burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Deň nezávislosti (Dominikánska republika)

Deň nezávislosti () je štátny sviatok Dominikánskej republiky, t. j. výročie začiatku vojny za nezávislosť (vyhlásenie Dominikánskej republiky a jej oddelenie od Haitskej republiky), ktorý pripadá na 27. februára.
Počas tzv. „mesiaca nezávislosti“ sa tiež každú nedeľu konáva karneval, ktorého oslavy najviac vrcholia v čase Dňa nezávislosti.
Bezmocná (film)

Bezmocná je americký romantický komediálny film z roku 1995. Režisérkou filmu je Amy Heckerling. V hlavnej úlohe hrajú Alicia Silverstone, Stacey Dash a Brittany Murphy. Film získal pozitívne recenzie zo strany filmových kritikov a v Spojených štátoch, patrí medzi populárne klasiky. Po úspechu filmu, neskôr tvorcovia vytvorili aj knižné série a v rokoch 1996 až 1999 bol natáčaný aj televízny seriál, kde z pôvodného hlavné hereckého obsadenia, sa vrátila len Stacey Dash.
Eunikos z Mytilény

Eunikos () bol starogrécky sochár a rytec.
Eunikos, rodák z Mitylény, je málo známy grécky umelec, ktorého Plínius zaradil medzi sochárov tvoriacich z bronzu a medzi slávnych rytcov. Pravdepodobne žil v helenistickom období (podľa poradia, v akom ho Plínius uvádza, zrejme krátko pred dobou Pompeia Veľkého).
Jamina (vrch vo Volovských vrchoch)

Jamina () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Stará Voda, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Smolník, čiastočne i Švedlár. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Úhorná, východne leží Smolník a Smolnícka Huta, severovýchodne Stará Voda a Švedlár a severozápadne Henclová.
Opis.
Jamina leží v hrebeni, vedúcom z Bielych skál () na Zlatý stôl (). Východne sa nachádza Kobyliar (), Veľký Vtáčí vrch (), Malá Hekerová () a Malý Suchý vrch (), južne Hekerová (), Pod Bukovinami () a Okrúhly chrbát (), západne Ramzová (), Tri chotáre (), Žobrácka poľana () a Suchý vrch () a severne Poľana (), Veľké sedlo (), Zlatý stôl () a Drahov (). Oblasť patrí do povodia rieky Hnilec, kde vodu z južných a západných častí odvádza potok Stará voda a z východných Bystrý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Vysoké a východnú časť Nízkych Tatier, časť Stolických vrchov a vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no neďaleko prechádza východným úbočím modro značená trasa zo Starej Vody cez Zlatý stôl () do sedla Krivé. Tu sa chodník križuje s červeno značenou Cestou hrdinov SNP.
Slovenský pohár vo futbale 1993/1994

Slovenský pohár vo futbale 1993/1994 bol 25. ročník Slovenského pohára vo futbale mužov a zároveň prvá sezóna po vzniku samostatného Slovenska. Finále sa odohralo 7. júna 1994 v Brezne. Hráči Slovana Bratislava v ňom zdolali Tatran Prešov .
V tomto ročníku sa súťaže zúčastnilo 40 tímov, pričom 8 klubov z 1. ligy bolo nasadených priamo do 3. kola a ostatných 32 klubov súťažilo v prvých dvoch vyraďovacích kolách o ďalších 8 miesteniek v najlepšej šestnástke.
8 tímov nasadených do 3. kola:
Semifinále.
Žreb semifinále sa uskutočnil 23. septembra 1993.
Finále.
Finále sa odohralo 7. júna 1994 v Brezne.
Literatúra.
MRÁZ, Igor. Päť rokov futbalu.: (Fakty a názory). Bratislava: Slovenský futbalový zväz, 1998. ISBN 8096804006.
Strana nezávislosti (1874)

Strana nezávislosti (, slovensky aj Nezávislá strana ) bola uhorská politická strana v období po rakúsko-uhorskom vyrovnaní.
História.
Vznikla ako reakcia na zbližovanie sa Deákovej strany a Strany ľavého stredu zo stredo-ľavých politikov združených okolo Ľudovíta Močáriho a Ľudovíta Čávolského. Tí v roku 1873 vystúpili z poslaneckého klubu Strany ľavého stredu a vytvorili tzv. Principiálny ľavý stred ("Elvhű Balközép"), ktorý sa ďalej rozštiepil na dve časti. Jedna vytvorila tzv. Zjednotenú štátoprávnu opozíciu (maď. "Egyesült Közjogi Ellenzék") a spoločne s Krajinskou Osemaštyridsiatnickou stranou vytvorili Osemaštyridsiatnickú stranu nezávislosti (maď. "Negyvennyolcas Függetlenségi Párt") pod vedením Daniela Irányiho.
Druhá časť okolo Močáriho vytvorila Stranu nezávislosti, ktorej bol Močári predsedom až do roku 1884. Názory Močáriho sa postupne vzďaľovali väčšine strany a tá ho nakoniec v roku 1884 zo strany vylúčila, spojila sa s Irányiho Osemaštyridsiatnickou stranu nezávislosti a spolu vytvorili Nezávislú a osemaštyridsiatnickú stranu (maď. "Függetlenségi és Negyvennyolcas Párt").
Hmatavce

Hmatavce môže byť:
Jonathan Majors

Jonathan Majors (* 7. september 1989 Lompoc, California) je americký herec. Populárny medzi filmovými štúdiami sa stal po svojom výkone v nezávislom filme "The Last Black Man in San Francisco" (2019). Potom získal hlavnú úlohu v seriály HBO "Lovecraftova krajina" (2020) a vedľajšiu úlohu v seriáli "Loki" na streamovacej platforme Disney+ (v rámci filmovej série Marvel Cinematic Universe), vďaka čomu získal aj úlohu hlavného záporáka vo filme "" (2023).
Detstvo a dospievanie.
Jonathan Majors sa narodil v meste Lompoc v Californii v roku 1989. Detstvo strávil spolu s rodinou na Vandenbergovej leteckej základni, keďže jeho otec bol pilot amerického letectva. Rodina sa ale časom rozpadla a Jonathan s matkou a súrodencami sa presťahovali. Neskôr vyrastal v Georgetowne v aglomerácií mesta Austin v Texase a neskôr v meste Cedar Hill v Dallase. V roku 2008 zmaturoval. Ako mladistvý sa dostal do mnohých problémových situácií: bol viackrát zatknutý za krádeže v obchodoch, dočasne bol vylúčený zo strednej školy kvôli bitke so spolužiakmi a počas zlej sociálnej situácie prespával v aute, zatiaľ čo mal v tom čase dve zamestnania.
Prijali ho na University of North Carolina School of the Arts, kde získal svoj bakalársky titul. Následne sa dostal na Yaleovu univerzitu, kde študoval drámu. Tam obdržal v roku 2016 titul Magister umenia.
Kariéra.
Prvú úlohu získal ešte počas svojho štúdia na Yaleovej univerzite, a to v seriáli "When We Rise" stanice ABC. V seriáli stvárnil skutkčného gay aktivistu Kena Jonesa, s ktorým se počas svojej prípravy na rolu osobne stretol.
V tom istom roku získal aj prvú filmovú úlohu vo westerne "Nepriatelia" (2017). Následovali úlohy vo filmoch "Mladý gangster" (2018) alebo "Out of Blue" (2018).
Zlom v jeho kariére ale přišiel s premiérou nezávislého filmu Joea Talbota "The Last Black Man in San Francisco" (2019). Za svoj výkon bol Majors nominovaný na niekoľko cien kritikov. V tom istom roku boli uvedené ďalšie filmy, v ktorých hral: Stoka, V džungli a Captive State.
V roku 2020 hral vo filme "Da 5 Bloods" režiséra Spikea Leeho. Zároveň sa preslávil vďaka hlavnej úlohe v seriáli HBO "Lovecraftova krajina". V septembri 2020 bol obsadený do úlohy záporáka Kanga Dobyvateľa v Marvel Cinematic Universe pre film "" (2023). Ešte predtým sa v rámci série MCU objavil, ako "He Who Remains" (jeden z variantov Kanga Dobyvateľa) v seriály streamovacej služby Disney+ "Loki". V roku 2021 bol na Netflixe uvedený western "The Harder They Fall", v ktorom si zahral hlavnú úlohu. V roku 2023 sa objaví po boku Michael B. Jordana vo filme Creed III od režiséra Ryana Cooglera. 
Osobný život.
Jonathan Majors má jedno dieťa, dcéru. Je podporovateľom hnutia Black Lives Matter.
Stratenský kaňon

Stratenský kaňon je tiesňava v Spišsko-gemerskom krase, vytvorená riekou Hnilec. Je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Stratená.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Slovenského raja, ktorý je geomorfologickým podcelkom Spišsko-gemerského krasu. Je situovaný v doline rieky Hnilec a v minulosti, do vybudovania Stratenského tunela, ním viedla hlavná cesta na Horehronie a západný Spiš. Cesta pôvodne prechádzala skalnou bránoutunelom vysekaným v prvej polovici 19. storočia vo vápencoch Stratenskej pahorkatiny. Túto bránu sa pri záverečnej ofenzíve nemeckých vojsk proti Slovenskému národnému povstaniu v októbri 1944 pokúsili povstalci v snahe znemožniť nemecký prienik dolinou Hnilca vyhodiť do povetria. Samotná skalná brána sa zrútila až niekedy v roku 19471948.
Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a vedie ním hranica katastrálnych území mesta Dobšiná a obce Stratená. Najbližším sídlom je východne ležiaca Stratená. Severné svahy kaňona patria vrchu Remiaška (), južné tvorí masív Duče ().
Tiesňavou vedie dlhý náučný chodník s informačnými tabuľami, vhodný pre peších, cyklistov i vozičkárov.
Ramzová (vrch vo Volovských vrchoch)

Ramzová () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Čučma, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Pača, čiastočne i mesta Rožňava. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Úhorná a severne ležiaca Henclová, východne sa nachádza Smolník, severovýchodne Švedlár a Stará Voda a juhozápadne Čučma a Pača.
Opis.
Ramzová leží v hlavnom hrebeni, vedúcom od Skaliska () juhovýchodným smerom na Biele skaly (). Severne ležia Tri chotáre (), Suchý vrch (), Žobrácka poľana () a Zlatý stôl (), východne Jamina (), Okrúhly chrbát () a Hekerová (), južne Biele skaly (), Panský vrch () a Ostrý vrch () a západne Stredný vrch (), Skalisko () a Volovec (). Severovýchodnú časť masívu odvodňuje potok Stará voda do rieky Hnilec, južnú Rožňavský potok a západnú jeho prítok Zlatý potok do Slanej. Vrcholovou časťou vedie značená Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky les, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou a holín je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Levočské vrchy, Vysoké a časť Nízkych Tatier, Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu, Slovenský kras a vrchy severného Maďarska.
Frieda Inescort

Frieda Inescort (vl. menom "Frieda Wrightman", * 29. jún 1901, Edinburgh, Škótsko, Spojené kráľovstvo† 26. február 1976, Los Angeles, Kalifornia, USA) bola škótska herečka.
Detstvo a mladosť.
Narodila sa v Edinburghu a bola dcérou škótskeho novinára Johna „Jocka“ Wrightmana a herečky Elaine Inescortovej, ktorá bola nemeckého a poľského pôvodu. Vzali sa v roku 1896, ale rozišli sa, keď bola ich dcéra ešte malé dieťa.
Kým žila v Británii písala do novín v Londýne. Po odchode do Spojených štátov nielen účinkovala, ale aj pracovala ako pomocná redaktorka The Exporter's Encyclopedia.
Kariéra.
Inescort bola divadelná, televízna a filmová herečka. Predtým ako začala svoju hereckú kariéru prevzala priezvisko jej matky, ktoré začala používať ako profesionálne meno. Značný úspech získala vďaka divadelnej úlohe Sorel Bliss v divadelnej inscenácii Noëla Cowarda, "Senná nádcha" na Broadwayi. Ďalej sa objavila aj v iných divadelných inscenáciách. V divadle účinkovala do roku 1948.
Vo filme debutovala v roku 1935, vo filme "The Dark Angel". Mala hlavnú úlohu vo filme "Call It a Day" z roku 1937 v ktorom sa objavila po boku Olivie de Havilland. V roku 1940 po boku Greer Garsonovej a Laurencea Oliviera hrala vo filmovej adaptácii "Pýcha a predsudok", kde stvárnila negatívnu rolu Caroline Bingley. O rok neskôr hrala po boku Freda Astaireho a Rity Hayworthovej v muzikáli "Nikdy nezbohatneš".
Súkromný život.
Bola vydatá od roku 1926 za spisovateľa Bena Raya Redmana a ich manželstvo bolo bezdetné. Začiatkom augusta 1961 spáchal Redman samovraždu užitím dvanástich tabletiek na upokojenie. Trpel depresiami. Redman zomrel vo veku 65 rokov.
Inescortovej bola diagnostikovaná skleróza multiplex v roku 1932. Po tragickej manželovej smrti sa jej choroba zrýchlila a v polovici 60. rokov už používala invalidný vozík. Inescort pracovala na financovaní výskumu liečby sklerózy multiplex.
Úmrtie.
Zomrela vo veku 74 rokov vo Woodland Hills, v meste Los Angeles v Kalifornii. Príčinou smrti bola skleróza multiplex.
Andrea Culková

Andrea Culková (* 17. júl 1977) je česká dokumentaristka, scenáristka a režisérka. Absolvovala pedagogickú fakultu Karlovej Univerzity a katedru dokumentu na FAMU. Jej filmy nesú výrazne vizuálne a esejistické prvky, spracováva v nich aktuálne témy podľa subjektívnych zážitkov a skúseností.
Tvorba.
Počas kariéry vo filmovom priemyslu sa najviac venovala réžii dokumentárnych filmov, ktoré boli premietané na filmových festivaloch ako MFDF Ji.hlava alebo Jeden svet. Podieľala sa aj na tvorbe televíznych programov a seriálov, pracovala okrem réžií aj ako scenáristka, producentka alebo kameramanka.
Jej najznámejší film, "Cukr Blog (2014)" mal medzinárodnú premiéru v Dánsku na festivale a dostal sa do distribúcie v zahraničných kinách, televízii či internetu. Vo filme spracováva vlastnú skúsenosť s tehotenským diabetom, skúma dôsledky konzumácie cukru na jednotlivca a na spoločnosť. Objavuje súvislosti medzi mentálnym zdravím a konzumáciou cukru.
V 2015 režírovala film "Art detektivka" v koprodukcii s Francúzskom o osude manželskej dvojice zo štyridsiatich rokoch dvadsiateho storočia.
O úvahe o význame súčasného umenia nakrútila film "Vzrušení (2016)", H*art on, názov ktorého je spojením slov hard on – erekcia, heart – srdce a art – umenie.
V rámci seriálu "Český žurnál" pracovala na epizóde "Exekuce", v ktorej sa venovala pôvodu problému ľudí v exekúcií a snaží sa o naznačenie cesty von z bludného kruhu.
Film, na ktorom sa podieľala v úlohe režisérky, autorky scenáru a taktiež ako kameramanka a strihačka je "Žal žen (2020)". Venuje sa v ňom klimatickej kríze, skúma emócie mužov a žien a zisťuje, že ženy prežívajú klimatickú zmenu oveľa intenzívnejšie ako muži.
Aristomedón z Argosu

Aristomedón () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
Aristomedón, sochár z Argosu, činný začiatkom 5. stor. pred Kr., zhotovil podľa Pausania niekoľko sôch, ktoré Fókovia venovali Delfám, ako votívne dary na počesť ich víťazstva nad Tesálčanmi: „"Na pamiatku slávneho činu poslali Fókovia do Delf Apolónovi podoby veštca Tellia a ostatných vojvodcov, s nimi tiež i miestnych hrdinov. Tieto diela zhotovil argejský Aristomedón."“ 
Začiatkom 20. storočia sa v Delfách našiel fragmentárny podstavec s nápisom, ktorý bol súčasťou základne pomníka (pôvodne pozostávajúcej z 9 blokov, zachovali sa len 4 bloky) s bronzovými sochami. Nápis spomína fócke venovanie desiatku z koristi Apolónovi, po ich víťazstve nad Tesálčanmi.
Herodotos uvádza, že tu išlo o bitku, ktorá sa udiala po 
bitke pri Termopylách (t. j. v roku 480 pred Kr.) Nápis je ale na základe paleografických čŕt písma datovaný do 4. stor. pred Kr. Väčšina znalcov sa však prikláňa k tomu, že toto víťazstvo Fókov bolo dosiahnuté v 5. stor. pred Kr. (alebo na konci 6. stor. pred Kr.), tak ako to uvádzajú Herodotos, Pausanias a Plutarchos (pôvodný nápis bol zrejme v 4. stor. pred Kr. obnovený.)
Ježovití

Ježovití môže byť zastarano:
Tri chotáre (vrch vo Volovských vrchoch)

Tri chotáre () je názov vrchu v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Čučma, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obce Švedlár a Pača a mesta Rožňava. Najbližším sídlom je severne situovaná Henclová, severovýchodne leží Stará Voda a Švedlár, východne Smolník, juhovýchodne Úhorná, južne Pača a juhozápadne Čučma a Betliar.
Opis.
Tri chotáre ležia v hlavnom hrebeni, medzi Skaliskom () a Ramzovou (). Severným smerom sa nachádza Šedlovská skala () a Suchý vrch (), východným Žobrácka poľana (), Zlatý stôl (), Jamina (), Hekerová (), Nad Bukovinami () a Okrúhly chrbát (), južným Ramzová () a Ostrý vrch () a západným Malá skala (), Skalisko () a vyšší () aj nižší nižší Volovec (). Severozápadnú časť masívu odvodňuje potok Tichá voda, východné potok Stará voda, oba smerujúce do rieky Hnilec. Voda z južných svahov odteká Zlatým potokom do Rožňavského potoka v povodí Slanej. Vrcholom vedie značená Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky les, ktorý neumožňuje rozhľad, no na neďalekých svahoch sú rozsiahle vyťažené plochy s nízkou vegetáciou. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Levočské vrchy, Vysoké a časť Nízkych Tatier, Revúcku vrchovinu a vrchy severného Maďarska.
Kajniansky potok

Kajniansky potok je potok v Prešovskom kraji, v regióne Horný Zemplín. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie. Ústi do Kvakovského potoka. Má dĺžku a je tokom VI. rádu. 
Prameň.
Pramení v v poľnohospodárskom extraviláne na hranici obcí Michalok a Kvakovce, severne od poľa "Chotárne" ležiaceho na území obce Michalok, v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie južným až juhovýchodojužným smerom cez poľnohospodársky extravilán súbežne s hranicou medzi obcami Kvakovce a Michalok, je lemovaný pásom príbrežnej vegetácie, pravým brehom obmýva pole "Chotárne" v obci Michalok, v opúšťa obecnú hranicu a tečie ďalej územím Kvakoviec, ľavým brehom obmýva pole "Mokriny", pravým brehom obmýva pole "Úzka tabla", vytvára výrazné meandre, ľavým brehom obmýva pole "Glosa" a juhovýchodne od neho aj pole "Pri hrabine", v opúšťa územie Kvakoviec vteká na územie obce Slovenská Kajňa a zároveň priberá málo výdatný pravostranný prítok bez názvu a v suchšom období bez vody, pokračuje v juhovýchodnom smere cez poľnohospodársky extravilán, pravým brehom obmýva les a lúku "Polčia hora", ľavým brehom obmýva samotu "Grúň" a pri východnom okraji intravilánu Slovenská Kajňa v ústi do Kvakovského potoka ako jeho pravostranný prítok, v povodí Ondavy.
Preteká v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie a v jeho geomorfologickom podcelku Mernícka pahorkatina. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v druhom prvku názvu obce Slovenská Kajňa, cez územie ktorej v značnej časti preteká a v ktorom ústi. Zo slovného základu "Kajňa" po rozšírení o systémovú adjektívnu príponu "-iansky" s významom "patriaci ku Kajni alebo inou väzbou s ňou spojený" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kajniansky potok" s významom "potok na území obce Slovenská Kajňa" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov obce Slovenská Kajňa má pôvod v charakteristickom výskyte stredovekého objektu "kajňa" v obci vo význame "miestnosť pre previnilých ľudí umožňujúca kajať sa za viny, za hriechy", porovnaj i ďalšie slová tohto slovotvorného modelu "slovný základ" + formant miesta "-ňa", napr. "kôlňa, herňa, riaditeľňa, strižňa, studňa, telocvičňa". Najstarší zachovaný písomný doklad názvu obce je z roka 1334 v podobe "Kanya", 1410 "Kanyow", 1773 "Kajnya", 1808 "Slovenská Kajna", 1920 "Slovenská Kajňa" . Podobnú motiváciu pomenovania majú aj obce Ruská Kajňa v okrese Humenné a Kajal v okrese Galanta a miestna časť obce Lužianky "Kajsa" v okrese Nitra.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kajniansky potok" je jedinečným hydronymom. 
Referencie.
Jana Andrsová

Jana Andrsová (* 8. august 1939, Praha – † 16. február 2023) bola česká baletná umelkyňa, pedagogička a herečka.
Životopis.
V roku 1957 absolvovala Taneční konzervatoř v Praze kde jej triednou profesorkou bola Zora Šemberová. Po štúdiu pracovala v Armádnom umeleckom súbore Víta Nejedlého. V roku 1959 sa zúčastnila konkurzu do súboru Laterna magika, ktorý sa stal jej hlavným pôsobiskom počas celej tanečnej kariéry. Bola súčasťou prvého programu Laterny magiky pre domáce publikom, "Otvírání studánek" na námety kantáty od Bohuslava Martinů. Dielo však nebolo ideologicky vhodné vtedajšej dobe, premiéra sa uskutočnila miesto roku 1960 až v roku 1966. Následne bolo predstavenie viac krát obnovené, v rokoch 2013 a 2018 bola Andrsová prizvaná ako odborná pedagogička.
S Laternou magikou tiež účinkovala na výstave Expo 67 v Montreali a inde v zahraničí. So súborom spolupracovala do roku 1978, neformálne aj neskôr.
Vydala sa za violoncelistu a hudobného pedagóga Alexandra Večtomova s ktorým mala tri dcéry Veroniku, Andreu a Johanu.
Rada desiatich

Rada desiatich () je politický orgán, ktorý ako jeden z najvyšších v politickej hierarchii Benátskej republiky zastával funkciu riadenia tajnej polície a taktiež tajných služieb. Svoje funkcie vykonával od roku 1310 až do konca Benátskej republiky v roku 1797.
Uniforma Rady desiatich.
Pre úradníkov v rade desiatich boli typické ich červené tógy (róby) a nízke čierne klobúky.
História.
Vznik Rady desiatich bol reakciou na povstanie šľachticov v Benátskej republike, ktorí sa po tom ako sa dóža Pietro Gradenigo zaslúžil o uzavretie a rozpustenie Veľkej rady snažili o prevrat a reformu vo vládnych štruktúrach. Toto povstanie v roku 1310 sa im však nepodarilo, najmä kvôli zhodenému mažiaru, ktorý vyvolal v radoch protestujúcich chaos a ich pochod na palác bol neúspešný.
Povstanie sa vtedy podarilo odvrátiť ale vedúce elity Benátok vedeli, že ich systém je až priveľmi ťažkopádny a keby nebolo padnutého mažiaru tak by im trvalo pridlho zmobilizovať armádu na oponovanie protestujúcim. Práve preto sa rozhodlo o vzniku nového orgánu, ktorý by bol schopný reagovať rýchlejšie a mohol by mať v rukách moc aj nad tajnými službami a tajnou políciou. Taký orgán vznikol 10. júla a nazvali ho "Consiglio dei dieci".
Funkcie.
Na začiatku Rada desiatich slúžila ako kontrolný orgán, chrániaci republiku pred prevratom. Vďaka svojej sieti informátorov a občianskych "denunzií", mohla rada predvídať rôzne protesty alebo združenia nepriateľov vlády.
15. storočie.
Do 15. storočia im už ich funkcie prinášali moc nad vojenskými silami, financiami a taktiež nad svetským duchovenstvom. Ich najdôležitejšou úlohou bolo stále udržovať poriadok, ale ich záujmy často siahali aj do zahraničia a postupne prebrali kontrolu nad všetkými diplomatickými úlohami republiky.
16. storočie.
V 16. storočí mala Rada na starosti obstarávanie obrany svojich získaných území. Mali na starosti stavanie zábran, múrov a brán. Taktiež obstarávali vojakov, ktorí tieto obranné línie strážili. Kvôli ich rozsiahlej sieti informátorov a úzkej spolupráci členov sa z Rady desiatich stala zákulisná inštitúcia, ktorá potajme ovládala všetky úkony Benátskej republiky. Postupne sa z Rady desiatich stala oligarchia Benátok, no ich úkony boli štátne utajované a teda ich z toľkej moci nemohol nikto upodozrievať.
"Zonta".
Keď začala byť moc rady desiatich hrozbou pre druhé vládne orgány, začali sa ostatný patricijovia báť o svoje miesto vo vysokej politike. Veľká rada sa preto rozhodla zostaviť kontrolnú skupinu 15 patricijov kontrolujúcich to aké rozhodnutia robí Rada.
Zonta mala zastaviť nepotizmus a zaujaté rozhodovanie o rozsudkoch vysokých činiteľov.
Štátny inkvizítori.
Štátny inkvizítori boli samostatnou inštitúciou, ktorá mala za úlohu ochraňovať štátne tajomstvá. Práve potom ako francúzskemu zástupcovi Benátok unikli informácie, dôležité pri konflikte Benátok s Osmanmi vznikla potreba úrad zastúpený dvomi zástupcami Rady desiatich a jedným z poradcov dóžu. Vo svojich počiatkoch zastupovali funkciu kontrarozviedky a ochraňovali štátne tajomstva, ale neskôr už mali na starosti aj: propagandu, konšpirácie, verejný poriadok a špionáž.
Holička (vrch vo Volovských vrchoch)

Holička () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Hýľov, približne západne od Košíc. Je najvyšším vrchom rovnomenného podcelku.
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Holička. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obcí Hýľov a Nováčany. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situovaný Hýľov a Vyšný Klátov, východne leží Nižný Klátov a Bukovec, južne Šemša, Hodkovce a Nováčany, západne Rudník a severozápadne Zlatá Idka.
Opis.
Holička leží v hrebeni, ktorý vedie z Bieleho kameňa () juhovýchodným smerom cez Kobyliu horu () a od sedla Podkova tvoriacom rovnomenný podcelok. Severne sa nachádza Kobylinka (), Tisícovka () a Predné holisko (), východne Krížna hora (), Drobná () a Zámčisko (), južne Biely kameň () a západne Haľagoš (), Šugov () a Podkova (). Hrebeň patrí do povodia Bodvy, kde vodu zo severných a východných častí odvádza riečka Ida, z južných Slaný potok a zo západných Nováčanský a Kobylský potok, smerujúce do Idy Čečejovským potokom. Hrebeňom i vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Slovenský kras a blízke vrchy v maďarskom pohraničí.
Kamila Chomaničová

PharmDr. Kamila Chomaničová PhD. (* 3. apríl 1995, Snina) je slovenská dopingová komisárka a odborníčka pre antidopingové vzdelávanie. Je 8-násobnou majsterkou Slovenska v towerrunningu (beh do schodov).
Pochádza z obce Kolonica v okrese Snina. Vyštudovala farmáciu na Farmaceutickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, doktorandské štúdium v odbore farmaceutická chémia ukončila v roku 2021.
Od roku 2016 sa zúčastňuje pretekov svetového pohára v towerrunningu, kde sa viackrát umiestnila na pódiových priečkach. V uplynulých rokoch vybehla na najznámejšie budovy sveta ako je Eiffelova veža, Empire state building, alebo Shanghai tower. V behu na Empire state building v roku 2022 obsadila piate miesto, v rovnakom roku vyhrala aj svetový pohár. V roku 2023 sa znovu stala majsterkou Slovenska, v behu na Empire state building obsadila šieste miesto a vo svetovom pohári skončila druhá.
Znak Grónska

Erb Grónska tvorí modrý štít so vzpriameným medveďom bielym. Tento symbol sa prvýkrát objavil v erbe Dánska v roku 1666 a dodnes je zastúpený v erbe dánskej kráľovskej rodiny. V dánskom kontexte bol medveď pôvodne zobrazený ako prirodzene kráčajúci, ale v roku 1819 bola určená vzpriamená poloha. Tento kráľovský titul neodrážal žiadny oficiálny titul, ale len to, že erb mohol používať každý, kto ovládal Grónsko.
Súčasný erb navrhol grónsky umelec Jens Rosing a 1. mája 1989 ho prijal dánsky parlament Landsting. Medveď biely symbolizuje faunu Grónska a modrá (azúrová) farba označuje Atlantický oceán a Severný ľadový oceán, ktorý Grónsko obmýva. Namiesto dánskej verzie v kráľovských pažiach, ktorá sa riadi heraldickou tradíciou pri zdvíhaní pravej prednej laby, medveď biely na grónskom erbe dvíha ľavú prednú labu, kvôli tradičnej inuitskej viere, že medvede biele sú ľaváci.
V oficiálnej dánskej špecifikácii erbu sa neuvádza, ktorá predná ruka je zdvihnutá, takže medzi rôznymi verziami nie je žiadny rozpor. Prívrženci úplnej nezávislosti Grónska používajú zelené pozadie.
Medveď biely bol prvýkrát zahrnutý ako symbol Grónska do dánskeho erbu za vlády dánskeho kráľa Fridricha III., ale samostatne sa začal používať až začiatkom 20. storočia.
Slovenský pohár vo futbale 1994/1995

Slovenský pohár vo futbale 1994/1995 bol 26. ročník Slovenského pohára vo futbale a zároveň 2. sezóna po vzniku samostatného Slovenska. Finále sa odohralo 18. júna 1995 v Dubnici nad Váhom. Vo finále Inter Bratislava zdolal FC DAC 1904 Dunajská Streda v penaltovom rozstrele, keď v riadnom hracom čase zápas skončil a v predĺžení gól nepadol.
V ročníku 1994/1995 sa súťaže zúčastnilo 32 tímov. Okrem klubov z 1. ligy (12) a z 2. ligy (16) sa súťaže zúčastnili aj tri tímy z tretích líg (Hlohovec, Dolný Kubín a Rožňava) a Kalinkovo zo 4. ligy. V 1. kole boli tímy z 1. ligy nasadené a hrali zápasy na ihrisku súperov z nižších súťaží. Od 2. kola sa už žrebovalo iba z jedného koša. Zápasy sa hrali jednokolovo (okrem semifinále).
1. kolo.
Okrem štyroch predohrávaných zápasov sa ostatné dohrali 2. augusta 1994.
2. kolo.
Zápasy sa (okrem predohrávaného duelu v Gabčíkove) odohrali 20. a 21. septembra 1994.
Štvrťfinále.
Žreb štvrťfinálových dvojíc sa uskutočnil 23. septembra 1994. Duely sa hrali 25. a 26. októbra 1994.
Semifinále.
Žreb semifinále sa uskutočnil 4. novembra 1994. Prvé semifinálové zápasy sa odohrali 4. apríla 1995 a odvety 24. mája 1995.
Finále.
Finále sa odohralo 18. júna 1995 v Dubnici.
Literatúra.
MRÁZ, Igor. Päť rokov futbalu.: (Fakty a názory). Bratislava: Slovenský futbalový zväz, 1998. ISBN 8096804006.
Gustavia

Gustavia je najväčšie mesto (a hlavné mesto) francúzskeho karibského ostrova Svätý Bartolomej. Podľa údajov z roku 2006 tu žije 2 300 obyvateľov.
Gustavia bola založená v roku 1785, kedy ostrov od Francúzska získalo Švédsko výmenou za obchodné práva v Göteborgu. Mesto je pomenované po švédskom kráľovi Gustávovi III. Francúzku sa mesto aj ostrov vrátili po predaji v roku 1878.
Prístav chránili tri pevnosti postavené od polovice do konca 17. storočia: Oscar (predtým Gustav Adolf), Karl a Gustav. Anglikánsky kostol svätého Bartolomeja na nábreží bol postavený v roku 1855.
Sesterské mesto Gustavie je Piteå, ktoré sa nachádza v Norrbottene vo Švédsku.
Žobrácka poľana

Žobrácka poľana () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Henclová, približne severne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obce Švedlár a Pača. Najbližším sídlom je severne situovaná Henclová, severovýchodne leží Stará Voda a Švedlár, východne Smolník, juhovýchodne Úhorná, južne Pača a juhozápadne Čučma a Betliar.
Opis.
Žobrácka poľana leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z masívu Troch chotárov () v hlavnom hrebeni medzi Skaliskom () a Ramzovou (). Severne sa nachádza Úherčíková (), Breziny (), Suchý vrch () a Veľké sedlo (), východne Kobyliar (), Zlatý stôl (), Jamina () a Hekerová (), južne Okrúhly chrbát (), Biele skaly (), Ramzová () a Tri chotáre () a západne Malá skala (), Skalisko (), vyšší () aj nižší Volovec () a Čertova hoľa (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu z južných a východných svahov odvádza Starovodskou dolinou potok Stará voda, západnú časť odvodňuje prítok Tichej vody. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrývajú nesúvislé fragmenty lesa po plošnej ťažbe, ktoré umožňujú rozhľad. Pri vhodných podmienkach je tak možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Levočské vrchy, Vysoké a časť Nízkych Tatier a vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi a lesnými cestami z okolia, alebo odbočením z červeno značenej hrebeňovky (Cesta hrdinov SNP).
Švajčiarska superliga 2014/2015

Švajčiarska superliga 2014/2015 bol 118. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Basel, nováčikom súťaže bol Vaduz. Sezóna začala 19. júla 2014 a skončila 29. mája 2015.
Basel získal 18. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2015/2016 sa spolu s ním kvalifikoval aj Young Boys. Do Európskej ligy UEFA 2015/2016 sa kvalifikovali Sion, Thun, Zürich a Vaduz. Do 2. ligy zostúpil Aarau.
Tabuľka.
zdroj: weltfussball.at
Naučím ťa milovať

Naučím ťa milovať () je kolumbijská telenovela z produkcie spoločností Telemundo a RTI Colombia v rokoch 2004 – 2005. Hlavné postavy stvárnili herci Miguel Varoni, Danna García, Catherine Siachoque a Michel Brown. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza od 1. júna 2007 do 28. septembra 2007 a TV Doma od 15. februára 2010 do 13. augusta 2010.
Dej.
V pozadí býčích zápasov sa rodí láska medzi mladou veterinárkou menom Diana a bohatým vdovcom menom Alejandro, ktorý vlastní haciendu, kde pracuje Diana. Príbeh začína, keď sa Alejandro a jeho syn Pablo stretnú s Dianou za rôznych okolností a obaja sa do nej zamilujú. Keď Pablo odhalí, že Diana uprednostňuje lásku jeho otca, začne boj. Hádky s otcom menia Pablov život viac, ako čakal...
Leopold Gregorovits

Leopold Gregorovits (; * 5. november 1883, Košúty – † 12. december 1957, Ostrihom) bol maďarský kňaz, cirkevný hodnostár a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Pochádzal z roľníckej rodiny. Absolvoval štúdium na gymnáziu vo Svätom Jure. V roku 1907 bol vysvätený za kňaza. Začínal ako kaplán v Kolárove. V roku 1914 sa stal farárom v Jelke, kde zotrval a do roku 1940. Od roku 1939 bol kanonikom v Ostrihome. Od roku 1951 bol arcidiakonom v Komárome.
Známym medzi slovenským a maďarským obyvateľstvom bol aj vďaka svojim prednáškam, v ktorých propagoval hospodársku a zdravotnícku osvetu. Okrem toho sa na amatérskej úrovni venoval aj divadlu. Prispieval do dobovej náboženskej a politickej tlače. 
Politicky sa angažoval v Krajinskej kresťansko-socialistickej strane. Vo volebnom období 19251929 ju zastupoval v dolnej komore Národného zhromaždenia. V druhej polovici 30. rokov 20. storočia sa vyslovil proti spájaniu kresťanských socialistov s Maďarskou národnou stranou.
Banská Štiavnica (historický okres)

Okres Banská Štiavnica (V roku 1922 okres Banská Štiavnica-Belá) bol jedným z administratívnych celkov v Česko-Slovensku a na Slovensku. Okres bol vyhlásený dňom 21. septembra 1922 ako slúžnovský okres Hontianskej župy a svoju pôsobnosť ukončil reformou územnej správy v roku 1960. Sídlom okresu bola Banská Štiavnica. Pôsobnosť okresu bola obnovená v roku 1996.
Historický vývoj.
Dňa 21. septembra 1922 vláda Česko-Slovenskej republiky vydala nariadenie č. 275/1922 Zb., ktorým sa mali previesť niektoré úpravy politickej správy na Slovensku. 
Municipálne mesto "Baňská Štiavnica-Banská Belá" bolo prehlásené za veľkú obec, čím mu zanikol špeciálny štatút municipálneho mesta a stalo sa integrálnou súčasťou Hontianskej župy. Zároveň bol vytvorený nový slúžnovský okres so sídlom v Banskej Štiavnici-Belej. Ten vznikol pripojením obcí zo stávajúcich slúžnovských okresov Krupina a Bátovce, zároveň do novovnziknutého okresu boli pripojené aj obce z Tekovskej župy a jedna obec z župy Zvolenskej, čím sa vymedzili nové hranice územia Hontianskej župy.
Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Celé územie slúžnovského okresu Banská Štiavnica-Belá bolo v nezmenenej podobe prevedené do novej "Pohronskej/Zvolenskej" župy pod správu nového okresu so sídlom v Banskej Štiavnici.
Administratívne členenie v roku 1922.
Sídlo okresu.
Banská Štiavnica (vrátane Banskej Hodruše), Banská Belá
Zo slúžnovského okresu Svätý Kríž nad Hronom.
"Použité sú dobové názvy obcí."
Prevrátená hodnota

Prevrátená alebo obrátená hodnota čísla "x", značená ako "1/x" alebo "x-1", je číslo, ktoré po vynásobení číslom "x" dáva multiplikatívnu identitu, teda 1 (neutrálny prvok voči násobeniu). Platí teda:
Pomocou exponentu možno prevrátenú hodnotu zapísať ako "x-1", z čoho po vynásobení číslom "x" vyplýva "xx-1 = x0 = 1".
Prevrátená hodnota zlomku "a/b" je "b/a" (pretože "1/(a/b)" = "b/a"). Na zisk prevrátenej hodnoty akéhokoľvek reálneho čísla (okrem nuly) stačí vydeliť jednotku daným číslom. Napríklad prevrátená hodnota čísla 5 je 0,2 (teda 1/5) a prevrátená hodnota čísla 0,25 je 4 (1/0,25).
Funkcia "f(x) = 1/x", ktorá každému číslu "x" priradzuje jeho prevrátenú hodnotu, je jedným z najjednoduchších príkladov funkcií, ktoré sú involutívnymi zobrazeniami (aplikovaním funkcie na jej výsledok možno získať pôvodné číslo). Táto funkcia je špeciálnym prípadom nepriamej úmernosti a lineárnej lomenej funkcie. Grafom tejto funkcie je hyperbola.
Násobenie číslom je ekvivalentné deleniu jeho prevrátenou hodnotou a naopak. Napríklad násobenie 4/5 dáva rovnaký výsledok ako delenie 5/4 (teda 1,25). Násobenie nejakým číslom a potom násobenie jeho prevrátenou hodnotou teda vráti pôvodné číslo (pretože násobok čísla a jeho prevrátenej hodnoty je 1).
Oakwood Memorial Park Cemetery

Oakwood Memorial Park Cemetery je cintorín v Los Angeles, nachádza sa v údolí San Fernando, obklopený skalnatými kopcami. Ako cintorín, sa používa od roku 1924. Je miestom odpočinku niekoľkých filmových hviezd ako Fred Astaire, Ginger Rogers, Gloria Grahame a Stephen Boyd.
Sisimiut

Sisimiut je mesto v kraji Qeqqata v Grónsku. So svojimi približne 5 900 obyvateľmi je to druhé najväčšie mesto Grónska a hlavné a najväčšie mesto kraja Qeqqata. Leží asi 75 km severne od severného polárneho kruhu a je to najsevernejší grónsky prístav na západnom pobreží, ktorý v zime nezamŕza.
Sisimiut bol založený v roku 1756 ako obchodná stanica pod názvom Holsteinsborg. Dnes tu väčšina ľudí pracuje v tunajšej továrni na spracovanie kreviet a krabov. Menšia časť obyvateľov tiež žije z cestovného ruchu.
V Sisimiute sa nachádzajú pamiatky a príjemné prostredie. Organizuje sa tu bežkársky maratón Arctic Circle Race, ktorý patrí k najťažším bežkárskym pretekom na svete. Meria 160 km a trvá tri dni a dve noci.
Môžete tu vidieť rozličnú architektúru, od najstarších rašelinových chatiek až po miestny modrý kostol, ktorý bol využívaný až do roku 1926, keď bol postavený najnovší červený kostol. Historické stavby je možné vidieť aj v starej štvrti, kde sa nachádza aj mestské múzeum. K dispozícii je tu aj 9 ubytovacích zariadení, vrátane jedného hotela a 5 reštaurácií.
Dominantou mesta je vrch "Nasaasaaq" (dan.: "Kællingehætten") v preklade tzn. „ženský klobúk“, ktorý dosahuje nadmorskú výšku 784 m. V lete je vyhľadávaným cieľom. Z jeho vrcholu je možné hľadieť na tunajšiu prírodu. Obľúbené sú tiež výlety na lodiach do tunajších fjordov, kde je možné pozorovať tulene a veľryby.
Do mesta sa dá dostať iba po mori alebo pomocou miestneho letiska. Letecky sa do Sisimiutu dostanete s leteckou spoločnosťou Air Greenland. Loďou sa do Sisimiutu môžete dostať z pobrežných miest so spoločnosťou Arctic Umiaq Line, ktorej plavba začína na juhu v Quaqortoqu a cez hlavné mesto Nuuk pokračuje až do Sisimiutu a potom ďalej na sever do Ilulissatu. V súčasnosti je o výstavbe cesta pre štvorkolky z Kangerlussuaqu do Sisimiutu.
Predné holisko

Predné holisko () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Hýľov, približne západne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kojšovská hoľa. Leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Vyšný Klátov. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Opátka, severovýchodne ležiaca Košická Belá, juhovýchodne Vyšný Klátov, Nižný Klátov a Hýľov a západne Zlatá Idka.
Opis.
Predné holisko leží v hlavnom hrebeni, ktorý vedie z Kojšovskej hole () východným smerom na Jahodnú. Severne sa nachádza Folkmarská skala (), Barandov diel () a Železný vrch (), východne Široký hŕbok (), Jahodná () a Krížna hora (), južne Biely kameň (), Holička () a Úhoľné () a západne Tisícovka (), Kojšovská hoľa () a Okrúhla (). Voda zo severozápadných svahov odteká potokom Opátka, zo severovýchodných potokom Belá a z juhovýchodných Myslavským potokom do Hornádu, juhozápadné svahy patria do povodia Bodvy, kde vodu odvádza Hlboký potok, smerujúci do riečky Ida. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no traverzom prechádza Cesta hrdinov SNP. Na juhovýchodnom úbočí stojí chata Lajoška.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Čiernu horu, Čergov, Branisko, časť Vysokých Tatier a blízke vrchy v maďarskom pohraničí.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no pri chate Lajoška je križovatka značených trás, prístupná:
Pastovce (slúžnovský okres)

Okres Pastovce (dobový názov Pastúchov) bol jedným zo slúžnovských okresov Hontianskej župy v Česko-Slovensku. Okres vznikol pri vyhlásení Česko-Slovenskej republiky a svoju pôsobnosť ukončil 1. januára 1923. Sídlom okresu boli Pastovce.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie 30. októbra 1918 a pripojení územia Slovenska k Česko-Slovensku prebralo územie Slovenska župný a municipálny systém pochádzajúci z obdobia Rakúsko-Uhorska. Zaisťoval to zákon č.11/1918 Zb. z. a n. vydaný Národným výborom československým v Prahe, ktorý mal zabezpečiť kontinuitu a nerušený prechod správy do nového štátneho úradu. Jedným z provizórnych administratívnych celkov na území Slovenska bola prvorepubliková Hontianska župa, ktorá vznikla pripojením väčšej časti pôvodnej uhorskej Hontianskej župy k Česko-Slovensku, čo bolo dodatočne potvrdené podpísaním Trianonskej dohody dňa 4. júla 1920.
Okres Pastovce vznikol z potreby vytvorenia novej územnej administratívy pre obce, ktoré boli súčasťou bývalých uhorských okresov so sídlami v obci Vámosmikola a meste Szob. Cez tieto okresy pretekala rieka Ipeľ, ktorá sa stala štátnou hranicou medzi Maďarskom a ČSR. Okresné centrá sa nachádzali na maďarskej strane Hontu a obce na slovenskej strane tak ostali bez okresnej príslušnosti. Ako provizórne riešenie vznikol nový slúžnovský okres so sídlom v Pastovciach, a to zlúčením obcí z okresov Vámosmikola a Szob, ležiacich na Slovenskom území.
Nariadením č. 281/1922 Zb. vlády republiky Československej zo dňa 21. septembra 1922 boli pripojené obce nachádzajúce sa v južnej polovici okresu Pastovce do okresu Párkáň (Štúrovo) v Komárňanskej župe.
Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Celé zvyšné územie slúžnovského okresu Pastovce bolo zlúčené s južnou časťou slúžnovského okresu Levice do nového okresu so sídlom v Želiezovciach a prevedené do novej Zvolenskej župy (XVIII.).
Obce, už od roku 1922 patriace ku Komárňanskej župe, sa tým istým dňom stávajú súčasťou Nitrianskej župy (XVI.).
Geografia.
Okres Pastovce v roku 1920 susedil na západe s okresom Párkáň (Štúrovo) a okresom Levice, na severe s okresom Bátovce a na východe s okresom Šahy. Na juhu a juhovýchode okres susedil s Maďarským kráľovstvom, ktorého hranicu tvorila na juhu rieka Dunaj a na východe Ipeľ.
Administratívne členenie.
"*Uvedené sú dobové názvy obcí."
Bathykles

Bathykles () môže byť:
Róbert Polievka

Róbert Polievka (* 9. jún 1996, Krupina) je slovenský futbalista, ktorý hráva na pozícii stredopoliara a útočníka. V súčasnosti je hráčom klubu MTK Budapešť.
Klubová kariéra.
Dukla Banská Bystrica.
Svoj prvý ligový zápas v kariére odohral Róbert Polievka v 1. kole Fortuna ligy 2014/2015 12. júla 2014 proti FC VSS Košice, keď na ihrisko nastúpil ako striedajúci hráč v 90. minúte zápasu. Vo svojej prvej sezóne vo Fortuna lige odohral za Duklu 24 zápasov. Do streleckej listiny v ligovom zápase sa prvýkrát v kariére zapísal 24. októbra 2014 v domácom zápase proti Podbrezovej.
DAC 1904 Dunajská Streda.
20. júna 2015 podpísal Róbert Polievka trojročný kontrakt s klubom FC DAC 1904 Dunajská Streda. V sezóne 2015/2016 nastúpil v každom ligovom zápase, dvadsaťkrát v základnej zostave a trinásťkrát ako striedajúci hráč. 31. októbra 2015 zaznamenal v zápase proti Žiline svoj prvý ligový gól v drese Dunajskej Stredy. V sezóne 2016/2017 odohral v prvej polovici ročníka 11 zápasov za dunajskostredský klub a vo februári 2017 odišiel na hosťovanie do Podbrezovej, kde odohral do konca sezóny v lige 12 zápasov. 23. apríla 2017 strelil v zápase proti Senici svoj jediný gól v drese Podbrezovej.
MŠK Žilina.
V júni 2017 prestúpil Polievka z Dunajskej Stredy do Žiliny, v rámci výmeny za Lukáša Čmelíka. V kádri nového majstra debutoval v majstrovskom zápase 12. júla 2017 v 2. predkole Ligy majstrov proti FC Kodaň. 29. júla 2017 si v ligovom zápase proti Tatranu Prešov pripísal gólový debut v drese MŠK Žilina. Počas sezóny 2017/2018 nastúpil v deviatich ligových zápasoch.
Dukla Banská Bystrica.
V septembri 2018 sa skončilo pôsobenie Róberta Polievku v Žiline a v sezóne pokračoval v Banskej Bystrici, v 2. lige. Počas štyroch sezón, ktoré strávil v drese Dukly v 2. lige, zaznamenal spolu 51 gólov. Najviac ich dosiahol v sezóne 2021/2022 a s osemnástimi gólmi skončil na 2. mieste v streleckej tabuľke druhej najvyššej ligovej súťaže. Prispel tým k postupu Dukly do najvyššej súťaže, kam sa vrátila po siedmich rokoch.
Kalniansky potok

Kalniansky potok je potok v Prešovskom kraji, v regióne Horný Zemplín. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie. Ústi do Ublianky. Má dĺžku a je tokom VII. rádu. 
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne v lese "Kýčera", v západnej časti obce Kalná Roztoka, v okrese Snina v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie južným a neskôr juhovýchodojužným smerom cez lesný extravilán, ktorý sa rýchlo strieda s poľnohospodárskym extravilánom, pravým brehom obmýva pasienok aj pole "Dielnice" a nižšie les aj lúku "Hŕbok", v vteká do intravilánu Kalnej Roztoky, pokračuje súbežne s cestou, v vteká do podzemnej kanalizovanej časti, v sa vynára na zemský povrch a priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva intravilán Kalnej Roztoky, v sa priblíži pravým brehom k Chrámu svätého proroka Eliáša obklopenému cintorínom a umiestenému západne od cesty, v opúšťa intravilán, pravým brehom obmýva lúku "Lazište", ľavým brehom obmýva lúku aj pole "Kalnianske", v priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z lúky "Kňahynice", na južnom okraji intravilánu a zároveň i obecného územia Kalnej Roztoky v ústi do Ublianky ako jej pravostranný prítok, v povodí Uhu.
Preteká v okrese Snina v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie a v jeho geomorfologickom podcelku Ublianska pahorkatina. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v prvom prvku názvu obce Kalná Roztoka, na území ktorej pramení, územím ktorej preteká a v ktorom ústi. Zo slovného základu "kalný" po rozšírení o systémovú adjektívnu príponu "-iansky" s významom "patriaci ku Kalnej alebo inou väzbou s ňou spojený" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kalniansky potok" s významom "potok na území obce Kalná Roztoka" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov obce Kalná Roztoka má pôvod v charakteristickom výskyte zakalenej vody v ráztoke/ roztoke v priestore obce vo význame "zakalený kalom, bahnom, mútny vodný tok od zosutej hliny z brehov a pod. v mieste svojho rozvetvenia" . Najstarší zachovaný písomný doklad názvu obce je z roka 1568 v podobe "Kalna Rostoka", 1773 "Kalna", 1882 "Kálna és Kálnarosztoka", 1920 "Kalné", 1927 "Kalná Roztoka" . 
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1990. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kalniansky potok" je jedinečným hydronymom (2023-02-16). 
Referencie.
Suchý vrch (vrch vo Volovských vrchoch)

Suchý vrch () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Henclová, približne severne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Švedlár. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí situovaná Henclová, severovýchodne leží Stará Voda a Švedlár, juhovýchodne Smolník a Úhorná, južne Pača a juhozápadne Čučma a Betliar.
Opis.
Suchý vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z masívu Troch chotárov () v hlavnom hrebeni medzi Skaliskom () a Ramzovou (). Severne sa nachádzajú Breziny (), Chajzárka () a Poľana (), východne Veľké sedlo (), Drahov (), Kobyliar (), Zlatý stôl () a Jamina (), južne Hekerová (), Okrúhly chrbát (), Biele skaly (), Ramzová (), Žobrácka poľana () a Tri chotáre () a západne Malá skala (), Skalisko (), vyšší () aj nižší Volovec (), Kečka () a Čertova hoľa (). Oblasť patrí do povodia rieky Hnilec, kde vodu z východných svahov odvádza potok Stará voda, západné odvodňuje potok Tichá voda. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva po ťažbe len nízka vegetácia, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je tak možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké a časť Nízkych Tatier a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi a lesnými cestami z okolia. Južne vedúcim hlavným hrebeňom prechádza červeno značená Cesta hrdinov SNP.