Kristus (titul)

Kristus, je synonymom mena Ježiš a kresťania ho používajú aj ako meno, aj ako titul. Používa sa v slovnom spojení „Ježiš Kristus“, čo znamená „Ježiš Mesiáš“, aj samostatne ako „Kristus“. Listy apoštola Pavla, sa často odvolávajú na Ježiša oslovením „Ježišovi Kristovi“ alebo „Krista“. Podľa Katechizmu Katolíckej cirkvi, čl. 436, sa titul Kristus stáva Ježišovým vlastným menom.
Slovo Kristus (a podobné hláskovanie) sa vyskytuje vo väčšine európskych jazykov. Ľudia často používajú „Kristus“, ako meno, ako časť mena „Ježiš Kristus“, hoci pôvodne to bol titul („Mesiáš“). Jeho použitie s menom, „Ježiš Kristus“, zdôrazňuje jeho povahu ako titulu.
Etymológia.
Kristus pochádza z gréckeho slova χριστός (chrīstós), čo znamená „pomazaný“. Slovo je odvodené z gréckeho slovesa χρίω (chrī́), ktoré znamená „pomazať“. V gréckej Septuaginte bol christos použitý na preklad hebrejského מָשִׁיחַ (Mašíaḥ, mesiáš), čo znamená „[ten, kto je] pomazaný“.
Vývoj použitia titulu.
Grécke christos je v preklade Starého zákona ekvivalentom pre hebrejské Mašiach a znamená „pomazaný“ v tom najširšom zmysle, predovšetkým však ako trojaký úrad kňaza, kráľa, alebo proroka, čo boli úrady, do ktorých sa vstupovalo skrze pomazanie olejom. V neskoršom starozákonnom židovstve sa Mašiach (po slovensky mesiáš ) stal eschatologickým očakávaným „Božím pomazaným“ v zmysle ideálneho kráľa, proroka a veľkňaza.
Pre veriacich kresťanov je týmto očakávaným mesiášom, teda i naplnením starozákonných proroctiev a prisľúbení práve Ježiš z Nazareta. Preto mu od začiatku prisudzujú titul, ktorý v Novom zákone nájdeme v gréckej podobe christos, po slovensky Kristus.
Proroctvá a prisľúbenia Starého zákona.
Podľa kresťanského výkladu bol príchod Ježiša predpovedaný proroctvami a prisľúbeniami. Starozákonných proroctiev je až 199, mesiášskych miest vyše 300:
Mesiáš a Kristus v Novom zákone.
Pomenovanie, či titulovanie Ježiša za Mesiáša, teda Krista, sa často používa v Novom zákone: 
Christológia.
Christológia, doslovne „chápanie Krista“, v kresťanskej dogmatickej teológii študuje ľudskosť a Božstvo Ježiša Krista, jeho vykupiteľského dielo a vzťah medzi týmito aspektmi. Vnímanie a chápanie Ježišovho Božstva a Ježišovho človečenstva neprijali všetky kresťanské cirkvi rovnako. Tvrdenie Chalcedononského koncilu z roku 451, že osoba Ježiša Krista pozostáva z oboch prirodzeností, Božskej i ľudskej, nezmiešane, nezameniteľne, nerozdelene a neoddelene, sa zakladá na predpoklade, že „bytie“ Boha je kvalitatívne odlišné od „bytia“ stvorenia. Podľa katolíckeho biskupa Roberta Barrona nejde o hru s nulovým súčtom, teda obe prirodzenosti sú nekonkurenčné. V Ježišovi sa potom Boh stáva človekom bez toho, aby prestal byť Bohom a súčasne bez toho, aby narušil integritu novej stvorenej prirodzenosti, ktorú nadobúda. Väčšina hlavných vetiev západného kresťanstva a východného pravoslávia sa hlási ku Chalcedónskemu koncilu. Katechizmus Katolíckej cirkvi, čl. 467, v súvislosti s Chalcedónskym koncilom používa pre Ježiša meno(titul) Kristus.
Symboly.
Použitie „Χ“ ako skratky pre „Kristus“ pochádza z gréckeho písmena Chi (χ) v slove Christós (grécky : Χριστός). Raný Kristov monogram je symbol zložený z písmen Chi a Rho, ktorý vznikol tak, že sa prvé dve grécke písmena v slove Christós, chi (Χ) a rho (Ρ), prekladajú cez seba vytvárajúc symbol ☧. Pre meno v tvare Ježiš, alebo Ježiš Kristus existujú aj ďaľšie monogramy.