burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Cymbídia

Cymbídia ("Cymbidium" Sw. 1799) je rod rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae"). 
Morfológia.
Rastliny dorastajú do veľkosti až 1 metra. Dlhé remeňovité listy vyrastajú z redukovanej hľuzy. Z bázy hľuzy vyrastajú aj kvetné stvoly dĺžky až 50 cm.
Ekológia.
Pochádzajú z Ázie. Vyžadujú chladné alebo temperované prostredie.
Dendróbium

Dendróbium (lat. "Dendrobium" Sw. 1799) je rod rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae") zahrnujúci okolo 1 200 druhov. Pomenovanie pochádza z gréckych slov "δένδρον / dendron" - „strom“ a "βίος / bios" - „život“ a charakterizuje prevažujúci epifytný charakter dendróbií.
Patrí do podskupiny "Dendrobiinae" spolu s menej známymi rodmi "Cadetia", "Diplocaulobium", "Epigenium" a "Flickingeria".
Morfológia.
Je to rozsiahly taxón prevažne ázijských orchideí variabilného habitu. Vytvárajú internodiálne pahľuzy pozdĺž celej stonky, ktorá tak dostáva výzor trstiny alebo bambusu. Kvety vyrastajú buď v mnohých málopočetných trsoch (1–2) v pazuchách listov (skupina "nobile") alebo v jednom alebo dvoch viacpočetných trsoch z terminálnej axily, ktoré sú buď vzpriamene (skupina "phalaenanthe") alebo ovísajúce (skupina "callista").
Druhy.
Medzi kultúrne alebo komerčne zaujímavé druhy patria napríklad:
Epidendrum

 
Epidendrum (lat. "Epidendrum") je rod rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae"). 
Morfológia.
Rastliny najrozmanitejšieho habitu. Kvety prevažne malé, väčšinou nevýrazné, často zelenožltej farby.
Ekológia.
Pochádza z územia Strednej a Južnej Ameriky.
Lélia

 
Lélia (lat. "Laelia") je rod rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae"). Je vzrastom aj kvetmi podobná orchideám z rodu katleja ("Cattleya"). Je to jedna z najznámejších orchideí, často používaná na hybridizáciu, s krásnymi kvetmi prevažne fialovej farby. Domovským územím tohto rodu sú najmä Mexiko a Brazília.
Miltónia

Miltónia (lat. "Miltonia") je rod z čeľade vstavačovité.
Je to rod podobný rodu Odontoglossum. Krížením sa vytvorili druhy vhodné v komerčných podmienkach na predaj v kvetináčoch. Kvety krížencov ponúkajú atraktívne farebné kombinácie, tvarovo pripomínajú „sirôtky“.
Oncídium

 
Oncídium (lat. "Oncidium") je rod z čeľade vstavačovité.
Je to pestovateľsky zaujímavý rod. Rastlina vytvára väčšinou oválne pahľuzy, na ktorých vyrastá jeden alebo dva tenké listy. Kvety sú nápadné v prevažnej miere veľkým, žltým pyskom. Veľkosť kvetov a ich množstvo na stopke je variabilné od jedného (Oncidium papilio) do niekoľkých desiatok (Oncidium varicosum). Rastie v Strednej a Južnej Amerike.
Črievičkovec

Črievičkovec (lat. "Paphiopedilum") je rod z čeľade vstavačovité.
Je to jeden z najznámejších a najzaujímavejších rodov orchideí, vytvárajúci charakteristický „črievičkovitý“ tvar kvetu, veľkosti až 10 cm. Je to terestrická orchidea, rastúca na viacerých lokalitách Ázie. Kvety sa vyznačujú neobyčajnou farebnou a tvarovou variabilitou. Rastliny tohto rodu sú tvorené ružicou pozdĺžnych remeňovitých listov. Pre atraktívny vzhľad kvetov sú obľúbeným pestovateľským objektom nadšencov i komerčných pestovateľov.
Lišajovec

Lišajovec ("Phalaenopsis" Blume 1825) je rod rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae"), zahrnujúci okolo 60 druhov. Na rozdiel od väčšiny ostatných rodov nevytvárajú pahľuzy, ale zásobnú funkciu majú ich veľké, mäsité listy.
Morfológia.
Monopodiálne rastúca stonka má silne skrátené internódiá a rastie vzpriamene až poliehavo. Nesie najčastejšie 2–6 oválnych až podlhovastých mäsitých listov usporiadaných protistojne. V závislosti od druhu majú listy dĺžku od 10 cm do 80 cm ("Phalaenopsis gigantea").
Korene lišajovcov vyrastajú na spodnej strane stonky alebo spomedzi listov. Sú typicky mäsité, vrátane velámenu dosahujú typicky priemer 1–8 mm. Okrem príjmu vody a živín slúžia aj na upevnenie rastliny k podkladu a vďaka obsahu chlorofylu sa zúčastňujú aj na fotosyntéze.
Zygomorfné kvety vyrastajú v strapcoch na vzpriamenom až ovísavom stvole s dĺžkou až 80 cm. Mnohé druhy kvitnú z toho istého stvolu niekoľko rokov. Kvety môžu mať priemer 1,5–15 cm.
Ekológia.
Rastú prevažne epifyticky v tropických dažďových pralesoch Ázie, od Himalájí cez filipínske a indonézske ostrovy až po Novú Guineu a severnú Austráliu. Uprednostňujú zatienený biotop s celoročne vysokou vzdušnou vlhkosťou s teplotami cez deň 25–35 °C a v noci 15–25 °C.
Komerčné využitie.
Komerčný význam dosiahli jednak vďaka schopnosti prežiť kultiváciu v bežných bytových podmienkach, ako aj vďaka nápadným veľkým kvetom.
Existuje veľký počet kultivarov. Základom hybridizácie, ktorá v komerčnej produkcii posunula do ústrania pôvodné botanické druhy tohto rodu, je veľkokvetá biela orchidea lišajovec veľkokvetý ("Phalaenopsis amabilis").
Druhy.
príklady druhov sú:
Stanhopea

Stanhopea (lat. "Stanhopea") je rod z čeľade vstavačovité.
Sú to neprehliadnuteľné orchidey, ktoré v čase kvitnutia vysúvajú kvetnú stopku smerom nadol. Kvety visia pod rastlinou, sú veľké, až 35 cm dlhé, voskovité, väčšinou škvrnité, zložitých tvarov. Veľkosť jednotlivých kvetov (napr. stanhopea tigrovaná - "Stanhopea tigrina") dosahuje 15 cm. Orchidey rodu stanhopea pochádzajú zo Strednej a Južnej Ameriky a sú v pestovateľských kruhoch zaujímave.
Vanda (rod)

Vanda (lat. "Vanda") je rod rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae"). 
Do tohto rodu patrí okolo 85 druhov (stav 2022).
História a názov.
Prvé orchidey dnes zaraďované do rodu "Vanda" objavili a opísali jezuitskí misionári v roku 1613. 
V roku 1795 uviedol časopis "Asiatic Researches" text W. Jonesa, v ktorom sa uvádza, že sanskritské slovo "vanda" je jednak označenie všetkých parazitických rastlín Indie (napr. rodov imelo - "Viscum", imelovec - "Loranthus" a epidendrum - "Epidendrum") a jednak označenie špeciálne len druhu dnes nazývaného "Vanda tessellata". Podľa toho neskôr v roku 1820 Robert Brown prvýkrát formálne opísal rod "Vanda" s typovým druhom "Vanda tessellata" (vtedy ešte pod menom "Vanda roxburghii").
Dodnes sa "Vanda tessellata" v hindčine nazýva "banda" a používa sa v tradičnej medicíne ako protizápalový prostriedok a antireumatikum.
Morfológia.
Sú to orchidey väčšieho vzrastu. Rastú monopodiálne, pričom stonka je tesne obopnutá pošvami listov. Na starších rastlinách listy na spodnej časti stonky opadávajú a ostávajú len suché listové pošvy, spomedzi ktorých vyrastajú korene.
Rozdeľujú do dvoch skupín. Rastliny prvej skupiny majú úzke, predĺžené, stužkovité až predĺžene elipsovité, striedavo vyrastajúce listy s prierezom v tvare písmena „V“. Rastliny druhej skupiny majú valcovité listy s kruhovým prierezom.
Jeden alebo dva kvetné stvoly vyrastajú vzpriamene v strednej časti stonky. Nesú 2–10 plochých kvetov s priemerom 2–8  cm, podľa druhu. Farba kvetu botanických druhov je zelenožltá, žltá, oranžová až červená. V roku 1847 objavil botanik William Griffith druh vanda belasá ("Vanda coerulea") s bielo-modrými kvetmi, ktorá sa stala základom mnohých moderných hybridov s modrými a fialovými kvetmi.
Ekológia.
Pochádzajú z oblastí Ázie a Tichomoria. Rastú epifyticky.
Hybridy.
Hybridizáciou sa vytvorilo množstvo farebne zaujímavých krížencov. Orchidey rodu "Vanda" sú mimo domovských lokalít pestovateľsky náročnejšie. Jednoduchšie sa pestujú hybridy s rodom "Ascocentrum", ktoré sa volajú "Ascocenda".
Vanilka (rod)

Vanilka (lat. "Vanilla") je rod popínavých rastlín z čeľade vstavačovité ("Orchideaceae"), zahrnujúci okolo 115 druhov.
Využitie.
Nezrelé plody niektorých druhov vaniliek sa fermentujú, pričom vzniká voňavý fenolový derivát zvaný vanilín. Takto spracované plody alebo extrahovaný vanilín sa používa v potravinárstve. Používajú sa najmä plody druhov:
Vanilla

Vanilla môže byť:
Vanilka

Vanilka (zastarano alebo básnicky: "vanília") môže byť:
Lago Argentino (department)

Department Lago Argentino leží na juhozápade provincie Santa Cruz na juhu Argentíny a je jeden zo siedmich departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentom Río Chico, na východe s departmentom Corpen Aike, na juhu s departmentom Güer Aike a na západe s Čile.
Hlavné mesto departmentu Lago Argentino je El Calafate.
Lago Buenos Aires (department)

Department Lago Buenos Aires leží na severozápade provincie Santa Cruz na juhu Argentíny a je jeden zo siedmich departmentov provincie.
Na severe hraničí s provinciou Chubut, na východe s departmentom Deseado, na juhu s departmentom Río Chico a na západe s Čile.
Hlavné mesto departmentu Lago Buenos Aires je Perito Moreno.
Magallanes (department)

Magallanes je department, ktorý leží na východe provincie Santa Cruz na juhu Argentíny. Je to jeden zo siedmich departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentom Deseado, na východe s Atlantickým oceánom, na juhu s departmentom Corpen Aike a na západe s departmentom Río Chico.
Hlavné mesto departmentu Magallanes je Puerto San Julián.
Ronaldo (futbalista)

Ronaldo Luis Nazário de Lima, známy ako Ronaldo, (* 18. september 1976, Rio de Janeiro) je brazílsky profesionálny futbalista. Počas svojej kariéry dosiahol viaceré úspechy, medzi ktoré patria predovšetkým tituly 2x majster sveta (1994, 2002), 3x najlepší hráč sveta (1996, 1997, 2002), 2x víťaz Zlatej lopty (1997, 2002) a raz víťaz Zlatej kopačky (96/97).
Ako väčšina brazílskych futbalistov, aj Ronaldo začínal pri sálovom futbale. Ako malý pôsobil vo futsalovom tíme Tennis Club Valqueire. Ronaldo zakrátko prestúpil do lepšieho tímu s názvom Social Ramos. Vtedy ale začal túžiť po špičkovom futbale. Onedlho zaujal funkcionárov Flamenga. Tí ho však vcelku nechceli kvôli jeho slabej kondícii. Ronaldo sa však nechcel vzdať svojho sna a začal na sebe pracovať. Časom sa dostal do výberu reprezentácie do 17 rokov, to už bol hráčom Sao Cristovao.
V roku 1993 dostal pozvánku aj do seniorského reprezentačného tímu kde síce sedel iba na lavičke to už bol hráčom Cruzeiro. Po návrate do klubu ho čakal prestup do Európy, konkrétne putoval do PSV Eindhoven. Vtedy sa začína Ronaldov rozlet a hviezdna budúcnosť v tímoch ako sú Barcelona, Inter, Real Madrid či AC Miláno.
13. februára 2008 utrpel v zápase Serie A proti Livornu vážne zranenie kolena. Keďže podobné zranenie už mal v minulosti dvakrát, uvažovalo sa aj o konci kariéry. Následne sa v Paríži podrobil operácii a dlhší čas nehral futbal. AC Miláno ho uvoľnilo v lete 2008, v decembri podpísal zmluvu s brazílskym klubom Corinthians.
Svoj prvý gól po viac ako ročnom zranení strelil začiatkom marca v druhom zápase od zranenia. Po tomto góle sa veľmi tešil, až tak, že vyliezol na plot štadióna a za to dostal žltú kartu.
Ronaldo mal veľa zranení a nestíhal osobný život, preto s futbalom oficiálne skončil v roku 2011.
Čečensko

Čečensko, dlhý tvar Čečenská republika, je autonómna republika Ruskej federácie v severnom Kaukaze s rozlohou okolo 16-tisíc km². Hraničí s ruskými republikami Dagestan na východe, Ingušskom na západe a so Stavropoľským krajom na severe. Na juhu susedí s Gruzínskom. Hlavným mestom Čečenska je Groznyj.
Obyvateľstvo.
Obyvateľstvo krajiny bolo silne zdecimované počas stalinského teroru a po skončení druhej svetovej vojny (odhad je, že zahynula až 1/4 obyvateľov) ako aj počas čečenských vojen.
V roku 1989 v krajine žilo 1,27 mil. obyvateľov, z toho 57,8 % Čečenov, 12,9 % Ingušov a 23,1 % Rusov – počet posledne menovaných však stúpol v roku 2002 na cca štvrtinu. Vojnové straty a masový exodus spôsobili, že sa počet obyvateľov značne znížil. Podľa nezávislých pozorovateľov teraz v Čečensku žije asi 600 tisíc až 1 milión ľudí (asi 30 % v mestách). Čečensko má tiež jednu z najmladších populácií v Ruskej federácii, priemerný vek je 22,7 rokov, u mužov sotva 21,6 rokov.
Väčšina Čečenov vyznáva islam (suniti). Úradné jazyky sú čečenčina a ruština.
História.
Čečenská republika vznikla v roku 1991 rozdelením Čečensko-Ingušskej ASSR. Takzvaná Čečenská republika Ičkéria sa snažila opustiť Ruskú federáciu, čo viedlo k dvom čečensko-ruským vojnám. Prvú čečensko-ruskú vojnu vyhrali čečenskí separatisti a v druhej zvíťazila federálna armáda. Obidve vojny si vyžiadali veľa obetí na obidvoch stranách konfliktu. Vojny zničili infraštruktúru Čečenskej republiky. Separatisti nazývajú Čečensko ako republika Ičkéria. Po skončení druhej čečenskej vojny Ruská federácia investovala nemalé prostriedky do rekonštrukcie Čečenska. Dnes je hlavné mesto Groznyj zrekonštruované a pribudlo veľa nových mešít a výškových budov. Čečensko má najvyšší prirodzený prírastok obyvateľstva zo subjektov Ruskej federácie.
Dagestan

Dagestan, dlhý tvar Dagestanská republika, je najjužnejšia autonómna republika Ruskej federácie, ležiaca na západnom pobreží Kaspického mora. Na juhu hraničí s Azerbajdžanom. Patrí medzi tzv. kaukazské republiky. Hlavným mestom je Machačkala. Jej rozloha je 50 300 km², počet obyvateľov 2 milióny. Obyvateľstvo tvorí asi 30 rôznych národností, z ktorých najväčšie zastúpenie majú Avari (29 %). Rusov je približne 9 %. Oblasť je poznamenaná vojnou v susednom Čečensku.
Územie Dagestanu je celé hornaté, ale má dobré podmienky pre poľnohospodárstvo. Hlavným pilierom dagestanskej ekonomiky je však nerastné bohatstvo (hlavne ťažba ropy a zemného plynu), ktoré sa nachádza jednak pod samotnou republikou a jednak v Kaspickom mori.
Tatársko (republika)

Tatársko, dlhý tvar Tatárska republika, je republika Ruskej federácie. Nachádza sa vo východnej Európe na sútoku riek Volgy a Kamy. Jeho rozloha je a žije tu 3,7 milióna obyvateľov. Hlavné mesto je Kazaň. Úradné jazyky: ruština a tatárčina.
Republika sa rozkladá na brehu rieky Volga. Podnebie je vnútrozemské. Hlavné mesto Kazaň leží na brehu Volgy. Tatárska národnosť vyznáva zväčša islam a ruská národnosť je výhradne pravoslávna.
Ingušsko

Ingušsko, dlhý tvar Ingušská republika, je autonómna vnútrozemská republika Ruskej federácie v predhorí Kaukazu. Susedí so Severným Osetskom, Čečenskom a Gruzínskom. Hlavným mestom je Magas. Ingušsko má 497 393 obyvateľov (2019) a rozlohu .
Dejiny.
Ingušská republika vznikla oddelením od Čečensko-Ingušskej autonómnej republiky. Stalo sa tak v priebehu roka 1991, keď sa snažili Čečeni o úplnu nezávislosť od Ruskej federácie. Inguši požadovali len autonómiu a tú im aj v roku 1993 Ruská federácia potvrdila.
Čuvašsko

Čuvašsko (rusky Чувашия , čuvašsky Чăваш), dlhý tvar Čuvašská republika, je republika Ruskej federácie. Nachádza sa v európskej časti krajiny, má 1,34 milióna obyvateľov a rozlohu 18 300 km². Hlavné mesto je Čeboksary leží na brehu Volgy. Má vlastnú ústavu a parlament.
História.
Čuvašský národ vznikol zmiešaním pôvodných bulharských kmeňov s ugrofínskym obyvateľstvom.
Vzatím do úvahy vôľu ľudí 24. júna 1920 Ústredný výkonný výbor a Výbor ľudových komisárov RSFSR prijali dekrét podpísaný Vladimírom Leninom a Michailom Kalininom na prijatie Čuvašskej autonómnej oblasti ako súčasť RSFSR. Na konci roka 1924 riadiace orgány Čuvašskej republiky predložila návrh konverzie na Čuvašskú autonómnu sovietksku socialistickú republiku. 21.apríla 1925 Ústredný výkonný výbor rozhodol, že prevedie Čuvašskú autonómnu oblasť na Čuvašskú autonómnu sovietskú socialistickú republiku. Potom rozhodnutím Ústredného výkonného výboru z 20. júna do Čuvašskej autonómnej republiky boli zlúčené nasledujúce volosti (správne okresy) Alatyrkého újezdu (najmenšia správna oblasť v Rusku a ZSSR): Alatyrskaja s mestom Alatyr, Poretskaja a Kuvakinskaja s populáciou 121,464 ľudí.
V roku 1920 vznikla myšlienku zmeny názvu Čuvašskej autonómnej sovietskej socialistickej republiky na Bulharskú autonómnu sovietsku socialistickú republiku a čuvašov na bulharov, po premenivaní čeremisov na marijcov. Návrh nebol podporený miestnymi historikmi a vedením republiky.
19. októbra 1990 sa premenováva Čuvašská ASSR na Čuvašskú SSR. V rovnakom mesiaci roku 1990, Najvyššia rada prijíma "Deklaráciu o štátnej zvrchovanosti Čuvašska." Od 13. februára 1992 s prijatím zákona "O zmene názvu Čuvašskej SSR" Čuvašská SSR bola premenovaná na Čuvašskú republiku.
Do roku 2001 v ruskom prepise mien písanie Čuvašskej republiky zahŕňa úplný oficiálny názov subjektu federácie v ruštine v Ústave (čl. 65). V súlade s prezidentským dekrétom z 9. júna 2001 číslo 679 Ruskej federácie, bol názov zmenený na "Čuvašská republika - Čuvašsko".
V roku 2007 právnik V. L. Vasiliev a spisovateľ Juchma Mišši navrhli premenovať Čuvašsko na Volžské Bulharsko
16, januára 2013 čuvašský parment obdržal žiadosť o zmenu názvu republiky na historiký názov "Čuvašská republika - Volžské Bulharsko" podpísane viacerími významnými osobnosťami.
Štátne zriadenie.
Ústava.
Základný zákon republiky je Ústava Čuvašskej republiky, ktorá bola prijatá 30. novembra 2000. Pozostáva z 10 kapitol a 105 článkov.
Text ústavy v ruskom a čuvašskom jazyku na http://gov.cap.ru/hierarhy_cap.asp?page=./196/13517/17765/18145
Hlava republiky.
Najvyšším úradníkom je prezident. V roku 1994 sa stal prvým prezidentom Nikolaj Vasiljevič Fedorov. V auguste 2010 sa stal druhým prezidentom Michail Vasilijevič Ignatev.
Zákonodarný zbor.
Národný soviet Čuvašskej republiky (parlament), ktorý okrem schvalovania zákonov je najvyšším predstaviteľom a plní aj úlohu najvyššieho kontrolného úradu v krajine.
Výkonná moc.
Kabinet ministrov Čuvašska (vláda). 
Kabinet ministrov je výkonným a správnym orgánom vlády a predsedá predseda vlády.
Chakasko

Chakasko, oficiálnym názvom Chakaská republika (rusky "Республика Хакасия, Respublika Chakasija"; chakasky "Хакас Республиказы, Chakas Respublikazy") je republikou Ruskej federácie ležiaca na južnej Sibíri, v povodí rieky Jeniseje, ktorá tvorí východnú hranicu tejto krajiny. V rámci sibirských republík Ruska je rozlohou najmenšia.
Hlavným mestom je Abakan. Rozloha je ; žije tu približne 580 000 obyvateľov. Na západe susedí s Kemerovskou oblasťou, na juhozápade s Altajskom, na juhovýchode s Tuvianskom, na severe a východe s Krasnojarským krajom.
Priemysel.
V oblasti sa ťaží čierne uhlie, železná ruda a farebné kovy. Priemysel je energetický (Sajanská hydroelektráreň na Jeniseji), hutnícky (hliník), drevospracujúci a spotrebný.
Obyvateľstvo.
Z celkového počtu je pôvodných Chakasov len asi 12 %, Rusov je až 80 % (z hľadiska domáceho etnika vôbec najhorší pomer zo všetkých federálnych republík Ruska). Zaujímavosťou je zvyšok (zhruba 1,7 %) Povolžských Nemcov, vysídlených sem ako „podozrivé elementy“ počas 2. sv. vojny na príkaz Stalina.
Z náboženstva prevažuje pravoslávna cirkev (a to i u Chakasov, ktorým bola vnútené) a sčasti prežíva starý šamanizmus.
Zdroje.
Celý článok je založený na preklade z českej Wikipédie – Chakasko.
Frank Wilczek

Frank Anthony Wilczek (* 15. máj 1951, New York, New York, USA) je americký fyzik, profesor fyziky na Massachusettskom technologickom inštitúte. Je zakladajúcim riaditeľom T. D. Lee Institute a hlavným vedcom vo Wilczek Quantum Center na Šanghajskej dopravnej univerzite v Šanghaji, profesorom na Arizona State University a riadnym profesorom na Stockholms universitet.
V roku 2004 získal Nobelovu cenu za fyziku spolu s Davidom Grossom z University of California a Davidom Politzerom z California Institute of Technology „za objav asymptotickej slobody v teórii silnej interakcie“.
Životopis.
Narodil sa v Mineole a je poľsko-talianskeho pôvodu Navštevoval Martin Van Buren High School v New Yorku. V tomto období si Wilczekovi rodičia uvedomili, že je výnimočný – čiastočne aj vďaka IQ testu, ktorý absolvoval. Bol vychovávaný v katolíckej viere, ale neskôr "stratil vieru v tradičné náboženstvo". Bol označený za agnostika, ale v roku 2013 vyhlásil, že panteizmus je mu mu bližší.
Svoj bakalársky titul získal na University of Chicago v roku 1970, kde bol aj členom spolku Phi Beta Kappa . Magisterský titul z matematiky získal v roku 1972 na Princeton University, kde o dva roky získal aj doktorát z fyziky.
3. júla 1973 sa oženil s Betsy Devinovou, majú dve dcéry Amity a Mira.
Výskum.
V roku 1973, keď ako absolvent spolupracoval s Davidom Grossom na Princeton University, objavil asymptotickú voľnosť. Keď sú kvarky v extrémnej blízkosti, jadrová sila medzi nimi je tak malá, že sa správajú skoro ako voľné častice. Táto teória, ktorú nezávisle objavil aj David Politzer, bola dôležitá pre rozvoj kvantovej chromodynamiky.
Wilczek pomohol odhaliť a rozvinúť axióny, anyóny, asymptotickú voľnosť a ďalšie aspekty kvantovej teórie poľa. Pracoval na fyzike kondenzovanej hmoty, astrofyzike a časticovej fyzike.
Súčasný výskum:
Goar

Goar (*cca 390 – †440 až 450) bol vládca Alanov v Galii v piatom storočí.
Kronikár Merovejovcov Gregor z Tours zaznamenal inváziu barbarov v roku 406 do Galie, ktorej sa zúčastnil aj kráľ Alanov Goar. Alani boli pravdepodobne na úteku pred Hunmi z Pannonie. V Pannonii sídlili od roku 380, potom čo boli porazení v boji byzantským vojskom a cisár Theodosius uzavrel s nimi spojeneckú zmluvu. Podľa Gregora spojenci Rimanov Frankovia v roku 406 pri Mohúči napadli asdingských Vandalov. Keď situácia na bojisku vyzerala pre Vandalov beznádejne dorazili Alani vedení Respendialom a Frankov porazili. Na bojisku ostalo dvadsaťtisíc mŕtvych Vandalov a medzi padlými bol aj ich kráľ Godigisel. Cesta do Galie bola voľná. 31. decembra v roku 406 prekročili zamrznutý Rýn Alani vedení kráľom Goarom, druhé zoskupenie Alanov vedené Respendialom, Kvádi (Svébi), asdingskí a silingskí Vandali. Po dvojročnom pustošení, okrem Alanov kráľa Goara, Galiu opustili a zamierili do Hispanie. Goar je znovu spomenutý v súvislosti s uzurpáciou rímskeho trónu Jovinom. V roku 411 sa rímsko-galský veľkostatkár Jovinus zmocnil Dolnej Germanie a za podpory alanského kráľa Goara a burgundského kráľa Gundahara sa vyhlásil za cisára. Za pomoci vojsk zložených z Alanov, Frankov, Burgundov a Alamanov vpadol do Južnej Galie. Nepodarilo sa mu však získať na svoju stranu Vizigótov, ktorí sa priklonili k Rimanom a to sa mu stalo osudným. Vizigóti pod vedenim Athaulfa v roku 412 pri Valentii na Jovinu zaútočili, prinútili ho kapitulovať a odovzdali ho rímskym úradom. Rok na to bol Jovinus popravený. Rimania spojenectvo s Vizigótmi ukončili, pretože nesplnili podmienku o vrátení rukojemníčky Gally Placidie sestry cisára Honoria, ktorú držali v zajatí od roku 410. Rímsky vojvodca Constantius III. začal blokádu galského pobrežia. Pri obliehaní Bazasu sa Rimanom podarilo získať na svoju stranu Alanov a Vizigoti odtiahli do Hispanie. Alani sa stávaju spojencami Rimanov a pomáhajú im v boji proti povstaleckým bagaudom. O Goarovi ďalšie informácie nemáme. Jeho nástupcom sa stal Sangiban.
Sacha

Sacha môže byť:
Liga poľských rodín

Liga poľských rodín, ( [liga polskich roďžin]), skratka LPR, je poľská krajne pravicová politická strana, ktorá vznikla v apríli 2001. LPR zjednotila celý rad národno-katolíckych strán.
Pri vytváraní strany pomáhali okrem iného aj Všepoľská mládež (v súčasnosti považovaná za mládežnícku organizáciu a neraz aj bojovú úderku LPR) a katolícka rozhlasová stanica Radio Maryja (ktorá je však mimo vplyvu poľskej katolíckej cirkvi).
Po posledných parlamentných voľbách Liga poľských rodín podporila menšinovú vládu strany Právo a spravodlivosť (PiS), neskôr sa s PiS a Sebeobranou stala súčasťou vládnej koalície.
Súčasný predseda Ligy poľských rodín je Witold Mieczysław Bałażak.
Jochanan Volach

Jochanan Volach, hebr. יוחנן וולך, angl. "Yochanan Vollach" (* 14. máj 1945, Kirjat Bialik Izrael) je bývalý izraelský futbalista.
Apple TV

Apple TV je set-top box a aj súvisiaca streamovacia služba od firmy Apple, umožňujúci prenos obsahu (filmov, hudby, fotografií) do televízie, či už bezdrôtovo cez Wi-Fi alebo pomocou ethernet kábla. Predstavený bol v januári 2007 na výstave Macworld v San Franciscu, predávať sa začal v apríli 2007.
Komijsko

Komijsko, dlhý tvar Komijská republika, je republika a federálny subjekt Ruskej federácie, ležiaci západne od pohoria Ural, na sevorovýchode Východoeurópskej roviny.
Má rozlohu 415 900 km² a žije tu vyše milión obyvateľov.
Severné Osetsko

Severné Osetsko, dlhý tvar Severoosetská republika (, ) je republika Ruskej federácie. Má rozlohu 8 000 km² a žije tu vyše 710-tisíc obyvateľov. Hlavné mesto je Vladikavkaz.
Od 24. novembra 1994 republika prijala nový názov Republika Severné Osetsko – Alánsko (, oset. Республикæ Цæгат Ирыстон – Алани). Názov pochádza z pomenovania Alánov pre etnických predchodcov dnešných Osetov. Uzákonený bol aj nový štátny znak.
Obyvateľstvo.
Obyvateľstvo je väčšinou pravoslávneho vierovyznania, menšinu tvoria moslimovia. Úradným jazykom je ruština a osetčina, oba jazyky sa píšu cyrilikou.
Geografia.
Severné Osetsko má na juhu hornatý charakter, na severe je rovinatejšie. Rozkladá sa na severných svahoch Kaukazu.
Južné Osetsko.
Severné Osetsko susedilo s autonómnou oblasťou v Gruzínsku s názvom Južné Osetsko. Po osamostatnení Gruzínska bola zrušená autonómia a časť Osetov odišla do Severoosetskej republiky. Oseti v Južnom Osetsku vyhlásili svoju nezávislosť ešte v roku 1992, no až po rusko-gruzínkej vojne, ktorá trvala od 7. do 16. augusta 2008 bolo Južné Osetsko uznané Ruskou federáciou za samostatný štát. Neskôr uznali Južné Osetsko za samostatný štát aj ďalšie členské krajiny OSN: Nikaragua, Venezuela a Nauru.
Zaujímavosť.
Vlajka Severného Osetska je rovnaká ako vlajka Južného Osetska.
Komi

Komi môže byť:
Karačajsko-Čerkesko

Karačajsko-Čerkesko, dlhý tvar Karačajsko-čerkeská republika (po rusky "Карача́ево-Черке́сская респу́блика"), je autonómna republika Ruskej federácie. Nachádza sa na severných svahoch Veľkého Kaukazu. Na severe susedí so Stavropoľským krajom, na východe s Kabardsko-Balkarskom, na juhu s Gruzínskom a na západe s Krasnodarským krajom. Má rozlohu a žije tu 439 470 obyvateľov. Hlavné mesto je Čerkessk a má 116 244 obyvateľov.
Terén je tu prevažne hornatý a hranici s Kabardsko-balkarskou republikou blízko gruzínskych hraníc sa nachádza najvyšší vrch v Rusku - Elbrus.
Ronaldo

Ronaldo môže byť:
Boris Godunov

Boris Godunov môže byť:
Boris Fiodorovič Godunov

Boris Fiodorovič Godunov (cyrilikou: Бори́с Фёдорович Годуно́в; * 12. august 1552 – † 23. apríl 1605) bol ruský šľachtic a od 17. februára 1598 do svojej smrti imperátor (ľudovo cár) Ruska.
Bol synom bojara a švagrom imperátora Fiodora Ivanoviča (vládol 1557 – 1598). Pôvodne blízky poradca Ivana IV., ktorý ho vybral za regenta a poradcu jeho slabého syna Fiodora Ivanoviča.
Od roku 1587 sa postupne zmocnil vlády v Rusku. Bol energický, ambiciózny a schopný štátnik, posilnil ústrednú moc a zlepšil medzinárodné postavenie Ruska. Začiatok, resp. koniec jeho vlády je (rôznymi autormi) považovaný za začiatok tzv. obdobia zmätkov (tzv. smuta) v dejinách Ruska.
Magallanes

Magallanes môže byť:
Spojenecká bombardovacia ofenzíva

Spojenecká bombardovacia ofenzíva prebiehala v rokoch 1940 až 1944 proti nacistickému Nemecku, uskutočňovaná najskôr letectvom Spojeného kráľovstva (RAF) a neskôr aj Spojených štátov amerických (USSAF), pričom RAF viedla útoky v zásade v noci, kým USSAF cez deň. 
Ciele.
Primárnym cieľom bolo zničiť alebo oslabiť Nemecko natoľko, aby kapitulovalo. Z tohoto hľadiska bola neúspešná. Na druhej strane viazala enormné prostriedky nemecka, ktoré chýbali na iných frontoch, najmä sovietskom.
Personal defense weapon

PDW (angl. skratka personal defense weapon, v preklade osobná obranná zbraň) je typ kompaktnej automatickej zbrane menšej ako útočná puška, ktorá však má väčší dostrel, kadenciu a priebojnosť ako pištole či klasické samopaly. Väčšinou je tento typ chybne označovaný ako samopal. Na rozdiel od samopalu, ktorý používa pištoľové strelivo, PDW používa špecifický typ munície, ktorá má dostatočnú silu, aby prešla cez kevlar nepriestrelnej vesty. Prvý koncept PDW bol predstavený v 80. rokoch.
Zoznam PDW.
Je mnoho moderných zbraní, ktoré majú niektoré typické znaky PDW, ale nie sú to pravé PDW. Pravé PDW sú:
Butrint

Butrint alebo Butrinti je historické mesto na juhu Albánska pri hraniciach s Gréckom na polostrove Ksamili, vybiehajúcom do prielivu pri ostrove Korfu, medzi Iónskym morom a jazerom Butrint. 
Vzhľadom na svoju strategickú polohu v Stredozemnom mori bol Butrint svedkom vojenských operácií od Peloponézskej vojny v 5. storočí pred Kr. až po napoleonské vojny v 19. storočí. Pôvodne bol osídlený gréckym kmeňom Achájcov. V 4. storočí pred Kr. ho obsadili kolonisti z Kerkyry (Korfu) a stal sa významným opevneným prístavom a obchodným centrom s vlastnou akropolou. Potom ho ovládli Ilýri a v priebehu 2. macedónskej vojny bol roku 167 pred Kr. dobytý Rimanmi. Aj po vytvorení Byzantskej ríše zostal v rukách Rimanov, a to až do tureckého vpádu v r. 1453.
Po porážke Benátok Napoleonom v r. 1797 sa Butrint stal nakrátko súčasťou francúzskeho impéria. O dva roky neskôr bol znovu ovládnutý Osmanskou ríšou, a to až do roku 1912, kedy sa Albánsko stalo samostatným štátom.
Úpadok mesta začal katastrofálnym zemetrasením v roku 1153. Vpád Benátčanov, vzostup spodnej vody a následne epidémie mesto vyľudnili. Bolo pochované pod bahnom a zarástlo bujnou vegetáciou. Vykopávky začali v roku 1920. Prekvapivý rozsah a zachovanosť pamiatok bol ocenený v roku 1992 zaradením na Zoznam svetového dedičstva UNESCO. Medzi rokmi 1997 a 2005 bol Butrint, z dôvodu rabovania, zapísaný aj na Zoznam svetového dedičstva v ohrození UNESCO.
Hlavné stavby z gréckeho obdobia pochádzajú z 2. a 3. storočia pred Kr. Sú to hlavne veľmi zachované divadlo, akropola, dva chrámy a zdobené brány.
Rímske budovy boli postavené v priebehu 1. storočia po Kr. Zvláštnu pozornosť si zasluhujú rímske kúpele, chrám bohyne Minervy, Nymfaneum, vila Diaporit, ktorú vlastnil Pomponius Atticus a palác Triconch.
Byzantské obdobie (5. a 6. stor.) je zastúpené baptistériom a bazilikou.
Hlavným dedičstvom Benátčanov je trojuholníková pevnosť, ktorá bola vybudovaná v 16. storočí a v 19. storočí tu Turci vybudovali pevnosť.
Butrint to nie je iba história. V okolí Butrintu sa nachádza dôležitá prírodná rezervácia, ktorá uchováva veľa ohrozených druhov fauny a flóry. Jej základom je tektonická preliačina známa ako Butrintské jazero. Jazero je spojené s úžinou Korfu kanálom Vivari. Je obklopená zalesnenými horami a močiarmi.
Mimo areál národného parku sa v blízkosti nachádzajú ďalšie historické objekty (Çuka e Aitoit, múr Dema, Malatrea, Phoenicê, Vagalat), ktoré sú od roku 1948 chránené ako národné kultúrne pamiatky.
Väzba génov

Väzba génov je jav spočívajúci v tom, že viacero sledovaných génov je zložkou tej istej väzbovej skupiny, pričom väzbová skupina je súbor génov uložených v tom istom chromozóme resp. párov alel nesených tým istým párom homologických chromozómov (tieto gény/páry alel sú teda viazané).
Základné predstavy o väzbe génov formulovali hlavne W.Bateson, R.C. Punnett a T.H. Morgan začiatkom 20. storočia.
Morgan sformuloval aj zákony väzby génov:
Väzba môže byť:
Rekombinácie vznikajú v meióze bunkového delenia – redukčné bunkové delenie – vznik pohlavných buniek 
Meióza pozostáva z dvoch častí:
- horná – prvé meiotické delenie
- dolná – druhé meiotické delenie
Cerová

Cerová môže byť:
Záhorský potok

Záhorský potok môže byť:
Motorola

Motorola je americká nadnárodná spoločnosť, ktorá podniká v oblasti telekomunikácií. Bola založená v roku 1928 a ústredie má v Illinois.
História.
Motorola začala svoje pôsobenie ako Galvinova výrobná spoločnosť v roku 1928. Názov Motorola bol prisvojený až v roku 1947, ale ako obchodná značka sa používal už od tridsiatych rokov. Zakladatelia Paul Galvin, Joseph E. Galvin a Sawn Hamme prišli s názvom "Motorola", keď ich firma začala vyrábať rádiá do áut. Na začiatku 20. storočia vznikol v USA veľký počet spoločností vyrábajúcich gramofóny, rádiá a ostatné zvukové vybavenia ktoré používali príponu "-ola", z nich najznámejšie sú Victrola, RCA, ktorá vyrábala "radiolu"; taktiež spoločnosť, ktorá vyrábala hracie skrine (jukeboxy) nazývané "Rock-ola", a zariadenie na úpravu filmu "Moviola". Predpona Motoroly "motor-" bola vybraná, pretože prvotné zameranie spoločnosti bolo v automobilovej elektronike.
Veľa produktov Motoroly boli príbuzné rádiám, začínali s eliminátormi batérií, cez prvú vysielačku na svete, bunkové infraštruktúrne zariadenia a mobilné telefóny. Silná stránka spoločnosti bola tiež technológia polovodičov, vrátane integrovaných obvodov používaných v počítačoch. Motorola bola hlavným dodávateľom mikroprocesorov používaných v Commodore Amiga, Apple Macintosh a v osobných počítačoch Power Macintosh. Čip používaný v neskorších počítačoch, z rodiny PowerPC, bol vyvinutý firmou IBM a v spolupráci s firmou Apple (známa ako AIM alliance)
Rozdelenie spoločnosti.
Motorola vyvinula prvú ozajstnú svetovú komunikačnú sieť, ktorá používala 66 satelitov. Ambície obchodu za týmto projektom a potreba zvyšovania rizikového kapitálu na financovanie projektu viedlo k tvorbe spoločnosti Iridium company v neskorých 90. rokoch. Zatiaľ čo technológia dokázala pracovať, Iridium zlyhalo v priťahovaní dostatku zákazníkov a práve oni podali žiadosť na likvidáciu v roku 1999. Záväzky k Motorole a strata predpokladaného príjmu zapríčinila, aby sa Motorola oddelila od spoločnost ON Semiconductor (ONNN) 4. augusta 1999.
Kvalita systémov.
Kvalita systému riadenia Six Sigma
Mordviansko

Mordviansko "(do roku 2000 "Mordva;mokš. a erz. Мордовиясь "Mordovijas", rus. Мордовия "Mordovija"), dlhý tvar Mordvianska republika, je republika Ruskej federácie. Má rozlohu 26 200 km² a podľa sčítania obyvateľstva z roku 2021 tu žilo 783 552 obyvateľov. Hlavným a najväčším mestom je Saransk. 
Najviac zastúpenou etnickou skupinou sú Rusi, ktorí tvoria približne polovicu populácie (51,8%, 406 061 obyvateľov), Mordvíni tvoria 37,1 % (290 750 obyvateľov) a treťou najpočetnejšou skupinou sú Tatári (39 855, 5,1 %). Ostatné etnické skupiny majú nepatrné zastúpenie. 
Úradnými jazykmi sú okrem ruštiny aj dva miestne ugrofínske jazyky mokšiančina a erziančina.
Tuviansko

Tuviansko (do roku 2000 "Tuva"), dlhý tvar Tuvianska republika, (po rusky "Республика Тыва", po tuviansky "Тыва Республика") je republika Ruskej federácie ležiaca na juhu Sibíri. Má 305 510 obyvateľov a . Hlavným mestom je Kyzyl.
Dejiny.
Do 18. storočia krajinu kontrolovali Mongoli, potom ju ako súčasť Vonkajšieho Mongolska ovládla čchingská Čína, a to až do roku 1911. Od roku 1860 začalo na základe rusko-čínskej zmluvy ruské osídľovanie . Počas čínskej revolúcie v roku 1911 oblasť obsadila ruská armáda a Tuva sa stala formálne nezávislou pod ruským protektorátom. Počas ruskej občianskej vojny krajinu obsadili boľševici a v roku 1921 vyhlásili nezávislú Tuviansku ľudovú republiku (Tannu Tuva), ktorá existovala až do roku 1944, kedy ju anektovalo ZSSR. O legálnosti tohto činu sa v Tuve dodnes vedú spory .
Názvy.
Pôvodný názov Tuvianskej republiky, ktorá vznikla v roku bol 1921, bol "Tannu-Tuva", "Tannu-Tuva Ulus", po tuviansky "Tangdy-Tyva". Tento názov platil až do prijatia ústavy v roku 1926. Odvtedy sa používal názov "Tuvianska aratská republika" (skrátene TAR), ktorý sa do ruštiny zvyčajne prekladal ako "Tuvinskaja Narosnaja Respublika – Tuvianska ľudová republika".
Prírodné pomery.
Väčšia časť republiky sa nachádza na náhornej plošine s priemernou nadmorskou výškou Tú obklopujú vysoké hory – zo severnej strany Západný Sajan (pohorie Sajany) a z juhu pohorie Tannu-Ola s najvyšším vrcholom Mongun Tajga (). Hlavnou riekou je Jenisej; jej dve zdrojnice Velký (Bolšoj) a Malý (Malyj) Jenisej sa zlievajú v Kyzyle. Západná časť Tuvy odvodňuje ďalší prítok rieky Jenisej, rieka Chemčik. Podnebie je drsné, kontinentálne, s priemernými teplotami −32 °C v januári a 18 °C v júli.
Obyvateľstvo.
Asi 77% obyvateľov tvoria turkickí Tuvianci, Rusov je 21 % a majú prevahu hlavne v mestách. Medzi najrozšírenejšie náboženstvo patrí tibetský budhizmus, šamanizmus a pravoslávna cirkev.
Ekonomika.
Okrem poľnohospodárstva (chovu sobov, jakov a ťiav) je v krajine rozvinutá aj ťažba nerastných surovín (hlavne uhlia, kobaltu, zlata, železnej rudy), kovospracujúci, drevospracujúci a potravinársky priemysel. Väčšina priemyslu sa nachádza okolo hlavného mesta a druhého najväčšieho mesta Ak-Dovurak.
Udmurtsko

Udmurtsko, dlhý tvar Udmurtská republika, je republika Ruskej federácie, ktorá má rozlohu a žije tu 1,57 milióna obyvateľov. Hlavné mesto je Iževsk.
Çorovodë

Çorovodë alebo Çorovoda je hlavné mesto okresu Skrapar v južnej časti Albánska. Má približne 14 000 obyvateľov (odhad 2006). Mesto sa nachádza na mieste, kde rieka Çorovoda ústi do rieky Osum v blízkosti kaňona Pirogosh, ktorý má dĺžku skoro a výška jeho skalnatých stien miestami dosahuje aj .
V tomto kaňone sa nachádzajú najväčšie a najdlhšie jaskyne v Albánsku.
Çorovodë leží len asi tri hodiny cesty od hlavného mesta Tirana. 
Blízko tohto mesta v Rovnici objavili archeológovia rozvaliny kostola a zrúcaniny hradu, ktoré by mohli byť staršie ako staroveký hrad v meste Berat.
Delvinë (mesto)

Delvinë alebo Delvina, grécky Δέλβινο (Delvino), je malé mesto ležiace v južnom Albánsku, asi od mesta Sarandë. Mesto má asi 4 200 obyvateľov (odhad z roku 2004). V Delvinë, ako aj v rovnako sa volajúcom okrese Delvinë, žijú hlavne Gréci. Pred druhou svetovou vojnou tu žila i významná židovská komunita pôvodom zo Španielska. Po vojne takmer celá komunita emigrovala do Izraela.
Fakulta architektúry a dizajnu Slovenskej technickej univerzity v Bratislave

Fakulta architektúry a dizajnu Slovenskej technickej univerzity (skr. FAD STU) je jednou z fakúlt Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. Dekanom fakulty je doc. Ing. arch. Branislav Puškár, PhD.
História.
Fakulta v dnešnej podobe vznikla v roku 1976 na základe nariadenia vlády. Jej história je oveľa bohatšia je úzko spojená s históriou sesterskej Stavebnej fakulty STU.
"Oddelenie architektúry" na "Odbore inžinierskeho staviteľstva" vtedajšej "Slovenskej vysokej školy technickej" spoluzakladali v školskom roku 1946/47 Emil Belluš spolu s Eugenom Kramárom a inými. Štúdium bolo analógiou "Vysokej školy architektury a pozemního stavitelství" ČVUT v Prahe. Štúdium zabezpečovalo v školskom roku 1947/48 5 ústavov, neskôr sa ich počet zvýšil na 7. Samostatný "Odbor architektúry a pozemného staviteľstva" vznikol z oddelenia v roku 1950. V školskom roku 1951/52 sa premenoval na "Fakultu architektúry a pozemného staviteľstva" a zároveň získal nové sídlo tzv. "pavilón teoretických ústavov" na vtedajšom Gottwaldovom námestí (dnes Námestie slobody). V roku 1960 sa nariadením vlády č. 120/1960 "Fakulta architektúry a pozemného staviteľstva" a "Fakulta inžinierskeho staviteľstva" zlúčili do Stavebnej fakulty. Podobné zlúčenie fakúlt prebehlo aj na ČVUT v Prahe a VUT v Brne. Táto koncepcia sa však neosvedčila a od školského roku 1976/77 boli architektonické fakulty na všetkých školách opäť zriadené ako samostatné.
Od 1. septembra 2020 sa oficiálne Fakulta architektúry STU premenovala na Fakultu architektúry a dizajnu STU.
Dekani.
"Odbor inžinierskeho staviteľstva" 
"Fakulta architektúry a pozemného staviteľstva"
"Stavebná fakulta" – obdobie zlúčenia "Fakulty inžinierskeho staviteľstva" a Fakulty architektúry a pozemného staviteľstva
"Fakulta architektúry" – obdobie opätovnej samostatnosti
"Fakulta architektúry a dizajnu" – obdobie po premenovaní
Ústavy a pracoviská.
Tieto ústavy zabezpečujú výučbu a výskum na fakulte. Výučbu podporujú aj
Podporné pracoviská:
Vedecko-výskumné pracoviská:
Sídlo.
Fakulta architektúry sídli v Bratislave na Námestí slobody 19.
Altajský kraj

Altajský kraj je kraj Ruskej federácie v Sibírskom federálnom okruhu. Rozkladá sa no hornom toku rieky Ob v južnej časti Sibíri pri hranici s Kazachstanom a s Čínou, susedí s Novosibírskou oblasťou, Kemerovskou oblasťou a Altajskou republikou. Hlavné mesto je Barnaul.
Má rozlohu a 2,82 milióna obyvateľov. Národnostné zloženie sa skladá z Rusov (90 %), Nemcov (3,9 %), Ukrajincov (2,9 %), Bielorusov (0,4 %), Kazachov (0,4 %) a ďalších.
Arthur Petrogalli

Arthur Petrogalli (známy aj ako prof. Artur Petrogalli, Artúr Petrogalli) – (* 5. január 1850, Vajsková – † 14. február 1894, Trenčín) bol prírodovedec, pedagóg, botanik a zoológ – entomológ maďarského pôvodu, ktorý mal význam ako prieskumník entomofauny a prírodných pomerov okolia Trenčína.
Životopis.
Narodil sa v obci (Vajsková v okrese Brezno nad Hronom. Po skončení základnej školy navštevoval gymnázium v Trnave a potom v Banskej Bystrici, kde maturoval v roku 1868. 
Po maturitách študoval na univerzitách v Budapešti a potom vo Viedni, kde úspešne ukončil štúdium v roku 1871. Následne pracoval v rokoch 18711873 ako stredoškolský profesor prírodopisu, matematiky a fyziky na gymnáziu v Banskej Bystrici, neskôr od roku 1873 v Arade a v rokoch 1885 až 1894 v Trenčíne. Počas svojho pôsobenia v Trenčína bol aktívnym členom takmer všetkých spolkov, ktoré tu fungovali. Od 1. októbra 1885 vykonával funkciu druhého tajomníka Prírodovedného spolku župy Trenčianskej a od 26. 10. 1886 sa stal jeho tajomníkom. Túto funkciu zastával 8 rokov.
Zomrel pomerne mladý 14. februára 1894 v Trenčíne. 
Entomologické aktivity.
Vo svojej funkcii, ako tajomník prírodovedného spolku mal viacero prednášok, v ktorých mal schopnosť výrazne upútať svojich poslucháčov. Robil výskumné botanické i zoologické práce priamo v teréne a svoje poznatky a zistenia publikoval v ročenkách Prírodovedného spolku, ale i v iných časopisoch, ako napr. v Správach trenčianskeho hlavného gymnázia. Mal veľmi široký záujem o odbornú problematiku. Jeho práce mali charakter popisov ciest do rôznych oblastí Slovenska, hlavne tých, ktoré boli prírodovedecky zaujímavé. Známy je ako autor opisov prírodovedných lokalít, najmä Kremnice, Harmanca, Sitna a Trenčína. Zozbieral a publikoval údaje o mnohých radoch hmyzu a zaoberal sa aj botanikou. Jeho prírodovedné publikácie sa týkajú hlavne radu Hemipter, ako i iného hmyzu a mäkkýšov z Trenčianskej, Zvolenskej i Tekovskej župy. Bol významným popularizátorom prírodovedy a ako učiteľ vzbudil značný záujem o tento odbor i vo svojich žiakoch, z ktorých jedným bol. napr. i matrikár Jozef Laco, významný slovenský entomológ – coleopterológ.
Kde je jeho entomologický zbierkový materiál mi nie je známe.
Ersekë

Ersekë alebo Erseka, gr. Ερσέκα (Erseka), je malé mesto v juhovýchodnom Albánsku a má asi 8 000 obyvateľov (odhad 2006). Mesto sa nachádza na náhornej plošine v nadmorskej výške , medzi riekou Osum a horou Gramoz (). Ersekë je hlavné mesto okresu Kolonjë. Je osídlené predovšetkým Grékmi. 
Oblasť bola osídlená od staroveku, gréckym kmeňom Epirótov. Za čias osmanskej ríše bolo Ersekë malé trhové mestečko, až za čias komunizmu sa tu začali spracovávať potraviny a vyrábať alkohol a vďaka tomu sa toto mesto vyvinulo na lokálne centrum kraja. Nachádza sa tu múzeum, hotel a iné rozličné podniky v oblasti služieb. 
V Ersekë sa nachádza futbalový klub KS Gramozi Ersekë.
Krasnodarský kraj

Krasnodarský kraj je kraj v Rusku. Má rozlohu 76 000 km² a žije tu vyše 5 miliónov obyvateľov. Hlavné mesto je Krasnodar.
Geografia.
Kraj sa nachádza na juhu Ruska. Je obmývaný vodami Čierneho a Azovského mora. Stredom Krasnodarského kraja preteká rieka Kubáň, ktorá ho delí na dve časti: severnú rovinatú a južnú, ktorá je menšia a hornatejšia. Krasnodarský kraj je často neformálne označovaný ako "Kubáň", podľa historického územia, ktoré sa s ním približne kryje.
Podnebie je suché vnútrozemné a pri pobrežiach s Čiernym morom subtropické, preto sa tu nachádza viacero letovísk.
Krasnodarský kraj je bohatým zdrojom nerastných surovín (ropa, zemný plyn, mramor, vápenec, pieskovec, štrk, železné a apatitové rudy, kamenná soľ...). Ide o najstaršiu časť Ruska, kde sa ťaží ropa a to už od roku 1864.
Krasnojarský kraj

Krasnojarský kraj je kraj v Ruskej federácii. Je to druhý najväčší ruský administratívny subjekt, má rozlohu 2 339 700 km² (približne ako Alžírsko) a žije tu takmer 3 milióny obyvateľov. Kraj sa značne rozšíril po pripojení Tajmýrska (s druhým najväčším mestom kraja Noriľskom) a Evenkovska 1. januára 2007. Hlavné mesto je Krasnojarsk.
Lokalitný štítok

Lokalitný štítok je v entomológii malý papierový štítok, ktorý je napichnutý pod každým exemplárom hmyzu. Na lokalitnom štítku sa udávajú hlavné informácie o mieste, kde bol daný jedinec nájdený alebo ulovený. 
Lokalitný štítok obsahuje hlavné údaje, ako: 
Bez lokalitného štítku nemá daný jedinec hmyzu žiadnu vedeckú hodnotu. Lokalitný štítok by mal byť napísaný čitateľne. V súčasnosti je najlepšie štítok napísať na počítači a vytlačiť ho na kvalitnej, najlepšie laserovej tlačiarni. Lokalitné štítky sú bielej farby. Ak máme v zbierke "typový materiál", tento je označený lokalitnými štítkami červenej farby. Ak si robíme pre jedincov svojej zbierky nové lokalitné štítky, odporúča sa pod tieto napichnúť na entomologický špendlík aj staré, pôvodné štítky ako doklad. Lokalitný štítok by mal byť napichnutý na špendlíku, na ktorom sa nachádza samotný jedinec hmyzu, alebo štítok, na ktorom je daný exemplár nalepený.
Prímorský kraj

Prímorský kraj (geograficky Prímorie) je kraj v Ruskej federácii na ruskom Ďalekom východe. Má rozlohu 165 900 km², žije tu vyše 2 milióny obyvateľov a hlavným mestom je Vladivostok.
Vyšnosliačsky potok

Vyšnosliacky potok je potok v dolnom Liptove, vo východnej časti okresu Ružomberok. Je to pravostranný prítok Sliačanky, meria 4,7 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení na severnom okraji Nízkych Tatier, v podcelku Ďumbierske Tatry, na západnom svahu Homôľky (950,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 765 m n. m. 
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie smerom na sever, potom sa stáča na severovýchod a vteká do Liptovskej kotliny, do geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina. Tu sprava priberá prítok z lokality Riečiny, preteká cez Vyšný Sliač, pričom sa prechodne stáča na sever. Z pravej strany ďalej priberá prítok z oblasti Sliačskych travertínov a na krátkom úseku tečie na severozápad. Na okraji Vyšného Sliača priberá krátky pravostranný prítok spod Hvozdca (639,0 m n. m.), tečie západným smerom a na okraji Stredného Sliača priberá v nadmorskej výške 526,1 m n. m. ľavostranný prítok prameniaci východne od kóty 597,6 m. Napokon pokračuje severozápadným smerom a na okraji Nižného Sliača sa v nadmorskej výške cca 520 m n. m. vlieva do Sliačanky.
Stavropoľský kraj

Stavropoľský kraj () je ruský kraj. Má rozlohu a žije tu 2,73 milióna obyvateľov. Hlavným mestom je Stavropol.
Väčšina územia je nížinatá a vhodná na poľnohospodárske využitie. V strede sa nachádza pahorkatina, ktorá smerom na juh plynule prechádza do pohoria Kaukaz.
Aga (autonómny okruh)

Aga, dlhý tvar Agský buriatsky autonómny okruh (do roku 2000 "Aginský buriatsky autonómny okruh") bol ruský autonómny okruh v Čitskej oblasti. Mal rozlohu a žilo v ňom 72 213 obyvateľov. Hlavným mestom bolo Aginskoje.
Od 1. marca 2008 sú Čitská oblasť a Agský buriatsky autonómny okruh zlúčené a ich názov je Zabajkalský kraj.
Nenecko

Nenecko, dlhý tvar Nenecký autonómny okruh, je ruský autonómny okruh v Archangeľskej oblasti. Má rozlohu 176 700 km² a žije tu 41 546 obyvateľov (2002), z čoho 18 611 žije v administratívnom centre, v meste Narjan-Mar.
Úradným jazykom je ruština a nenecký jazyk.
Jamalsko

Jamalsko, dlhý tvar Jamalskonenecký autonómny okruh, je ruský autonómny okruh. Je to najväčšia administratívna jednotka Ťumenskej oblasti s rozlohou 750 300 km² a žije tu 507 006 obyvateľov (2002). Administratívne centrum je Salechard.
Rozprestiera sa v strednej časti arktickej oblasti Ruska, na severe západnej Sibíri. Jeho súčasťou je aj skupina ostrovov v Karskom mori (napr. Biely ostrov), ktoré ho obmýva zo severu a polostrov Jamal, ktorý dal celému okruhu meno. 
Rieky.
Regiónom preteká sibírska rieka Ob. Ďalšie významné rieky sú: Nadym, Taz a Pur.
Zúbra (prítok Sliačanky)

Zúbra je potok na dolnom Liptove, vo východnej časti okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Sliačanky, meria 2,9 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v Liptovskej kotline, v geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina, na severovýchodnom úpätí Lúčného hríbu (642,2 m n. m.), neďaleko obce Liptovská Štiavnica v nadmorskej výške cca 555 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na severovýchod, sprava priberá krátky prítok z oblasti Lúčok, zľava prítok z južného svahu Vrchhory (611,8 m n. m.) a pokračuje severoseverovýchodným smerom. Následne preteká západne od intravilánu Stredného Sliača, zľava priberá prítok z juhovýchodného svahu Vrchhory a severným smerom preteká intravilánom Nižného Sliača. Priamo v obci ústi v nadmorskej výške približne 509 m n. m. do Sliačanky.
Aga

Aga môže byť:
AGA môže byť:
Chantyjsko-Mansijsko

Chantyjsko-Mansijsko, dlhý tvar Chantyjsko-mansijský autonómny okruh, je ruský autonómny okruh. 
Má rozlohu 523 100 km² a žije tu 1 432 817 obyvateľov. 
Administratívne centrum je Chanty-Mansijsk, kde žije 53 953 obyvateľov, nie je to však najväčšie mesto regiónu, čím je Surguť (285 027), ďalšími veľkými mestami sú Nižnevartosk (239 044) a Neftejugansk (107 830). 
Pochádza odtiaľto väčšina ruskej ropy, čím je región ekonomicky pomerne dôležitý.