogička a konzervatívna politička. Vo svojej praxi sa zameriava na prepájanie sociálnej práce a medicíny a na bioetiku.
Životopis.
Eva Grey sa narodila v roku 1968 v Piešťanoch ako Eva Hlaváčová. Je dcérou politického väzňa z čias komunistického režimu v ČSR. Greyovej otec Teodor Hlaváč bol jadrový fyzik, neskôr informatik, jej matka je poľnohospodárska inžinierka a knihovedkyňa, pracovníčka v SAV. Má tri sestry. Na strednú školu chodila na Gymnázium Grösslingová (GAMČA). Následne vyštudovala medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Neskôr vyštudovala aj zdravotnícky manažment.
Ako lekárka začala pôsobiť v Národnom onkologickom ústave. Neskôr po návrate z materskej dovolenky sa rozhodla, najprv iba dočasne, venovať sociálnej práci a jej prepájaniu s medicínou a ošetrovateľstvom. Učila na Fakulte zdravotníctva a sociálnej práce Trnavskej univerzity v Trnave. V roku 2005 bola prezidentom vymenovaná za profesorku v odbore sociálna práca. V súčasnosti pôsobí ako profesorka na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety. Na škole pôsobila v roku 2016 tiež ako prorektorka pre zahraničné vzťahy. V praxi sa venuje problematike etiky, zdravotníctva a sociálnej práce. Ako vládna delegátka zastupovala Slovensko na medzinárodných konferenciách OSN v New Yorku a Pekingu.
Grey je tiež aktívna v hnutí na ochranu života. Spolupracuje s poradňou Alexis pre tehotné ženy. Spolupracovala s Alianciou za rodinu a bola tiež členkou petičného výboru Referenda na ochranu rodiny z februára 2015.
Politická kariéra.
V januári 2020 Grey povedala, že členkou strany KDH je asi 15 rokov. So stranou spolupracovala už v rámci Kresťanskodemokratického zväzu žien. Do strany vstúpila, keďže chcela zmeniť veci v komunálnej politike. 
V rokoch 2010-2014 Grey pôsobila ako poslankyňa miestneho zastupiteľstva v Karlovej Vsi za KDH. V roku 2016 bola zvolená za členku predsedníctva KDH. Za KDH kandidovala do parlamentu vo voľbách v roku 2016 z 18. miesta, strana s výsledkom 4,94 % hlasov skončila pod hranicou na vstup do parlamentu. Pred prezidentskými voľbami v marci 2019 podporila Františka Mikloška. V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidovala za KDH zo 6. miesta. Pred voľbami Grey odmietla, že by sa KDH liberalizovalo, je to podľa stanov naďalej kresťanskodemokratická strana.
Ocenenia.
V roku 2015 získala ocenenie Slovenka roka v kategórii "Vzdelávanie a výchova mladých talentov".
Osobný život.
Grey sa v roku 1994 vydala za Toma Graessle Greya. Jej muž prišiel do ČSFR na začiatku 90. rokov 20. storočia a pôsobil ako poradca Jána Čarnogurského počas jeho vlády. Žijú v Bratislave, majú štyri deti.
Full of Regret

Full of Regret môže byť:
Ľavobrežná ulica (Žilina)

Ľavobrežná je ulica v Žiline a tvorí časť mestského okruhu. Je štvorpruhová a vedie po nej cesta I/60.
Priebeh.
Začína na križovatke mestského okruhu a cesty I/11 (od Čadce) pri budatínskom moste. Prechádza ňou cesta I/60 a tvorí hlavný cestný ťah v smere od Bratislavy na Poprad. Vedie po ľavom brehu Váhu, popri štadióne MŠK a na križovatke s cestou II/583 (od Terchovej) sa stáča na juh a končí.
Kostol svätého Lukáša

Kostol svätého Lukáša môže byť:
na Slovensku
v Spojenom kráľovstve
Tutti frutti

Tutti frutti (z talianskeho "tutti i frutti" – „všetko ovocie“; tiež spojené spojovníkom tutti-frutti) sú farebné cukrovinky obsahujúce rôzne nasekané zvyčajne kandizované ovocie a umelé alebo prírodné arómy simulujúce kombinovanú chuť mnohých rôznych druhov ovocia. Najznámejšie je v západných krajinách mimo Taliansko vo forme zmrzliny.
Medzi ovocie používané na zmrzlinu z tutti frutti patria čerešne, hrozienka a ananás, často obohatené o orechy. V Holandsku je tutti-frutti (tiež „tutti frutti“, „tuttifrutti“) kompót zo sušeného ovocia slúžiaci ako dezert alebo príloha k mäsitému chodu. V Belgicku sa tutti-frutti často objavuje ako dezert. Typicky obsahuje hrozienka, zante ríbezle, marhule, sušené slivky, ďatle a figy.
V USA sa tutti frutti môže vzťahovať aj na ovocie namočené v brandy alebo iných liehovinách, alebo dokonca na ovocie fermentované v tekutine obsahujúcej cukor a droždie.
V indickej angličtine sa tutti frutti zvyčajne vzťahuje na kandizovanú surovú papáju. Sú to často malé kubické kúsky, často pestrofarebné. Najbežnejšou farbou je červená, je tiež k dispozícii v zelenej a žltej. Používajú sa v rôznych pekárskych výrobkoch vrátane koláčov, mliečneho pečiva, sušienok, dilkhushov a žemiel. Tutti frutti sa tiež používa v studených dezertoch ako zálievka na zmrzlinu a zmrzlinových pohárov. Používajú sa tiež v sladkých betelových sústach a sangeetoch (alebo „paper-masala“).
História.
Zmrzlina tutti frutti sa podáva najmenej 160 rokov, pretože sa objavila na menu večere v roku 1860 v Anglicku.
Recepty na zmrzlinu tutti frutti je možné nájsť v kuchárskych knihách z konca 19. storočia. Recept zmrzliny tutti frutti bol zaradený do kuchárky z roku 1874 s názvom "Common Sense in the Household: A Manual of Practical Housewifery". Tento recept si vyžaduje skutočné tutti frutti a nie je bizarne pomenovaný. V kuchárskej knihe "The Chicago Herald Cooking School" z roku 1883 je tiež recept na zmrzlinu tutti frutti.
V roku 1888 bola jednou z prvých príchutí žuvačiek, ktoré sa mali predávať v predajnom automate vytvorenom spoločnosťou Adams New York Gum Company.
Veľa rôznych reštaurácií z obdobia okolo roku 1900 v zbierke New York Public Library tiež uvádza túto rozmanitosť zmrzliny.
Najmenej jedna americká kuchárska kniha zo začiatku 20. storočia obsahuje náznak, že zmrzlina tutti frutti bola v Amerike obľúbená. "The Italian Cookbook" obsahuje recept na Tutti Frutti Ice a hovorí: „Toto nie je zmrzlina tutti frutti, ako je známe v Amerike“.
Kuchárska kniha z roku 1928, "Seven Hundred Sandwiches" od Florencea A. Cowlesa (publikovaná v Bostone), zahŕňa recept na Tutti Frutti Sandwich s nátierkou vyrobenou zo šľahačky, ďatlí, hrozienok, fíg, vlašských orechov a cukru.
Ábel Ravasz

Ábel Ravasz MA (* 14. január 1986, Dunajská Streda) je slovenský sociológ a politik maďarskej národnosti. Od apríla 2016 do marca 2020 pôsobil aj ako splnomocnenec vlády SR pre rómske komunity.
Život.
Otec, Marián Ravasz, je architekt, mama Ilona Németh, je výtvarníčka, konceptuálna umelkyňa a vysokoškolská profesorka.
Absolvoval magisterské štúdium sociológie na Univerzite Loránda Eötvösa v Budapešti (20062011), politológie a ekonómie na Korvínovej univerzite v Budapešti (20042012). V roku 2012 vycestoval do USA, kde získal štipendium Fulbright Scholarship for Graduate Studies in the USA. V roku 2014 obhájil titul MA sociológie na Columbia University v New Yorku.
V roku 2013 so Štefanom Vavrekom spoluzaložil rómsku organizáciu Purt, ktorá združuje rómskych, maďarských a slovenských aktivistov a aktivistky. Organizácia sa venuje zlepšovaniu životných podmienok na Gemeri.
Medzi rokmi 20152016 bol výkonným riaditeľom Inštitútu Mateja Bela.
Politická činnosť.
7. apríla 2016 sa stal splnomocnencom vlády SR pre rómske komunity.
Je spoluautorom a jedným z hlavných iniciátorov novely zákona o povinnej predškolskej výchove pre všetky 5-ročné deti, ktorú parlament schválil 27. júna 2019. Na Slovensku bude zavedená od roku 2021.
Po výzve, ktorú adresoval premiérovi Igorovi Matovičovi, bol 31. marca 2020 odvolaný z funkcie splnomocnenca vlády SR pre rómske komunity.
V parlamentných voľbách v roku 2023 kandidoval na kandidátnej listine strany Sloboda a Solidarita.
Radoslav Rančík

Radoslav Rančík (* 6. október 1979, Košice) je bývalý slovenský basketbalista, hrávajúci na pozícii pivota. S ôsmimi cenami Basketbalista roka je historicky najúspešnejším slovenským basketbalistom v ére samostatnosti. Naposledy hral za klub BK Inter Bratislava, v októbri 2018 ukončil kariéru.
Začiatky.
Radoslav Rančík sa narodil v Košiciach, kde posobil jeho otec Vladimír Rančík (reprezentant Československa) ako profesionálny hádzanár v tíme VSŽ Košice. Basketbal však začal aj s bratom Martinom hrať vďaka mame Soňi Rančíkovej, ktorá duo priniesla k športu, ktorý jej prišiel prívetivejší. Radoslav získal svoje prvé schopnosti pod jej taktovkou no jeho začiatky odštartovali v klube Matador Bratislava pod trénerom Róbertom Schnurmacherom. Keď mal 15 rokov dostal príležitosť oddísť do Spojených štátov amerických na strednú školu Saint Louis Park v Minnesote. Po úspešnom pôsobení si vyslúžil plné štipendium na vysokej škole Sain Cloud State, Minnesota kde pôsobil počas 4 rokov. Rančík vyštudoval masmediálnu fakultu so zameraním na televíznu žurnalistiku. 
Kariéra.
Radoslav Rančík začal svoju profesionálnu kariéru ako legionár v Pule. V rokoch 2002-2011 hral postupne v chorvátskej, francúzskej, českej, talianskej, tureckej a ukrajinskej lige. V roku 2012 na krátky čas prvý raz pôsobil aj na Slovensku v klube BK Inter Bratislava, z ktorého sa vrátil späť do českého ČZE Nymburk. Kariéru ukončil opäť v BK Inter Bratislava po sezóne 2017/2018. 
Štatistiky.
Pozn: * Údaje aktualizované k 20.1.2007 
Osobný život.
Rančík je ženatý, 16. júna 2012 sa zosobášil s Veronikou Herákovou. Jeho brat Martin je tiež bývalý reprezentačný basketbalista. Je členom medzinárodnej komisie FIBA pre mládež. 
Rančík je certifikovaný mentor FIBA. ( TASS Athlete lifestyle Mentor Certificate ) 
V roku 2023 sa stal členom Výkonného výboru Slovneskej basketbalovej asociácie. 
Rančík je obchodným riaditeľom spoločnosti Groupv4 a komentátorom basketbalových zápasov a golfu pre Slovenskú televíziu JOJ Šport.
Krivák (bunda)

Krivák alebo sidovka je pôvodne motorkárska kožená bunda. Na trh ho uviedla odevná firma Schott NYC pod označením Perfecto v roku 1928. Bunda bola navrhnutá tak, aby poskytovala čo najväčšiu ochranu proti vetru. Má pomerne krátky strih, zipsy vreciek nakrivo, výrazné cvoky a vrecko na boku. V roku 1940 firma Schott predstavila model s označením 613, ktorý sa vďaka nášivkám v tvare hviezdy na ramenách čoskoro začal označovať „One Star“.
Definitívny rozmach kriváku prišiel v roku 1953, kedy ho obliekla hviezda amerického filmu, Marlon Brando. Krivák navrhnutý pre motorkárov bol tuhší, vystužený a lepšie chránil proti vetru, na rozdiel od kriváku na bežné nosenie bol pohodlnejší a ľahší. Krivák tiež nosili „drsné“ komunity na okraji spoločnosti alebo ako znamenie boja proti bežnému konzumu. Krivák si obliekali hviezdy ako James Dean, John Travolta alebo Arnold Schwarzenegger (vo filme ""). Krivák bol obľúbený aj vo svete hudby, zamilovali si ho spevák Freddie Mercury zo skupiny Queen, punkoví interpreti ako Sid Vicious zo skupiny Sex Pistols a slávni boli jej nosením aj členovia skupiny Ramones. V roku 1980 sa krivák stal definitívnou súčasťou populárnej kultúry. Okrem metalistov si ho zamilovali novoromantici a speváci country. Ďalej ho doviedli k dokonalosti glam rockové skupiny 80. rokov.
Krivák je dnes možné kúpiť ako v klasickej variante (čierny so striebornými cvokmi a zipsami), tak v najrôznejších farebných úpravách. Na konci tisícročia obľuba kriváku poklesla.
Marvánovci

Marvánovci môžu byť:
Marvánovci (Diyarbakır)

Marvánovci bola kurdská vládnuca dynastia v rokoch 9831085 s centrom v Amide (Diyarbakıre). Pri moci vystriedali vplyvný rod Hamdánovcov a Bújovcov. Zakladateľom rodu bol kurdský náčelník Bád, ktorý po smrti Bújovca Adududdaulu v roku 983 osadil mesto Majjafarikin (dnešný Silvan) a následne aj Amidu, Nisibis a okolité územia. 
Bád úspešne uchránil krajinu pred bújovskou protiofenzívou i proti Hamdánovcom, zomrel však v bitke proti hamdánovsko-ukajovskej koalícii pri pokuse o dobytie Mosulu v roku 990. Druhým panovníkom nového štátu sa stal Al-Hasan ibn Marván, syn vojenského veliteľa Marvána, ktorý si za ženu zobral Bádovu sestru, a podľa ktorého bol rod pomenovaný. Po Bádovej smrti si Hasan zobral strýkovu manželku a stal sa novým vládcom. Pod jeho patronátom marvánovské vojská odrazili Hamdánovcov a naplno sa ujali moci v krajine. V roku 997 bol však Hasan v Amide zavraždený a moci sa ujal jeho brat Saíd, ktorý vládol do roku 1011. 
Najväčšiu moc krajina dosiahla za vlády tretieho z bratov Nasra, ktorého ako nezávislého panovníka uznali ako Bújovci, tak i Fátimovci a Byzantská ríša. Podľa kronikára Ibn al-Azrak al-Farika z 12. storočia bol marvánovský dvor za Nasrovej vlády významným centrom kultúry a obchodu, známa je aj Nasrova stavebná činnosť. Niekedy v rokoch 1056/1057 sa do oblasti rozšírila moc Seldžuckej ríše. Tugril Beg I. marvánovský štát nezrušil, ale podriadil pod svoju zvrchovanosť. Po Nasrovej smrti prestíž Marvánovcov výrazne poklesla a marvánovské panstvo sa rozdelilo medzi jeho synov. Po tom, čo jeho prvý syn Nizám v roku 1063 vyhnal svojho brata Saída z Amidy bolo síce panstvo zjednotené, avšak úpadku už zabrániť nedokázal a v roku 1085 bola ríša za vlády seldžukovca Malikšáha I. na popud vezíra Ibn Džahíra inkorporovaná priamo do seldžuckého panstva. Posledný Marvánovec Mansúr následne získal od Seldžukov menšie panstvo, kde žil až do roku 1096.
Mameluk

Mameluk (plurál: mameluci alebo mamelukovia) alebo mamlúk (plurál: mamlúci) môže byť:
Mameluk môže byť v slovenčine tiež:
Power (album)

Power je jediný štúdiový album bývalej pražskej skinheadskej Oi! kapely Braník. Vydaný bol v roku 1991. Skupina sa rozpadla o rok neskôr.
Hamdánovci

Hamdánovci môžu byť:
Grana Padano

Grana Padano je taliansky tvrdý syr vyrobený z kravského mlieka z dvojitého dojenia, ktorý zreje 1–4 roky.
Jeho chuť je vyvážená, nie príliš slaná, ale ani nie príliš jemná, trochu pikantná, čerstvá, ovocná, nasladlá s náznakom orechov a ananásu. Syr Grana Padano má hladkú, veľmi tvrdú, kôrku. Používa sa do predjedál, na cestoviny, zeleninové šaláty, na steaky. Je vhodný k červenému aj bielemu vínu. Dá sa dobre zmrazovať.
Termix

Termix je termizovaný tvarohový dezert s dlhodobou tradíciou na Slovensku a v Česku. Vyrába sa z tvarohu s pridaným cukrom, dochucovadlami, ovocím, kakaom, kávou atď. a zmiešaním stabilizátorov (želatína, agar, modifikované škroby atď.), vyrábaných zahrievaním s parou pri zníženom tlaku (0,07 – 0,09 MPa) na 65 až 70°C s intenzívnym miešaním do pastovitej konzistencie udržiavaným po dobu 1 minúty, po ktorom nasleduje balenie, kým je produkt ešte horúci.
V Poděbradoch sa vyrába od roku 1976, mliekareň Nika v Považskej Bystrici ho vyrába od roku 1997 a vyrába sa taktiež aj v Kuníne.
Štefan Moróc

Štefan Moróc "z Beketfalvy" (po maďarsky István Mórocz; * 1610† 1683) bol uhorský šľachtic. Bol synom uhorského vicepalatína Wolfganga Moróca (15751648) a Žofie Kalmárovej (* nar. odhadom medzi 1552 a 1612).
Životopis.
Narodil sa do šľachtickej rodiny Morócovcov (maď. Mórocz) zo Žitného ostrova, ktorú jeho otec Wolfgang postupne začlenil medzi elitu vtedajšieho Uhorska. Štefan (maď. István) nadviazal na spoločenský vzostup svojho otca. Stal sa dlhoročným podžupanom Prešporskej stolice, potom krajinským podsudcom a prísediacim kráľovskej súdnej tabule. Patril k oddaným zástancom politiky viedenského dvora, dokonca sa zúčastnil súdov s účastníkmi Vešeléniho sprisahania. Zväčšil tiež rodové majetky, spomína sa ako majiteľ územia od Šamorína po Malinovo (panstvo Éberhard) a Svätý Jur.
Štefan mal tri manželky:
Spolu mal 8 detí (4 synov a 4 dcéry), dve jeho dcéry sa vydali do popredných uhorských rodín Esterházi (Alžbeta za baróna Alexandra Esterháziho "z Galanty") a Sečéni (Ilona za grófa Juraja Sečéniho "de Sárvár-felsővidék"). Pokračovateľom na poste podžupana Prešporskej stolice sa stal jeho syn Leonard (v rokoch 16931696, 1698).
Anna Grissová

Anna Grissová alebo Hana Grissová (* 18. november 1921, Nitra – † 20. jún 2001, Košice) bola slovenská herečka.
Život.
Umeleckú dráhu začala v balete Slovenského ľudového divadla v Nitre, kde vystupovala v rokoch 1939 až 1945. Potom pôsobila rok v činohre Slovenského divadla v Prešove, odkiaľ prešla do košického divadla, kde účinkovala do odchodu do penzie v roku 1981. Postupne inklinovala ku komickým a tragikomickým postavám, ktoré najviac obľubovala. Napriek účinkovaniu v regionálnych divadlách stvárnila viacero menších úloh vo filmoch, no tiež v dabingu i rozhlase. Na konte má cez dve desiatky rolí a napriek charakteru jej hereckých postáv patrí medzi nezabudnuteľné herečky. V roku 1980 získala čestný titul zaslúžilej umelkyne. Posledné desaťročie žila v ústraní.
Sójové rezy

Sójové rezy (iný názov: sójový kmeň) sú sójovou cukrovinkou v tvare valcovitej tyčinky. Začala ju vyrábať továreň Zora v Olomouci, ktorú neskôr odkúpila nadnárodná švajčiarska spoločnosť Nestlé. V súčasnosti ju vyrábajú rôzni výrobcovia.
Sójové rezy sa skladajú z cukru, sójovej múky, glukózovo-fruktózového sirupu, rastlinného tuku, glukózového sirupu, oplátkovej drviny, sušeného mlieka a likéru.
Full of Regret (film)

Full of Regret je americký krátky neo-noirový film o kanadskom rockovom triu Danko Jones z roku 2010. Bol režírovaný Jasonom a Joshom Diamondovými a vyšiel 12. mája 2010. Film je zároveň aj videoklipom rovnomennej skladby z trilógie hudobných videí albumu "Below the Belt". Dej sa nakrúcal v rôznych častiach mesta Los Angeles v Kalifornii.
Dej.
Dej začína rozprávaním legendy o skupine rozprávačom Mikeom Wattom za barovým pultom, po ktorom už pokračuje samotný príbeh s retrospektívnymi alebo perspektívnymi prestrihmi filmu. Big Boss (Lemmy Kilmister) sa pomocou Franka snaží dostať trio Danko Jones. Danko bol predtým vypočúvaný detektívom vo vypočúvacej miestnosti. Na trio sú nasadení dvaja nájomní vrahovia – Mouse (Elijah Wood) a Katt (Selma Blairová). Pokúšajú sa im uniknúť, avšak Dan je omráčený Katt. Johna dolapí Mouse a mučí ho v starej ambulancii. Danko sa zjaví v pravej chvíli, vyvolá bitku s Mouseom, pri ktorej zachráni Johna a uteká s ním pred Mouseom do auta. Dej končí epilógom rozprávača v bare, kde sedí zamyslený Danko Jones a Mouseom s brokovnicou a s nočným mestom Los Angeles v pozadí.
Miloš Vystrčil

RNDr. Miloš Vystrčil (* 10. augusta 1960, Dačice) je český politik, v súčasnosti od 19. februára 2020 predseda Senátu Parlamentu Českej republiky, od roku 2010 senátor za obvod č. 52 – Jihlava, od roku 2000 poslanec krajského zastupiteľstva Vysočiny a od roku 1990 poslanec mestského zastupiteľstva mesta Telč, zároveň od roku 2014 pôsobí ako podpredseda Občianskej demokratickej strany. V minulosti v rokoch 2016 až 2020 zastával funkciu predsedu senátorského klubu ODS, v rokoch 2004 až 2008 slúžil ako hajtman Kraja Vysočina a v rokoch 1998 až 2001 zastával funkciu starostu mesta Telč.
Dňa 19. februára 2020 ho Senát Parlamentu Českej republiky zvolil za svojho predsedu. Vo voľbe porazil nezávislého protikandidáta s podporou TOP 09 a STAN Jiřího Růžičku. Vystrčil zasadol do predsedníckeho kresla po svojom straníckom kolegovi Jaroslavovi Kuberovi, ktorý viedol Senát do svojej náhlej smrti 20. januára 2020.
Je členom Občianskej demokratickej strany.
Vzdelanie a profesijná kariéra.
V roku 1978 ukončil Gymnázium Otokara Březinu v Telči. Potom vyštudoval odbor matematika-fyzika na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Jana Evangelistu Purkyně (t.č. Masarykovej univerzity) v Brne. Po absolvovaní povinnej vojenskej služby učil na Gymnáziu Otokara Březinu, kde bol v rokoch 1992 až 1998 zástupcom riaditeľa. Od roku 2009 prednáša na Vysokej škole polytechnickej v Jihlave.
Rishi

Rishi je indicko-sanskritské meno s viac ako jedným koreňom. V indičtine a sanskritskom jazyku znamená „jasnovidec“ alebo „šalvia“. Jeho známymi nositeľmi sú:
Rishi môže byť aj:
Vladimír Brodziansky

Vladimír Brodziansky (* 8. máj 1994, Prievidza) je slovenský profesionálny basketbalista a reprezentant. V súčasnosti hrá za tím Joventut Badalona v španielskej extralige.
Univerzitná kariéra.
V auguste 2014 odišiel do USA. Tu študoval a hral jednu sezónu basketbal za klub "Pratt Community College" s priemerom 15,3 bodu a 8,8 doskoku na zápas. Následne prestúpil do tímu "TCU Horned Frogs", kde hrával pod trénerom Trentom Johnsonom.
Po príchode nového trénera do TCU, Jamieho Dixona, začal Brodziansky vylepšovať svoju silu, váhu a výdrž. Pri víťazstve TCU nad Iowa State Cyclones 16. januára 2016 zaznamenal 25 bodov, 14 doskokov a 3 bloky, čo mu vynieslo ocenenie Hráč týždňa súťaže Big 12. Brodziansky bol vo svojom prvom roku v Big 12 vybraný do Druhého All-star súťaže a do Obranného tímu. Bol kľúčovou súčasťou úspechu tímu pri zisku NIT, s priemerom 14,1 bodu na zápas a 82 blokmi (druhý najvyšší počet za sezónu v histórii klubu).
Vo svojej seniorskej sezóne bol v úvode vybraný do predsezónneho all-star tímu súťaže. Celkovo v sezóne mal priemer 15,1 bodu, 5,1 doskoku a 1,6 bloku na zápas. Úspešnosť streľby z poľa bola na úrovni 57,7 % (tretia najvyššia v lige).&lt;br&gt;
V roku 2018 bol finalistom ocenení "Senior CLASS Award" a "Kareem Abudl-Jabber Center of the Year Award". V sezóne bol vybraný do tretieho All-star tímu súťaže. Viedol TCU k celkovej rekordnej bilancii 21 víťazstiev a 12 prehier a celkovému 6. miestu v NCAA turnaji. V jeho záverečnej hre za TCU Horned Frogs jeho tím prekvapujúco prehral s klubom "Syracuse Orange" 52-57, Brodziansky dosiahol 13 bodov.
Profesionálna kariéra.
Počas draftu NBA v roku 2018 nebol draftovaný, avšak počas letnej ligy NBA podpísal zmluvu s klubom Cleveland Cavaliers. 31. júla 2018 podpísal zmluvu so španielskym klubom Obradoiro CAB hrajúcim španielsku extraligu ACB. 
Vo februári 2020 získal ocenenie slovenský basketbalista roka 2019 suverénne so ziskom 3462 bodov, druhý Michal Baťka mal 1303 bodov.
Lucia Kupčíková

 
Lucia Kupčíková (* 28. august 1984, Poprad) je bývalá slovenská profesionálna basketbalistka.
Reprezentovala Slovensko na troch Majstrovstvách Európy v basketbale (2009, 2011 a 2013). Je trojnásobnou držiteľkou ocenenia slovenská basketbalistka roku, za roky 2011, 2012 a 2013. Počas svojej kariéry hrávala postupne za slovenské kluby ŽBK Poprad (2003-2006), MBK Ružomberok (2006-2009), Good Angels Košice (2009-2017) a opäť ŽBK Poprad (2018).
Športová kariéra.
Kupčíková počas kariéry hrávala v slovenských kluboch. Seniorskú kariéru odštartovala v domácom klube ŽBK Poprad, odkiaľ v roku 2006 prestúpila do tímu MBK Ružomberok. Tu sa vypracovala až na kapitánku. V roku 2009 prestúpila do tímu Dobrí anjeli Košice, najmä kvôli možnosti zahrať si Euroligu. Kariéru prerušila v januári 2014 kvôli tehotenstvu. V rokoch 2014-2015 bola na materskej dovolenke, následne sa vrátila do Good Angels Košice. Po zisku šiesteho titulu majsterky Slovenska v apríli 2017 ukončila kariéru. Následne ju však ešte obnovila pred play-off sezóny 2017/2018, kedy vo februári 2018 posilnila domovský Poprad.
Živorodé

Živorodé (iné názvy: živorodé cicavce, živorodce, maternicovce; lat. Theria alebo staršie Eutheria [v širšom zmysle]) je taxón cicavcov, konkrétne to môže byť jedna z týchto možností:
Túlúnovci

Túlúnovci alebo Tulunovci boli arabsko-turecká dynastia vládnuca v Egypte v rokoch 868905. 
Po páde Umajjovskej ríše a nástupe Abbásovcov sa moci v častiach rozľahlej krajine ujalo viacero miestnych dynastií. V druhej polovici 9. storočia sa z moci kalifátu osamostatnil aj Egypt, kde sa k moci dostala dynastia Túlúnovcov. Zakladateľom vládnuceho rodu bol syn tureckého otroka Ahmad ibn Túlún, ktorý spočiatku vládol ako zástupca miestodržiteľa. Ahmad avšak postupne prestal Abbásovcom odvádzať poplatky a vybudoval si svoju vlastnú armádu. Abbásovský regent Al-Muwaffak sa proti odbojnému správcovi snažil zakročiť, avšak Ahmadovu moc nezlomil a v prospech nezávislého túlúnovského panstva musel prenechať aj Palestínu a Sýriu. 
Samostatný Egypt začal pod vládou Túlúnovcov čoskoro prekvitať. Bohatá obilnica vždy poskytovala vysoké zisky, ktoré však cudzí dobyvatelia (Rimania, Byzantínci, či Arabi) zvykli využívať na rozvoj svojich panstiev v cudzine. Ahmad ibn Túlún naopak peniaze využil na rozvoj Egypta. Nechal vystavať bohaté paláce a založil nové hlavné mesto al-Katá’i‘. Architektonicky napodobňoval samarrský abbásovský štýl. Vďaka silnej armáde zloženej z egyptských a núbijských otrokov sa nemusel o ríšu obávať ani po vojenskej stránke. V roku 878 Ahmad vtrhol a vyplienil Anatóliu, no už v roku 882 egyptská moc na severe utrpela po tom, čo proti Túlúnovcom v Kilikii vypukla moslimská vzbura, následkom ktorej v oblasti vznikol efemérny štát. 
Ahmadov syn Chumarávajh musel čoskoro po otcovej smrti opäť bojovať o nezávislosť proti abbásovskému regentovi Al-Muwaffakovi. Výsledkom bojov bola dohoda, podľa ktorej Chumarávajhovi jeho územia v Egypte, Sýrii a časti Mezopotámie zostali, musel však kalifovi zaplatiť čiastku 300 000 dinárov, mier bol potvrdený svadbou Chumarávajhovej dcéry s kalifom. Aby túlúnovský panovník ukázal kalifovi svoju veľkoleposť, poslal kalifovi ako veno 400 000 dinárov. Chumarávajh znovu opakovanie viedol boje proti Byzantíncom a podarilo sa mu do ríše znovu začleniť aj vzbúrenú Kilikiu. Panovníkov prepychový život však krajinu finančne značne vyčerpával a v roku 896 bol zavraždený. 
Po jeho smrti vypukli v Sýrii nepokoje podporované kalifom v Bagdade a moc Túlúnovcov začala upadať. Chumarávajhov syn Džajš bol zosadený vojenskými veliteľmi a k moci sa dostal Hárún. Kalifove vojská na čele s Muhammadom ibn Sulajmánom poľahky obsadili nestabilnú Sýriu a v roku 905 vytiahli aj proti Hárúnovmu sídlu v Egypte. Palácová stráž Hárúna na to zavraždila a ani snahy Šajbána, Chumarávajhovho brata už rozpadu túlúnovského panstva nezabránili. Egypt sa stal zase abbásovskou provinciou. Určitú mieru samostatnosti Egypt následne získal za vlády abbásovských guvernérov, resp. vazalov Ichšídovcov, ktorí v Egypte vládli od roku 935, až kým Egypt v roku 969 nedobyli šiitski Fátimovci zo severnej Afriky.
Zoznam panovníkov
Ichšídovci

Ichšídovci boli vládnuca dynastia v Egypte v rokoch 935 až 969, vládli pod patronátom Abbásovcov.
Ichšídovci sa k moci dostali po tom, čo bol zakladateľ dynastie, Turek Muhammad ibn Tugdž v roku 935 menovaný Abbásovcami za guvernéra v Egypte. Meno Ichšídovci je odvodené od titulu "Ichšíd", ktorý Muhammadovi udelil kalif ar-Rádím. Titul používali veľmoži v turkickej Fargáne. Muhammadova rodina Abbásovcom slúžila už po tretiu generáciu. Hoci sa sám Muhammad narodil v Bagdade, raný život strávil na túlúnovských panstvách v Sýrii a Palestíne, kde slúžil pod jeho otcom. Po páde túlúnovskej moci bol spolu so svojim otcom väznený, ale po otcovej smrti bol prepustený a ustanovený za správcu Palestíny (928) a Damašku (931). V roku 933 bol síce menovaný za správcu Egypta, avšak do Egyptu ani neprišiel, pretože bol čoskoro vystriedaný. 
Egypt sa v tomto období dostal do nebezpečenstva, pretože záujem oň mali severoafrickí šiitski Fátimovci, ktorí už dlhodobo túžili rozšíriť hranice svojho panstva do Levanty a zvrhnúť Abbásovcov. Kalif preto Muhammada v roku 935 znovu vymenoval za egyptského správcu a Ichšíd sa jej tentokrát aj ujal, a v niekoľkých bitkách Fátimovcov odrazil. Hoci sa pohrával aj s myšlienkou uznania fátimovskej zvrchovanosti, zostal verný sunnitskému kalifovi v Bagdade. V nasledujúcom období Muhammad okrem Egyptu ovládol aj Sýriu, kde sa po roztrieštení moci abbásovského kalifátu vytvorilo mocenské centrum prvého "amíra al-umará" Ibn Rá'ika, a pod zvrchovanosť Ichšída sa dostali aj posvätné moslimské mestá Mekka a Medina. Územné zisky na severe ho priviedli do stretu s Hamdánovcami. Hoci sa mu v bitke podarilo ich vojská poraziť, jeho cieľom nebol ďalší územný zisk, a preto s nimi uzavrel iba mierny mier, v ktorom sa zaviazali k poplatkom. 
Po Mohammadovej smrti sa moci ujali jeho synovia Abú-l-Kásim Unundžur a Abú-l-Hasan Alí, avšak skutočnú moc v krajine držal černoský eunuch Káfúr. Po smrti Ichšídovca Alího v roku 966 sa ujal moci aj priamo, šlo však o vládu potrebnú a legitímne potvrdenú kalifom v Bagdade. Káfúrova vláda bola spojená najmä s bojom s vnútornými a vonkajšími nepriateľmi. Musel potlačovať viacero povstaní a bojovať so šiitskou propagandou v krajine. Egypt v tomto období postihlo taktiež viacero živelných pohrôm a nebezpečné boli i okolité prevažne šiitske mocnosti Fátimovci a Hamdánovci, ako aj arabskí karmati. Po tom, čo Káfúr v roku 968 zomrel, sa moci ujal Muhammadov vnuk Ahmad, ktorý ukázal byť neschopným panovníkom. Už v nasledujúcom roku 969 na Ichšída zo severnej Afriky zaútočili Fátimovci, ktorí dlhodobo túžili rozšíriť hranice svojho panstva do Levanty a zvrhnúť sunnitských Abbásovcov. Skúsený fátimovský generál Džauhar poľahky dobyl hlavné mesto Fustát a následne aj sýrsky Damask, čím sa ichšídovská vláda rozpadla a jej miesto zaujala Fátimovská ríša na čele s kalifom al-Mu'izzom. Fátimovci sa v Egypte následne udržali až do roku 1171.
Zoznam panovníkov
Imrich Moróc

Barón Imrich Moróc "z Beketfalvy" (po maďarsky Imre Mórocz; * 1699, Kőszeg, Uhorsko† 1758) bol uhorský šľachtic. Bol synom Františka Moróca "z Beketfalvy" (* 1683† 1706), Evy Terézie Jakusith (* odhadom medzi 1631 a 1691) a vnukom Štefana Moróca "z Beketfalvy".
Životopis.
Narodil sa do šľachtickej rodiny Morócovcov (maď. Mórocz) zo Žitného ostrova a svoju najväčšiu slávu prežil počas panovania Márie Terézie v období sedemročnej vojny. Imrich (maď. "Imre") patril už do generácie Morócovcov, ktorá vymenila pozície v celouhorskej politike za vojenskú službu a bol jej najvýznamnejšou osobnosťou. Radí sa medzi najväčších uhorských generálov v 18. storočí (v storočí „"rozumu"“). Bol pôvodne tajomník uhorského palatína Mikuláša Pálffiho, neskôr slúžil ako vojak, stal sa podmaršálom a majiteľom husárskeho pluku (v 18. storočí boli majiteľmi plukov len tí najvýznamnejší aristokrati). V rokoch 1747/1748 sa spomína ako jeden zo sponzorov (Moróc, Baťán a Esterházi) obnovy uhorskej kaplnky v nemeckom Aachene. Do dejín sa zapísal ako jeden z veliteľov ľahkej jazdy v bitke pri Kolíne (1757), bitka, ktorá zachránila habsburskú monarchiu. Barón Imrich Moróc "de Beketfalva" (nem. "Emmerich von Morocz", maď. "Beketfalvi Mórocz Imre Báró") po smrti podmaršála Nikolausa von Beleznay (27. októbra 1754) prevzal 10. husársky pluk, stal sa jeho majiteľom a dostal pomenovanie pluk „"Mórocz"“. Hlavné sídlo pluku bolo v okolí Rosenbergu (dnešný Ružomberok).
V máji 1757 vpadol pruský kráľ Fridrich II. do Čiech, porazil Rakúšanov pri Prahe a mesto začal obliehať. Mária Terézia vyslala maršala von Dauna v čele 60 000 mužov, aby druhé najdôležitejšie mesto ich ríše zachránil. Fridrich II. dosiahol nad Rakúšanmi už niekoľko víťazstiev a bol presvedčený, že jeho vojsko bude víťaziť i naďalej. Zaútočil bez ohľadu na početnú prevahu protivníka, avšak Rakúšania boli pripravení. K stretu došlo 18. júna 1757 pri českej obci Kolín. Imrich bol v tejto bitke menovaný za podmaršála ľahkej jazdeckej divízie „Mórocz“, ktorá bola umiestnená na pravom krídle. Veliteľom druhej divízie bol gróf Andrej Hadik. Obe divízie patrili do zoskupenia, ktorému velil generál gróf František Nádasdy, bán chorvátsky. Vrchným veliteľom celej rakúskej armády bol poľný maršál Leopold von Daun.
Rakúska armáda túto bitku vyhrala a nemalý podiel na tejto vôbec prvej porážke Fridricha II. na bojisku mali aj husárske pluky, ktoré boli nasadené v rámci dvoch jazdeckých zoskupení v celkovom počte 18 630 mužov. S dátumom víťaznej bitky pri Kolíne je spojený aj oficiálny vznik najvyššieho vojenského vyznamenania habsburskej monarchie – Vojenského radu Márie Terézie. Imrich bol po bitke povýšený z generálmajora na generálporučíka. Barón Imrich Moróc zomrel 15. januára 1758 na neznámom mieste za neznámych okolností. Jeho nástupcom vo funkcii veliteľa pluku sa stal gróf Jozef Bethlen viac ako jeden rok po smrti Imricha, 21. augusta 1759.
Zijárovci

Zijárovci bola menšia perzská panovnícka dynastia vládnuca zhruba v rokoch 9311090 na území Tabaristanu, t. j. na južných brehoch Kaspického mora. Svoj pôvod odvodzovali od starovekých gílánských panovníkov.
V ranom období existencie svojho panstva boli Zijárovci schopní viesť relatívne nezávislú politiku. Zakladateľ rodu, žoldniersky veliteľ Mardávidž ibn Zijár, využil mocenské vákuum, ktoré vzniklo v 10. storočí v Perzii a vytvoril vlastné panstvo. Dobyl Rajj, Kazvín a rozšíril svoje panstvo až po Hamadán, Dínavar a Esfahán. V roku 934 sa jeho vojská dostali do Ahvázu.
Po Mardávidžovej smrti v roku 935 prišli Zijárovci o južné územia, ktoré ovládli bývalí zijárovskí velitelia, bratia Bújovci. V druhej polovici 10. storočia, po smrti jeho brata Vušmgíra sa Zijárovci navyše priamo dostali pod striedavý vplyv Sámánovcov a Bújovcov, umocnený spormi v rámci dynastie. Niekedy v rokoch 1011/1012 sa stali vazalmi Ghaznovcov a okolo roku 1037 nakoniec vazalmi Seldžuckej ríše.
O posledných 90 rokoch existencie vazalského zijárovského panstva sa historické zdroje zmieňujú pomenej, po vláde Manúčihra miznú aj zijárovské mince. Koniec dynastie je zahmlený, pravdepodobne sa datuje približne k roku 1090 a je spojený s rozvojom sekty assassínov.
Zoznam panovníkov
Bújovci

Bújovci alebo Buwa‘iovci bola šiitska vládnuca dynastia v Perzii v rokoch 9341062. 
K moci sa Bújovci dostali po smrti zijárovského vládcu Mardávídža, keď sa zakladatelia dynastie, synovia dajlamského šľachtica Abú Šudžu Búja, Alí, Hasan a Ahmad, postupne zmocnili centrálnej Perzie. Dobyté územia si bratia následne rozdelili. Hasan sa ujal moci v kraji Džibál a vládol mestám Rajj, Hamadán a Esfahán, Ahmad sa ujal moci v Kirmáne na juhu a najstarší Alí vládol vo Fárse. Táto bratská trojitosť bújovskej ríše pretrvávala aj v nasledujúcom období, hoci rod vystupoval jednotne a za hlavu bol pokladaný najstarší člen rodu. Na výslnie dejín islamu sa Bújovci dostali po tom, čo Ahmad využil mocenskú slabosť sunnitského kalifátu v Bagdade oslabeného revoltami, a v roku 945 obsadil Bagdad, a následne aj okolie Basry. Kalifát sa dostal pod vplyv Bújovcov a Ahmad, ktorý sa stal skutočným vládcom Iraku si od kalifa vymohol udelenie titulu Mu‘izzuddaula ("Posilňovač ríše"). Ahmad následne aktívne zasahoval do diania v kalifáte, starého kalifa al-Mustakfího nechal oslepiť a na jeho miesto dosadil kalifa al-Mutí‘ho. V nasledujúcom období Bújovci vládli ako králi (malikovia) a kalifovo prvenstvo uznávali iba v jeho pri poradí v modlitbách chutba. 
Najvýznamnejším Bújovcom bol Adududdaula za ktorého vlády sa bújovské panstvo zjednotilo. Adududdaula sa výrazne venoval vnútornej situácii v ríši, obnovil poriadok v dobytom Iraku a nechal vybudovať početné paláce, knižnice a cesty. Podporoval tiež remeslá a umenie, v krajine pôsobili také moslimskí vzdelanci, ako astronómovia Abd ar-Rahmán ibn Umar as-Súfí a Abú-l-Vafá al-Búzadžání, lekár al-Madžúsí, či polyhistor Ibn Miskavajh. Krajine sa darilo aj na bojisku, v roku 978 sa mu k ríši podarilo pripojiť hornú Mezopotámiu s centom v Mosule, odkiaľ vyhnal Hamdánovcov. Po smrti Adududdaulu však začala krajina postupne upadať. Príčinou boli spory v rámci rodu, ktoré spôsobovali fragmentáciu krajiny, i ambície lokálnych správcov, ktorí si zakladali vlastné dynastické panstvá. V Mosule sa osamostatnila rodina Ukajlovcov (990), v Diyarbakıre dynastia Marvánovcov (983), v Hille Mazjadovci. V Perzii zase slabosť krajiny využili Zijárovci, ktorý sa oslobodili z ich vplyvu a v Esfaháne sa od bújovského panstva v 11. storočí odčlenil vzdialený príslušník ich rodu Alá’uddaula ibn Kákavajh(i) ("Výsosť ríše"), ktorý založil rod Kákújovcov (okolo 1008). Na jeho dvore pôsobil všeobecne známy lekár Ibn Siná. Obrovským problémom pre Bújovcov boli Ghaznovci, ktorí obsadili ich východné územia a ktorí krajinu neustále ohrozovali. 
Definitívny zánik Bújovskej ríše priniesli Seldžuci. V roku 1055 Tugril Beg obsadil Bagdad, čím sa sunnitský kalifát síce neoslobodil, ale len dostal do poddanstva Turkov, no po sto rokoch sa zároveň dostal aj pod moc sunnitov. Do roku 1062 následne Seldžuci dobývali posledné bújovské pevnosti až nakoniec ich moc úplne zanikla.
Zoznam bújovských panovníkov
Aghlabovci

Aghlabovci [slovenská výslovnosť: aglabovci] (iné názvy: Aglabovci, Aghlabidovci; arab. بنو الأغلب- "Banú al-Aglab", iný prepis:..."Aghlab" alebo الأغالبة "al-Agáliba", iný prepis: "al-Agháliba") bola arabská dynastia vládnuca v rokoch 800909 v severnej Afrike. 
História rodu.
Zakladateľom rodu bol abbásovský guvernér Ibráhím I. ibn al-Aglab (800812), ktorého v dôsledku predchádzajúcich berberských vzbúr poveril správou územia kalif Hárún ar-Rašíd. Ibrahím sa udeleného územia ujal a kalifovi posielal ročný poplatok 40 000 dinárov, inak však začal vládnuť pomerne samostatne a založil nezávislý sunnitský emirát so sídlom v Kajruváne. V nasledujúcom období Aghlabovci síce oficiálne naďalej podliehali abbásovským kalifom, no prejavovalo sa to iba pri poradí mien v modlitbe chutba. Ibráhímova vláda bola z vojenského hľadiska spojená najmä s upevňovaním moci v Afrike a potláčaním berberských povstaní. Začiatkom 9. storočia sa mu a Abudlláhovi podarilo postupne ovládnuť Tunisko, Tripolsko a časť Alžírska. 
Za vlády Ibráhímovho syna Zijádatulláha I. v krajine vypukla silná arabská vzbura, ktorá však bola potlačená a následne sa krajine v rokoch 827831 podarilo ovládnuť byzantskú Sicíliu, v roku 868 Maltu, a neskôr aj časť južného Talianska. Šlo o poslednú fázu arabskej invázie zavŕšenú dobytím poslednej sicílskej pevnosti Taormina v roku 902. Aghlabovci mali silné námorníctvo, známa bola ich pirátska činnosť a prepadanie kresťanských prístavov a miest. V roku 838 vyplienili Marseille, v roku 840 taliansku Anconu, v roku 849 burgundský Arles a v roku 846 dokonca perifériu Ríma. Rím znovu ohrozili v roku 849 a v roku 878 sa pápež Ján VIII. musel zaviazať k poplatkom. Podobne už pred tým učinili iné bohaté talianske prístavné mestá Gaeta, Amalfi, Neapol, či Sorrento. 
Koncom 9. storočia sa však aghlabovské úspechy v Taliansku začali rúcať. Oživená Byzantská ríša pod vládou Macedónskej dynastie začala proti krajine viesť protiofenzívu a dokázala získať späť početné mestá a pevnosti. Podobne sa do protiofenzívy spustili aj západní katolíci. V roku 909 bol štát oslabený medzikmeňovými spormi a poľahky vyvrátený šíitskymi Fátimovcami. Z obdobia Aghlabovcov sa v severnej Afrike zachovalo viacero kultúrnych pamiatok náboženského i svetského charakteru.
Zoznam panovníkov
Skokan rapotavý

Skokan rapotavý () je druh žaby zo skupiny zelených skokanov rodu Pelophylax, čeľaď skokanovité ("Ranidae"). Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov skokan rapotavý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci.
Hlasové prejavy.
Skokan rapotavý má jednotlivé volania úplne oddelené a znejú ako smiech, ako "bre-ke-ke". Od skokana krátkonohého sa dá odlíšiť podľa hlasu, pretože jeho hlasové prejavy v období párenia znejú ako súvislé drnčavé volania. Tie sú podobné aj u skokana zeleného, ale jednotlivé tóny v rade možno u neho zreteľne počuť. 
Výskyt a stav na Slovensku.
Na území Slovenska obsadzuje biotopy stojacich a pomaly tečúcich vôd do . Ekosozologický status v roku 2001 "EN" - ohrozený.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 460 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha III) a smernici o biotopoch (Príloha V).
Hrabavka škvrnitá

Hrabavka škvrnitá () je druh žaby z čeľade hrabavkovité ("Pelobatidae").
Výskyt.
Patrí medzi nížinné druhy v strednej, východnej a juhovýchodnej Európe. Ide o hrabavý druh, obľubuje hlboké a ľahké pôdy, hlavne v lesoch a blízko vodných plôch, ktoré potrebuje na rozmnožovanie.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov hrabavka škvrnitá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, pomerne hojne sa vyskytuje v Poľsku a Východnej Európe, vyhynula vo Švajčiarsku.
Výskyt a stav na Slovensku.
Na území Slovenska obsadzuje nížinné biotopy nánosov riek a územia s piesčitými pôdami do 300 (najvyššie 675 m pri Poprade). Ekosozologický status v roku 2001 "LR:cd" - menej ohrozený.
Opis.
Samica býva väčšia ako samec. Oči majú nápadne vystúpené s vertikálnou štrbinou. Na temene a päte majú hrboľ.
Je dlhá do 8 cm, najčastejšie 4 až 6 cm. Pári sa od apríla do mája/júna. Vajíčka kladie do dlhých povrazov. Žubrienky sú obrovské, môžu mať až 17 cm.
Je aktívna hlavne v noci. Cez deň sa schováva vo svojich vyhrabaných brlohoch, kde aj hibernuje. Na hrabanie používa hrbole na päte a môže vyhrabať tunely až 1 m hlboko. 
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 460 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II) a smernici o biotopoch (Príloha IV).
Kings Peak (Utah)

Kings Peak je najvyšší vrch amerického štátu Utah s výškou 
Opis.
Vrch leží južne od centrálnej časti Uinta Mountains, v severozápadnom Utahu a severnej časti okresu Duchesne County. Leží v chránenom území Ashley National Forest a chránenej oblasti High Uintas Wilderness. Nachádza sa približne od stredu Salt Lake City a severne od mesta Duchesne.
Relatívna výška vrcholu je .
Meno vrchu dal Clarence King, geodet a geológ pracujúci v oblasti a prvý riaditeľ americkej geologickej služby United States Geological Survey.
Kings Peak

Kings Peak môže byť:
King Peak

King Peak môže byť:
Astrofylit

Astrofylit je minerál kryštalizujúci v triklinickej sústave, chemický vzorec K2NaFe2+7Ti2Si8O24(OH)4F. Má biely až hnedastý vryp, jeho tvrdosť je 3 - 3,5 Mohsovej stupnice, jeho hustota dosahuje 3,3 - 3,4.
Charakteristika.
Základné znaky astrofylitu sú jeho farba, ktorá je žltkastá až hnedá, olivová. Jeho lesk je sklený, na štiepnych plochách až perleťový. Je priehľadný až priesvitný a má dokonalú štiepnosť. Lom je lupenitý a je veľmi krehký. Zreteľný pleochroizmus. Je rozpustný v kyselinách.
Poznávanie.
Patrí do triklinickej (trojklonnej) sústavy. Najčastejšie ho môžeme vidieť v tabuľkovitej a lupenitej forme. Kryštály vytvára veľmi vzácne. Môže vytvárať aj lúčovité agregáty.
Výskyt.
Tento minerál sa nachádza v bázických horninách, plutonitoch. Sprievodnými minerálmi sú často kremeň, živec, sľuda, egirín, zirkón a titanit.
Lokality.
Najznámejšie náleziská: Nórsko; Quebec (Kanada); Colorado (USA); polostrov Kola (Rusko)
Podobné nerasty.
muskovit, biotit, flogopit
Těšínská pahorkatina

Těšínská pahorkatina je geomorfologický podcelok a členitá pahorkatina vo severovýchodnej časti Podbeskydskej pahorkatiny v Moravsko-sliezskom kraji.
Vymedzenie.
Mierne zvlnená krajina sa nachádza vo východnej časti Moravsko-sliezskeho kraja. Tiahne sa zo západu na východ v dĺžke asi približne medzi mestami Frýdek-Místek, Havířov a Český Těšín, v nadmorskej výške od 300 do Celková rozloha je . 
Na juhu pozvoľna prechádza do Třineckej brázdy, na západe a severe je výrazne zreteľnejšia hranica s Ostravskou panvou a východnú hranicu tvorí štátna hranica s Poľskom. Na juhovýchode tvorí medzi Třineckou brázdou a štátnou hranicou úzky výbežok, ktorý prebieha od Českého Těšína až po východný okraj územia Třinca, kde susedí so Sliezskymi Beskydami (s podcelkom Čantoryjská hornatina).
Členitosť povrchu je zapríčinená najmä hlboko zarezanými údoliami riek Lučina a Stonávka. V týchto údoliach boli postavené vodné nádrže Žermanice (na Lučine) a Těrlicko (na Stonávke), určené pre zásobovnie priemyselných podnikov na Ostravsku, ale aj na rekreačné účely.
Igor Pokojný

PhDr. Igor Pokojný (* 15. november 1963) je slovenský diplomat. Od januára 2018 je mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Írsku.
Životopis.
Igor Pokojný v rokoch 1983 až 1988 študoval na Moskovskom štátnom inštitúte medzinárodných vzťahov. V roku 1988 získal na Univerzite Karlovej nostrifikáciu titulu.
V roku 1988 pracoval na tlačovom odbore Ministerstve zahraničia ČSFR, v rokoch 1989 až 1990 v Ústave informácií a prognóz, v rokoch 1990 až 1992 v Slovenskom rozhlase a v rokoch 1993 až 1994 v TASR kde bol spravodajcom v Rusku pre Spoločenstvo nezávislých štátov. V rokoch 1994 až 2002 vykonával rovnakú úlohu pre Slovenskú televíziu. Následne v rokohch 2002 až 2004 pre STV pracoval v Bratislave.
Diplomatické pôsobenie.
Na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí pôsobil v rokoch 2001 až 2004 ako referent a riaditeľ tlačového odboru.
V rokoch 2004 až 2008 bol generálnym konzulom Slovenskej republiky v New Yorku. V roku 2013 až 2015 bol vedúcim konzulárneho oddelenia a radcom-ministrom na veľvyslanectve Slovenska v Londýne. V rokoch 2015 až 2017 bol riaditeľom konzulárneho odboru Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí SR. V roku 2016 predsedal pracovnej skupine Rady EÚ pre konzulárne záležitosti.
Veľvyslanec Slovenska v Írsku.
Za veľvyslanca Slovenska v Írsku bol vymenovaný 10. októbra 2017 prezidentom Andrejom Kiskom. Prezident Michael D. Higgins Pokjoného poverovacie listiny prijal 18. januára 2018. Pokojného predchodcom v Dubline bol v rokoch 2013 až 2017 Dušan Matulay.
V júli 2022 bol prezidentkou Zuzanou Čaputovou vymenovaný jeho nástupca, Andrej Droba.
Skokan ostropyský

Skokan ostropyský () je druh žaby zo skupiny hnedých, resp. správnejšie zemných skokanov rodu Rana, čeľaď skokanovité ("Ranidae").
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov skokan ostropyský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, pomerne bežný je v Strednej a Východnej Európe, vzácny na južnom okraji svojho areálu rozšírenia, vo Švajčiarsku vyhynul.
Výskyt a stav na Slovensku.
Na území Slovenska obsadzuje močaristé biotopy v lesoch i mimo lesa do . Ekosozologický status v roku 2001 "VU" - menej ohrozený.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 230 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II) a smernici o biotopoch (Príloha IV).
Skokan krátkonohý

Skokan krátkonohý () je druh žaby zo skupiny zelených skokanov rodu Pelophylax, čeľaď skokanovité ("Ranidae"). Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov skokan rapotavý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci. Boli zaznamenané poklesy stavov v Európe, v niektorých krajinách je stále bežným druhom, ako Poľsko, Pobaltské republiky, Moldavsko, Rusko a Ukrajina.
Hlasové prejavy.
Skokana krátkonohého možno počuť od apríla do polovice júla. Samčekovia sa rytmicky ozývajú v spoločných chórusoch a rozlišujeme u nich 6 druhov hlasov. Hlas párenia, dva druhy revírnych hlasov, dva druhy volaní slúžiacich na uvoľnenie sa z nechceného objatia a jeden hlas, ktorý vydávajú keď sú vystrašené. Samičkám chýba hlas párenia. Ozývajú sa, ak je teplota vody medzi 10 - 36 °C.
Výskyt a stav na Slovensku.
Na území Slovenska obsadzuje močaristé a bahnité biotopy. Ekosozologický status v roku 2001 "VU" - zraniteľný.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 230 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha III) a smernici o biotopoch (Príloha IV).