burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kazuhide Uekusa

Kazuhide Uekusa (, * 18. december 1960 Edogawa, Tokio), je japonský ekonóm, ekonomický analytik, bývalý vedúci ekonóm spoločnosti Nomura Research Institute a predseda Three-Nations Research Institute.
Kariéra.
V roku 1979 nastúpil na univerzitu v Tokiu a vyštudoval ekonómiu. Po jej absolvovaní v marci 1983 nastúpil Uekusa nasledujúci mesiac do Výskumného ústavu Nomura. V júli 1985 získal postavenie vedeckého pracovníka v Ústave fiškálnej a monetárnej politiky na Ministerstve financií. V júni 1991 sa stal odborným asistentom ústavu pre výskum hospodárstva na univerzite v Kjóte, v októbri 1993 čestným členom Hooverovho inštitútu pri Stanfordovej univerzite. 
Senior ekonómom spoločnosti Nomura Research Institute sa stal v apríli 2002. Od apríla 2003 je profesorom na postgraduálnej škole v Waseda University. Potom založil Three-Nations Research Institute, a 1. apríla 2005 sa stal predsedom spoločnosti. V apríli 2006 vrátil k akademickej kariére ako hosťujúci profesor na Univerzite Nagoya.
Simon Kuznets

Simon Smith Kuznets (* 30. apríl 1901 Pinsk, bývalé Ruské impérium – † 8. júl 1985 Cambridge, Massachusetts, USA) bol ukrajinsko-americký ekonóm, ktorý získal v roku 1971 Nobelovu cenu za ekonómiu „za empiricky podloženú interpretáciu ekonomického rastu, vedúcu k novému a hlbšiemu pochopeniu ekonomických a spoločenských štruktúr a procesov rozvoja".
Životopis.
V roku 1922 sa rozhodol odísť za svojim otcom, ktorý opustil územie Ukrajiny pred 1.svetovou vojnou, do USA. Vysokoškolské štúdium, ktoré začal na univerzite v Charkove, tak dokončil v roku 1926 na Columbijskej univerzite, kde získal titul Ph.D. Po ukončení štúdia strávil rok a pol ako člen vedeckej spoločnosti. V rokoch 1927-1960 pôsobil ako zamestnanec Národného úradu pre ekonomický výskum, kde pracoval na národnom dôchodku a tvorbe kapitálu v USA. Jeho ostatné, prevažne výskumne orientované aktivity boli: námestník Úradu pre plánovanie a štatistiku, riaditeľ výskumu, vedúci Falk projektu pre ekonomický výskum v Izraeli.
Vo svojej vedeckej práci sa v období 1946-1968 zameral predovšetkým na porovnávaciu kvantitatívnu analýzu hospodárskeho rastu krajín. Ako profesor ekonómie a štatistiky vyučoval na Univerzite v Pensylvánii, ako profesor politickej ekonómie na Univerzite Johna Hopkinsa. Vyučoval ekonómiu na Harvarde. V roku 1971 získal Nobelovu cenu za ekonómiu.
Bol ženatý s Edith (Handler), s ktorou mal syna Paula Kuznetsa a dcéru Judith.
Kolobeh (album)

Kolobeh je tretí štúdiový album slovenskej skupiny Komajota. Album v roku 2010 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Instituto Pedro Nunes

Instituto Pedro Nunes (IPN) je nezisková súkromná organizácia pre inovácie a transfer technológií a vedecké centrum so sídlom v Coimbra v Portugalsku. Je pomenovaná po portugalskom matematikovi a profesorovi zo 16. storočia Pedrovi Nunesovi, ktorý žil v meste Coimbra a pracoval pre miestnu univerzitu.
Oblasti pôsobenia.
Instituto Pedro Nunes je autonómne vedecké centrum pre transfer technológií medzi miestnou univerzitou Universidade de Coimbra a podnikateľským sektorom. Venuje sa výskumu a technickému rozvoju v spolupráci s podnikmi, odbornému vzdelávaniu, propagácii a podpore. Má vlastnú technologickú infraštruktúru a šesť laboratórií. Ďalej sa venuje predovšetkým multidisciplinárnym projektom, ktoré sú realizované v rámci úzkej spolupráce. Tieto projekty sú rôzne partnerstvá, združenia alebo riešenia spoločných služieb pre zákazníkov, ktorí potrebujú moderné inovatívne technologické riešenia.
William Vickrey

William Vickrey (* 21. jún 1914 Victoria, Britská Kolumbia, Kanada † 11. október 1996 Harrison, New York, USA) bol americký ekonóm kanadského pôvodu, a nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu.
Životopis.
Narodil sa v Britskej Kolumbii. Základnú a strednú školu navštevoval v Európe a v Spojených štátoch, štúdium ukončil s maturitou v Phillips Andover Academy v roku 1931. Po získaní B.S. v matematike v Yale University v roku 1935 pokračoval ďalej a ukončil doktorské štúdium v roku 1948. Potom pracoval pre Národnú radu pre plánovanie zdrojov vo Washingtone. Kolumbijská univerzita mu udelila PhD. titul v ekonómii v roku 1948. 
V roku 1946 začal jeho učiteľskú dráhu na Kolumbijskej univerzite ako odborný asistent v ekonómii. V roku 1958 sa stal profesorom a bol menovaný ako McVickar profesor politickej ekonómie v roku 1971. Bol predseda katedry ekonómie 19641967. 
Bol členom misie z roku 1950 Shoup, ktorá vyvinula komplexný program na úpravu daňového systému Japonska. Prednášal a slúžil ako poradca v Spojených štátoch amerických a v Organizácii spojených národov.
Bol zvolený do Národnej akadémie vied a v roku 1992 slúžil ako prezident americkej ekonomickej asociácie. Bol členom ekonometrickej spoločnosti a získal čestný titul z University of Chicago v roku 1979. Bol členom mnohých odborných a občianskych organizácií a aktívny zástanca organizácií, ktoré presadzovali svetový mier. 
Veľa z jeho prác je zozbieraných v „Verejná ekonomika“ Cambridge University Press, ktorá tiež obsahuje kompletnú bibliografiu, zoznam ôsmich kníh, 139 článkov, 27 recenzií a 61 nepublikovaných článkov a poznámok.
Vickrey si zobral v roku 1951 za manželku Cecile Thompson. Spolu žili v Hastings-on-Hudson v New Yorku. Zomrel v októbri 1996 na zlyhanie srdca. Tri dni po jeho smrti získal Nobelovu cenu za ekonómiu.
Ronald Coase

Ronald Harry Coase (* 29. december 1910, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 2. september 2013, Chicago, Illinois, USA) bol britský ekonóm, emeritný profesor University of Chicago a držiteľ Nobelovej ceny. Zaslúžil sa o objav a objasnenie významu transakčných nákladov a vlastníckych práv pre inštitucionálnu štruktúru a fungovanie hospodárstva.
Životopis.
Narodil sa vo Willesdene, predmestí Londýna. Jeho otec bol telegrafista na pošte a matka tiež pracovala na pošte až do svadby. Ako dieťa trpel slabosťou v nohách, kvôli čomu musel nosiť špeciálnu ortopedickú pomôcku a navštevovať špeciálnu školu. 
Absolvoval London School of Economics (1932) a následne získal doktorát v roku 1951. Do USA emigroval ešte v tom istom roku a začal pôsobiť na univerzite v Buffalo. V roku 1958 prešiel na University of Virginia. Nakoniec sa usadil v Chicagu (1964), kde popri práci na univerzite bol aj redaktorom známeho časopisu "Journal of Law and Economics". V roku 1991 dostal Nobelovu cenu.
Prínos.
Známym sa stal najmä článkom "Povaha firmy" (1937), ktorý predstavuje koncepty transakčných cien na vysvetlenie podstaty a obmedzení firiem a "Problém sociálnych cien" (1960), v ktorom prehlasuje, že správne stanovené majetkové práva môžu vyriešiť problémy externalít. Coase je tiež často označovaný ako "otec" reformy v politike prideľovania elektromagnetického spektra. Toto označenie je založené na jeho článku s názvom "Federálne komunikačné komisie" (1959), kde kritizuje licencovanie spektra, čo označuje vlastnícke práva ako účinnejšiu metódu prideľovania spektra užívateľom. Navyše, Coaseove transakčné ceny sú príjazdovou cestou k priamemu vplyvu v moderných organizovaných ekonomikách, ktoré boli oprášené Oliverom E. Williamsonom.
Približujúc sa ku svojim 100-tým narodeninám pracoval na knihe, ktorá poukazuje na rast ekonomík v Číne a Vietname.
Je autorom známeho výroku "Pokiaľ údaje dostatočne dlho mučíte, priznajú sa."
Avepark

Avepark - Park vedy a techniky (port. "Avepark - Parque de Ciência e Tecnologia", SA) je vedecký park, ktorý sa nachádza v blízkosti dediny Caldas das Taipas, vo farnosti Boat v Guimarães v Portugalsku, cca 8 km od centra mesta.
História.
Správcovská spoločnosť Avepark - Park vedy a techniky, SA bola založená v máji 2004 z iniciatívy Asociácie C&amp;T Port (PortusPark). Budova jeho centrálneho jadra začala plne fungovať v máji 2007. Avepark sa zaoberá výskumom a komerčným využitím biotechnológií, leteckým, energetickým, farmaceutickým a chemickým priemyslom, nanotechnológiami a automatizáciou.
Vědeckotechnický park Univerzity Palackého v Olomouci

Vědeckotechnický park Univerzity Palackého je vedeckotechnický park v Olomouci v Česku. Bol založený v roku 2000 pod názvom "Centrum pre inováciu a transfer technológií UP". Jeho účelom je využiť výskumný potenciál univerzity vo firmách, a zaistiť prenos technológií medzi univerzitou a komerčnou sférou.
Charakteristika.
Podnikateľský inkubátor pomáha začínajúcim firmám. Vznikol s podporou štrukturálnych fondov Európskej únie, Krajského úradu Olomouckého kraja a štatutárneho mesta Olomouc, prevádzku parku spolufinancuje Univerzita Palackého.
Prvé priestory parku boli vytvorené samotnou univerzitou za finančnej pomoci vlády Českej republiky prostredníctvom grantovej podpory Ministerstva priemyslu a obchodu ČR a Ministerstva pre miestny rozvoj ČR, a prostriedkov pilotného projektu programu PHARE. Park bol následne rozšírený o Podnikateľský inkubátor. Tento projekt bol financovaný z prostriedkov Phare za finančnej účasti mesta Olomouc a Univerzity Palackého. Dokončenie vnútorných priestorov a prevádzka bola financovaná z prostriedkov Operačného programu Priemysel a inovácie a spolufinancovaný Krajským úradom Olomouckého kraja a Univerzitou Palackého v Olomouci.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka ,
Etna Valley

Etna Valley je technologický park, ktorý sa nachádza pri meste Catania. Prezýva sa "Európskym Silicon Valley".
Poloha.
Etna Valley sa rozprestiera pri meste Catania na východnom pobreží Sicílie v Taliansku.
História.
Vznik priemyselného parku sa datuje od konca 90-tich rokov, keď sa tu usadili niektoré veľké nadnárodné spoločnosti v oblasti elektroniky a polovodičov. Základ parku sa datuje do roku 1997, kedy sa starosta Catanie Enzo Bianco rozhodol podporiť iniciatívu taliansko-francúzskej nadnárodnej spoločnosti ST Microelectronics, vyrábajúcej moderné mikroprocesory. V spolupráci s Univerzity of Catania a CNR sa rozhodli uskutočniť výskum s použitím mladých absolventov univerzity. Okolo týchto spoločností neskôr vyrástlo viac ako tisíc malých firiem, ktoré vyrábajú polotovary. Park zamestnáva okolo 5 000 mladých ľudí spomedzi absolventov a vysokoškolákov.
V roku 2000 postihla Etna Valley globálna ekonomická kríza, čo malo za následok zníženie výkonnosti a počtu zamestnancov.
Súčasnosť.
V poslednom období (2013) prejavili záujem investovať v parku aj firmy z odvetví biotechnológie, napr. švajčiarska firma Berna Biotech. Investori v Catanii sa spoliehajú na silnú spoluprácu medzi priemyslom, akademickou obcou a vládou. Univerzita v Catanii v posledných rokoch začala s výskumným programom na podporu priemyslu s ohľadom na nové požiadavky trhu. Mladí ľudia v tejto súvislosti majú možnosť robiť výskum u spoločností a nadnárodných agentúr, ako je CNR a ENEA. Viaceré prosperujúce firmy sa rozhodli pokračovať v investíciách do svojho podnikania. Napr. farmaceutická spoločnosť Wyeth Lederle, či firma Yomo, ktorá chce vytvoriť zariadenie pre lyofilizáciu potravinárskych výrobkov.
Podniky.
Historický základ Etna Valley tvoria spoločnosti Cities On Line, Free commerce a Telecor. Spoločnosť Cities On Line je priekopníkom elektronického obchodu v Taliansku. Spoločnosť Telecor v zavedení prvého talianskeho televízneho vysielania a internetových služieb. 
K ďalším významným podnikom pôsobiacich v parku patria:
BioCity Nottingham

BioCity Nottingham je vedecký park v Nottinghame v regióne East Midlands v Anglicku. BioCity Nottingham je jedným z najväčších európskych biotechnologických inkubátorov. V súčasnosti (2013) je domovom pre takmer 70 firiem a viac ako 525 zamestnancov.
História.
Vedecký park BioCity vznikol vďaka spoločnosti BASF, ktorá v roku 2002 darovala kancelárske priestory, laboratória a vybavenie univerzite Nottingham Trent University. Park BioCity bol založený v septembri 2003 v spolupráci University of Nottingham, Nottingham Trent University (NTU) a rozvojovej agentúry East Midlands (East Midlands Development Agency, ktorá sa nachádza v blízkosti BioCity).
V marci 2004 bola dokončená prvá fáza, ktorá poskytla 3 345 m² priestorov, nasledovala druhá fáza s 2 230 m² v marci 2006. Rozvojová agentúra East Midlands ukončila financovanie v októbri 2008 po dokončení tretej fázy s 4 181 m².
Externé odkazy.
Oficiálna stránka BioCity
University of Warwick Science Park

University of Warwick Science Park (UWSP) je vedecký park nachádzajúci sa blízko univerzity University of Warwick v meste Warwick v Spojenom kráľovstve.
Charakteristika.
Bol založený v roku 1984 ako spoločný podnik Univerzity of Warwick, mestskej rady vo Warwickshire a rady West Midlands Enterprise. V súčasnosti (2013) v ňom pôsobí ca 130 technologických spoločností, ktoré zamestnávajú 1860 ľudí.
Franco Modigliani

Franco Modigliani (* 18. jún 1918, Rím, Taliansko – † 25. september 2003, Cambridge, Massachusetts, USA), bol americký ekonóm talianskeho pôvodu.
Narodil sa ako syn detského lekára Enrica Modiglianiho a dobrovoľnej sociálnej pracovníčky Oľgy Flaschelovej. V roku 1985 získal Nobelovu cenu za dve teórie:
Začiatkom roku 1950 Modigliani sa snažil zlepšiť Keynesovu spotrebnú funkciu. Týkala sa výdavkov na spotrebu z príjmov; tu predstavil svoj model spotreby - hypotézu životného cyklu. Základnou myšlienkou je zdravý rozum, ktorý nie je o nič menej výkonný. Väčšina ľudí vyhlasovala, že chcú dosiahnuť relatívne stabilnú úroveň spotreby. Ak ich príjem je nízky v tomto roku, ale budúci rok očakávajú vyššiu úroveň, nechcú žiť ako chudáci v tomto roku. Modigliani argumentoval, že ľudia utrácajú viac ako je výška ich príjmu. Mladí ľudia si môžu požičať (pretože to budú splácať v nasledovných rokoch), ale starí ľudia požičané nemusia splatiť, pretože už majú vysoký vek (môžu stratiť prácu alebo zomrieť).
V tejto teórii spolu s Mertonom Millerom ukázal, že za určitých predpokladov je hodnota firmy nezávislá od pomeru dlhu k vlastnému kapitálu.
Karl Heun

Karl Heun (* 3. apríl 1859, Wiesbaden, Nemecko - † 10. január 1929, Karlsruhe) bol nemecký matematik. Je známy predovšetkým vďaka tzv. Heunovým funkciám a vďaka Heunovej metóde numerického riešenia obyčajných diferenciálnych rovníc.
Totem

Totem je pôvodom indiánske algonkinské slovo, ktoré znamená príbuzenstvo, dávneho predka, ochranného ducha a tiež jeho viditeľné symbolické zobrazenie - "totemový kôľ". V dnešnej dobe sa vyskytuje u indiánov v Severnej Amerike a u domorodých kmeňov v Austrálii a v Afrike, je však takmer isté, že bol bežným javom aj v iných oblastiach sveta vrátane Európy. Totemy sú aj v Zimbabwe a podobné stĺpy "tu-teng" sú aj v strednej Číne v čínskej provincii S’-čchuan.
Totem je symbolom jednoty a totožnosti kmeňovej skupiny. Najčastejšie to býva živočích alebo rastlina, no sú opísané aj totemy „hmly“, či „skaly“. Pre lov totemového zvieraťa platia u niektorých kmeňov rôzne obmedzenia, často sa totemový živočích pokladá za spoločného prapredka skupiny. Totemová skupina je niekde zároveň skupinou exogamnou: svadby medzi príslušníkmi toho istého totemu sú prísne zakázané.
V spoločnostiach, ktoré totemy používajú, sa často vyskytujú aj šamani.
Huculská republika

Huculská republika () bol štátny útvar, ktorý sa rozprestieral na území dnešnej Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine. Existoval len krátko v prvej polovici roka 1919 a nebol uznaný žiadnym iným štátom. Hlavné mesto bolo zriadené v Jasini.
História.
Štátny útvar bol vyhlásený na bývalom uhorskom území obývanom Rusínmi. Začiatkom roka 1919 ešte neboli definitívne určené hranice budúcich nástupníckych štátov po Rakúsko-Uhorsku a išlo v poradí už o druhý pokus vytvoriť samostatný štát na tomto území. Prvý pokus o vytvorenie Západoukrajinskej ľudovej republiky z roku 1918 zlyhal. Za predsedu vlády Huculskej republiky bol zvolený generál Štefan Kločurak, ktorý taktiež velil ozbrojenej zložke, v ktorej bolo organizovaných asi tisíc vojakov. 
Proti vytvoreniu tohto útvaru bola časť rusínskej inteligencie, ktorá sa snažila o zachovanie integrity Uhorska, respektíve pripojenie Podkarpatskej Rusi ku Ukrajinskej SSR. Zo Sovietskeho zväzu však plynula obava z boľševizmu, pretože a bývalá Západoukrajinská ľudová republika bola po obsadení Červenou armádou transformovaná do Ukrajinskej SSR a pripojená k ZSSR. Maďarsky orientovaní Rusíni navyše stratili oporu v Maďarsku po komunistickom prevrate a vytvorení Maďarskej republiky rád.
Huculská republika zanikla po obsadení rumunskou armádou v júni 1919 a na základe Saintgermainskej zmluvy bolo jej územie pripojené k Česko-Slovensku. Južná hranica bola stanovená až Trianonskou mierovou zmluvou z roku 1920 a ďalšími bilaterálnymi dohodami medzi ČSR a Rumunskom o odstúpení mesta Marmarošská Sihoť (dnes "Sighetu Marmaţiei") Rumunsku.
Mižhiria

Mižhiria (, Волове Поле – "Volove Pole"; ; ), v minulosti Volové, je sídlo mestského typu ležiace v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine. V roku 2022 tu podľa odhadov žilo 9 432 obyvateľov.
Polohopis.
Mižhiria leží v horskom údolí pri sútoku riečky Volovce s Rikou. Do júla 2020 bolo správnym centrom bývalého Mižhirského rajónu, ktorý bol potom začlenený do Chustského rajónu.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Mižhirii pochádza z roku 1415. V minulosti patrila Rakúsko-Uhorsku, od jeho rozpadu v roku 1918 až do roku 1938 bola súčasťou Česko-Slovenska pod názvom "Volové", ako najmenšie okresné mesto vtedajšej Podkarpatskej Rusi. V roku 1945 bolo Volové i s celou Podkarpatskou Rusou pripojené k Ukrajinskej SSR.
V roku 1953 bolo k mestu pripojených niekoľko okolitých dedín a podľa jednej z nich bol názov celku zmenený na Mežgorje/Mižhirju, tiež z dôvodu lepšieho odlíšenia od neďalekého mestečka Volovec.
Parque Tecnológico de Andalucía

Parque Tecnológico de Andalucía je vedecký park, ktorý bol oficiálne otvorený 9. decembra 1992 s cieľom vytvoriť v meste obchodný komplex. V čase otvorenia zastrešoval 8 spoločností so 130 zamestnancami. Je centrálou Asociácie vedeckých parkov v Španielsku, ale aj ústredím Medzinárodnej asociácie vedeckých parkov.
Poloha.
Parque Tecnológico de Andalucía sa rozprestiera na ploche 168 hektárov a nachádza sa v historickom regióne Andalúzie. Leží 13 kilometrov od centra mesta Malaga v Španielsku a 6 km od medzinárodného letiska Malaga-Costa del Sol.
Meteorologická stanica

Meteorologická stanica (skratka MS; hovorovo meteostanica) je zariadenie na stanovené meteorologické pozorovanie a meranie meteorologických prvkov podľa dohodnutých medzinárodných alebo vnútroštátnych postupov.
Vybavenie konkrétnej stanice sa líši podľa jej účelu. Medzi obvykle používané meteorologické prístroje patrí ortuťový alebo liehový teplomer, ortuťový barometer (obe zvyčajne uložené v meteorologickej búdke), anemometer, vlasový vlhkomer, zrážkomer, heliograf a pod. V súčasnosti sa v závislosti od požiadaviek regiónu a zmien v klíme montujú senzory na meranie UV žiarenia, slnečnej intenzity a radiácie, oblačnej intenzity, viditeľnosti (kvôli hmle, smogu, inverzii), chemické a dymové detektory, seizmické a iné. 
Meteorologická stanica musí byť umiestnená vo vhodnom prostredí a mnoho parametrov sa sníma elektronicky. Moderné prístroje umožňujú okamžité odosielanie nameraných dát do centrály, namiesto nutnosti odčítania nameraných dát fyzickou prítomnosťou meteorológa.
Okrem meteorologických staníc používaných meteorológmi sa meteorologickou stanicou nazýva i zariadenie merajúce rôzne meteorologické javy, určené pre širokú verejnosť. Zariadenie má zvyčajne vonkajší senzor na meranie teploty a vlhkosti vzduchu, drahšie zariadenia obsahujú aj zrážkomer a anemometer.
Typológia.
Stanice môžeme rozdeliť na dva základné druhy:
Členenie podľa účelu (československé delenie z roku 1982):
Sieť staníc na Slovensku.
Slovenský hydrometeorologický ústav (SHMÚ) evidoval k 1. januáru 2008 98 meteorologických staníc. Profesionálnych meteorologických staníc je 20, z toho 6 sa nachádza na letiskách v Bratislave, Košiciach, Poprade, Sliači, Žiline a Piešťanoch a zvyšných 14 v lokalitách Bratislava-Koliba, Nitra-Janíkovce, Hurbanovo, Prievidza, Dudince, Lučenec-Boľkovce, Liesek, Telgárt, Chopok, Štrbské Pleso, Lomnický štít, Stropkov-Tisinec, Kamenica nad Cirochou a Trebišov-Milhostov. V posledných rokoch sa rozširuje najmä sieť automatických meteorologických staníc, ktorých počet v roku 2015 bol 93 a rovnomerne pokrývali celé územie Slovenska. SHMÚ disponoval 3884 pozorovacími objektmi štátnej hydrologickej a meteorologickej siete. Centrálnym pracoviskom pre predpoveď počasia je pracovisko SHMÚ na bratislavskej Kolibe.
Špeciálne poslanie má sieť meteorologických radarov SHMÚ, ktoré sa nachádzajú na Malom Javorníku, Špaňom laze, Kojšovskej a Kubínskej holi.
Rotácia (geometria)

Rotácia alebo otočenie je:
Rotácia vo dvojrozmernej Euklidovskej rovine okolo začiatku súradnicovej sústavy o uhol formula_1 je daná vzťahmi
Čiarkované súradnice formula_4 sú súradnice otočeného bodu, ktorý mal pred otočením súradnice formula_5.
Podobne rotácia v trojrozmernom Euklidovskom priestore o uhol formula_1 okolo osi formula_7 je daná vzťahom
Rotácia okolo bodu, ktorý nemusí byť začiatok súradnicovej sústavy je potom:
formula_13 a formula_14 sú súradnice stredu otáčania
Zošit

Zošit môže byť:
Zošit (zápisník)

Zošit alebo písanka je zväzok zošitých listov papiera spevnených obálkou, najčastejšie používaný v škole alebo súkromí na ručné zapisovanie poznámok a úloh.
Stránky zošitu sa môžu líšiť formátom ako aj predtlačenou predlohou, napríklad linajkami alebo štvorcovou sieťou, ktorá má pomáhať pri zapisovaní textu alebo kreslení. Existujú aj zošity s čistým papierom, určené napr. na rysovanie v geometrii. Najpoužívanejší formát zošitov je A5 a A4. Obálka zošitov používaných v škole je zvyčajne z papiera pevnejšieho ako vnútorné strany.
Jiří Růžek (fotograf)

Jiří Růžek (* 29. august 1967, Litoměřice) je český fotograf, venujúci sa prevažne tvorbe umeleckého aktu.
Životopis.
Pochádza z rodiny bez hlbšieho umeleckého zázemia. Do svojich siedmich rokov žil v Litoměřiciach, potom sa jeho rodina presťahovala do neďalekej obce Libochovany, kde žil až do svojich 22 rokov (1989), ako nastúpil základnú povinnú službu v armáde. Tam tiež prežil Nežnú revolúciu. V rokoch 1981-1985 študoval odbor Programovanie a výpočtová technika na Gymnáziu Josefa Jungmanna v Litoměřiciach. Počas štúdia i neskôr hral na basgitare a spieval v mnohých rôznych hudobných skupinách, zameraných na rock, folk, jazz a podobne. Väčšinu jeho hudobného pôsobenia ale pokrývalo hranie po baroch, tanečných zábavách a plesoch. S aktívnym hraním skončil posledný deň roka 2005. V období 1983-1988 študoval odbor Tvorba textu a scenáre na Ľudovom konzervatóriu Praha (dnes Konzervatórium Jaroslava Ježka), medzi jeho vyučujúci patrili Jiří Suchý, Pavel Kopta, Marek Stašek, Dr Ivan Vyskočil, Josef Brukner, Dr Otakar Roubínek, Zdeněk Borovec, Drahoš Čadek a ďalšie.
V roku 1995, vo veku 28 rokov, nasnímal sériu fotografií na CD rockovej skupiny Please Don't Care. V rovnakej dobe požiadal kamarátku Martinu Cyrkvovou, ktorá mala skúsenosti s modelingom, aby mu stála modelom, na ktorom by sa začal učiť fotografovať ženy.
V roku 2004 sa presťahoval do Prahy. Žije s architektkou a fotografkou Ing. arch Ľudmilou Foblovou. 
Dielo.
Najčastejšie býva uvádzaný ako autor čiernobielych aktov, sám sa opisuje ako autor nahých alebo polonahých portrétov. Približne od roku 2006 sú jeho fotografie publikované v českých i zahraničných tlačených alebo internetových médiách a jeho fotografie sú súčasťou súkromných zbierok v rôznych krajinách sveta. V rokoch 2004 - 2005 spolupracoval na niekoľkých sériách bodypaintingu s chorvátskou výtvarníčkou Teou Hatadi. Venuje sa tiež tvorbe anaglyfov. Prvá spoločná výstava bola v roku 2006 v 1. Holešovickej kaviarni v Prahe, prvá samostatná o rok neskôr tamže. V júli 2009 získal za fotografiu s názvom České stredohorie (pripomína miesto, kde sa narodil) hlavnú cenu v súťaži o najlepší akt Akty X, organizované časopisom Reflex. 
Je členom Syndikátu fotografov Českej republiky, Zväzu českých fotografov a Českej federácie fotografických umenia.
Malé Berezné

Malé Berezné alebo Malý Berezný (, , , ) je obec na Ukrajine v západnej časti Zakarpatskej oblasti vo Veľkobereznianskom rajóne neďaleko slovenských hraníc. Leží na rieke Uh asi 3 kilometre južne od Veľkého Berezného. Žije tu 1597 obyvateľov.
História.
Prvá písomná zmienka o Malom Bereznom pochádza z roku 1427. Od roku 1894 tadiaľ vedie železnica Užhorod–Užok-Ľvov. V rokoch 1919 až 1939 bola obec súčasťou Česko-Slovenska, so Slovenskom ho v súčasnosti spája neďaleký cestný hraničný priechod Malé Berezné-Ubľa.
Intermediárna hornina

Intermediárna hornina je vyvretá hornina, ktorej chemické zloženie odpovedá rozhraniu medzi kyslými (felzickými) a bázickými horninami. Tavenina (magma) odpovedajúceho zloženia je obyčajne označovaná ako "andezitická". Obsahujú 52 až 65 % SiO2. Kremeň ako taký tvorí menej ako 20 % jej minerálov, významné sú tiež živce, hlavne plagioklasy s obsahom anortitovej zložky 10-50 % alebo alkalické živce. Medzi typické intermediárne horniny patrí sopečná hornina andezit, a jej hlbinný ekvivalent diorit. Medzi ďalšie intermediárne horniny patria trachyt a syenit. V diagrame QAPF sú intermediárne horniny zobrazované spolu s bázickými v pravom rohu diagramu pri vrchole P, pretože obsahujú hlavne palgioklasy. V TAS diagrame k nim možno priradiť viacero typov hornín v stĺpci medzi 52 - 65 % SiO2.
Intermediárne horniny vznikajú hlavne v oblastiach vulkanických ostrovných oblúkov. Ich pôvod v tomto prostredí sa dovodzuje od parciálneho tavenia kôry a plášťa nad subdukčnými zónami, kde unikajúce fluidá z ponárajúcej sa platne natavujú svoje nadložie. Takéto magmy sa označujú ako vápenato-alkalické. K vzniku intermediárnych hornín však nedochádza iba vo vulkanických oblúkoch ale aj v iných geotektonických prostrediach mimo okrajov kontinentov, napríklad v stredooceánskych chrbtoch alebo v riftových oblastiach. Usudzuje sa preto, že menšie množstvá magmy intermediárneho zloženia môžu vznikať aj miešaním magmy bazaltového a granitického zloženia; frakčnou kryštalizáciou z minerálov bohatých na železo alebo komplexnými reakciami medzi kryštalizujúcou fázou a koexistujúcou taveninou.
Aéropole Science Park

Aéropole Science Park je belgický podnikateľský inkubátor a vedecký park, nachádzajúci sa v najväčšom meste Valónskeho regiónu a treťom najväčšom meste Belgicka v meste Charleroi. V blízkosti parku sa nachádza letisko Charleroi Brusel-Juh, múzeum výtvarného umenia Musée des beaux-arts Charleroi a múzeum politika a humanistu Julesa Destréeho.
Charakteristika.
V parku sa nachádzajú dva výskumné ústavy:
MC Erik &amp; Barbara

MC Erik &amp; Barbara je názov dvojčlennej hudobnej skupiny, ktorá pôsobila v druhej polovici deväťdesiatych rokov a produkovala skladby v štýle eurodance a pop.
História.
Skupina bola založená v marci roku 1995, keď už nevystupovali so skupinou Maduar. Skupinu tvorili skladateľ a spevák Erik Aresta a speváčka Barbara Haščáková. V tom istom roku Erik a Barbara podpísali s firmou PolyGram zmluvu na vydanie troch albumov do roku 1997 a vydali prvý spoločný singel „I'm Free“, za ktorým nasledoval singel „U Can't Stop“ a album s rovnakým názvom, ktoré sa stalo bestsellerom v celej Európe.
V marci roku 1996 MC Erik &amp; Barbara vydávajú singel „Save the Jungle“, sprevádzaný videoklipom, situovaným do sci-fi prostredia, v auguste zaznamenávajú veľký úspech s reedíciou albumu "U Can't Stop" v Nemecku, Belgicku, Fínsku a Švajčiarsku. V tom istom roku usporiadajú rozsiahle turné po Európe.
V roku 1997 Erik s Barbarou zaznamenávajú ohromný úspech v Japonsku a nahrávajú videoklipy pre singly „U Can't Stop“, „Summer Nights '95“, „Keď príde láska“, „Save the Jungle“, „Anjel II“, „It's Your Day“, „Dancing Queen“, „Never Gonna“ a „Sen“.
Kvôli nezhodám sa hudobné duo v decembri 1998 rozpadlo. Spolupráca Erika a Barbary upadla a každý sa začal venovať svojim sólovým projektom.
V roku 2010 vydali Erik a Barbara nové CD s názvom "2010", v spoločnosti TRUSTIA, obsahujúce štrnásť songov – sedem novo nahraných najväčších hitov, päť nových skladieb a dva remixy.
Diskografia.
Albumy.
U Can't Stop 96' version (1996).
Bonus tracks
Hlboké (Zakarpatská oblasť)

Hlboké (, ) je dedina v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Užhorodskom rajóne. Žije tu 577 obyvateľov.
Poloha.
Obec leží približne 10 kilometrov juhovýchodne od Užhorodu neďaleko mesta Seredné.
Dejiny.
Za Rakúsko-uhorskej monarchie bola obec súčasťou Užskej župy, v rokoch 1918–1938 zas patrila do teritória Česko-Slovenskej republiky. V roku 1945 bolo Hlboké aj s celou Zakarpatskou Ukrajinou pripojené k Ukrajinskej SSR.
Turie Remety

Turie Remety (, ) je dedina v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Perečínskom rajóne. Žije v nej 3 340 obyvateľov.
Poloha.
Obec leží približne 10 km východne od Perečínu neďaleko slovenskej štátnej hranice.
Dejiny.
Za Rakúsko-Uhorska bola obec súčasťou Užskej župy, v rokoch 19181938 zas patrila do teritória ČSR. V roku 1945 boli Turie Remety aj s celou Zakarpatskou Ukrajinou pripojené k Ukrajinskej SSR.
Podľa štatistiky z roku 1910 v Turích Remetách žilo 2 041 obyvateľov, z toho bolo 1 237 Rusínov, 446 Maďarov a 334 Slovákov.
Nemecká Mokrá

Nemecká Mokrá (, ) je dedina v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Ťačivskom rajóne. Žije tu 540 obyvateľov.
Poloha.
Obec leží v horskej oblasti Východných Karpát, 65 kilometrov severne od Ťačiva, neďaleko obce Usť-Čorna.
História.
Za rakúsko-uhorskej monarchie bola obec súčasťou Marmarošskej župy v Uhorsku, v rokoch 1918–1938 zas patrila do Česko-Slovenskej republiky. V roku 1945 bola "Nemecká Mokrá" aj s celou Zakarpatskou Ukrajinou pripojená k Ukrajinskej SSR a premenovaná na "Komsomoľsk".
Štatistika z roku 1910 vykazovala v Nemeckej Mokrej prevažnú väčšinu nemeckého obyvateľstva. Žilo tu spolu 730 obyvateľov, z toho bolo 28 Rusínov, 47 Maďarov a až 654 Nemcov.
Komsomoľsk

Komsomoľsk môže byť:
Solotvyno

Solotvyno, v minulosti Slatinské Doly (, , , ) je sídlisko mestského typu v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Ťačivskom rajóne. Žije tu 8 956 obyvateľov, prevažne Rumuni, Maďaři a Ukrajinci.
Obcou prechádza cesta spájajúca Mukačevo, Rachov a Ivano-Frankivsk; rovnakým smerom vedie i železnica, avšak Solotvyno je konečnou stanicou osobných vlakov z Baťova, pretože nasledujúci úsek prechádza rumunským územím. V januári 2007 bol za účasti prezidentov Viktora Juščenka a Traiana Băsescu po mnohých rokoch otvorený hraničný most cez Tisu, ktorý zjednodušil prístup do miestneho odľahlého regiónu. 
Poloha.
Obec leží na brehu rieky Tisa na rumunskej štátnej hranici. Na opačnej strane rieky leží mesto Marmarošská Sihoť.
Od viedenskej arbitráže v novembri 1938 až do marca 1939 bolo v Slatiských Doloch funkčné letisko odkiaľ štartovali lietadlá na trase Slatinské Doly, Spišská Nová Ves, Bratislava, Praha.
Dejiny.
Prvýkrát sa Solotvyno spomína okolo roku 1360 (pôvodnú obec vypálili Mongoli v roku 1241). V roku 1910 malo mesto 2 330 obyvateľov, z ktorých väčšinu tvorili Maďari. Súčasná populácia je 8 391 (odhad z roku 2022). Za Rakúsko-uhorskej monarchie bola obec súčasťou Marmarošskej župy. V roku 1920 sa mesto stalo súčasťou novovzniknutého Československa, v roku 1939 ho získalo Maďarsko. Mnohí z veľkej židovskej populácie zomreli počas holokaustu. Po druhej svetovej vojne sa Solotvyno stalo súčasťou Ukrajinskej SSR v Sovietskom zväze. 
Mesto je konečnou zastávkou ukrajinského úseku železnice, ktorá vedie z Ľvova do Podkarpatske Rusi. V obci sa nachádza múzeum soľných baníkov.
Soľné bane a slané jazerá.
Obec je známa predovšetkým svojimi rozľahlými soľnými baňami a jazerami. Voda odčerpávaná z hlbokých soľných baní sa zhromažďuje v povrchových jazerách s nasýtenou slanou vodou, okolo ktorých je vybudovaná rekreačná zóna s lunaparkom, reštauráciami a diskotékou. Miestne sanatórium funguje od roku 1968.
Buštín

Buštín alebo tiež Buština, Buštino (, , , , ) je sídlisko mestského typu v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Ťačivskom rajóne. V roku 2022 malo približne 8444 obyvateľov.
Poloha.
Obec leží na brehu rieky Tisa neďaleko rumunskej štátnej hranice a 10 kilometrov severozápadne od mesta Ťačiv.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Buštíne pochádza z roku 1336. Za Rakúsko-uhorskej monarchie bol Buštín súčasťou Marmarošskej župy, v rokoch 1918–1938 zas patril do teritória Česko-Slovenskej republiky. Za prvej republiky tu bol obecný notariát, žandárska stanica a poštový úrad. V roku 1944 bol s celou Podkarpatskou Rusou pripojený k Ukrajinskej SSR.
Štatistika z roku 1910 vykazovala v Buštíne prevažnú väčšinu rusínskeho obyvateľstva z celkového počtu 2056.
V roku 1930 žilo v osade 1 042 židovských obyvateľov. V roku 1957 mu bol priznaný štatút sídliska mestského typu.
Guido Fubini

Guido Fubini (* 19. január 1879, Benátky, Taliansko – † 6. jún 1943, New York, USA) bol taliansky matematik. Zaoberal sa predovšetkým rôznymi oblasťami matematickej analýzy, najmä diferenciálnymi rovnicami, funkcionálnou analýzou, komplexnou analýzou, či variačným počtom, ale aj inými oblasťami matematiky, napríklad teóriou grúp, diferenciálnou geometriou, či projektívnou geometriou. Po vypuknutí prvej svetovej vojny sa preorientoval na aplikovanú matematiku, pričom jeho výsledky v tejto oblasti našli využitie pri štúdiu elektrických obvodov, či akustiky.
Je známy predovšetkým vďaka tzv. Fubiniho vete, ktorá hovorí o výpočte viacrozmerných integrálov pomocou viacerých výpočtov jednoduchých integrálov a vďaka Fubiniho-Studyho metrike na projektívnych Hilbertových priestoroch.
Božie muky na Odborárskom námestí

Božie muky na Odborárskom námestí sú božie muky na dnešnom Odborárskom námestí v Bratislave.
Ide o malú sakrálnu stavbu postavenú v bližšie neznámom čase. V stredoveku bolo tunajšie miesto voľným predmestským územím, na ktorom sa od polovice 17. storočia usporadúvali výročné trhy s dobytkom. 
Pravdepodobne z tohto obdobia pochádza dnešná stavba božích múk, vysoká osem metrov a stojaca na štvorcovom pôdoryse s rozmermi 1,25 x 1,25 metra. Ako nie je známy čas, kedy božie muky postavili, tak sú neznáme bližšie okolnosti jej vzniku. Pravdepodobne ide o niektorú z vežičiek z niekdajšieho Kostola klarisiek, resp. o sekundárne využitie zvyšku vežičky z roku 1469, ktorá stála pred mestskými hradbami a ktorú v dôsledku tureckého ohrozenia museli obyvatelia mesta zbúrať. Zachránenú a zachovalú časť zrekonštruovali a postavili na tomto mieste.
Vcelku nenápadná, no zaujímavá stavba, postavená navyše na dnes veľmi frekventovanom mieste, je historickou architektonickou pamiatkou zreteľne kontrastujúcou s okolitou modernou zástavbou. Na západnej strane vežičky sa vo výške nachádza malý výklenok so soškou Panny Márie ("Mater Dolorosa", t. j. "Matka trúchliaca") držiacej krížik v pravej ruke. V roku 1999 bola celá pamiatka dôsledne zrekonštruovaná.
Ostrý vrch (535,4 m n. m.)

Ostrý vrch () je vrch v Strážovských vrchoch. 
Poloha.
Leží juhozápadne od mesta Dubnica nad Váhom.
Nathan Jacobson

Nathan Jacobson (* 5. október 1910, Varšava, Poľsko – † 5. december 1999, Hamden, Connecticut, USA) bol americký matematik. Je známy predovšetkým vďaka práci v oblasti algebry a ako autor viacerých známych odborných kníh.
Zemiakové lupienky

Zemiakové lupienky alebo hovorovo čipsy sú potravina vyrábaná z na jemno narezaných zemiakov, ktoré sú upečené dochrumkava na oleji. Obyčajne sa podávajú solené ale výnimkou nie sú ani pikantné (paprikové), slaninové, smotanové, či iné príchute.
Za miesto pôvodu je považované Saratoga Springs v americkom štáte New York. Prvé priemyselne produkované zemiakové lupienky sa objavili v USA začiatkom 20. storočia. Pôvodne boli balené v papieri alebo plechovkách. Dnes sú pre dlhšiu trvácnosť produktu balené v plastových vreckách s dusíkovou atmosférou.
Zdravie.
Zemiakové lupienky sú považované za nezdravé kvôli vysokému obsahu tukov. Ich častá konzumácia môže mať podiel na zvýšení hladiny cholesterolu.
The Spider’s Lullabye

The Spider's Lullabye je šiesty radový album dánskej heavy metalovej skupiny King Diamond. Rovnako ako debut "Fatal Portrait", ani tento album nie je úplne konceptuálny.
Album bol napísaný ešte krátko po vydaní albumu "The Eye", avšak nebol nahratý až do roku 1995 (jednou z príčin bolo aj obnovenie Mercyful Fate). S výnimkou Kinga a Andyho hrá na albume úplne nová zostava.
Príbeh.
Prvé skladby sú úplne nezávislé a každá hovorí samostatný príbeh. Väčší koncept tvoria posledné 4 skladby. Hovoria príbeh o mužovi menom Harry, ktorý trpí arachnofóbou. Rozhodne sa nájsť doktora, ktorý ho môže vyliečiť. Cez inzerát v novinách sa skontaktuje s doktorom Eastmannom. V skladbe "Room 17" sa ukáže, čo je Eastmann zač. Harryho liečba je v skutočnosti uhryznutie pavúkom. Keď sa na to Harry sťažuje, Eastmann ho nevníma. Harryho nájdu o niečo neskôr mŕtveho (zomrel na infarkt zo strachu), je z neho len kosť a koža. Pavúci si začnú robiť pavučiny v jeho očných jamkách.
Zoznam skladieb.
Autorom všetkých textov je King Diamond, hudbu zložil King Diamond, okrem uvedených.
The Beginning

The Beginning je šiesty štúdiový album americkej hip-hopovej skupiny The Black Eyed Peas. Album bol vydaný 26. novembra 2010 cez vydavateľstvo Universal Music Group. Hlavný singel „The Time (Dirty Bit)“ bol vydaný dňa 9. novembra 2010. Druhý singel „Just Can’t Get Enough“ bol vydaný dňa 18. februára 2011. Tretí singel „Don’t Stop the Party“ bol vydaný dňa 10. mája 2011. Album dosiahol 6. miesto v rebríčku Billboard 200 a v prvom týždni sa predalo v USA 119,000 kópií.
Vznik albumu.
6. júna 2010 skupina potvrdila že robia na novom albume v interview pre "The Big Issue". Album bol popísaný ako pokračovanie albumu "The E.N.D.". will.i.am oznámil o novom albume, ktorý "symbolizuje rast, nové začiatky, a začína úplne nový pohľad," bude niesť názov The Beginning a bude vydaný 30. novembra 2010. Album bol oficiálne oznámený v tlačovej správe 26. októbra 2010.
Vedecký park

Vedecký park alebo vedeckotechnický park je oblasť s komplexom budov venovaná vedeckému výskumu na obchodnej úrovni a podnikateľská infraštruktúra prispievajúca k rastu ekonomickej úrovne regiónu prostredníctvom podpory rozvoja a rastu firiem so zaujímavým nápadom a zameraním. Existuje mnoho približných synoným pre termín "vedecký park", napríklad výskumný park, technologický park, Technopolis alebo biomedicínsky park. Vhodný termín závisí od typu vedy a výskumu, do ktorého sú zapojené subjekty parku. Parky bývajú prepojené alebo prevádzkované s vedeckými inštitúciami vyššieho vzdelávania (vysoké školy a univerzity). Dochádza k rýchlemu prenosu informácií z výskumných pracovísk do firmy.
Donatien Alphonse François de Sade

Donatien Alphonse François, markíz de Sade (* 2. jún 1740, Paríž, Francúzsko – † 2. december 1814, Charenton-le-Pont) bol francúzsky šľachtic, autor radu erotických a sčasti filozofických kníh. Z jeho mena bol odvodený pojem sadizmus. Bol predchodcom Baudelaira, Lautréamonta, surrealistov a ďalších prozaikov, ktorí hľadali inšpiráciu v psychopatológii.
Životopis.
Mladosť a vzdelanie.
De Sade sa narodil 2. júna 1740 na Hôtel de Condé v Paríži Jean Baptiste François Josephovi, kniežaťu de Sade a Marie Eléonore de Maillé de Carman, vzdialenej sesternici a dvornej dáme princeznej z Condé. Bol jediným preživším dieťaťom jeho rodičov. O jeho vzdelanie sa postaral jeho strýko, opát de Sade. V detstve prišiel o otca, ktorý opustil rodinu a tak sa de Sadova matka rozhodla vstúpiť do kláštora. Vychovali ho slúžky, ktoré neboli najdôslednejšie, a kvôli nim mu prešli mnohé vrtochy. Tak sa z neho stalo rebelujúce a rozmaznané dieťa. 
Pochádzal zo starého, juhofrancúzskeho šľachtického rodu. Bol promovaný v hodnosti druhého poručíka Kráľovskej pešej gardy. Zúčastnil sa sedemročnej vojny, ale hneď po jej skončení z vojenských služieb odišiel. Počas svojho života často väznený, vystriedal cely vo väzeniach na zámku vo Vincennes, v Bastile (odtiaľ bol transportovaný do blázinca dňa 2. júla 1789, dvanásť dní pred jej dobytím vzbúrenými Parížanmi) a napokon v blázinci v obci Charenton. Väčšina jeho diel vznikla vo väzení. V čase jeho neprítomnosti bol vo Francúzsku odsúdený na trest smrti. Zomrel v blázinci v Charentone.
Lawrence Klein

Lawrence Robert Klein (* 14. september 1920, Omaha, Nebraska, USA – † 20. október 2013, Gladwyne, Pensylvánia) bol americký ekonóm a nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu.
Životopis.
Narodil v Omahe, v štáte Nebraska, rovnako ako jeho starší brat a mladšia sestra. Navštevoval verejnú školu v Omahe, kde získal základy z matematiky, angličtiny, cudzích jazykov a histórie. 
Skúsenosti z dospievania počas Veľkej hospodárskej krízy mali hlboký vplyv na jeho intelektuálnu a profesionálnu kariéru. Vysokoškolský život mu dal základ pre pochopenie tejto skúsenosti a rozvíjať tak určité analytické zručnosti pre riešenie dôležitých ekonomických aspektov tejto éry. Ďalšie dva kroky v jeho vzdelávaní a kariérneho rozvoja však boli zásadné. Študoval na MIT pod významným ekonómom Paulom Samuelsonom. Po dokončení jeho diplomovej práce bolo ďalším dôležitým krokom pripojenie sa k ekonomickému tímu na Univerzite Cowles Commission v Chicagu. V Chicagu sa pohyboval medzi osobnosťami ako: Trygve Haavelmo, Tjalling Koopmans, Theodore Anderson, Leonid Hurwicz, Herman Rubin, Kenneth Arrow, Don Patinkin, Herman Chernoff, Herbert Simon a ostatnými. Na univerzite sa zoznámil a vzal si Soniu Adelsonovú, jeho druhú manželku. Leto roku 1947 strávil v Ottawe, kde sa zúčastnil stavať prvý z radov ekonometrických modelov pre kanadskú vládu. Keď sa vrátil do USA na jeseň 1948, pridal sa k personálu Národného úradu pre ekonomický výskum na pozvanie Arthura Burnsa na post doktorský grant.
V roku 1980 získal Nobelovú cenu za konštrukciu ekonomických kojunkturálnych modelov a ich použitie pri analýzach hospodárskej politiky.
Meißen

Meißen ([majsn], hornolužicky "Mišno", ) je mesto v nemeckej spolkovej krajine Sasko, rozkladajúce sa na rieke Labe, severozápadne od Drážďan. Je centrom krajinského okresu "Meißen", ktorý spadá pod správny okres "Drážďany". 
V stredoveku bol metropolou Meißenského markgrófstva. Mesto je preslávené svetoznámym meißenským porcelánom.
Meißen sa preslávil aj vďaka králičiemu plemenu "meißenského baran"a, ktoré bolo v oblasti Meißenu vyšľachtené.
Gymnázium Jána Papánka

Gymnázium Jána Papánka je štvorročné, päťročné a osemročné gymnázium v Bratislave zamerané na cudzie jazyky. Pomenované je podľa Jána Papánka, slovenského diplomata a právnika. Gymnázium Jána Papánka je pridruženou školou UNESCO.
Trofim Denisovič Lysenko

Trofim Denisovič Lysenko (, * 29. september 1898, Karlivka, Rusko – † 20. november 1976, Moskva, ZSSR) bol sovietsky agronóm považovaný za významného predstaviteľa tzv. mičurinovej agronómie, popredný biológ počas Stalinovej éry. Známy sa stal kvôli zavádzaniu nevedeckých metód v biológii a poľnohospodárstve.
Odmietal mendelovskú genetiku, ktorú sa pokúšal nahradiť teóriami hybridizácie ruského šľachtiteľa I.V. Mičurina. Napriek tomu, že bol Lysenko bezpartajný, podarilo sa mu vďaka dobrým kontaktom s politickými špičkami presadzovať svoje teórie ako jediné správne a viesť štvavú kampaň proti svojim oponentom z radov biológov. Jeho snahy o zvýšenie produkcie poľnohospodárskych výnosov si vyslúžili pozornosť a podporu Stalina, najmä po hladomoroch v 30. rokoch a poklese produktivity sovietskeho poľnohospodárstva, ktorá nasledovala po násilnej kolektivizácii.
V roku 1940 sa stal riaditeľom Ústavu genetiky Sovietskej akadémie vied, čím dosiahol vrchol svojej moci. Presadzoval anti-mendelovské doktríny a výrazne tým ovplyvnil sovietsky vzdelávací systém. V roku 1948 znamenal nesúhlas s Lysenkovou teóriou prostredím získanej dedičnosti politické prenasledovanie, stratu miesta vo vedeckom pracovisku alebo dokonca väzenie. Viacerí vedeckí oponenti Lysenka zahynuli vo väzeniach NKVD. Lysenkove práce boli v Sovietskom zväze oficiálne odsúdené v roku 1964 a v roku 1965 bol odvolaný z funkcie riaditeľa Ústavu genetiky. Napriek následnému návratu k mendelovskej genetike a klasickej vede krajina v tomto odvetví vedy stratila krok s vývojom vo svete.
Lysenko ako agronóm propagoval viacero postupov, ako jarovizáciu, letnú výsadbu zemiakov. Väčšina jeho metodík bola kritizovaná vedcami ako boli P.N. Konstantinov, A.A. Ľubiščev, P.I. Lisicyn a ďalší. Okrem kritiky jeho poľnohospodárskej metodiky, väčšina vedeckej obce odsudzovala aj jeho odmietanie medzinárodnej vedy a poľnohospodárskej praxe. Niektoré metodiky ako napr. boj s ochoreniami cukrovej repy, ktoré už dávno pred Lysenkom zaviedol maďarský entomológ Jablonovsky, boli považované za zastarané. Presadzoval nevedeckú teóriu štadiálneho vývoja rastlín. Podporoval tiež teóriu O.B. Lepešinskej o vzniku buniek z bezštruktúrnej živej hmoty, neskôr preukázateľne považovanú za pavedu.
Majstrovstvá sveta vo futbale 2018

Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 boli dvadsiate prvé majstrovstvá sveta vo futbale. Konali sa od 14. júna do 15. júla 2018 v Rusku, po tom čo vyhrala hlasovanie na usporiadateľskú krajinu v decembri 2010. Boli to prvé Majstrovstvá sveta v Európe od roku 2006 v Nemecku; všetky okrem jedného štadiónu boli na európskej časti Ruska, na západ od pohoria Ural, aby bolo cestovanie zvládnuteľné. Majstrami sveta sa na rok 2018 stali futbalisti reprezentujúci Francúzsko, ktorí vo finále porazili Chorvátsko 4:2. 
Základné skupiny.
Skupina A 
Skupina B
Skupina C
Skupina D
Skupina E
Skupina F
Skupina G
Skupina H
Majstrovstvá sveta vo futbale 2022

Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 (arabsky: 2022 كأس العالم لكرة القدم, "Ka's'ālam al-li-kura al-qadam 2022") boli 22. majstrovstvá sveta, ktoré sa konajú raz za štyri roky. Bol to medzinárodný futbalový turnaj mužských národných tímov, ktoré sú členmi federácie FIFA. Konali sa v Katare od 20. novembra do 18. decembra 2022 a boli to vôbec prvé majstrovstvá sveta v arabskom svete a prvé v krajine s moslimskou väčšinou. Po turnaji v Južnej Kórei a Japonsku v roku 2002 ide o druhé majstrovstvá sveta, ktoré sa konajú čisto v Ázii. Turnaj je navyše posledným, do ktorého sa zapojilo 32 tímov, s nárastom na 48 tímov naplánovaných na ročník 2026 v USA, Mexiku a Kanade. Úradujúcim šampiónom majstrovstiev sveta je Francúzsko.
Kvôli katarským letným horúčavám sa tieto majstrovstvá sveta konali od konca novembra do polovice decembra, čo z nich robí prvý ročník, ktorý sa nekoná v máji, júni alebo júli. Hrali sa v skrátenom časovom rámci, trvali 28 dní.
Boli vznesené obvinenia z korupcie, týkajúce sa toho, ako Katar získal právo organizovať toto podujatie. Interné vyšetrovanie a správa FIFA zbavili Katar akýchkoľvek obvinení, hlavný vyšetrovateľ Michael J. Garcia však správu FIFA o jeho vyšetrovaní označil za „vecne neúplnú a chybnú“. Dňa 27. mája 2015 začali švajčiarski federálni prokurátori vyšetrovanie korupcie a prania špinavých peňazí spojené s udeľovaním majstrovstiev sveta 2018 a 2022. 
Katar okrem toho čelí silnej kritike kvôli zaobchádzaniu so zahraničnými pracovníkmi, zapojenými do prípravy na majstrovstvá sveta. Amnesty International sa odvoláva na „nútené práce“ a uvádza, že stovky alebo tisíce migrujúcich pracovníkov zomreli v dôsledku porušenia ľudských práv, neopatrných a nehumánnych pracovných podmienkach, napriek tomu, že v roku 2014 boli vypracované normy, týkajúce sa dobrých životných podmienok pracovníkov.
Hlasovanie o dejisku.
O usporiadanie majstrovstiev sa uchádzalo 5 krajín -- Austrália, Japonsko, Katar, Kórejská republika a Spojené štáty americké. Pred voľbami svoje kandidatúry stiahlo Mexiko a Indonézania. 2. decembra 2010 hlasovalo dvadsaťdva členov výkonného výboru FIFA v Zürichu o usporiadateľovi. Po štyroch kolách vyhral Katar so 14 hlasmi nad USA, ktoré získali len 8 hlasov.
Víťazstvo Kataru bolo jedným z najväčších prekvapení pri voľbách dejiska futbalových šampionátov. Neskôr sa preukázalo, že niektorí členovia výkonného výboru FIFA boli podplácaní Katarom.
Účastníci finálového turnaja.
Usporiadateľ:
Európa:
Severná a Stredná Amerika a Karibik:
Južná Amerika:
Afrika:
Ázia:
Medzikonfederačné play-off:
Štadióny.
Tohtoročné majstrovstvá sa konajú na ôsmich štadiónoch, čo je najmenej od Majstrovstiev sveta 1978 v Argentíne.
Play - off.
Pavúk.
"Legenda pavúka"
"PR - Zápas skončil po penaltovom rozstrele"
Konečné poradie.
""
""
""
""
Ventil

Ventil môže byť: