burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Malá Litava

Malá Litava je potok na Krupinskej planine, na území Hontu, v okresoch Krupina a Veľký Krtíš. Je to ľavostranný prítok Litavy s dĺžkou 9,3 km. 
Tok vytvára hranicu medzi podcelkami Dačolomská planina na severozápade a Modrokamenské úboče na juhovýchode. Pramení v lokalite Horný Drieňový vrch v nadmorskej výške okolo 528 m n. m. neďaleko osady Duchenec. Sprvu tečie na juhozápad, zľava priberá Bukovinský potok (440,8 m n. m.) a výrazne sa esovito stáča, pokračuje južným smerom, následne sa opäť prudko stáča, tečie na sever a ústi do Litavy južne od obce Cerovo v nadmorskej výške okolo 320 m n. m. Na dolnom toku má prudký spád, preteká hlboko zarezaným údolím s troma výraznými ohybmi.
Refraktor

Refraktor je ďalekohľad, ktorého objektívom je jedna alebo viac šošoviek. Zväčšený obraz vzniká lomom svetla na šošovkách. Refraktory sú najstaršie astronomické ďalekohľady a majú veľké ohniskové vzdialenosti.
Využitie.
Refraktory môžu byť zaťažené farebnou vadou, ktorú je však už dnes možné odstrániť. Našli využitie najmä ako divadelné ďalekohľady, poľovnícke ďalekohľady, triédre a binokuláre. V astronómii sa používajú najmä na amatérsku astrofotografiu a astrometriu. Šošovky veľkých astronomických ďalekohľadov však majú obmedzenú veľkosť, pretože priveľká šošovka sa deformuje vlastnou hmotnosťou. Najväčšie ďalekohľady sveta sú teda takmer bez výnimky reflektory.
Delenie podľa vypuklosti šošovky.
Galileiho refraktor.
Tento druh ďalekohľadu ako okulár využíva rozptylku (dutú šošovku). Objektívom je spojka, ktorá má veľkú ohniskovú vzdialenosť (f). Obrazové ohnisko objektívu takéhoto ďalekohľadu splýva s obrazovým ohniskom okuláru. Tento druh ďalekohľadu sa dnes už nepoužíva v astronómii, používa sa len ako divadelný ďalekohľad.
Keplerov refraktor.
Keplerov refraktor ako okulár využíva spojku (vypuklú šošovku). Obidve šošovky, objektív aj okulár) majú spoločnú optickú os. Má veľkú ohniskovú vzdialenosť (f) objektívu, pričom, ohnisková vzdialenosť okuláru je malá. Pozorovaný obraz je prevrátený, no zväčšenie a zorné pole sú väčšie ako pri Galileovom ďalekohľade. Všetky dnešné astronomické ďalekohľady sú Keplerove ďalekohľady, preto sa pre tento druh ďalekohľadu používa aj názov hvezdársky ďalekohľad.
Chocholná (prítok Ipľa)

Chocholná je potok vo Veporských vrchoch, na území okresov Detva a Poltár. Je to pravostranný prítok Ipľa a má dĺžku 9 km. 
Pramení v podcelku Sihlianska planina pod sedlom Prašivá v nadmorskej výške okolo Po obec Látky tečie juhozápadným smerom, potom sa stáča viac-menej na juhovýchod, pričom vytvára výrazný oblúk vypnutý k severovýchodu. Sprava priberá prítok z oblasti Vyhnanca, zľava prítok () z južného úpätia vrchu Bykovo (). Ústi do vodnej nádrže Málinec v nadmorskej výške okolo
Uhorský potok

Uhorský potok (starší názov Uhorštiansky potok) je potok na území okresu Poltár, je to ľavostranný prítok Ipľa s dĺžkou 12,2 km a je tokom III. rádu.
"Prameň:" v Stolických vrchoch, v podcelku Málinské vrchy, na južných svahoch vrchu Burkuš (809,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 720 m n. m.
"Smer toku:" najprv na juhozápad, za obcou Krná sa stáča na juh, postupne až na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Stolické vrchy, podcelok Málinské vrchy, 2.Revúcka vrchovina, podcelok Cinobanské predhorie, 3.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Poltárska pahorkatina
"Prítoky:" sprava prítok z doliny Veľké skalné, Neklenský potok, Krná, Slatina, Držkovo, zľava prítok spod Uhorského (530,8 m n. m.) a Zlatná
"Ústie:" do Ipľa na území mesta Poltár (pri časti Zelené) v nadmorskej výške 224,7 m n. m.
"Obce:" Krná a Uhorské
Poltárica

Poltárica je potok na území okresu Poltár, ktorý je ľavostranným prítokom rieky Ipľa, s celkovou dĺžkou 16,8 km.
Prameň.
Pramení v Stolických vrchoch, v podcelku Málinské vrchy, na východnom svahu vrchu Burkuš (809,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 760 m n. m.
Smer toku.
Smer toku je po sútok s Polovnom na juhovýchod, odtiaľ po Poltár na juh, potom k ústiu na západ
Ústie.
Ústí do rieky Ipeľ v Lučenskej kotline východne od obce Breznička v nadmorskej výške okolo 219 m n. m.
Banský potok

Banský potok je názov niekoľkých potokov na Slovensku:
Banský potok (prítok Ipľa)

Banský potok je potok na území okresu Poltár, je to pravostranný prítok Ipľa a má dĺžku 18,5 km. 
"Prameň:" vo Veporských vrchoch, v podcelku Sihlianska planina, na južnom úpätí vrchu Táňovo (929,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 800 m n. m.
"Smer toku:" najprv na juh, vytvára oblúk, pričom sa postupne stáča viac na juhojuhovýchod, od Katarínskej Huty na juhovýchod, medzi obcami Cinobaňa a Mládzovo na východ, odtiaľ k ústiu opäť na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Veporské vrchy, podcelok Sihlianska planina, 2.Stolické vrchy, podcelok Málinské vrchy, 3.Revúcka vrchovina, podcelok Cinobanské predhorie, 4.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Poltárska pahorkatina
"Prítoky:" sprava Zimný potok, prítok (218,3 m n. m.) z oblasti Malej Skalice, zľava Žliabsky potok (388,6 m n. m.)
"Ústie:" do Ipľa v Lučenskej kotline na území obce Breznička v nadmorskej výške okolo 217 m n. m.
"Obce:" Cinobaňa a miestne časti Hrnčiarky, Stupník, Katarínska Huta, Maša, potom obce Mládzovo a Breznička
Zubná korunka

Zubná korunka alebo len korunka je umelá náhrada korunkovej časti zubu, ktorá je nasadená na obrúsený pahýľ zubu. Ide v podstate o najmenšiu zubnú náhradu. Možno ňou nahradiť poškodený zub, ktorý má nepoškodený, živý alebo endodonticky ošetrený koreň. 
Druhy koruniek.
Najzákladnejšie je rozdelenie podľa vzhľadu: 
Korunky možno taktiež deliť podľa materiálov používaných na ich výrobu:
Postup zhotovenia zubnej korunky.
Nová korunka pre pacienta predstavuje 2 alebo 3 návštevy stomatologickej ordinácie. Pri prvej návšteve lekár začne zmeraním uhlov v ústach pacienta, potom vykoná v lokálnej anestézii zbrúsenie zuba do požadovaného tvaru, aby vznikol priestor na korunku. Potom je v ústach vykonaný odtlačok do alginátovej hmoty. Zhotovenie korunky si žiada určitý čas, doba zhotovenia korunky je závislá od materiálu, z ktorého bude korunka vyrobená. Na preklenutie tohto obdobia je možné zhotoviť provizórnu korunku z živice (toto riešenie je však v podstate zbytočné). Druhá návšteva nie je nutná vždy. Pri poslednej návšteve lekár korunku upraví tak, aby pacientovi nebránila v zhryze alebo ho nenarušovala. Potom ju definitívne nacementuje na obrúsený zub.
Starostlivosť o korunky a mostíky.
Pacient sa musí o korunky alebo mostíky veľmi dobre starať. Čím lepšie sa o ne bude starať, tým dlhšia bude ich životnosť. Zuby nesúce korunky sú naďalej náchylné k vzniku zubného kazu v oblasti krčku, kde je umiestnený okraj korunky. V prípade zanedbania hygieny sa môže rozvinúť zápal ďasien.
Petrovský potok (prítok Ipľa)

Petrovský potok je potok v Novohrade, vo východnej časti okresu Lučenec. Je to ľavostranný prítok Ipľa a má dĺžku 8 km. 
Pramení v Lučenskej kotline, v časti Poltárska pahorkatina juhozápadne od Poltára v nadmorskej výške okolo 238 m n. m. Tečie severojužným smerom, pričom vytvára oblúk ohnutý k západu. Preteká osadami Vyšný Petrovec, Nižný Petrovec a obcou Pinciná. Do Ipľa ústi južne od Pincinej v nadmorskej výške cca 187 m n. m. Má vodohospodársku funkciu, boli na ňom vybudované dve malé vodné nádrže. Podobne aj na ľavostrannom prítoku pritekajúcom od osady Dolina je ďalšia vodná nádrž.
Šťavica

Šťavica môže byť:
Maštinský potok

Maštinský potok je potok v Novohrade, tečie územím okresov Poltár a Lučenec. Je to pravostranný prítok Suchej s dĺžkou 10 km. 
Prameň.
Pramení v Lučenskej kotline, v podcelku Poltárska pahorkatina, západne od obce Hrnčiarska Ves, pri samote Nový Salaš v nadmorskej výške okolo 260 m n. m. 
Opis toku.
Na hornom toku tečie severojužným smerom, na dolnom prevažne na juhovýchod. Preteká osadami Maštinec, Horné Vyšeľany a Dolné Vyšeľany. Na dolnom toku napája vodnú nádrž Ožďany a do Suchej ústi juhozápadne od obce Ožďany v nadmorskej výške okolo 198 m n. m. na území Novohradských terás.
Sokolí potok (prítok Suchej)

Sokolí potok je krátky, ale relatívne vodnatý potok v Novohrade, preteká územím okresov Rimavská Sobota a Lučenec. Je to ľavostranný prítok Suchej a má dĺžku 6,3 km. 
Vzniká v Bučenskej vrchovine a tečie na západ cez obec Husiná. Na dolnom toku sa zarezáva do severného výbežku Cerovej vrchoviny a ústi do Suchej neďaleko obce Veľké Dravce.
Ľukava

Ľukava (do 2010 aj Ľukva) je potok v západnej časti okresu Rimavská Sobota, je to pravostranný prítok Rimavy s dĺžkou 14,5 km. V okolí osady Mojša (do 2008 aj Majša) meandruje a na dolnom toku bola vybudovaná vodná nádrž Kurinec využívaná najmä na rekreačné účely.
"Prameň:" v Cerovej vrchovine, v podcelku Bučenská vrchovina, na severnom úpätí vrchu Dlhý vrch () a vrchu Trojchotár () v nadmorskej výške 
"Smer toku:" po osadu Antalova pustatina na severovýchod, odtiaľ viacmenej na východ
"Geomorfologické celky:" 1. Cerová vrchovina, podcelok Bučenská vrchovina, časť Blhovská vrchovina, 2. Juhoslovenská kotlina, podcelok Rimavská kotlina
"Prítoky:" sprava z osady Rakov, Mojínsky potok, potok z oblasti obce Gemerček, zľava Baník a Včelinský potok
"Ústie:" do Rimavy v oblasti Gemerských terás, na území obce Rimavské Janovce v nadmorskej výške okolo 
"Obce:" osada Ľukava (do 2010 aj Ľukva), Opátik, Antalova pustatina, osada Mojša (do 2008 aj Majša), časti mesta Rimavská Sobota - Dúžava a Kurinec.
Pôvod názvu.
Medzi odborníkmi toponymie nie je jednota o pôvode názvu a preto sa stretávame s viacerými výkladmi pôvodu názvu. Názov vodného toku Ľukava vznikol buď spojením slovného základu "luk" z praslovanského "lǫkъ" (vo význame ohyb, zákruta) a prípony názvov vodných tokov (hydroformantu) "-ava" (vo význame voda, potok, vodný tok), teda potok s charakteristickými oblúkmi, podobne ako iné názvy vodných tokov s touto príponou: Rudava, Bebrava, Hlinava, Výrava, alebo zo slovného koreňa "lukav-" v prídavnom mene "lukavý" (vo význame záludný, nestály, falošný, zákerný), teda potok nestály svojim priebehom, často sa vylievajúci zo svojho koryta; podobný pôvod názvu má i potok Lukavica (prítok Hrona) a potok Lukavica (prítok Šibskej vody) (v oboch prípadoch bol názov neskôr prenesený na obec Lukavica okres Zvolen i na obec Lukavica okres Bardejov). Podľa ďalšieho výkladu názov potoka "Ľukava" má pôvod v domácej prezývke "Luka" z osobného mena "Lukáš". Mäkké "ľ" v názve "Ľukava" vo všetkých troch výkladoch pôvodu názvu je vplyvom miestneho nárečia.
Pomenovací akt prebehol v slovenskom jazykovom prostredí v podobe "Lukava" → "Ľukava"; po prisídlení maďarského obyvateľstva bol názov "Ľukava" podľa zákonitostí preberania cudzích slov do maďarčiny prevzatý a modifikovanný do podoby → "Lyukva" podobne ako Morava → Morva, Orava → Árva, Žitava → Zsitva, Jelšava → Jolsva; po opätovnom posune slovensko-maďarskej etnickej a jazykovej hranice bol tento názov späťprevzatý do slovenčiny v podobe "Ľukva"; názvoslovná autorita v roku 2010 revitalizáciou pôvodného názvu štandardizovala podobu "Ľukava" so zohľadnením nárečového "ľ".
Čamovský potok

Čamovský potok je potok na rozhraní regiónov Gemer a Novohrad, preteká územím okresov Rimavská Sobota a Lučenec. Je to pravostranný prítok Beliny a má dĺžku 14,2 km.
"Prameň:" v Cerovej vrchovine, v podcelku Hajnáčska vrchovina, na západnom úpätí vrchu Pohanský hrad (578,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 405 m n. m.
"Smer toku:" najprv viac-menej na sever, potom k obci Čamovce na západ, ďalej k obci Šíd na severozápad a odtiaľ k ústiu na západ
"Geomorfologické celky:" Cerová vrchovina, podcelok Hajnáčska vrchovina, časť Šurická brázda
"Prítoky:" sprava spod Sovieho vrchu (514,0 m n. m.), potok z obce Šíd, zľava prítok (213,7 m n. m.) spod Čurgova a potok Dolina
"Ústie:" do Beliny na území mesta Fiľakovo vo Fiľakovskej brázde v nadmorskej výške okolo 190 m n. m.
"Obce:" Šurice, Čamovce, okrajom obce Šíd a mesta Fiľakovo
Budinský potok

Budinský potok je potok v Novohrade, preteká územím okresu Lučenec. Je to pravostranný prítok Krivánskeho potoka a má dĺžku 11,7 km. Niekedy sa označuje aj ako Teplica. Na hornom toku preteká Teplou dolinou a na dolnom toku bola vybudovaná veľká vodná nádrž Ružiná s prevažujúcou rekreačnou funkciou.
"Prameň:" v pohorí Ostrôžky v lazníckej oblasti obce Budiná, na južnom úpätí vrchu Javor (820,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 615 m n. m.
"Smer toku:" prevažne na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Ostrôžky, 2.Revúcka vrchovina, časť Lovinobanská brázda
"Prítoky:" sprava spod Jasenia (770,8 m n. m.), z oblasti obce Tuhár, potok Drieňovec, zo severného úpätia vrchu Sedem chotárov (602,2 m n. m.), zľava prítok spod Uhliarska (647,2 m n. m.)
"Ústie:" do Krivánskeho potoka v Lovinobanskej brázde, južne od obce Lovinobaňa v nadmorskej výške približne 230 m n. m.
"Obce:" Divín a Ružiná (na brehu vodnej nádrže)
Babský potok (prítok Ipľa)

Babský potok je potok v Novohrade, v južnej časti okresu Lučenec. Je to ľavostranný prítok Ipľa a má dĺžku 14,5 km.
"Prameň:" v Cerovej vrchovine, v podcelku Mučínska vrchovina, pri samote Farkašovská studňa neďaleko slovensko-maďarskej štátnej hranice, v nadmorskej výške okolo 295 m n. m.
"Smer toku:" najprv na sever, pričom vytvára výrazný ohyb smerujúci k západu, za obcou Ratka sa stáča na severozápad
"Geomorfologické celky:" 1.Cerová vrchovina, podcelok Mučínska vrchovina, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina
"Prítoky:" sprava spod Mazy (354,5 m n. m.), zľava z osady Cerová a spod Troch chotárov (342,6 m n. m.)
"Ústie:" do Ipľa pri obci Trebeľovce v nadmorskej výške okolo 171 m n. m.
"Obce:" obec Ratka a jej osady Šikov, Malá Ratka a Horná Baba, obec Trebeľovce
Reflektor (astronómia)

Reflektor alebo zrkadlový ďalekohľad/teleskop je ďalekohľad, ktorý vytvára obraz v ohnisku pomocou dutého primárneho zrkadla. Toto zrkadlo môže byť guľové alebo parabolické, pričom výhoda parabolického zrkadla je, že nemá guľovú vadu. Reflektory však trpia optickou aberáciou nazývanou koma, ktorá je výraznejšia pri reflektoroch s vyššou svetelnosťou. Komu je možné potlačiť tzv. komakorektorom. Prvý reflektor zhotovil v roku 1668 Isaac Newton. 
Reflektory sa používajú takmer výlučne ako astronomické ďalekohľady. Medzi ich výhody patrí napríklad to, že nemajú farebnú vadu, môžu sa používať aj pri pozorovaní v iných spektrách a nie sú deformované vlastnou hmotnosťou - resp. túto deformáciu možno znížiť použitím aktívnej optiky. Všetky infračervené a rádiové ďalekohľady sú reflektory. Najväčšie ďalekohľady sveta vrátane Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu sú taktiež reflektory. Najväčšie jednotlivé zrkadlo má ďalekohľad Subaru na Mauna Kea a najväčšie zložené má Very Large Telescope (VLT).
Mučínsky potok

Mučínsky potok je potok v Novohrade, v južnej časti okresu Lučenec. Je to ľavostranný prítok Ipľa a má dĺžku 10,5 km. Oblasť okolo ústia do Ipľa je významným hniezdiskom volavky popolavej a bola vyhlásená za chránené územie (Volavčia kolónia).
"Prameň:" v Cerovej vrchovine, v podcelku Mučínska vrchovina, neďaleko slovensko-maďarskej štátnej hranice, v nadmorskej výške okolo 275 m n. m.
"Smer toku:" Mučínsky potok vytvára tok tvaru písmena „J“, od prameňa tečie krátko na východ a postupne sa stáča na severozápad a sever
"Geomorfologické celky:" 1.Cerová vrchovina, podcelok Mučínska vrchovina, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina
"Prítoky:" sprava prítok z oblasti Dubiny, Plešiansky potok (197,5 m n. m.), zľava dva prítoky od štátnej hranice ústiace na území obce Mučín
"Ústie:" do Ipľa severne od obce Rapovce v nadmorskej výške okolo 170 m n. m.
"Obce:" Lipovany, Mučín a Rapovce (okrajom)
Velický potok

Velický potok je názov dvoch vodných tokov na Slovensku:
Velický potok (prítok Maškovej)

Velický potok je potok v Novohrade, v západnej časti okresu Lučenec. Je to pravostranný prítok Maškovej a má dĺžku 12,8 km. 
Pramení v pohorí Ostrôžky pri obci Praha v nadmorskej výške cca 505 m n. m. Tečie viac-menej severojužným smerom cez Kahanovu dolinu, východne od obce Ľuboreč vstupuje do Juhoslovenskej kotliny a stáča sa na východ. Preteká cez Jelšovskú pahorkatinu a severne od obce Jelšovec ústi do Maškovej v nadmorskej výške okolo 179 m n. m.
B-52

B-52 môže byť:
Abakus (počítacia tabuľka)

Abakus (z , ) je jednoduchá a historicky veľmi stará mechanická pomôcka, takzvané počítadlo. V mnohých krajinách (Rusko, Čína) je bežne používané dodnes.
U starovekých Egypťanov mala tvar dosky z vypálenej hliny, v ktorej boli vyryté zvislé žliabky. V nich sa posúvali nahor i nadol „počítacie“ kamienky. Rimania abakus zdokonalili: nahradili hlinu bronzom a v drážkach sa pohybovalo deviatimi kamienkami (alebo jedným väčším v hodnote 5, a štyrmi malými). Každý žliabok označoval jeden číselný rad (pre jednotky, desiatky, stovky a podobne), navyše tu bol žliabok určený pre dvanástiny (). Tento abakus umožňoval základné aritmetické operácie i s veľkými číslami.
Ivan Petrovič Pavlov

Ivan Petrovič Pavlov (; * 26. september 1849, Riazaň, Ruská ríša – † 27. február 1936, Leningrad, ZSSR) bol ruský lekár a fyziológ. Podľa akademického žurnálu "Review of General Psychology" bol 24. najcitovanejším psychológom v 20. storočí, avšak jeho označenie za psychológa je sporné. Svojou prácou síce prispel k rozvoju ruskej reflexnej školy a behaviorizmu, no sám sa nikdy nezameriaval na výskum psychických procesov. Pavlov tiež kritizoval psychológov, ktorí sa cez podmienené reflexy snažili vysvetliť všetky ostatné psychické procesy, ako napríklad učenie. Tými boli najmä behavioristi.
V roku 1904 dostal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za svoju prácu o vylučovaní žalúdočných žliaz.
Dogme 95

Dogme 95 (po slovensky Dogma 95, vo svete sa často používa dánska podoba) je filmárske hnutie, ktoré v roku 1995 založili (resp. spísali jeho manifest) dánski režiséri Lars von Trier, Thomas Vinterberg, Kristian Levring a Søren Kragh-Jacobsen. Deklarovaným cieľom hnutia je návrat k jednoduchosti filmu, zbavenie sa produkčných úprav a sústredenie sa na postavy a príbeh.
K dosiahnutiu týchto ideálov vytvorili von Trier a Vinterberg desať bodov, ktoré musia filmy spĺňať, nazývané "Sľub čistoty" ("Vow of Chastity"):
Zoznam filmov Dogme.
Ďalšie filmy sú uvedené na oficiálnych stránkach hnutia.
Turčianska kotlina

Turčianska kotlina (v starších prameňoch aj "Turčianska Záhradka") je kotlina na strednom Slovensku vymedzujúca región Turiec, ktorá zároveň zaberá plochu okresov Turčianske Teplice a Martin.
Polohopis.
Je to malé pretiahnuté územie zovreté z východnej strany pohorím Veľká Fatra, zo západu pohorím Malá Fatra, z juhu pohorím Žiar (s nadväzujúcou Hornonitrianskou kotlinou) a Kremnickými vrchmi. Na severe kotlinu uzatvára Krivánska Malá Fatra. Má predĺžený severojužný tvar so šírkou približne a dĺžkou . 
Delenie.
Turčianska kotlina sa delí na 6 podcelkov:
Charakteristika.
Na území kotliny sa v dávnych dobách nachádzalo jazero, resp. more, o čom svedčia tunajšie bohaté vápencové ložiská s pomerne vysokým výskytom fosílií. Centrálnym vodným tokom, ktorý preteká naprieč celou kotlinou je rieka Turiec, ktorá sa vo Vrútkach vlieva do Váhu pretekajúceho jej severným okrajom a deliaceho Malú Fatru na dve časti.
Turčianska kotlina patrí medzi najuzavretejšie a najjednotnejšie celky Slovenska. Priemerná nadmorská výška sa pohybuje okolo 400-500 metrov. Porast tvoria zmiešané lesy s prevahou listnatých stromov, hlavne buku a javoru, z ihličnanov sa vyskytujú prevažne smreky. Turčianskou kotlinou preteká rieka Turiec, ktorá pramení na juhu v pohorí Kremnické vrchy a na severe sa vlieva do rieky Váh.
Turčiansku kotlinu môžeme podnebne zaradiť medzi mierne teplé oblasti so zimnými priemernými teplotami -2 až -5 °C a letnými teplotami 16 až 18 °C. Počet dní so snehovou pokrývkou sa pohybuje medzi 60 - 80, počet letných dní medzi 30 - 50.
Chránené územia.
Turčianska kotlina nie je zaradená medzi chránené krajinné oblasti, ale malá časť územia na východe je súčasťou Národného parku Veľká Fatra. Okrem tejto chránenej oblasti sú tu však aj iné miesta, ktoré pre svoj vzácny prírodný potenciál boli zaradené medzi chránené.
V roku 1974 bola vyhlásená štátna prírodná rezervácia Kláštorské lúky so vzácnymi chránenými rastlinami. Neďaleko obce Mošovce sa nachádza chránená prírodná pamiatka Mošovské aleje. Aleje sú osadené javormi, jaseňmi, gaštanmi a lipami a sú dokladom citlivého vzťahu našich predkov k prírodnému prostrediu a schopnosti zakomponovať vhodné prírodné prvky do horskej panorámy. K prírodným pamiatkam patrí Jazierko v Jazernici, národnou prírodnou rezerváciou (od roku 1962 pôvodne chráneným náleziskom) je Turiec.
Šťavica (prítok Suchej)

Šťavica je potok v Novohrade, preteká územím okresov Poltár a Lučenec. Je to pravostranný prítok Suchej a má dĺžku 11,2 km. 
Prameň.
Pramení v Lučenskej kotline, v podcelku Poltárska pahorkatina, východne od Poltára v nadmorskej výške cca 260 m n. m. 
Opis toku.
Na hornom toku tečie severojužným smerom, na dolnom viac-menej juhovýchodným smerom. Preteká osadou Prievrana a okrajom obce Nové Hony. Sprava priberá Bolín a pri obci Veľké Dravce napája rovnomennú vodnú nádrž, do ktorej vteká po prekonaní dvoch výrazných oblúkov vypnutých na západ k obci Nové Hony. Do Suchej ústi neďaleko obce Veľké Dravce v nadmorskej výške cca 197 m n. m. na území tzv. Novohradských terás.
Piveteausaurus

Piveteausaurus bol veľmi veľký dravý dinosaurus. 
Známy je najmä zo skamenenej mozgovne, ktorá bola o niečo väčšia ako mozgovňa rodu Allosaurus. V dospelosti tak dosahoval Piveteausaurus pravdepodobne veľkosť okolo 11 metrov. Oproti alosaurovi dipsonoval menej výraznými kostenými výčnelkami nad očami. Príbuzenstvo rodu Piveteausaurus v rámci Tetanurae nie je isté. Je možné, že bol príbuzný piatnitzkysaurovi a iným zástupcom Megalosauridae, alebo mal bližšie ku primitívnemu vtákovitému rodu Proceratosaurus z Coelurosauria. 
Piviteausaurus bol pôvodne opísaný ako druh rodu Eustreptospondylus. Žil pred približne 162 miliónmi rokov (neskorý kallov) na území dnešného Francúzska. Jediný druh je Piveteausaurus divesensis.
Sriemska župa

Sriemska župa resp. Sriemska stolica resp. Sriemsky komitát (iný názov: Sr(i)em, ďalšie varianty pozri v článku Sriem; po chorvátsky: "Srijem", po maďarsky: "Szerém vármegye" alebo "Szerémség", nemecky: "Komitat Syrmien") bola župa resp. stolice resp. komitát na území historického Sriemu v Uhorsku (v neskorom stredoveku), v (uhorskom) Slavónskom kráľovstve (17451848 a 18601868/1872) a v Chorvátsko-Slavónsku (od 1868/1872). V súčasnosti jej územie leží vo východnom Chorvátsku a severozápadnom Srbsku. Hlavným mestom bolo mesto Vukovar.
Geografia.
Administratívne rozdelenie.
Región je dnes administratívne rozdelený medzi Srbskom a Chorvátskom. Chorvátska časť Sriemu patrí Vukovársko-sriemskej župe, kým srbská časť Sriemu patrí hlavne Autonómnej pokrajine Vojvodine (okrem východnej časti ktorá patrí Belehradskej oblasti (centrálne Srbsko)). Na území Vojvodiny, Sriem patrí svojou najväčšou čiastkou Sriemskej oblasti, kým severná časť patrí Juhobáčskej oblasti.
Medzinárodné hranice srbskej a chorvátskej časti Sriemu narysoval v roku 1945 Milovan Djilas na základe zhodných demografických kritérií. Hranice sú podobné vnútorným hraniciam Kráľovstva Juhoslávie (1929-1939).
Okresy pripojené hlavnému mestu Srbska, Belehradu sú: Surčin, Zemun a Novi Beograd.
Okresy pripojené hlavnému mestu AP Vojvodiny, Novému Sadu: Petrovaradin a Sremski Karlovci.
Okresy sriemskej oblasti AP Vojvodiny (Republika Srbsko): Beočin, Inđija, Irig, Pećinci, Ruma, Sremska Mitrovica, Stara Pazova a Šid.
Mestá vojvodinskej časti Sriemu – v zložení Srbska sú: Sremska Mitrovica, Ruma, Inđija, Stará Pazova, Šíd, Petrovaradí, Sriemske Karlovce, Beočín a Irig.
V priamej časti Srbska sú mestá: Zemun, Batajnica, Surčin, Dobanovci a nová belehradská štvrť Novi Beograd.
V Chorvátsku, do sriemskej oblasti patria mestá: Vukovar, Vinkovci, Borovo, Županja a Ilok.
Hlavným mestom Sriemskeho regiónu je Sremska Mitrovica.
Kultúrnym strediskom Slovákov v Srieme je Stara Pazova.
Sriemska župa bola na východe Slavónie a vo Vojvodine medzi riekami Dunaj a Sáva o rozlohe 6 865,8 km². Hraničila na severe s uhorskými župami Báč-Bodrog a Torontál, na východe s chorvátsko-slavónskymi župami Požega a Virovitica, na juhozápade s rakúsko-uhorskou krajinou Bosna a Hercegovina a na juhovýchode so Srbským kráľovstvom.
Type O Negative

Type O Negative bola americká goticko/doom metalová skupina založená v roku 1990. Skupina je známa ich suchým, morbídnym a seba ironizujúcim humorom. Vznikla na troskách skupiny Carnivore a napriek malej podpore televízie a rádiových staníc dosiahla veľkú popularitu ako v USA, tak v Európe. Medzi najznámejšie skladby Type O Negative patria „Black No. 1“ a „My Girlfriend’s Girlfriend“.
Slavónsko

Slavónsko alebo Slavónia (po chorvátsky "Slavonija") je geografický a historický región ležiaci v súčasnosti na východe Chorvátska a západe Srbska. Tvorí ho úrodná poľnohospodársky využívaná aj zalesnená nížina sčasti ohraničená riekami Dráva na severe, Sáva na juhu a Dunaj na východe.
Ville Valo

Ville Valo, celým menom Ville Hermanni Valo (* 22. november 1976, Helsinki) je spevák a skladateľ fínskej rockovej skupiny HIM. 
Vie hrať na basgitare, gitare a dokonca aj na bicích. Keď bol malý, jeho koníčkom bolo judo. Neskôr ho viac zaujal skateboarding. V detstve rád počúval kapelu Kiss. Mala vplyv aj na jeho tvorbu. Jeho najobľúbenejšia kapela je Black Sabbath. Nemá rád The Beatles. Jeho vlastná skupina niesla názov B.L.O.O.D. Nebola však jeho poslednou neznámou kapelou. Kým sa dopracoval k HIM, vystriedal ešte viacero skupín.
Ville je známy mnohými neresťami. Najväčšou sú vraj cigarety, ktorých vyfajčí denne cez 80. Ale nedá sa veriť všetkým jeho slovám keďže rád vtipkuje. Skutočnosťou sú však jeho tetovania, ktorých ma veľa. Snáď najnovšia informácia, ktorá prišla roku 2005, bolo zasnúbenie s Jonnou Nyrgen. Ich zasnúbenie bolo v nezvyčajnom štýle. Namiesto prsteňov si nechali vytetovať na prstenník prvé písmená slov vety „"Do I look like I give a fuck?“." Pretože veľa cestoval kvôli turné, nepodarilo sa mu udržať vzťah s Jonnou a tak sa ich vzťah skončil.
Villeho tetovania.
Ma ich veľké množstvo. Najväčším a najvýraznejším tetovaním sú ornamenty na ľavej ruke. Jeho prvým tetovaním bolo srdce na pravej ruke. Ma niekoľko heartagramov, pričom najnovším tetovaním je hlava fínskeho spisovateľa.
Al Nasl

Al Nasl alebo Alnasl, Nasl, Al Nasi, Alnasi, Nash, El Nasl, gama Sagittarii (γ Sgr/γ Sagittarii) je hviezda v súhvezdí Strelec. V preklade z arabčiny znamená hrot šípu. V skutočnosti však ide o dva nezávislé systémy: cefeidu γ1 Sagittarii (W Sagittarii) a oranžového obra spektrálnej triedy K0 γ2 Sagittarii (Al Nasl).
γ2 Sagittarii.
Al Nasl (arab. al-naşl – hrot) je spektroskopická dvojhviezda γ Sqr zdanlivej jasnosti 2,98m. Patrí do spektrálneho typu K0, do triedy svietivosti III. Teplota povrchu je 4 900 K. Vzdialenosť od Zeme sa udáva približne 96 ly.
Göllü Dağ

Göllü Dağ je 2 143 m vysoký ryolitovo-dacitový lávový dóm, nachádzajúci sa v centrálnej Anatólii v Turecku medzi sopečnými centrami Hasan Dağı a Acıgöl-Nevşehir.
Aj keď datovanie vzorky obsidiánu z Göllü Dağı prinieslo výsledky v rozpätí 1,3 miliónov až 840 tisíc rokov, priľahlé troskové kužele sú mladšie, niektoré z nich aj holocénneho veku.
Acıgöl-Nevşehir

Acıgöl-Nevşehir je 7×8 km široká kaldera pleistocénneho veku, nachádzajúca sa v centrálnej Anatólii v Turecku medzi mestami Acıgöl a Nevşehir.
Kaldera sa vyvinula približne pred 180 000 rokmi, jej okraje sú posiate početnými dómami, maarmi, troskovými kužeľmi a bazaltovými lávovými prúdmi, z nich najmladšie dómy sú datované na vek pred 20 000 až 15 000 rokmi. Najmladšie sú však škvarové vrstvy (11 000 - 4 000 rokov), ktoré sa našli v sedimentárnych jadrách maaru "Eski Acıgöl" a vrstvy popola, ktoré ležia nad náleziskami z rímskeho obdobia (2300 pred Kr. - 1850 pred Kr.).
Polónium

Polónium ("polonium") je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Po a protónové číslo 84. Polónium je zriedkavý rádioaktívny prvok, vyskytujúci sa v uránovej rude.
Polónium objavila Maria Curieová-Skłodowská v roku 1898 pri skúmaní rádioaktivity v jáchymovskom smolinci a pomenovala ho na počesť svojej vlasti Poľska. Na získanie 250 mg Po bolo potrebné spracovať vyše 1 000 000 kg smolinca.
Dmitrij Ivanovič Mendelejev predpovedal takýto prvok 38 rokov pred jeho objavením. Polónium je rádioaktívny kov s polčasom rozpadu 138,38 dňa. Vzniká ako člen rádioaktívnych rozpadových radov. Polónium je alfa žiarič.
Vzhľadom na to, že Po má krátky polčas rozpadu, poskytuje značné množstvo energie (140 W na 1 g kovu) a odtiaľ pramení jeho samoohrievacia schopnosť, ktorú majú aj jeho zlúčeniny. 
Využitie.
Polónium sa používa ako ľahký svetelný zdroj alebo ako spontánny a spoľahlivý kompaktný zdroj termoelektrického napätia pre kozmické sondy a lunárne stanice. 
Otrava.
V roku 2006 zomrel na otravu polóniom 210 Alexandr Litvinenko a z vraždy bol obvinený ruský ex-špión Andrej Lugovoj. Britský fyzik Norman Dombey oznámil vyšetrovateľom, že Litvinenko zomrel po dávke 26,5 mikrogramu polónia.
Erciyes Dağı

Erciyes Dağı je vyhasnutý stratovulkán, ležiaci v provincii Kayseri asi 25 km južne od hlavného mesta provincie Kayseri v strednom Turecku.
Vulkán začal byť aktívny približne pred 900 000 rokmi, je vybudovaný na staršej kaldere. Na severnej stavbe vulkánu sa nachádzajú početné parazitické krátery a lávové dómy. Najmladšia datovaná hornina pochádza z 83 000 rokov starého dacitového prúdu, ale posledná aktivita sa odohrala na východnej strane - kolaps steny a vyprodukovanie veľkej lavíny kamenia, táto však nie je presnejšie datovaná.
Karaca Dağ

Karaca Dağ je vyhasnutý, 1 957 m vysoký, osamote ležiaci bazaltový štítový vulkán, nachádzajúci sa v juhovýchodnej Anatólii v Turecku asi 150 km severne od sýrskych hraníc.
Sopka leží na subdukčnej zóne, v ktorej sa arabská platňa podsúva pod anatólsku. Rádiometrické datovanie vzoriek zobraných z lávového prúdu ukazuje na strednopleistocénny vek, ale viacero vulkanológov je toho názoru, že posledná vulkanická aktivita (hlavne na východných svahoch sopky) sa odohrala ešte neskôr.
Nemrut Dağı (sopka)

Nemrut Dağı je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vo východnej Anatólii. Je to najzápadnejší vulkán z reťaze vulkánov pri jazere Van a zároveň jediný vulkán v oblasti, ktorého erupcia je historicky doložená.
Vrchol sopky tvorí 9× široká kaldera, ktorá je čiastočne vyplnená vodou (hĺbka ). V kaldere sa nachádza aj malé horúce jazierko (s teplotou až 60 °C), čo je dôkazom pretrvávajúcej aktivity sopky. Postkalderové štádium vulkanizmu zahŕňa produkciu lávových dómov, pyroklastických a lávových prúdov variabilného zloženia - od bazaltov až po ryolity, ktorá sa sústreďovala pozdĺž severojužného zlomového systému na severných okrajoch kaldery. Taktiež dno kaldery je posiate desiatkami malých lávových dómov.
Početné erupcie v holocéne potvrdzujú aj vrstvy uloženého sopečného popola na brehoch jazera Van. Historicky doložená erupcia sa odohrala na severných svahoch sopky v roku 1441 a vyrodukovala dva lávové prúdy. Vulkanická aktivita bola pozorovaná aj neskoršie (1597, 1692), ale nie je upresnené vulkanické centrum ani produkty tejto aktivity.
Socha Františka II. Rákociho (Košice)

Socha Františka II. Rákociho v košickom Rodošte je bronzová socha Františka II. Rákociho, ktorá sa nachádza v areáli Katovej bašty. Slávnostne ju odhalili 3. apríla 2006 pri príležitosti 330. výročia Rákociho narodenia (27. marca 1676) a 100. výročia prevezenia jeho ostatkov z tureckého Rodošta do Košíc a ich znovupochovania v Dóme svätej Alžbety (29. októbra 1906).
Rákociho socha je vysoká 230 cm a váži 500 kg. Stojí na podstavci z lešteného granitu, ktorý je vysoký 70 cm, široký 300 cm a váži 8 ton. Autorom plastiky je maďarský sochár Sándor Győrfi z mestečka Karcag.
Socha Františka II. Rákociho je darom vlády Maďarskej republiky mestu Košice.
Süphan Dağı

Süphan Dağı je vyhasnutý stratovulkán, nachádzajúci sa na severnom brehu jazera Van vo východnej Anatólii v Turecku. Jeho vrchol je trvalo pokrytý ľadom a s výškou 4 058 m je to druhá najvyššia sopka v Turecku (po Ararate).
Stavba sopky je tvorená komplexom premenených andezitovo-dacitových a bazaltových lávových prúdov a niekoľkých lávových dómov, pyroklastických troskových kužeľov a parazitických kráterov, usporiadaných radiálne okolo hlavného krátera na severných, južných a východných úbočiach vulkánu. Vek hornín bol stanovený v rozmedzí 2 mil. až 100 000 rokov.
Girekol

Girekol je menšie vulkanické centrum pleistocénno-holocénneho veku, nachádzajúce sa asi 15 km severne od severovýchodného výbežku jazera Van vo východnej Anatólii v Turecku. Centrum leží približne v strede juhozápadno-severovýchodnej línie vulkánov, od Nemrut Dağı až po Ararat.
Tendürek Dağı

Tendürek Dağı je rozľahlý štítový vulkán, ležiaci vo východnej Anatólii v Turecku, juhozápadne od Araratu, blízko hraníc s Iránom.
Sopka je tvorená dvoma krátermi. V nižšom východnom kráteri sa nachádza jazero s horúcou vodou. Sopka bola vytvorená vysoko mobilnými lávami vyvrhovanými zo západného krátera, ktoré pokryli územie s rozlohou . Viskóznejšie lávy vytvorili početné trachytické lávové dómy, ktoré sa rozkladajú pozdĺž severojužnej zlomovej zóny v dĺžke približne . V roku 1855 nastala menšia explózia sopečného popola a plynov z parazitického krátera na juhovýchodnej strane sopky.
Kars (sopka)

Kars je názov menšieho vulkanického poľa, nachádzajúceho sa na severovýchode Turecka v provincii rovnakého mena. Pole pliocénno-strednopleistocénneho veku pozostáva z dvoch troskových kužeľov: "Ala Dag" a "Yaglica Dag". Niektorí vulkanológovia sa domnievajú, že najmladšia aktivita komplexu pochádza z holocénu, ale nie je to ničím potvrdené.
Emi Koussi

Emi Koussi je rozľahlý, 60 × 80 km široký, v súčasnosti neaktívny štítový vulkán, nachádzajúci sa v severnej časti Čadu, na južnom okraji pohoria Tibesti. S výškou 3 415 m je to najvyššia hora Sahary a zároveň aj najvyššia hora Čadu.
Sopka je vybudovaná na paleozoických a mezozoických pieskovcoch. Vrchol sopky tvoria dve prekrývajúce sa kaldery, vonkajšia má rozmery 12×15 km. V kalderách sa nachádzajú mladšie troskové kužele, bazaltové lávové dómy a krátery. Posledná aktivita vyprodukovala tri maary a početné lávové prúdy bazaltového zloženia.
Tarso Tôh

Tarso Tôh je názov vulkanického poľa, pozostávajúceho zo 150 troskových kužeľov a dvoch maarov, nachádzajúce sa v severozápadnej časti pohoria Tibesti v Čade. Bazaltové lávové prúdy vypĺňajú oblasť širokú 80 × 25 km severne od stratovulkánu Tarso Toussidé. Rádiouhlíkovým datovaním sedimentov z maaru "Begour" bol stanovený vek na 8300 +/- 300 rokov.
Tarso Toussidé

Tarso Toussidé, alebo len Toussidé je názov vyhasnutého stratovulkánu, nachádzajúceho sa na západnom konci pohoria Tibesti v Čade. Vulkán sa nachádza na západnom okraji staršej, pleistocénnej kaldery "Yirrigue".
Vrchol sopky je pokrytý početnými fumarolami, čo indikuje, že sopka bola ešte nedávno aktívna. Toto tvrdenie podopierajú aj nezvetrané trachytové až andezitové lávové prúdy, ktoré sa nachádzajú na západných svahoch sopky. K masívu Toussidé patrí aj parazitické krátery "Ehi Timi", "Ehi Sosso" a explozívny kráter "Doon Kidimi", ktoré sa nachádzajú na juhovýchodnej strane masívu.
Tarso Voon

Tarso Voon je názov neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v centrálnej časti pohoria Tibesti v Čade. 3 100 m vysoká sopka je zakončená 14 × 18 m širokou kalderou.
Sopka leží na prekambrických kryštalických bridliciach. Mladé, nezvetrané bazaltové lávové prúdy sa vyliali z krátera umiestneného blízko okraja kaldery. 5 km na západ od okraja kaldery sa nachádza solfatárové pole "Soborom", najväčšie v pohorí Tibesti.
Tibesti (pohorie)

Tibesti (po francúzsky) alebo Tibistí (po arabsky) je názov pohoria vulkanického pôvodu v severnom Čade. Jeho severné výbežky zasahujú až do Líbye. Najvyšší vrch je Emi Koussi (3 415 m). Za príčinu vulkanickej činnosti vedci považujú horúcu škvrnu a z nej stúpajúci roztavený materiál z plášťa.
Podnebie v Tibesti je vlhšie ako v okolitej saharskej púšti, priemerné zrážky sú 12 cm ročne. Pohorie je známe jaskynnými maľbami z 5. tisícročia pred Kr., horúcimi prameňmi a gejzírmi lokality "Soborum".
Šesťuholník

Šesťuholník alebo hexagón je dvojrozmerný geometrický útvar so šiestimi stranami a šiestimi uhlami.
Vnútorné uhly pravidelného šesťuholníka (všetky strany a uhly sú si rovné) zvierajú 120°. Rovnako ako štvorce a rovnostranné trojuholníky, možno aj šesťuholníky poskladať vedľa seba bez medzier a úplne tak vyplniť rovinu. Týmto spôsobom sa vytvárajú včelie plásty.
Parametre.
Pre pravidelný šesťuholník so stranou "a" platí:
Zostrojenie šesťuholníka.
Pravidelný šesťuholník možno zostrojiť pravítkom a kružidlom. Nasledujúca animácia vychádza z Euklidových Základov, Kniha IV, Veta 15.
Skat

Skat môže byť:
Skat (hra)

Skat je kartová hra, na Slovensku pomerne neznáma, no v Nemecku je najobľúbenejšou zo všetkých. Hráva sa aj v USA, najmä v oblastiach, kde žijú ľudia nemeckého pôvodu. Nie je totožná s pôvodne americkou hrou scat.
Smolná

Smolná je pravostranný prítok Ipľa, preteká územím okresov Detva a Poltár. Má dĺžku 9 km. Tečie cez Veporské vrchy, kde aj pramení v podcelku Sihlianska planina, na severovýchodnom svahu Vrchdobroča (917,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 890 m n. m. Vytvára oblúk a tečie popri osade Čechánky, postupne mení smer toku na severovýchod, pričom vytvára tri oblúky. Južne od osady Malá Látka sa stáča a tečie juhovýchodným smerom. Na dolnom toku v lokalite Breziny sa koryto vetví na dve ramená, ktoré následne ústia do vodnej nádrže Málinec v nadmorskej výške okolo 344 m n. m.
Pôvod názvu.
Na vodný tok "Smolná" bol prenesený názov zaniknutej osady "Smolno" so súbežnou formálnou zmenou preradením z kategórie historických menných adjektív, čiže názvov s formantom "-n-o" (substantíva stredného gramatického rodu), napr. "Brezno, Brodno, Brusno, Kolačno, Komárno, Rudno, Sitno, Strečno, Vrátno", → do kategórie názvov s formantom "-n-á" (adjektíva ženského gramatického rodu), napr. "Blatná, Dolná, Hradná, Kamenná, Krížna, Lazná, Lúčna, Zlatná". Posledná (najmladšia) stopa po zaniknutej osade je v 1. vydaní Základnej mapy SR z roka 1986 v podobe "Smolno"; v druhom aktualizovanom vydaní z roka 2003 už táto informácia absentuje. Zaniknutá osada "Smolno" sa nachádzala cca 200 m južne od pravého brehu Smolnej na území dnešnej obce Látky vo výške 798 m n. m. na spojnici medzi kopcom "Pstružno" a lazom "Dedinka". Názov zaniknutej osady "Smolno" má pôvod vo všeobecnom podstatnom mene smola s významom "čierna až čiernohnedá viskózna až tuhá organická látka získavaná ako zvyšok pri destilácii drevného dechtu". Smola predstavovala v stredoveku hodnotný produkt využívaný najmä na natieranie osí vozových kolies, na zhotovovanie smolných faklí (sviec), na preparovanie dratiev (konopných nití) a na impregnáciu. V pomenovacom procese samoty "Smolno" bola motivačným prvkom "lokalizácia osady v blízkosti miesta, kde sa získavala smola". Pôvodná katastrálna mapa obce Málinec z roka 1868 obsahuje názov vodného toku Smolná v podobe "Smolna potok". Najstaršia písomná zmienka o obci Málinec je v listine z roka 1514; obec Látky vznikla 1952 osamostatnením osady Látky a pričlenením niektorých osád od obce Málinec. Presnejšie datovanie pomenovacieho aktu osady "Smolno" i vodného toku "Smolná" je ešte predmetom ďalšieho výskumu. 
Z niekdajšej osady "Smolno" bol prenesený názov i na ďalšie geografické objekty v území obce Látky: "Smolno" (les), "Smolno" (lúka) a "Malé Smolno" (lúka). Geografické objekty "Smolno" (les) a "Smolno" (lúka) sú lokalizované v priestore obklopujúcom zaniknutú osadu "Smolno". Objekt "Malé Smolno" (lúka) sa nachádza na pravom brehu bezmenného ľavostranného prítoku Smolnej cca 350 m juhozápadným smerom od samoty (lazu) "Nový Svet" alebo cca 800 m severozápadným smerom od ústia bezmenného ľavostranného prítoku Smolnej do Smolnej.
Podobný pôvod názvu má značný počet slovenských toponým, a to aj zo staršieho vývojového obdobia slovenčiny.
Držkovo

Držkovo je potok na území okresu Poltár. Je to ľavostranný prítok Uhorského potoka, má dĺžku 6,5 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Stolických vrchoch, v podcelku Málinské vrchy, na južnom úpätí Brložna (813,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 670 m n. m. 
Opis toku.
Tečie prevažne juhojuhovýchodným smerom cez Cinobanské predhorie v Revúckej vrchovine. Preteká obcou Hradište a neďaleko obce Uhorské sa vlieva do Uhorského potoka v nadmorskej výške cca 255 m n. m.
Polovno

Polovno je ľavostranný prítok Poltárice na území okresu Poltár. Má dĺžku 10 km. 
Preteká Stolickými vrchmi, podcelkom Málinské vrchy, kde aj pramení na juhovýchodnom úpätí vrchu Jasenina () v nadmorskej výške cca Tečie viac-menej na juhovýchod, preteká osadou Salajka, následne cez Bradlanú dolinu, kde sprava priberá prítok () spod Kečky (). Pokračuje cez obec Zlatno, kde zľava priberá prítok spod Zdehýnova () a ďalej tečie juhojuhozápadným smerom až k ústiu do Poltárice severne od obce České Brezovo v nadmorskej výške okolo
Dobročský potok

Dobročský potok je ľavostranný prítok Krivánskeho potoka v severnej časti okresu Lučenec a má dĺžku 10 km. 
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Sihlianska planina, na západnom úpätí Vrchdobroča (917,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 780 m n. m., pri osade Briestiny. Na hornom toku tečie severojužným smerom, vytvára ostrú zákrutu, zľava priberá prítok spod Jaseňového vrchu (842,2 m n. m.). Stáča sa na juhovýchod, tečie už v Revúckej vrchovine (podcelok Cinobanské predhorie) a preteká obcou Dobroč, kde zľava priberá Vrbinský potok a pokračuje smerom na juh. V Lovinobanskej brázde ústi juhovýchodne od obce Mýtna v nadmorskej výške 241,3 m n. m. do Krivánskeho potoka.
Vrbinský potok

Vrbinský potok je ľavostranný prítok Dobročského potoka, preteká severnou časťou okresu Lučenec a má dĺžku 8,5 km. 
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Sihlianska planina, na južných svahoch Vrchdobroča (917,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 870 m n. m. Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, západne od osady Hrnčiarky sa stáča na juhozápad a tečie Revúckou vrchovinou, podcelkom Cinobanské predhorie. Sprava priberá najprv prítok z oblasti Hudcovej, potom spod Jaseňového vrchu (842,2 m n. m.) a preteká obcami Kotmanová a Dobroč, kde sa vlieva do Dobročského potoka v nadmorskej výške okolo 270 m n. m.
Bzovský potok

Bzovský potok je ľavostranný prítok Krivánskeho potoka v severnej časti okresu Lučenec, má dĺžku 8,7 km. 
Preteká cez Veporské vrchy, kde aj v podcelku Sihlianska planina pramení, na severozápadných stráňach Kopanice (871,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 810 m n. m. Na krátkom úseku tečie na západ, následne sa stáča na juhojuhozápad, preteká popri samote Horná Bzová, zľava priberá prítok z oblasti Bzovskej hory a tečie cez osadu Dolná Bzová. Tu najprv priberá ľavostranný Hlboký potok a vzápätí pravostranný prítok z osady Ivanišovo. Stáča sa na juh, sprava ešte priberá Ružinskú a juhovýchodne od obce Podkriváň sa v nadmorskej výške okolo 338 m n. m. vlieva do Krivánskeho potoka.
Madačka (potok)

Madačka je potok na rozhraní okresov Detva a Lučenec, je to ľavostranný prítok Tisovníka a má dĺžku 16,5 km. 
"Prameň:" v pohorí Ostrôžky na juhozápadnom úpätí Ostrôžky (876,8 m n. m.), pod sedlom Stará Huta-Poľana, neďaleko osady Árendy, v nadmorskej výške okolo 660 m n. m.
"Smer toku:" po sútok so Suchou Strehovou na juhovýchod, odtiaľ prevažne na juh
"Geomorfologické celky:" Ostrôžky
"Prítoky:" sprava prítok (538,4 m n. m.) z oblasti Miazovho vŕšku, zľava Suchá Strehová (502,5 m n. m.), Ábelovský potok
"Ústie:" do Tisovníka v obci Šuľa v nadmorskej výške okolo 280 m n. m.
"Obce:" Madačka, Nedelište a Šuľa
Točnica (potok)

Točnica je potok v Novohrade, na území okresu Lučenec. Je to pravostranný prítok Slatinky, má dĺžku 10,2 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v Lučenskej kotline, v časti Poltárska pahorkatina, pod vrchom Skalica (325,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 290 m n. m. Sprvu tečie severojužným smerom cez obec Točnica, napája malú vodnú nádrž a stáča sa na juhovýchod. Pri osade Dolná Slatinka sa vlieva do Slatinky v nadmorskej výške okolo 185 m n. m.
Selčiansky potok

Selčiansky potok je názov dvoch potokov na Slovensku:
Selčiansky potok (prítok Suchej)

Selčiansky potok je potok v Novohrade, preteká územím okresu Poltár. Je to pravostranný prítok Suchej a má dĺžku 13 km. Na dolnom toku sa vetví na dve ramená.
"Prameň:" v Revúckej vrchovine, v podcelku Cinobanské predhorie, na západných svahoch vrchu Dubové (623,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 530 m n. m.
"Smer toku:" najprv na juhovýchod, pri osade Žiar sa stáča na juh, na dolnom toku tečie viac-menej na juhozápad
"Geomorfologické celky:" 1.Revúcka vrchovina, podcelok Cinobanské predhorie, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Oždianska pahorkatina
"Prítoky:" sprava Ploský potok, prítok spod Čertovca (409,8 m n. m.), zľava tri prítoky spod Holubína (502,4 m n. m., vlievajú sa postupne v oblasti Trnovice, v obci Selce a napokon za touto obcou) a prítok z Bukovej doliny
"Ústie:" do Suchej južne od obce Hrnčiarska Ves v nadmorskej výške okolo 225 m n. m.
"Obce:" Selce, Hrnčiarska Ves (časť Veľká Suchá)
Monický potok

Monický potok je potok v Cerovej vrchovine, v južnej časti okresu Lučenec. Je to pravostranný prítok Beliny a má dĺžku 5,4 km. 
Prameň.
Pramení v podcelku Hajnáčska vrchovina v nadmorskej výške približne 500 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie na sever cez osadu Obručná, kde priberá dva prítoky (najprv zľava, potom sprava - 283,5 m n. m.) a stáča sa na severozápad. Na strednom toku priberá dva ľavostranné prítoky, tečie cez osady Monica (Monosa) a Cerovo a v blízkosti obce Radzovce ústi vo Fiľakovskej brázde do Beliny (222,4 m n. m.).
Slatinka

Slatinka má niekoľko významov:
Slatinka (prítok Krivánskeho potoka)

Slatinka je vodný tok v Novohrade, preteká územím okresov Poltár a Lučenec. Je to pravostranný prítok Ipľa, meria 17,4 km a je tokom IV. rádu. Na hornom toku napája malú vodnú nádrž, po sútoku s Točnicou výraznejšie rozširuje svoje koryto a na dolnom toku ústi v močaristej oblasti dna Lučenskej kotliny.
"Prameň:" v Revúckej vrchovine, v podcelku Cinobanské predhorie, na juhovýchodnom svahu vrchu Hloď (403,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 325 m n. m.
"Smer toku:" na hornom toku na juhovýchod, pri obci Kalinovo sa stáča a ďalej pokračuje viac-menej na juh
"Geomorfologické celky:" 1.Revúcka vrchovina, podcelok Cinobanské predhorie, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Poltárska pahorkatina
"Prítoky:" sprava Močiarsky potok, potok z obce Veľká Ves, Točnica, zľava prítok spod Zlámanca (271 m n. m.)
"Ústie:" do Krivánskeho potoka neďaleko obce Mikušovce v nadmorskej výške 172,4 m n. m.
"Obce:" Kalinovo (okrajom), Veľká Ves (okrajom) a osady pri meste Lučenec - Dolná Slatinka, Horná Fabianka, Sacherova pustatina
Kakatka

Kakatka je potok na juhu stredného Slovenska, preteká územím okresov Lučenec a Veľký Krtíš. Je to ľavostranný prítok Tisovníka a meria 14,3 km.
"Prameň:" v pohorí Ostrôžky na severozápadnom úpätí vrchu Lysec (716,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 510 m n. m.
"Smer toku:" najprv na juh, v blízkosti osady Imrov Kopec sa stáča na juhovýchod, medzi obcou Závada a sútokom s Chrtianskym potokom tečie na juhozápad, odtiaľ k ústiu opäť na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Ostrôžky, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Ipeľská kotlina
"Prítoky:" sprava Chrtiansky potok (193,1 m n. m.), zľava potok spod Lysca (716,4 m n. m.), občasný Kavčí potok
"Ústie:" do Tisovníka na území obce Dolná Strehová v nadmorskej výške 173,5 m n. m.
"Obce:" Pravica, Závada, Dolná Strehová
Chrtiansky potok

Chrtiansky potok je potok na území okresu Veľký Krtíš, je to pravostranný prítok Kakatky, meria 8,5 km a je tokom V. rádu. Niekedy sa používa neštandardizovaný názov "Chrťanský potok".
Pramení v pohorí Ostrôžky na juhozápadných stráňach vrchu Hrb (487,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 450 m n. m. Na hornom toku tečie severojužným smerom, potom po obec Chrťany na juhovýchod, odtiaľ viac na juhojuhovýchod. Preteká len spomenutou obcou, na dolnom toku vstupuje do Ipeľskej kotliny. Priberá iba dva občasné prítoky, sprava v oblasti Bukoviny a zľava z oblasti Imrovho Kopca. Do Kakatky sa vlieva juhozápadne od obce Závada v nadmorskej výške 193,1 m n. m.