Sün-c’ (kniha)

Sün-c’ (, ) je čínske konfuciánske filozofické dielo, ktorého autorstvo je pripisované Sün-c’ovi (žil asi 310230 pr. Kr.) (obdobie bojujúcich štátov).
Vznik a usporiadanie.
Informácie o knihe "Sün-c’" sa nachádzajú v životopise Sün-c’a, ktorý je súčasťou diela "Zápisky historika" (kap. 74) čínskeho historika S’-ma Čchiena: „Potom čo napísal a usporiadal niekoľko desiatok tisíc slov, zomrel.“ Toto dobre zodpovedá súčasnému stavu textu, ktorý má približne 75 000 znakov.
Predtým, ako bol text usporiadaný do 32 kapitol, vyskytoval sa v dielach chanských kompilátorov po častiach: konkrétne šlo o kapitoly 1.3., 5.6., 8.10., 12.13., 15.17., 19.20. a 27.32.
Keď chanský učenec Liou Siang začal s prípravou vydania "Sün-c’", v cisárskej knižnici našiel 322 rukopisov. Z nich 290 vylúčil ako duplikáty a pripravil text, ktorý pozostával z 32 kapitol. Ten (kvôli chanskému tabu, ktoré súviselo s osobným menom cisára) pomenoval "Sun čching-c’" (pchin-jin: Sunqingzi). Usporiadanie bolo odlišné od dnešného. Tchangský učenec Jang Liang v roku 818 preusporiadal text diela. Kapitoly, ktoré považoval za dielo Sün-c’ových žiakov, zaradil na koniec diela (kap. 28.32.). Takto dostalo formu podľa Konfuciovho diela "Rozhovory a výroky": začína s kapitolou o štúdiu a končí kapitolou o Jaovi. Toto usporiadanie je od čias dynastie Sung štandardné.
Pomenovania kapitol pochádzajú s najväčšou pravdepodobnosťou od Liou Sianga. Pôvodných úsekov, ktoré mali vlastný nadpis muselo byť viac ako 32, pretože aj vo vnútri dnešných kapitol sa nájdu dvojslovné výrazy, ktoré slúžili ako nadpis. Niektoré z mien ako „Povzbudenie do štúdia“ či „O obohatení krajiny“ sú vcelku bežné názvy.
Autenticita.
„Aj keď nemožno s istotou tvrdiť, že je celý pozostavší a takto kriticky [Liou Siangom] preverený text dielo Sün Čchingovým, ide o dielo, ktoré pôsobí veľmi autenticky, dielo so vzácnou jednotou myšlienkovou i slohovou.“ Podobne aj "Encyclopedia of Chinese Philosophy": „hoci autorstvo mnohých sekcií je diskutabilné, väčšina kapitol dáva pozoruhodne premyslenú a racionálne odôvodnenú výpoveď o kľúčových aspektoch konfuciánskej etiky a politickej vízie o správne usporiadanej spoločnosti“. Marina Čarnogurská pokladá za dielo filozofa Sün-c’a prvých 27 kapitol, Lukáš Zádrapa sa prikláňa k autorstvu prvých 26 kapitol.
Prehľad výhrad o autenticite jednotlivých kapitol:
Z učencov cisárskej Číny sa zachovali názory Jang Lianga, ktorý mal pochybnosti o 27. kapitole (Veľký záver)bol toho názoru, že ju napísali Sün-c’ovi študenti. Pri 24. kapitole (O ľudskej ušľachtilosti) predpokladal, že jej názov je chyba kopistu. Neskôr sungský učenec Wang Jinglin tvrdil, že kritika C’ S’iho a Meng-c’eho v kap. 6 (Proti dvanástim majstrom-filozofom) musí byť interpolácia Li S’ho a Chan Feja.
Z pozícií modernej vedy sú významné názory vedcov ako Liu Čchi-čchao, ktorý sa v podstate zhodoval s Jangovým. Chu Š’ bol výrazne kritickejší, podľa neho iba štyri kapitoly tvoria jadro Sün-c’ového účenia (17., 21., 22. a 23.). Ostatné sú Chuom viac alebo menej spochybňované, ale J. Knoblock dodáva: „Hoci ide o najradikálnejší útok na autenticitu [knihy] Sün-c’, chýbajú mu systematické dôkazy a dôsledná argumentácia.“ Čang Si-tchang tvrdil: i.) 14 kapitol je pravých s priležitostnými vsuvkami (kap. 1.3., 6., 9.11., 17.23.); ii.) štyri kapitoly obsahujú autentické paragrafy Sün-c’a, ale aj veľmi pochybné pasáže (kap. 4., 5., 12., 13.); iii.) tri kapitoly sú dielom študentov v ktorých debatujú so svojim učiteľom a obsahujú jeho postoje (kap. 8., 15., 16.); iv.) tri kapitoly bez Sün-c’ovho autorstva a bez reflexie jeho ideí (kap. 7., 14., 24.); v.) dve kapitoly vo forme poézie, kde Sün-c’ nie je autor (kap. 25., 26.); vi.) posledných šesť kapitol (v Jang Liangovom poradí) je dielo chanských literátov (kap. 27.32.). Kapitoly, ktoré považoval za najlepšie zhrnutie postojov Sün-c’a sú: 17., 21.23. Napr. v 17. kapitole pokladá Sün-c’ove argumenty proti taoizmu za viac rozvinuté ako v staršom diele "Meng-c’" ale menej ako v neskoršom "Chan Fej-c’". Jang Jün-žu považoval "Sün-c’" za rôznorodý text, ktorý obsahoval prídavky neskorších autorov. Vyvinul štyri kategórie dôkazov, že text je heteronómny: rozpory v štýle nadpisov a obsahu; protiklady v myslení; chyby v poradí paragrafov kapitol; nepriame dôkazy prameniace z nesúladov.
Komentáre.
Prvý komentár pochádza z obdobia dynastie Tchang (818) a jeho autor je Jang Liang. Ide o „majstrovské dielo tchangskej učenosti“; porozumenie dielu "Sün-c’" by bolo možné aj bez Jangovho komentára, ale „je iste omnoho ľahšie dosiahnuteľné vďaka jeho snahe.“ Neskôr (okrem zmienok a tlačí počas dynastií Sung a Jüan) bola kniha "Sün-c’" mimo záujmu učencov až do 18. storočia.
Počas dynastie Čching vznikali nové edície, ktoré boli založené na všetkých zachovaných rukopisných materiáloch vzniklo množstvo komentárov, z ktorých viaceré sú základ pre moderné chápanie textu knihy "Sün-c’". Ide o komentáre ktorých autori sú: Liou Tchaj-kung (našiel problematické miesta v texte, ktoré sa snažil ozrejmiť pomocou dobovej filológie a tradičnými ideami, ktoré pochádzali z čias dynastie Sung), Chao I-sing (k viac ako 300 miestam textu pridal veľmi obsažné poznámky, ktoré vychádzali z jeho širokých záujmov), Wang Nien-sun (publikoval poznámky z etymológie a fonetiky a fragmenty diela citované v iných prácach), Jü Jüe Jü Čchang a ich zavŕšiteľ Wang Sien-čchien v "Sün-c’ ťi-ťie" (荀子集解, Xunzi jijie), ktoré obsahuje doslova všetky čínske práce k "Sün-c’" až po rok 1891. Niekoľko komentárov vzniklo aj v Japonsku.
Preklady do západných jazykov.
Prekladov "Sün-c’" do západných jazykov nie je veľa. Existujú dva čiastočné preklady do angličtiny: Dubbsov z roku 1928 (kap. 1.2., 4.11., 15.23.) a Watsonov z roku 1963 (kap. 1., 2., 9., 15., 17., 19.23.). V rokoch 19881994 vyšel trojzväzkový preklad úplného diela od Johna Knoblocka„jeho veľkoryso poňatý preklad s rozsiahlymi úvodami a komentármi je považovaný dnes za klasický“ a v roku 2014 preklad Erica L. Huttona. Do nemčiny ho preložil Hermann Köstera (1967), do francúzštiny Ivan P. Kamenarović (1987, ²2016). Ruština má čiastočný preklad (s rozborom a komentárom), ktorého autor je Vitalij Fiodorovič Feoktistov (1976, ²2005).
Preklady do slovenčiny a češtiny sú uvedené v samostatnej sekcii.