burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
MFK Snina

MFK Snina (celým názvom Mestský futbalový klub Snina) je slovenský futbalový klub so sídlom v meste Snine v Prešovskom kraji na východe Slovenska. Bol založený roku 1927, klubové farby sú žltá, zelená a biela.
História.
Aj keď s futbalom v Snine sa začínalo už určite skôr, prvý futbalový klub bol založený v roku 1927 ako ŠK. Vo svojej histórií niekoľkokrát menil svoje názvy na: Sokol (1945) Drevokombinát (1948), Kovo (1951), Spartak (1952), Spartak Vihorlat (1955), FC Vihorlat (1991), až napokon od 1. januára 1995 MFK. Historicky zatiaľ najúspešnejšie obdobie klubu bolo pod hlavičkou Spartak Vihorlat v rokoch 1967 – 1990, keď klub hrával v ústredne riadených súťažiach (SFZ). Sponzorom klubu v tom období bol strojársky podnik Vihorlat. V tom období, v ročníku 1975/76 dosiahol klub aj najväčší úspech, keď postúpil do semifinále Slovenského pohára. Od 1. januára 1995 začína sa písať nová história klubu, keď sninský futbal prešiel pod správu mesta.
Umiestnenia v ústredne riadených súťažiach.
V rámci Česko-Slovenska:
DIVÍZIA:
sezóna 1967/68 – 5 miesto
sezóna 1968/69 – 10.
sezóna 1969/70 – 14.
sezóna 1971/72 – 3.
sezóna 1972/73 – 3.
sezóna 1973/74 – 5.sezóna 1974/75 – 10.
sezóna 1975/76 – 3.
sezóna 1976/77 – 10.
sezóna 1978/79 – 3.
sezóna 1979/80 – 5.
sezóna 1980/81 – 4.
II. SNFL:
sezóna 1981/82 – 12.
sezóna 1982/83 – 7.
sezóna 1983/84 – 6.
sezóna 1984/85 – 5.
sezóna 1985/86 – 14.
sezóna 1989/90 – 16.
V rámci Slovenska:
  III. liga: 
sezóna  1994/95 –9. 
sezóna 1995/96 – 16. 
Najväčší úspech klubu.
Semifinále Slovenského pohára v ročníku 1975/76. Na ceste k dosiahnutiu tohto úspechu bolo nutné vyradiť mužstvá zo SNL (Zemplín Vihorlat Michalovce, Chemlon Humenné), ako aj mužstvo I. ligy Jednotu Trenčín.
Willebrord Snellius

Willebrord Snellius, narodený ako Willebrord Snel van Royen, (* 13. jún 1580, Leiden, Holandsko† 30. október 1626, Leiden) bol holandský matematik a astronóm.
Životopis.
Narodil sa v Leidene v holandskej provincii Holandsko. V roku 1613 nasledoval svojho otca a stal sa profesorom matematiky na Univerzite v Leidene. V roku 1615 navrhol a uviedol do praxe novú metódu nájdenia polomeru Zeme. Bol ale aj slávnym matematikom, vytvoril novú metódu pre nájdenie ďalších číslic čísla π, prvú od antických čias. Najznámejší je ale svojím zákonom lomu svetla (všeobecnejšie elektromagnetického žiarenia) na rozhraní dvoch prostredí o rôznych indexoch lomu, ktorý je po ňom tiež pomenovaný. Jeden z mesačných kráterov taktiež nesie meno (Snellius).
Pamukkale

Pamukkale (slovensky "bavlnený hrad") je jedna z najväčších turistických atrakcií v Turecku. Svah pokrytý snehovo bielym travertínom skutočne vzhľadom pripomína kopec, alebo hrad bavlny. Rozloha bieleho "hradu" je 2 700 m na šírku a 160 m na výšku. Areál sa nachádza v juhozápadnej časti krajiny neďaleko mesta Denizli.
Miesto Pamukkale je oblasť tektonického zlomu, kde na povrch vytekajú minerálne pramene bohaté na vápnik. Z minerálnej vody stekajúcej po skale vznikajú usadeniny - travertín. Tak vznikali v priebehu mnohých tisíc rokov pôsobivé terasy, kaskády a jazierka. A neprestali vznikať doteraz, prameň je stále aktívny.
O prameň sa ľudia zaujímali už v antických dobách a zhruba 250 rokov pred Kr. tu bolo založené kúpeľné mesto Hierapolis. Pozostatky mesta sa nachádzajú priamo nad travertínovými kaskádami. Pamukkale je spolu s Hierapolisom zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Rovnaké meno ako prírodná pamiatka Pamukkale má tiež malé mesto pod "hradom". Mesto žije predovšetkým z turistického ruchu.
Podobné útvary sa nachádzajú napríklad v Maďarsku (Egerszalók) alebo v Yellowstonskom národnom parku v USA (Mammoth Hot Springs).
Turistická atrakcia.
Vstup do areálu je z mesta Pamukkale, za poplatok (august 2022 = 200 TL) sa môže ktokoľvek po travertínových terasách prejsť. Aby nedošlo k poškodeniu terás, musia návštevníci chodiť bosí.
Nad "bavlneným hradom" sú pozostatky antického mesta Hierapolis, ktoré v časoch svojho najväčšieho rozkvetu malo okolo 100 000 obyvateľov: nekropola, Domiciánova a byzantská brána, rímske divadlo, Plutónium, Apollónov chrám, monumentálna fontána, martyrion sv. Filipa a tzv. Kleopatrine kúpele, kde sa podľa legendy zasnúbila Kleopatra s Markom Antoniom. Bazén s mramorovými stĺpmi a priezračnou minerálnou vodou je lákavou turistickou atrakciou. Tomu zodpovedá aj cena - 130 TL za osobu (2022).
Hajdarábad

Hajdarábad (-slovenský normovaný a kodifikovaný názov; iné slovenské názvy: Haidarábád, Haidarábad, Hajdarábád, staršie: Haidarabad, Haiderábád; po telugsky హైదరాబాద్ - Haidarábád [haidərábád]; po hindsky हैदराबाद - Haidarábád [héd(ə)rábád, namiesto é sa môže vysloviť ää alebo əi alebo ai]; po urdsky حیدرآباد- Haidar’ábád [výslovnosť ako v hindčine]; po anglicky Hyderabad [haid(ə)rəbäd alebo haid(ə)rəbád] alebo Hyderābād) môže byť:
Touch

Touch môže byť:
OMC

OMC, alebo Otara Millionaires Club, bola novozélandská hudobná skupina. Skupina je najviac známa svojím hitom „How Bizarre“, ktorý je považovaný za jednu z najväčších úspechov v novozélandskej hudbe všetkých čias asociáciou Australasian Performing Right Association. Názov skupiny je potmehúdskym odkazom na jednu z najchudobnejších štvrtí Otara v novozélandskom hlavnom meste Auckland.
Andrej Konstantinovič Lugovoj

Andrej Konstantinovič Lugovoj (, * 19. september 1966, Baku, Sovietsky zväz) je ruský politik, podnikateľ a bývalý pracovník KGB.
KGB a privátna bezpečnostná služba.
Lugovoj vyštudoval vojenskú akadémiu v Moskve a potom pracoval v 9. správe KGB, ktorá zabezpečovala ochranu ústavných činiteľov. Päť rokov pôsobil ako nižší a potom vyšší veliteľ tzv. Kremeľského pluku. V roku 1991 bol preložený do Federálnej ochrannej služby Ruskej federácie. Tam zaisťoval bezpečnosť významných osobností, ako bol premiér Jegor Gajdar, vedúci úradu prezidenta Sergej Filatov alebo minister zahraničných vecí Andrej Kozyrev.
Po odchode v roku 1996 pracoval v privátnej bezpečnostnej agentúre. Niekoľko rokov viedol ochranku súkromnej televízie ORT, ktorú vtedy kontrolovali Boris Berezovskij a Arkadij Patarkatsišvili. V roku 2004 bol ruským súdom odsúdený k dvom mesiacom väzenia, za účasť v úteku jedného z obvinených v kauze Aeroflot, v ktorej si roku 2001 vedenie spoločnosti Aeroflot v spojení s Borisom Berezovským prisvojil 252 miliónov dolárov z účtov spoločnosti.
Obvinenia z otravy Alexandra Litvinenka.
V polovici októbra 2006 odletel do Londýna, kde sa následne niekoľkokrát spoločne s ďalším bývalým agentom KGB a dlhoročným priateľom Dmitrijom Kovtunom stretol s Alexandrom Litvinenkom, ktorý bol krátko po stretnutí hospitalizovaný v nemocnici a 23. novembra zomrel na otravu polóniom. V máji 2007 ho britská polícia obvinila z vraždy. a Británia oficiálne požiadala ruskú vládu o jeho vydanie. Ruská ústava však zakazuje ruských občanov vydať cudzím úradom.
Podľa tvrdenia Lugového pre ruský denník Kommersant začala ruská prokuratúra vlastné vyšetrovanie smrti Litvinenka, ale britské úrady údajne odmietli spolupracovať, odmietli umožniť výsluchy svedkov a nezaslali informácie o spôsobe smrti Litvinenka. Sám Lugovoj na tlačovej konferencii v Moskve akúkoľvek vinu odmietol a vyhlásil, že za smrť Litvinenka (a rady ďalších osôb zo svojho okolia) je údajne zodpovedný Boris Berezovskij.
Politická kariéra.
V septembri 2007 Vladimir Žirinovskij oznámil, že Lugovoj bude kandidovať v parlamentných voľbách za krajne pravicovú a populistickú Liberálno-demokratickú stranu Ruska. V decembri 2007 bol za túto stranu zvolený za poslanca Štátnej dumy.
V marci 2015 mu ruský prezident Putin udelil medailu "za služby vlasti".
Dmitrij Vladimirovič Kovtun

Dmitrij Vladimirovič Kovtun (; * 1965† 4. jún 2022, Moskva) bol ruský obchodník a bývalý agent sovietskej tajnej služby KGB.
Spoločne s ďalším bývalým agentom KGB Andrejom Lugovojom sa stretol s Alexandrom Litvinenkom krátko pred tým, než bol hospitalozovaný pre otravu polóniom. Sám Kovtun bol neskôr v Moskve tiež hospitalizovaný vzhľadom na kontamináciu polóniom.
Kovtun bol pôvodne vyšetrovaný v kauze ako svedok, ale v roku 2012 ho britská prokuratúra obvinila z vraždy Litvinenka, bol na neho vydaný zatykač a Rusko bolo požiadané o jeho vydanie.
Kovtun a Lugovoj sa poznajú od detstva, obaja pochádzajú z vojenských rodín a vyrastali v susedstve. Spoločne študovali tiež vojenskú akadémiu v Moskve v 80. rokoch 20. storočia a spoločne potom pracovali pre KGB. Po kolapse Sovietskeho zväzu obaja pracovali pre súkromné bezpečnostné agentúry.
Pamätník osloboditeľom

Pamätník osloboditeľom v Prešove pripomína obete vojakov Červenej armády, ktorí padli počas Druhej svetovej vojny, pri oslobodzovaní mesta od nacistických nemeckých okupantov. Odhalený bol v roku 1945. Autorom architektonického návrhu je kapitán Červenej armády A. I. Gurjanov.
Poloha.
Pamätník stojí v centre historickej časti, v južnom parku na Hlavnej ulici.
Pamätník.
Pôvodne niesol pamätník názov „Pomník vojakom Červenej armády (Sovietskej armády)“. a skutočne tam boli aj hroby 65 padlých. V súčasnosti je používaný názov „Pamätník osloboditeľom“ a pozostatky 48 padlých boli z Prešova presťahované na verejný cintorín v Košiciach. Ostatné boli prevezené na neznámy cintorín. Samotný pamätník tvorí plateau, odkiaľ sa do výšky dvíha štvorboký pylón obložený mramorovými doskami. Na vrchole pylónu je kovový držiak, v podobe hranatého kalicha, ktorý tvorí základňu pre 4 hviezdy s piatimi cípmi. Pod nimi sú pripevnené 4 kovové symboly robotníckeho hnutia: kosák a kladivo. V dolnej časti pylóna sú na jeho východnej, severnej a západnej stene upevnené kovové reliéfy, s nápisom v ruskom jazyku. Pod nimi je na každej stene pylóna upevnená jedna mramorová tabuľa s nápismi v slovenskom a ruskom jazyku. V spodnej časti základne pamätníka je po jeho obvode pripevnených 20 tabuliek s menami padlých vojakov Červenej armády. Nápisy na týchto mramorových tabuľkách potvrdzujú, že v deň oslobodenia Prešova - 19.1.1945, nepadol ani jeden z tých vojakov ČA, ktorých mená sú na tabuľkách vyryté.
Oslobodenie mesta.
Mesto Prešov bolo oslobodené 19. januára 1945 vojskami 4. ukrajinského frontu Červenej armády, ktorým velil armádny generál I. J. Petrov. Ich súčasťou bol aj 320. gardový pluk s veliteľom, podplukovníkom A. F. Fokinom, ktorý sa priamo podieľal na oslobodení mesta.
Zoznam padlých.
Menoslov vojakov Červenej armády, ktorí padli pri oslobodzovaní východného Slovenska a pôvodne boli pochovaní v meste Prešov. Neskoršie ich pozostatky uložili na verejnom cintoríne v Košiciach:
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1991

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1991 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1991. Konal sa v Havane, na Kube od 3.15. augusta 1991, za účasti 10 mužských a 8 ženských tímov. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 7. vydanie. Zápasy sa odohrali v Área deportiva Antonio Maceo. V mužskej kategórii získala svoj piaty titul po finálovej výhre nad . Vo finále ženskej kategórie zvíťazila rovnako nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1992 v Barcelone a tiež olympijskú kvalifikáciu 1992. Priamo na LOH sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo v mužskej kategórii. Nasledujúce 2 družstvá, rovnako ako 3 najlepšie družstvá žien, postúpili na olympijskú kvalifikáciu.
Národná armáda (Írsko)

Národná armáda, niekedy neoficiálne označovaná ako Armáda slobodného štátu, bola armáda Írskeho slobodného štátu (pôvodne Južného Írska) od januára 1922 až do októbra 1924. Jej úlohou v tom období bola účasť v Írskej občianskej vojne a obrana inštitúcií zriadených britsko-írskou dohodou. Prvý armádny náčelník štábu bol Michael Collins až do svojej smrti v auguste 1922.
Jej prvé armádne vystúpenie bolo 31. jaunára 1922 keď britské velenie kasární v Beggars Bush bolo odovzdané do rúk Írsku. Jej prví vojaci boli tí dobrovoľníci Írskej republikánskej armády, ktorí podporovali britsko-írsku dohodu a Dočasnú vládu Írska. Konflikt vznikol medzi Národnou armádou a proti-dohodovou IRA, ktorí nepodporovali vládu Írskeho slobodného štátu. 28. júna 1922 začala Národná armáda delostrelecké bombardovanie proti-dohodových síl IRA, ktorí obsadili budovu Four Courts v Dubline a tak sa začala Írska občianska vojna. V októbri 1924 bola armáda reorganizovaná do menšej, lepšie regulvateľnej armády a termín Národná armáda vyšiel z používania.
Póros z Kyrény

Póros alebo Próros ("Póros, Próros") bol v rokoch 360 pred Kr. a 356 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Póros z Kyrény bol na 105. a na 106. olympijských hrách korunovaný vencom za víťazstvá v behu na jedno stadion. Prvé olympijské víťazstvo Póra zaznamenal aj staroveký historik Diodóros Sicílsky, a to v súvislosti s datovaním začiatku vlády macedónskeho kráľa Filipa II.. Jeho druhé víťazstvo bolo zaznamenané cestovateľom a spisovateľom Pausaniom v súvislosti s datovaním útoku Fókov na Delfy, potom ako ich potrestala pokutou delfská amfiktyónia. Pausanias o tom uvádza: „"Fókovia sa teda zmocnili Delf v dobe, keď bol Delfách prvým mužom Hérakleides a v Aténach archón Agathokles. Stalo sa to v štvrtom roku sto piatych olympijských hier, pri ktorých zvíťazil v behu kyrénsky Próros."" Po hrách v roku 364 pred Kr., ktoré usporiadali Arkádčania, boli tieto hry opäť v réžii Éliďanov.
V Olympii sa beh na jedno stadion (192,27 metra) už od založenia hier, t. j. od roku 776 pred Kr., pokladal za hlavnú súťažnú disciplínu. Menom jej víťaza sa označovala celá olympiáda.
Dungannon

Dungannon (, šk. Rathgannon) je mesto v Severnom Írsku, v grófstve Tyrone. Je tretím najväčším mestom v grófstve (po mestách Omagh a Strabane), podľa sčítania v roku 2011 tu žije vyše 14-tisíc obyvateľov. 
Dungannon je mestom s najvyšším podielom imigrantov (najčastejšie z Poľska a Litvy) v Severnom Írsku (tvoria 11 percent obyvateľov). Ich počet sa medzi rokmi 2001 a 2011 zdesaťnásobil. Väčšina z nich sem prišla za prácou v miestnych potravinárskych závodoch. Rozloha mesta je 8,358 km². 
Kedysi bol Dungannon významným strediskom výroby ľanu. V meste sa nachádza skláreň "Tyrone Crystal Factory", ktorú je možno aj navštíviť.
Inkský systém ciest

Inkský systém ciest (kečuánsky Qhapaq Ñan) je unikátna sieť komunikácií v Andách, ktorú rozvinuli a využívali Inkovia, pričom niektoré jej úseky pochádzajú z obdobia pred vznikom Inkskej ríše (predovšetkým od kultúr Wari a Tiwanaku). Rozsah pôvodných inkských chodníkov je dnes odhadovaný v rozsahu od 23 000 km až do 30 000 km.
Názov Qhapaq nan sa vzťahuje tak na celú sieť v plnom rozsahu, ako aj v užšom poňatí na tzv. "Kráľovskú cestu" - chrbticovú cestu v dĺžke 5 200 km medzi Quitom, Cuzcom a Tucumánom. Cesty výrazne uľahčovali komunikáciu medzi jednotlivými sídelnými celkami a boli efektívnym prostriedkom politickej, sociálnej, ekonomickej a kultúrnej integrácie podrobených kultúr v rámci expanzívnej Inkskej ríše. Qhapaq nan využili aj španielski conquistadori pri dobývaní nových území v Južnej Amerike. Pavučina chodníkov sa rozkladala od územia južnej Kolumbie po údolie rieky Maule v centrálnom Čile, čo zodpovedá teritorálnemu rozsahu inkskej ríše v čase príchodu Španielov v roku 1521. Východiskovým bodom a hlavným uzlom bolo inkské hlavné mesto Cuzco. Z neho vychádzali štyri primárne cesty do štyroch hlavných oblastí (tzv. "Suyos" - Antisuyo, Chinchaysuyo, Contisuyo a Collasuyo), z ktorých sa Inkská ríše skladala. Cesty spájali púštne oblasti na pacifickom pobreží, horské regióny aj tropické pralesy Amazónie. 
Rozsiahle stavebné práce na pozemných komunikáciách odštartovali za vlády Inka Pachacúteca (vládol v rokoch 14381471), ktorý cítil nutnosť výstavby ciest, aby mohol pohotovo vysielať vládnych úradníkov, vojská a lojálne obyvateľstvo na anexiu a osídlenie dobytých území. V podpore dopravnej siete pokračovali aj jeho nástupcovia. 
Inkský systém ciest pozostával z troch základných prvkov: vydláždená cesta, mosty a sprievodné skladovacie a ubytovacie budovy. Šírka ciest sa pohybovala medzi pol metrom v hornatých oblastiach a šiestimi metrami v rovinách. Po týchto cestách sa ako poslovia pohybovali rýchli bežci, ktorí sa nazývali "chasquis". Behali podľa štafetového systému. Na každý úsek cesty boli k dispozícii dvaja odpočinutí bežci. Odovzdávali správy na staniciach, nazývaných "tambos", ktoré boli postavené vo vzdialenostiach približne 20 km. Vzdialenosť medzi Cuzcom a Quitom boli schopní prekonať za 1 týždeň. Inkovia nevyužívali ani kone, ani koleso, pretože ich vôbec nepoznali. Používali jedine lamy, alebo chodili pešo. Sú známe mosty pozostávajúce z kamenných opier a drevenej mostovky, mosty zavesené (laná z vlákien agáve), ale napr. na rieke Desaguadero existoval most z rady rákosových pontónov.
Projekt 1144 (Orlan)

Projekt 1144 Orlan (v kóde NATO: Kirov) je trieda bojových lodí sovietskeho neskôr Ruského námorníctva. Jedná sa o atómové bojové krížniky vyzbrojené riadenými strelami. Štyri existujúce lode (avšak len jedna v aktívnej službe) triedy Kirov sú v súčasnosti najväčšími a najsilnejšie ozbrojenými bojovými loďami - s výnimkou lietadlových lodí - v aktívnej službe na svete. 
250 metrov dlhý, 28000 tonový bojový krížnik, je poháňaný jadrovým reaktorom s výkonom 103 megawattov, konvertovaných turbínami na 140000 konských síl.
Vo výzbroji lodí triedy Kirov sa nachádzajú:
K obrannej výzbroji patria
Jednotky.
Ruské námorníctvo pôvodne plánovalo vrátiť obe lode Admiral Ušakov a Admiral Lazarev do služby po dlhšom období mimo prevádzky. Avšak neskôr sa ukázalo, že obe lode sú v zlom technickom stave a ich opätovné zavedenie do prevádzky by bolo z hľadiska stavu jadier reaktorov oboch lodí príliš finančne náročné a nebezpečné. V dôsledku toho budú obe lode asi čoskoro zošrotované.
Jezuitský komplex a misie v Córdobe

Jezuitský komplex a misie v Córdobe je súhrnné pomenovanie pre niekoľko stavieb a lokalít v argentínskom meste Córdoba a v okolitej rovnomennej provincii, ktoré sú spoločne zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO. 
Jezuitský komplex v Córdobe (obdĺžnikový mestský blok s rozmermi 200 x 280 m) tvorí chrám, univerzita, stredná škola, obytné budovy a študentské internáty. V minulosti bol administratívnym a náboženským centrom jezuitskej provincie Paraguaj - systému jezuitských redukcií v Argentíne a Paraguaji. 
Okrem stavieb v meste Córdoba je na zozname svetového dedičstva zapísaných aj 5 redukcií (misií) v okruhu do 80 km od mesta. Tieto komplexy zahŕňajú ako cirkevné, tak aj svetské stavby. Jezuiti tu pôsobili od začiatku 17. storočia až do roku 1767, kedy ich zo Španielska a zo španielskych kolónií vypovedal kráľ Karol III.. 
Jezuitský komplex a misie v Córdobe ilustrujú náboženský, sociálny a ekonomický rozvoj regiónu počas 150 rokov pôsobenia jezuitov.
Národný park Desembarco del Granma

Desembarco del Gramna je národný park v juhovýchodnej časti Kuby v provincii Granma. Rozkladá sa okolo mysu "Cabo Cruz" ako na pevnine, tak aj po okolitom mori. Súhrnná rozloha parku zapísaného od roku 1999 na zoznam svetového dedičstva UNESCO je 325 km². 
Nachádzajú sa tu vysoké prímorské terasy a útesy. Z biologického hľadiska ide o významnú prírodnú lokalitu len minimálne zasiahnutú ľudskou činnosťou s mnohými endemickými druhmi flóry i fauny. 
Pôvod názvu.
Slovenský preklad názvu Desembarco del Granma je "Vylodenie Granmy". Názov lokality vychádza z toho, že práve tu sa 2. decembra 1956 vylodila jachta Granma, ktorej posádku tvorilo 82 Kubáncov vedených Fidelom Castrom, Raúlom Castrom, Camilom Cienfuegosom a Che Guevarom, ktorí tým začali Kubánsku revolúciu.
El Vizcaíno

El Vizcaíno je rozľahlé chránené územie v centrálnej časti Kalifornského polostrova v mexickom štáte Baja California Sur.
V roku 1988 tu bola vyhlásená biosférická rezervácia o rozlohe viac ako 25 000 km². Svojou rozlohou patrí El Vizcaíno k najväčším chráneným územiam nielen v Mexiku, ale aj na celom americkom kontinente. Panuje tu veľmi suché podnebie (priemerný ročný zrážkový úhrn iba 80 mm), nachádzajú sa tu ekosystémy púšte, teplomilných rastlinných spoločenstiev, dubových lesov či pobrežných mangrovníkových porastov.
Svetové dedičstvo UNESCO.
V roku 1993 bola časť (370 950 ha) biosférickej rezervácie zapísaná na zoznam Svetového dedičstva UNESCO pod názvom "veľrybie útočisko El Vizcaíno". 
Jedná sa o dve lagúny na západnom pobreží polostrova - Laguna de Ojo de Liebre (227 994 ha) a Laguna San Ignacio (142 956 ha). V týchto lagúnach sú ideálne podmienky pre reprodukciu veľrybovca sivého. V zimnom období sa tu vyskytuje 300 až 400 jedincov. Okrem tejto veľryby sa tu vyskytujú aj populácie uškatca kalifornského, tuleňa obyčajného, alebo nosáča severného. Miesto je zároveň domovom niekoľkých druhov morských korytnačiek (kareta pravá, kareta obyčajná, kareta obrovská, kareta zelenavá) a veľkého množstva morských vtákov. Zároveň je využívané ako miesto prezimovania niektorými migrujúcimi vtákmi.
Paquimé

Paquimé je archeologická lokalita v mexickom štáte Chihuahua v tesnej blízkosti obce Casas Grandes. Od roku 1998 figuruje na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Ide o pozostatky prekolumbovskej kultúry v severnej časti pohoria Sierra Madre Occidental. Paquimé hralo významnú rolu pri obchode a kultúrnej interakcii medzi pueblovými kultúrami (sever Mexika a juhozápad USA) a vyspelejšími kultúrami Mezoameriky (predovšetkým oblasť okolo dnešného Ciudad de México). Najväčší rozkvet dosiahlo Paquimé počas 14. a 15. storočia. Ruiny zachované z tohto obdobia svedčia o životaschopnosti osady, ktorá sa dokonale prispôsobila tunajšej klíme i ekonomickým podmienkam vyplývajúceho z jej geografickej lokalizácie. Prevládajúcim stavebným materiálom boli nepálené tehly. Celá osada mala dobre prepracovaný systém zásobovania pitnou vodou. 
Po príchode Španielov a dobývaní Aztéckej ríše kultúra Paquimé rýchlo zanikla. Prevládajúcim stavebným materiálom boli nepálené tehly. Celá osada mala dobre prepracovaný systém zásobovania pitnou vodou.
Sierra Madre Occidental

Sierra Madre Occidental je pohorie na západe Mexika. Tiahne sa pozdĺž pobrežia Tichého oceánu v dĺžke 1 500 km z Arizony cez mexické štáty Sonora, Chihuahua, Durango, Zacatecas, Aguascalientes a Guanajuato, kde sa spája s pohorím Eje Volcánico. Rozlohou 289 000 km² zaberá šestinu mexického územia.
Najvyšším vrcholom je Cerro Mohinora v štáte Chihuahua. Údaje o jeho výške sa rôznia a pohybujú sa medzi 3 250 a .
Xochicalco

Xochicalco je archeologická lokalita nachádzajúca sa v mexickom štáte Morelos približne 70 km južne od Ciudad de México. Od roku 1999 figuruje na zozname Svetového dedičstva UNESCO. Svojho najväčšieho rozkvetu a vrcholu dosiahlo Xochicalco v neskorom klasickom období Mezoameriky (približne medzi rokmi 650900). Počas tejto doby vznikla väčšina stavieb, ktoré sa zachovali do dnešnej doby.
Po páde Teotihuacánu - najvýznamnejšieho mesta a centra kultúry v centrálnej oblasti Mexika - približne od 7. storočia súperili o prevzatie moci nad týmto území mesta Xochicalco a Cacaxtla. Ďalšie významné mestá súčasne existujúce s Xochicalco boli napr. Monte Albán, El Tajín, alebo Cholula.
Xochicalco je prehispánske mesto s najvyššou koncentráciou stavieb v celej Mezoamerike na 1 m². Miestna architektúra je spojením tradícií a štýlov typických pre celú oblasť centrálneho Mexika - chrámy vystavané na vrchoch stavieb pyramídového charakteru, uzavreté priestory v okolí nádvorí a námestí, stavby špeciálneho využitia, ako napr. kúpele či športoviská.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1995

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1995 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1995. Konal sa v Mar del Plata, v Argentíne od 12.25. marca 1995, za účasti 7 mužských a 7 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli obe družstvá Paraguaja. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 8. vydanie. Zápasy sa odohrali na štadióne s kapacitou 1 500 divákov v športovom komplexe Parque Municipal de los Deportes. V mužskej kategórii získala svoj šiesty titul domáca po finálovej výhre nad . Vo finále ženskej kategórie zvíťazila rovnako , keď vyhrala nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1996, ktoré hostila Atlanta. Priamo na LOH sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo v mužskej kategórii. V poradí ďalšie družstvo, rovnako ako 2 najlepšie družstvá žien, postúpili na olympijskú kvalifikáciu.
Kampus Universidad Nacional Autónoma de México

Kampus Universidad Nacional Autónoma de México je rozsiahly komplex budov, športových zariadení a otvorených vonkajších priestorov, ktorý sa nachádza v juhozápadnej časti Ciudad de México, v mestskej časti "Coyoacán" na ploche väčšej ako 100 ha. 
Areál vznikal medzi rokmi 19491952 v spolupráci viac než 60 architektov, inžinierov a umelcov. Výsledkom je univerzitný kampus predstavujúci jedinečný príklad modernizmu 20. storočia spájajúci prvky mestského urbanizmu, architektúry, krajinného inžinierstva a krásnych umení. Pri návrhu areálu sa autori inšpirovali miestnymi tradíciami a predovšetkým predkolumbovskou minulosťou Mexika. Kampus je jednou z najvýznamnejších ikon modernizmu v celej Latinskej Amerike. V roku 2008 bol zapísaný na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Universidad Nacional Autónoma de México (skratka "UNAM") je najväčšia mexická univerzita, podľa rôznych rebríčkov sa jedná aj o najkvalitnejšiu vysokú školu v Mexiku.
Alexandr Jevgenjevič Lebedev

Alexandr Jevgenjevič Lebedev (; * 16. december 1959, Moskva, Rusko) je ruský podnikateľ a politik považovaný za jedného z ruských oligarchov. Predseda predstavenstva holdingu Nacionaľnaja rezervnaja korporacia (NRK), bývalý poslanec ruskej štátnej Dumy. Majiteľ časopisu The Independent a britského vydania Evening Standard. Najväčší súkromný akcionár a investor časopisu Novaja Gazeta.
Životopis.
Narodil sa v Moskve. V mladosti aktívne hrával vodné pólo a bol členom sovietskej reprezentácie v tomto športe. Je absolventom Moskovského štátneho inštitútu medzinárodných vzťahov (MGIMO), kde študoval v rokoch 1977 až 1982. 
Po skončení štúdia v rokoch 1983 - 1992 pracoval ako prekladateľ na Ministerstve vnútra ZSSR, pričom postupne pracoval na viacerých sovietskych veľvyslanectvách. V roku 1984 skončil štúdium na Inštitúte KGB ZSSR a pracoval aj vo Výbore pre štátnu bezpečnosť (KGB). V rokoch 1979 — 1991 člen Komunistickej strany. V roku 1987 pracoval na sovietskom veľvyslanectve v Londýne, kde nadviazal blízke vzťahy s A. L. Kostinom. V Londýne sa začala rozvíjať jeho kariéra ekonomického atašé. Od roku 1987 zároveň pracoval pre domácu rozviedku až do roku 1992.
Po odchode zo služieb ruskej rozviedky začal podnikať. V roku 1995 jeho firma kúpila ruskú Národnú rezervnú banku (Nacionaľnyj rezervnyj bank), ktorá sa v tej dobe nachádzala v problémoch. Z banky neskôr vyrástla jedna z najväčších ruských bánk, ktorá spolu s Alfa Bankou ako jediné ruské väčšie banky prežili ruskú menovú krízu. Banke patrí 11% spoločnosti Aeroflot, 44% leteckej firmy Iliušin, časti Sberbank, Gazpromu a ďalších obchodných spoločností.
František Ždiarsky

František Ždiarsky ( * 9. január 1927, Bratislava - † 8. jún 2004 Vyšné Hágy) bol slovenský horolezec, horský vodca a člen horskej služby. 
Životopis.
Bývalý delostrelecký kapitán československej armády pracoval v meteorologickej službe na letisku Poprad - Tatry a v Slovenskom hydrometeorologickom ústave v Gánovciach. 
S aktívnym horolezectvom začal vo Vysokých Tatrách v roku 1947. V roku 1960 sa stal dobrovoľným členom horskej služby, bol prijatý do Spolku horských vodcov, zakrátko získal odznak horského vodcu I. triedy. Ako horský vodca viac ako 600 krát vystúpil na Gerlachovský štít. Je autorom mnohých nákresov horolezeckých ciest v horolezeckých publikáciách. S jeho menom sú spojené významné klasické prvovýstupy v tatranských stenách. 
Horolezecké aktivity rozvíjal aj v Alpách. Jeho spolulezcami boli významní tatranskí horolezci, napríklad Alexius Körtvélyessy, Ivan Gálfy, Ivan Urbanovič , Stanislav Samuhel, Pavol Vavro st., Jozef Alan Stolz a ďalší.
V roku 2002 bol ocenený Zlatým odznakom JAMES-u.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1999

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1999 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1999. Konal sa vo Winnipegu, v Kanade od 23. júla8. augusta 1999, za účasti 7 mužských a 7 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo žien Čile. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 9. vydanie. Zápasy sa odohrali na novovybudovanom ihrisku "Astroturf pitch" s kapacitou 2 500 miest na sedenie v Kildonan East Collegiate. V mužskej kategórii získala svoj štvrtý titul domáca po finálovej výhre nad . Vo finále ženskej kategórie zvíťazila , keď vyhrala nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 2000, ktoré hostilo Sydney. Priamo na LOH sa kvalifikovali iba víťazné družstvá v oboch kategóriách. V poradí ďalšie družstvá postúpili na olympijskú kvalifikáciu.
Zbor povereníkov Slovenskej národnej rady od 18. septembra 1945 do 16. augusta 1946

Zbor povereníkov pôsobil ako vládny orgán Slovenskej národnej rady na území Slovenska v období od 18. septembra 1945 do 16. augusta 1946. Išlo v poradí o šiesty Zbor povereníkov.
Ivan Jarina

Ivan Jarina (* 3. máj 1965, Žilina) je slovenský architekt a dizajnér. Venuje sa rezidenčnej, krajinnej a urbanistickej tvorbe. Zameriava sa na drevenú architektúru a architektúru v duchu slow designu. Vo svojej tvorbe spája moderný dizajn s tradíciou a výtvarným umením.
Životopis.
Narodený 1965 v Žiline, absolvent architektúry na SVŠT v Bratislave (1989). V architektonickom vzdelaní pokračoval v Paríži a svoju profesionálnu cestu začal vo Francúzsku v Charlesvilles-Meziéres (1992). V roku 1996 si založil vlastný ateliér: Ateliér VAN JARINA, ktorý sa špecializuje najmä na drevené stavby a nadčasový design. Zabezpečuje projekty pre všetky stupne schvaľovacích procesov, vrátane inžinierskej činnosti a autorského dozoru.
Dielo.
Od založenia vlastného ateliéru presadzuje drevo ako stavebný materiál, ktorý sa dá najlepšie uplatniť pri tvorbe trvalo udržateľnej architektúry. Zameriava sa na architektonickú tvorbu v duchu slow designu –  váži si kvalitnú prácu s domyslenými detailami viac ako rýchlo vytvorený produkt. V maximálnej miere sa snaží o začlenenie stavieb do okolitej prírody. V poslednom čase sa ateliér intenzívne venuje okrem bežných stavieb aj tvorbe verejných priestranstiev a krajinnej architektúre. Je to ďalší krok na ceste k presadeniu drevostavby z pozície alternatívy na mainstreamový trend.
Démokrates z Tenedosu

Démokrates (iné názvy: Démokratés, Damokrates, Damokratés; ) bol olympijský víťaz v zápasení v 3. storočí pred Kr.
Démokrates, syn Hagétora z Tenedosu, bol v Olympii korunovaný olivovým vencom na 144. hrách v roku 204 pred Kr. za víťazstvo v zápasení. Zápasenie ("palé") sa podobalo nášmu „"grécko-rímskemu""; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že sochu olympionika Démokrata umiestnili do posvätného okrsku olympijskej "Altidy". Autorom tohto sochárskeho diela bol Dionysikles z Milétu.
Canterburská scéna

Canterburská scéna je označením britských progresívne rockových hudobníkov pôsobiacich v období 60. a 70. rokov 20. storočia v okolí mesta Canterbury. Typická je pre nich kombinácia jazz rock fusion a všeobecných džezových prvkov s psychedelickým rockom. 
Niekedy sú u nich zrejmé aj vplyvy folku alebo blues. Jednou z prvých skupín označovaných týmto termínom bola skupina The Wilde Flowers, ktorá bola založená roku 1964. Medzi neskoršie skupiny patria napríklad Matching Mole, Soft Machine, Caravan, Gong, Hatfield and the North, alebo National Health. Za najuznávanejšie hudobné albumy žánru sú považované "In the Land of Grey and Pink" od Caravan, "Rock Bottom" od Roberta Wyatta, "Third" od Soft Machine, "You" od skupiny Gong a niektoré ďalšie.
Definícia.
Canterburská scéna je do značnej miery definovaná ako súbor hudobníkov a kapiel, ktorých vzájomné väzby sú prepletené ich členmi. Ich spoločným znakom nie je podobný hudobný štýl, ale isté čudáctvo, vplyv psychedélie, nezrozumiteľné texty, hranie v improvizáciách, ktoré sú odvodené od klasického džezu. Skutočnou podstatou zvukov z Canterbury je napätie medzi harmóniami, širokými improvizáciami a úprimná túžba písať chytľavé popové pesničky. V tom najlepšom v hudbe z Canterbury spolu znejú v zábavnom a roztomilom podaní hudobne hlúpe a hudobne vážne nápady. 
Na Canterburskej scéne nájdeme viacero variácií prístupu k hudbe. Od poprockových kompozícií prvých nahrávok Soft Machine a ešte viac v podaní kapely Caravan, po avantgardne komponované hudobné kúsky aké hrali napríklad National Health, či improvizovaný džez, ktorý neskôr produkovali Soft Machine alebo In Cahoots. Didier Malherbe zo skupiny Gong definoval scénu, že „využíva určité zmeny akordov hlavne používaním menších menších druhých akordov, niektorých harmonických kombinácií, estetickú čistotu, a spôsob improvizácie, ktorý je veľmi odlišný od toho, čo sa používa v džeze“.
Okolo existencie a definíciách Canterburskej scény sa vedú debaty. Dave Stewart zo skupiny Camel sa sťažoval na toto označenie, že on a mnoho ďalších hudobníkov identifikovaných s Canterburou scénou nikdy nemal nič spoločné s oblasťou okolo Canterbury. Bývalý člen Soft Machine, basgitarista Hugh Hopper, ktorý žil blízko Canterbury v Whitstable povedal: „Myslím, že toto označenie je žurnalistický nápad... mne to nevadí, ale ľudia ako Robert Wyatt, toto označenie nemajú radi, pretože sa narodili niekde úplne inde a sem chodili iba do školy. V čase keď štartovali ako Wilde Flowers sme ťažko mohli pracovať v Canterbury. Nebolo to dovtedy, kým neprišli Robert a Daevid do Londýna aby začali ako Soft Machine. Neboli skutočnou kapelou z Canterbury. Ale ak to pomohlo ľuďom pochopiť, či počúvať viac hudby, tak je to fajn.“
Universidad Nacional Autónoma de México

Universidad Nacional Autónoma de México (skratka UNAM) je mexická verejná univerzita, najväčšíia vysoká škola v krajine aj v Latinskej Amerike. Sídli v hlavnom meste. V rebríčkoch sa radí na 1.-5. miesto medzi najlepšími latinskoamerickými univerzitami. Bola založená roku 1551 pod názvom "Real y Pontificia Universidad de México " v roku a je teda aj najstaršou univerzitou na americkom kontinente.
Na UNAM študovalo niekoľko nositeľov Nobelovej ceny, napríklad básnik Octavio Paz. Od 2. polovice 20. storočia je tiež strediskom sociálnych hnutí.
Rozsiahly modernistický univerzitný kampus je od roku 2007 zapísaný na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
La Amistad

La Amistad je medzinárodný park v pohraničnej oblasti medzi Kostarikou a Panamou. Kostarický park bol v roku 1982 vyhlásený biosférickou rezerváciou a o rok neskôr bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO. Panamská časť vznikla v roku 1988 a v roku 1990 bola pripísaná na zoznam svetového dedičstva.
Geografické vymedzenie.
Celková rozloha parku je viac ako 400 000 ha.
Fauna a flóra.
Park sa nachádza v pohorí Cordillera de Talamanca. Väčšina parku je porastená tropickým dažďovým lesom, vo vyšších častiach sa vyskytuje hmlistý les. Jedná sa o jeden z regiónov celej Strednej Ameriky s najsúvislejšími a neporušenými lesnými porastmi. Najnižšie miesto parku je len 100 metrov nad hladinou mora. Vrcholky pohoria presahujú výšku až 3 000 metrov.
Z mačkovitých šeliem sa tu vyskytuje jaguár, puma, ocelot, jaguarundi a oncilla. Bolo tu napočítaných na 500 druhov vtákov (z toho 49 endemických) a 115 plazov a obojživelníkov.
Ďalšie územia.
Biosférická rezervácia zahŕňa okrem samostatného medzinárodného parku La Amistad aj niekoľko ďalších chránených území v Kostarike. Menovite sa jedná o:
Tinkoff-Saxo

Tinkoff-Saxo bol ruský profesionálny cyklistický tím. Majiteľom tímu bol Rus Oleg Tiňkov. Lídrom stajne bol najprv španielsky jazdec Alberto Contador ale neskôr sa ním stal slovenský jazdec Peter Sagan. Sponzormi tímu boli ruská banka Tinkoff Bank a dánska investičná banka Saxo Bank. Minulý rok (2016) majiteľ tímu ohlásil, že tím viac už nebude fungovať. 
História.
Saxo-Tinkoff &amp; Tinkoff-Saxo: 2012.
2012.
Alberto Contador sa vrátil z prestávky po zistenom dopingu a vyhral klasifikáciu na Vueltu 2012.
2013.
Počas roka Oleg Tiňkov odkúpil tím od manažéra Bjarne Riis a tím premenoval na Tinkoff-Saxo
Národný park Darién

Národný park Darién je národný park v Paname. Má rozlohu 5 790 km², rozkladá sa v rovnomennej provincii Darién pri štátnej hranici medzi Panamou a Kolumbiou, približne 330 km od mesta Ciudad de Panamá. Na Darien nadväzuje na kolumbijskej strane národný park Los Katios. 
Národný park bol vyhlásený v roku 1980 a o rok neskôr bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO. 
Patrí medzi najvýznamnejšie lokality v Strednej Amerike so zachovaným tropickým dažďovým lesom, pobrežnými močiarmi s porastmi mangrovníka; rozmanitou faunou (napr. pes pralesný, mravčiar veľký, jaguár, kapybara močiarna, tapír stredoamerický, harpya pralesná, kajman okuliarnatý, alebo krokodíl dlhohlavý).
Priemerná ročná teplota je tu 26° C, priemerný zrážkový úhrn 2 500 mm/rok. 
Na území NP žijú dva indiánske kmene - "Kuna" (približne 200 ľudí) a "Chocos" (cca 1 000 ľudí), ktorí žijú pôvodným spôsobom života bez vymožeností modernej doby.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1967

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1967 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1967. Konal sa vo Winnipegu, v Kanade od 24. júla4. augusta 1967, za účasti 8 mužských tímov. Pre pozemný hokej to bolo 1. vydanie na Panamerických hrách. Titul získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1968, ktoré hostilo Mexiko City. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1971

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1971 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1971. Konal sa v Cali, v Kolumbii od 1.12. augusta 1971, za účasti 8 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Čile a Guyany. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 2. vydanie. Titul obhájila , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1972, ktoré hostil Mníchov. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Posvätné miesta a pútnické chodníky v pohorí Kii

Posvätné miesta a pútnické chodníky v pohorí Kii (: 紀 伊 山地 の 霊 場 と 参 詣 道, "Kiisanči no reidžó to sankeimiči") sú japonské kultúrne pamiatky zapísané od roku 2004 na zozname svetového dedičstva UNESCO. Ležia na polostrove Kii v troch vzájomne susediacich prefektúrach, a to Wakajama, Nara a Mie.
Pamiatky sú sústredené do troch oblastí, "Jošino a Omina" (吉野 · 大 峰), "Kumanosanzan" (熊 野 三 山) a "Kójasan" (高 野山) a troch pútnických chodníkov tiahnucich sa polostrovom, "Kumano Sankei lopte" (熊 野 参 詣 道), "Omina okugake lopte" (大 峯 奥 駈 道) a "Kójasan COISE lopte" (高 野山 町 石 道).
Sótades

Sótades alebo Sótadés ("Sótades", iný prepis: "Sótadés") môže byť:
Sótades z Kréty

Sótades alebo Sótadés ("Sótades", iný prepis: "Sótadés") bol dvojnásobný olympijský víťaz v behu na dlhú trať v 4. stor. pred Kr.
Sótades z Kréty bol v Olympii na 99. hrách v roku 384 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na dlhú trať (dolichos). Na nasledujúcich olympijských hrách súťažil za Efez a svoje víťazstvo obhájil. Dolichos zaviedli na 15. hrách v roku 720 pred Kr.. Dĺžka tohto behu bola v rôznych časoch rôzna, ale nikdy nemala menej ako sedem stadií (stadion mal v Olympii dĺžku 192,27 metra, 600 stôp) a viac ako dvadsaťštyri stadií. (1356 a 4615 metrov).
Staroveký autor Pausanias, ktorý v druhom storočí opisoval cestu po Grécku, navštívil v Olympii i posvätný háj "Altis", kde okrem slávneho Diovho chrámu stáli aj sochy olympijských víťazov. Mnoho informácii o olympionikoch mu poskytli hlavne nápisy na podstavcoch ich sôch. Pausanias o Sótadovi uvádza: „"Sótades bol pre svoje víťazstvo v dolichu vyhlásený víťazom počas deväťdesiatej deviatej olympiády ako Kréťan, ako aj skutočne bol; pri nasledujúcej vzal peniaze od efézskej obce a priradil sa k nim. Za tento čin ho Kréťania potrestali vyhnanstvom.""
Fakulta elektrotechniky a informačných technológií Žilinskej univerzity v Žiline

Fakulta elektrotechniky a informačných technológií () je jedna zo siedmich fakúlt Žilinskej univerzity v Žiline.
História.
Vznikla 1. októbra 1953 ako jedna z fakúlt Vysokej školy železničnej v Prahe v Prahe. V roku 1960 bola spolu s celou univerzitou presťahovaná do Žiliny. V roku 1992 sa Strojnícka a elektrotechnická fakulta rozdelila na Elektrotechnickú fakultu a Strojnícku fakultu. V roku 2019 došlo k premenovaniu na Fakultu elektrotechniky a informačných technológií.
Akademická obec.
Dekanom fakulty je prof. Ing. Pavol Špánik, PhD.
Študijné odbory a programy.
3. stupeň.
"* 5 rokov externé štúdium"
Zázemie.
Fakulta elektrotechniky a informačných technológií sídli v budovách AB, BB, BC, BD, BI a BJ na univerzitnom kampuse Veľký Diel.
Katedry.
Od organizačnej štruktúry Fakulty elektrotechniky a informačných technológií patrí aj Inštitút Aurela Stodolu v Liptovskom Mikuláši.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1975

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1975 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1975. Konal sa v Mexiko City, v Mexiku od 14.25. októbra 1975, za účasti 7 mužských tímov. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 3. vydanie. Titul obhájila , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1976, ktoré hostil Montreal. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Čierne dni

Čierne dni je prvý štúdiový album handlovského rapera Supu. Na albume sa objavilo 12 skladieb a jedna dvojskladba, na ktorých sa objavili okrem Supu aj hostia ako Vec, Vladimir 518, ADiss, Slipo, Refew, Ben Cristovao, kolega zo skupiny Delik alebo menej známy spevák Andreas Imrich. O hudobné produkcie sa postarali Jozef Engerer, Vec, DJ Wich, Rara Avis, M-Phazes, Amak, Andreas Imrich, Grimaso, Creame a Jazzy.
Vznik albumu.
O Supovom sólo albume sa začalo vážne hovoriť začiatkom roku 2014 na sociálnych sieťach alebo koncertoch. Ihneď sa album dostal medzi najočakávanejšie počiny roku 2014, keďže po 10 rokoch kariéry Supa ešte nemal sólo album okrem malého EP s Benem, ktoré nebolo ani oficiálne vydané. Prvú pieseň, ktorú mohli fanúšikovia počuť bola "Planéta". Tá znela na koncertoch ešte pred oznámením albumu. V lete na festivale Hip-Hop žije v Bratislave oficiálne Supa ohlásil svoj sólo album a predstavil pieseň "Krekáč" presne tak, ako to spravil rok predtým Delik. Neskôr Supa prostredníctvom Facebooku volal fanúšikov do prievidzskej kaviarne Top Cafe na natáčanie One Take videa na unplugged verziu skladby "Labuť", ktorá sa 7. novembra stala prvou oficiálne vydanou skladbou z albumu "Biele noci, Čierne dni", ktorý sa ešte stihol premenovať a zostal len ako "Čierne dni". Album vyšiel približne rok po albume Sloboda od kolegu Delika, takže si pravdepodobne interpreti vydávanie albumov v poradí Delik, Supa, Skupina naplánovali už dávno, keďže na rok 2015 už oznámili ďalšie skupinové CD.
Single a videoklipy.
V novembri 2014 vyšlo prvé unplugged video na pieseň na akustickú verziu piesne "Labuť", ktoré sa natáčalo v Prievidzi v kaviarni Top Caffe. Prvý oficiálny vizuál dostala skladba "Spit mode", ktorá bola odpremierovaná taktiež v Prievidzi na oficiálnom krste albumu v klube 333. O kameru a strih sa postarali chalani z Peo Production, ako to bolo napríklad pri Delikovom "outre". Videoklip sa natáčal v bratislavskom ateliéri Bavlna. Supa si do pozadia prizval svojich priateľov ako aj niektorých hudobníkov, ako napríklad Tono S a DJ Metys z labelu Gramo Rokkaz, Vec, Cigo z H16 a ďalší. Druhý videoklip vyšiel 15. marca na prvú skladbu "Čierne dni". Tentoraz sa výroba viac financovala a taktiež aj promovala. Supa si na výrobu videoklipu zavolal "Mystika produkt", ktorí pracovali na videoklipoch pre mená ako Boy Wonder, Zverina alebo na dokumente pre Kontrafakt. Klip sa pravdepodobne opäť natáčal v bratislavskom ateliéri "Cvernovka". Supa v rozhovoroch oznámil, že sa bude pracovať na ďalších videoklipoch.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 1979

Pozemný hokej na Panamerických hrách 1979 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 1979. Konal sa v San Juane, v Portoriku od 5.14. júla 1979, za účasti rekordných 10 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli 3 družstvá: Barbados, Kuba a domáce Portoriko. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967, a toto bolo jeho 4. vydanie. Svoj štvrtý titul získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Letné olympijské hry 1980, ktoré hostila Moskva. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo. 
Konečné poradie.
Pozn: Kvôli neskoršiemu bojkotu LOH 1980 sa namiesto Argentíny predstavila na hrách Kuba.
OSPAR

OSPAR alebo Konvencia pre ochranu morského životného prostredia v severovýchodnom Atlantiku (The Convention for the Protection of the Marine Environment of the North-East Atlantic) je medzinárodný právny nástroj regulujúci medzinárodnú spoluprácu v oblasti ochrany životného prostredia severovýchodného Atlantiku.
Vznikla kombináciou a aktualizáciou tzv. Oslo konvencie z roku 1972, ktorá sa týkala vyhadzovanie odpadu ma morské dno, a Parížskej konvencie z roku 1974, ktorá sa týkala znečisťovanie morských ekosystémov zdrojmi na pevnine.
Konvencia bola otvorená v roku 1992 na spoločnom stretnutí ministrov signatárskych krajín oboch starších konvencií. Postupne ju signovali a ratifikovali Belgicko, Dánsko, Fínsko, Francúzsko, Nemecko, Island, Írsko, Holandsko, Nórsko, Portugalsko, Španielsko, Švédsko, Spojené kráľovstvo, Luxembursko, Švajčiarsko a Európske spoločenstvo (dnešná Európska únia). OSPAR konvencia nadobudla účinnosť 25. marca 1998 a nahradila obe staršie.
OSPAR a chemická bezpečnosť.
V roku 1995 štáty OSPAR uzavreli politickú dohodu ukončiť vypúšťanie nebezpečných chemických látok do mora počas jednej generácie, tj. do roku 2020 a v roku 1998 bolo ukončenie emisií nebezpečných chemikálií formulované ako strategický cieľ OSPAR. Najnebezpečnejšie látky potom boli v roku 2002 zaradené na akúsi "čiernu listinu" prioritných chemikálií, ktoré si vyžadujú akciu zo strany krajín OSPAR. Ide napríklad o olovo, ortuť, kadmium, brómované spomaľovače horenia, polychlórované bifenyly, dioxíny, endosulfán alebo niektoré ftaláty (DEHP, DBP),
How Bizarre

„How Bizarre“ je skladba, ktorú nahrala novozélandská skupina OMC. Bola vydaná v decembri 1995, ako hlavný singel z ich debutového albumu "How Bizarre". Skladba dosiahla 1. miesta vo viac ako šiestich krajinách.
Pozície v rebríčkoch.
Skladba „How Bizzare“ obsadila 1. miesta v rebríčkoch krajín ako Nový Zéland, Austrália, Rakúsko, Kanada a Írsko. Takisto obsadila 1. miesto v rebríčku hranosti Južnej Afriky a 2. miesto v rebríčku Billboard Top 100.
Tacht-e Bháʼí

Takht-i-Bahia bol budhistický kláštorný komplex, ktorého počiatky siahajú do 1. storočia pred Kr. V súčasnej dobe z kláštora ostali len archeologické pozostatky, ktoré tvoria jednu z hlavných pamiatok Pakistanu. 
Od roku 1980 je zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Síhrí Bahlól

Síhrí Bahlól je archeologická lokalita v Pakistane neďaleko Péšávaru. Je jednou z hlavných archeologických oblastí celého Pakistanu. 
Spolu s budhistickými pamiatkami z oblastí Tacht-e Bháʼí bola táto lokalita zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Jules Michelet

Jules Michelet (* 21. august 1798, Paríž, Francúzsko† 9. február 1874, Hyères) bol francúzsky historik, profesor a archivár.
Životopis.
Narodil sa v Paríži do rodiny s hugenotskou tradíciou. Rodičia ho poslali študovať na univerzitu "Collège or Lycée Charlemagne". Záverečnú skúšku urobil v roku 1821, a čoskoro bol menovaný profesorom histórie na vysokej škole Rollin. Od roku 1830 sa stal riaditeľom štátnych archívov. Počas svojho života napísal mnoho významných historických a esejistických diel. 
Zomrel 9. februára roku 1874 v Hyères. Pochovaný je na parížskom cintoríne Père Lachaise.
Silvestre de Sacy

Antoine Isaac, barón Silvestre de Sacy (* 21. september 1758, Paríž, Francúzsko† 21. február 1838, Paríž) bol francúzsky filológ, prekladateľ a polyglot.
Je považovaný za zakladateľa modernej arabistiky, ktorý mal zásadný vplyv na rozvoj orientalistiky.
Ferenikos

Ferenikos ("Ferenikos") môže byť: