burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ľudovít XI.

Ľudovít XI. (* 3. júl 1423, Bourges, Francúzsko – † 30. august 1483, La Riche), bol kráľ Francúzska od roku 1461.
Ľudovít sa narodil v Bourges ako syn kráľa Karola VII. z dynastie Valois a 
Márie z Anjou. Svojho otca nenávidel a snažil sa ho niekoľkokrát zosadiť. Napriek tomu až jeho smrť v roku 1461 mu umožnila nastúpiť na trón.
Rodina.
Jeho sobáš z 24. júna 1436 s Margarétou Škótskou (14241445), dcérou škótskeho kráľa Jakuba I., znamenal Ľudovítov záujem o Anglicko a dianie v tejto oblasti. Intrigoval s cieľom vrátiť kráľa Henricha VI. a jeho lancasterský rod na anglický trón – čiastočne aj preto, lebo jeho nepriateľ Karol Smelý, vojvoda burgundský, bol spojencom Yorkovcov, ktorí stáli proti Henrichovi.
Ľudovít XI. sa druhýkrát oženil 14. februára 1451, opäť z politických dôvodov. Vzal si za manželku desaťročnú Šarlotu Savojskú (14411483), ich sobáš nadobudol platnosť až v okamihu, keď dosiahla 14 rokov. Mali spolu deti :
Vláda.
Po smrti Karola VII. sa vrátil do Francúzska a prevzal trón jeho syn Ľudovít XI. Svoje panovanie začal realizáciou ambicióznych plánov reorganizácie administratívy a financií štátu. Okrem iného zorganizoval prvýkrát v štáte stálu poštu a stálu námezdnú armádu. Nevyvaroval sa však vážnych chýb, ktoré vyvolávali povstanie časti feudálov a odlúčenie sa v roku 1465 Normandie a Anglicka od Francúzska. Po troch rokoch, opatrným vyjednávaním, vyhrávajúc spory so svojimi nepriateľmi, kráľ znovu získal normandské provincie. Naopak Anglicko sa priklonilo k Francúzsku v roku 1491 po manželstve jeho syna Karola s vojvodkyňou Annou Bretónskou.
Súčasne stále väčším ohrozením sa stávalo pre Francúzsko Burgundské vojvodstvo, v ktorom od roku 1467 panoval ambiciózny Karol Smelý. Chcel zväčšiť teritórium svojho kniežatstva a kúpil od Habsburgovcov Alsasko. Proti jeho plánom o ďalšie rozširovanie (usiloval sa aj o francúzsku Champagne a nemecké Lotrinsko) sa vytvorila protiburgundská liga tvorená Ľudovítom XI., nemeckým cisárom Fridrichom III. a Švajčiarskou konfederáciou. Na druhej strane Burgundsko sa spojilo s Anglickom. Došlo k rôznym vojenským zrážkam, ktoré sa zintenzívnili po vylodení 30-tisícovej anglickej armády Eduarda VI. v Calais. Rozhodujúca bitka sa odohrala v roku 1477 pri Nancy, v ktorej námezdné oddiely bojovných švajčiarskych horalov rozhodli o porážke burgundského vojska. V tejto bitke Karol Smelý zahynul, čo sa stalo začiatkom neskoršieho rozpadu Burgundského vojvodstva.
Rozvoj a expanzia.
V nasledujúcich rokoch panovania Ľudovíta XI. Francúzsko prežívalo rýchly, ničím nerušený, hospodársky rozvoj. Zväčšilo sa aj územie kráľovstva. Najskôr v roku 1480, po smrti neapolského kráľa, o Anjou aj Provensalsko, neskôr po ozbrojenej anexií, o Flámsko, a v roku 1482, po smrti burgundskej vojvodkyne Márie Burgundskej, o burgundské provincie. Zvyšok vojvodstva, čiže Nizozemsko, pripadlo vtedy nemeckým Habsburgovcom. Nezávislý štát Burgundsko týmto prestal existovať.
Ľudovít XI. zomrel v roku 1483, pričom zanechal Francúzsko ako európsku veľmoc. Jeho nástupcom bol syn Karol VIII. (14831498).
Neha (film)

Neha (angl. "Tenderness") je slovenský film režiséra Martina Šulíka. Komorný príbeh milostného trojuholníka.
Penelopa (film)

Penelopa (angl. "Penelope") je slovenský film natočený podľa románového cyklu Alfonza Bednára "Za hrsť drobných". 
Psychologická dráma osamelej ženy, ktorá dvadsať rokov čaká na návrat svojho muža a syna z Ameriky.
Penelopa

Penelopa môže byť:
Pénelopé

Pénelopé (iné názvy: Penelopa, Pénelopa, Pénelopeia, zastarano Penelope, nevhodne Penelopé; po grécky Πηνελόπεια - Pénelopeia alebo Πηνελόπη - Pénelopé; lat. Penelopa) bola v starogréckej mytológii spartská princezná, Odyseova žena a matka Télemacha.
Považuje sa za vzor vzornej manželky. Počas neprítomnosti manžela Odysea sa jej úspešne darilo odmietnuť rôznych uchádzačov tak, že sa tvárila, že najprv musí utkať pre svojho svokra posmrtné súkno. V noci však vždy znova rozotká všetko, čo cez deň utkala. Po troch rokoch ju však prezradí slúžka a uchádzači ju pri jej nočnej činnosti prekvapia (Odysea II 93-110; XIX 134-156). Odysea sa končí návratom Odysea domov (Penelopa naňho musela čakať 20 rokov) a potrestaním uchádzačov. To, ako Odyseus a Penelopa po takej dlhej dobe spolu vychádzali, bolo predmetom úvah už v staroveku.
Kostol Panny Márie Snežnej (Bratislava)

Kostol Panny Márie Snežnej známy aj ako Kostol na Kalvárii z roku 1943 sa nachádza v bratislavskej mestskej časti Staré Mesto, na ulici Na Kalvárii č. 10. Kostol od roku 1990 spravuje Rehoľa kazateľov - dominikáni.
Zasvätený je Panne Márii Snežnej. Ľudový názov na Kalvárii je odvodený od blízkosti bratislavskej kalvárie, ktorej 14 zastavení bolo postavených na tomto kopci. 
Dominantná 50-metrová veža kostola bola komunistickým režimom v roku 1959 odstránená kvôli výhľadu pri výstavbe Slavína. Najskôr pod zámienkou statickej poruchy bola veža skrátená o polovicu, no napokon bola zrušená celá. Po nežnej revolúcii v roku 1989 sa začalo hovoriť o znovupostavení veže, avšak dodnes plán nebol zrealizovaný.
V roku 2020 vznikla iniciatíva na znovuvybudovanie veže a vzniklo Občianske združenie Obnovme vežu na Kalvárii .
Za kostolom sa nachádza kaplnka svätého Jozefa, kde sa konajú modlitebné stretnutia 
Za kostolom nad Lurdskou jaskyňou, vedľa kaplnky svätého Jozefa sa nachádza súsošie Krista na kríži a dvoch svätcov, ktorí nie sú identifikovaní.
Na Hlbokej ceste v blízkosti kostola sa nachádza jaskyňa Lurdskej Panny Márie, miesto pútí i oddychu. Lurdská jaskyňa bola vybudovaná v roku 1892.
Perinbaba

Perinbaba (, ) je slovenská filmová rozprávka nakrútená na motívy rozprávky bratov Grimmovcov "Pani Zima". Rozprávka o starenke, ktorá sa starala o sneh (Perinbaba) a o láske nebojácneho Jakuba a Alžbetky. Osudy hrdinov sprevádza Zubatá s kosou, ktorá spôsobuje smrť tam, kde sa objaví – je protiobrazom dobrej Perinbaby. 
Na scenári spolupracoval režisér so slovenským spisovateľom a scenáristom Ľubomírom Feldekom.
Juraj Jakubisko vytvoril dva svety, v prvom sa zastavil čas, a tak Perinbaba, Jakub a ani Zubatá nestarnú. Druhý svet, ten pozemský približuje životy obyčajných ľudí, sedliakov, cirkusantov, ukazuje napríklad tradičnú svadbu. Juraj Jakubisko vo filme využíva svoje typické magické prvky, ktoré sú miestami ladené až hororovo (opakované zobrazovanie smrti, jed a pod.).
Dej.
Cirkusanti sa presúvajú zimnou krajinou, keď vtom sa spustí lavína, v ktorej si ich životy berie smrtka - Zubatá. Nepodarí sa jej však vziať si malého chlapca Jakuba, ktorý sa Zubatej nebojí. Jakubova odvaha sa páči Perinbabe a tak si ho zoberie k sebe, do sveta, v ktorom nik nerastie a nestarne. Jakub je zvedavé, nezbedné a neposedné dieťa. Pri pozorovaní sveta na zemi ho zaujme dievča Alžbetka. Sleduje, ako rastie, kým on sám zostáva malým chlapcom. Keď vidí, ako sa Alžbetkin otec po smrti jej matky druhý raz ožení a macocha aj jej dcéra zaobchádzajú s Alžebtkou zle, Jakub sa rozhodne ujsť od Perinbaby tak, že jej obrovskú perinu použije ako padák. Keď opustí Perinbabino sídlo, naraz vyrastie na dospelého mladíka za všetky tie roky strávené u nej. 
Jakub očarí Alžbetku a dá sa do jej domu najať ako sluha. Jeho nebojácnosť a vynaliezavosť zaujme aj macochu, ktorá ho chce ako ženícha pre svoju dcéru Doru. Jakub si ale Doru nevšíma a dvorí len Alžbetke. Napokon machocha s Dorou použijú lesť. Posypú buchty uspávacím práškom, Jakub a Alžbetka ich zjedia a zaspia. Alžbetku chcú hodiť do studne a jej vraždu prišiť Jakubovi. Alžbetku pred smrťou však zachráni Perinbaba, ktorá si ju vezme k sebe podobne ako kedysi Jakuba. Alžbetka sa však chce vrátiť k svojmu Jakubovi. Ten je po prebudení sa zatknutý a súdený za to, že Alžbetke ublížil, hoci nikto netuší, kde je. Jakub sa môže pred popravou zachrániť len manželstvom s Dorou. Napriek počiatočnému odporu so svadbou súhlasí, ale len preto, aby ľsťou ušiel na slobodu. Stretne Zubatú, ktorá mu nahovorí, že Alžbetka je mŕtva. Ani Jakub už preto netúži po živote a chce sa nechať popraviť. Zachráni ho ale Alžbetka, ktorú Perinbaba prepustí. Jakub a Alžbetka odchádzajú v šťastí žiť na veterný mlyn, ktorý Jakub postavil, a macochu a Doru si vezme Zubatá.
NSR

NSR môže byť:
Hektár

Hektár (symbol ha) je plošná metrická jednotka. Nie je súčasťou sústavy SI, ale je všeobecne uznávaná. Základnou jednotkou plochy SI je štvorcový meter.
Definícia.
 je plocha , čo je napríklad plocha štvorca so stranou 100 metrov.
Pôvod.
Názov je zložený zo SI prefixu "hecto" (sto) a "árov". 
Opis.
Hektár sa používa najmä v oblastiach ako sú poľnohospodárstvo, lesníctvo, pôdohospodárstvo a podobne. Používa sa najmä v krajinách s metrickým systémom.
Prevody.
"Jeden hektár je:"
Drotár (opereta)

Drotár ("Der Rastelbinder") je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 20. decembra 1902. Libreto napísal Victor Léon. Dostať libreto od známeho libretistu nebolo pre mladého Lehára ľahké, a spočiatku bol odmietnutý. Koluje historka, že mu nakoniec pomohla Léonova 13-ročná dcérka Lizzi, ktorej sa veľmi páčil Lehárov verejný koncert a možno aj pohľadný mladík. Či už to bola skutočne Lizzy, alebo len Léonova schopnosť spoznať nové talenty, Lehár od neho nakoniec dostal libreto "Drotára". Dej libreta v sebe spájal slovenské aj viedenské prostredie. Nič lepšie si ani nemohol priať. Okolnosti však rozhodli o tom, že "Drotár" sa nestal autorovou prvou operetou. Victor Léon bol totiž režisér v Carl Theater a Lehár medzitým opustil vojenskú kapelu a stal sa kapelníkom v Theater an der Wien. Konkurencia urobila svoje a Lehár musel napísať operetu aj pre svojho nového zamestnáveteľa. Bola to opereta "Viedenské ženy (Wiener Frauen)" a premiéru "Drotára" predstihla o dva mesiace (21. november 1902, libreto Ottokar Tann-Bergler a Emil Norini). "Drotár" ju však naopak ďaleko predstihol vo svojom úspechu.
Obsah.
I. dejstvo.
Dej operety sa začína v malej slovenskej dedinke neďaleko Trenčína. Mladí junáci odchádzajú do sveta obchodovať a spoznávať ho. Aby bolo zaistené že sa vrátilia, musia sa podľa obyčaje zasnúbiť s miestnym dievčaťom. Tak urobí aj Janko so Zuzkou. O dvanásť rokov je Janko vo Viedni tovarišom klampiara Glöpplera. Na Zuzku už dávno zabudol a miluje Glöpplerovu dcéru Mizzi. Vo Viedni ho stretáva židovký obchodník Pfefferkorn, ktorý ho aj so Zuzkou pozná už od detstva a rozhodne sa ich dať opäť dokopy a privedie ju do Viedne. Zuzka je však už tri roky zasnúbená z Milošom, ktorý je v tom čase tiež vo Viedni. Keď sa všetci spolu stretávajú a vyjde najavo dávne zasnúbenie Janka a Zuzky vypukne škandál.
II. dejstvo.
Druhé dejstvo sa odohráva v kasárňach, kde prichádzajú aj Zuzka a Mizzi prezlečené za vojakov a po istých ťažkostiach sa celý konflikt nakoniec vyrieši.
Drotár

Drotár bol podomový opravár kuchynského riadu, prípadne výrobca a predajca produktov z drôtu a neskôr plechu v 18. až 20. storočí. Toto povolanie, respektíve remeslo, vzniklo na Slovensku. Drotárstvo a jeho tradícia bolo 12. decembra 2019 zapísané na reprezentatívny Zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva ľudstva UNESCO. Stalo sa tak siedmym prvkom, ktorý má Slovensko zapísaný na zozname UNESCO.
Drotárstvo na Slovensku.
Na Slovensku spravidla pochádzali z najchudobnejších oblastí Slovenska (severozápad) a zo Spiša. Často boli činní aj mimo Slovenska, kde sa tešili väčším úspechom, ako doma – mali dielne v USA, Poľsku, Rusku a na Balkáne. 
Začiatkom 20. storočia bolo na Slovensku asi 5 000 drotárov, po vzniku Česko-Slovenska povolanie postupne zanikalo a vyrábali sa najmä umelecké výrobky -– výroba sa koncentrovala vo výrobných družstvách (napr. roku 1941 bolo založené družstvo Svetom vo Veľkom Rovnom).
Zbierku venovanú drotárskemu remeslu vystavuje Považské múzeum v Žiline v Budatínskom zámku.
V bludisku pamäti

V bludisku pamäti (angl. In the Labyrinth of Memory) je slovenský film režiséra Ľudovíta Filana.
Psychologicko-kriminálny príbeh o zavádzaní modernej techniky do medicíny.
Koloman Banšell

Koloman Banšell (* 26. august 1850, Točnica – † 27. marec 1887, Lučenec) bol evanjelický kňaz, slovenský básnik, literárny teoretik, prozaik a novinár.
Životopis.
Pochádzal z učiteľskej rodiny, odkiaľ aj získal základné vzdelanie (chodil do školy, kde učil jeho otec), neskôr navštevoval školy v rôznych slovenských mestách (Banská Štiavnica, Revúca, Prešov). Pracoval ako vychovávateľ v Gerendáši (Maďarsko), po roku však odišiel na študijný pobyt do Bazileja vo Švajčiarsku. V roku 1873 začal pracovať v Budapešti v redakcii Slovenských novín, no už začiatkom roku 1873 sa vrátil do Gerendáša, kde opäť prijal miesto vychovávateľa. Od roku 1874 bol evanjelickým farárom v malých dedinkách: Šamšon (Maďarsko), Veľký Lom a Mašková. V roku 1879 sa pokúsil o samovraždu, v rokoch 1880–85 sa liečil v ústave pre choromyseľných v Budapešti. Posledné roky svojho života prežil v biede a zabudnutí v Lučenci, kde sa v záchvate nových depresií zastrelil. Pochovaný je v Lučenci.
Tvorba.
Svoje prvé literárne diela uverejňoval v rôznych, väčšinou rukopisných časopisoch (Svit, Zore, Bubon). Prvé básne uverejnil v roku 1867 v Sokole. Jeho tvorba mala veľa novátorských čŕt, ktorými sa odtrhol od postromantickej literatúry. Jeho básnická tvorba postupne dostávala charakter manifestov a výziev. Svojou tvorbou sa snažil o rozhýbanie mladej generácie, no prejavoval sa v nej hlavne jeho vlastný nepokoj, sklamanie, rezignácia, strata ideálov, ktoré vyústili až do jeho pokusov o samovraždu a tragickej smrti. Spolu s P. O. Hviezdoslavom vydával almanach "Napred", ktorý bol počiatkom slovenského literárneho realizmu.
London

London môže byť:
Dražovce

Dražovce (nesprávne tiež "Drážovce") sú mestská časť Nitry, do roku 1975 samostatná obec. Nachádzajú sa pod západným výbežkom vrchu Zobor.
Významná archeologická lokalita: Našli sa tu nálezy z paleolitu, neolitu (sídlisko), neskorej bronzovej doby (žiarové hroby), halštatskej doby (hradisko), veľkomoravskej doby (hradisko a kostrové hroby) a poveľkomoravskej doby (pohrebisko z 11.-15. storočia). 
Na skalnatom kopci nad Dražovcami stojí kostol svätého Michala archanjela. Prvý kostol stál na tomto mieste už v polovici 11. storočia, dnešný chrám dostal svoju podobu v 13. storočí.
V katastrálnom území sú štátne prírodné rezervácie Lupka a Zoborská lesostep.
Eutektikum

Eutektikum (z gréc. dobre taviteľný) je zmes dvoch alebo viacerých fáz navzájom v sebe úplne nerozpustných, alebo len čiastočne rozpustných (t. j. majú "heterogénnu oblasť"), ktorá má menšiu teplotu tavenia ako každá z týchto látok. V tekutom stave musia byť navzájom rozpustné (ak nie, tak je to "monotektický systém").
Eutektikum zliatiny konkrétnych látok má nasledovné vlastnosti:
Na obrázku máme príklad eutektika, na osi "x" máme pomer roztoku, na osi "y" teplotu. V bode "eutectique pur" máme najnižšiu možnú teplotu tuhnutia týchto látok. 
V tomto bode látka prejde do tekutého stavu hneď a bez medzifázy, mimo tento bod existuje vedla tekutej fázy aj pevná fáza (niečo ako cesto).
Eutektikum vo fázovom diagrame.
Fázový diagram zliatin s eutektikom je typická V-charakteristika na prechode medzi taveninou a tuhým skupenstvom. 
Obrázok je pre systémy, kde v tuhom skupenstve sú obidve látky navzájom nerozpustné. Oblasť označená (4) je oblasť nerozpustnosti (heterogénna oblasť), kde sú tieto látky navzájom nerozpustné a teda tvoria heterogénnu zmes.
Ak sú čiastočne rozpustné, potom pribudne ešte zvislé V zľava (oblasť alfa) a sprava (oblasť beta). Alfa znamená, že máme kryštál s dominantnou alfou a s plne rozpustenými minoritnými beta atómami. Pri opustení alfa oblasti (buď znižovaním teploty alebo pridávaním komponenty beta) sa na rozhraní kryštálov vylučuje malé množstvo kryštálov s dominantnou betou, teda takých, ktoré sú obyčajne v oblasti beta vpravo.
Toto funguje aj obrátene zo smeru z beta oblasti.
Keď zvyšujeme podiel beta, tak sa vylučuje stále viac beta kryštálov až v eutektickom bode (5) sa vytvoria vedľa seba typické eutektické dlhé kryštálové lamely alfy prekladané s dlhými beta-kryštálovými lamelami.
Pri oceli je oblasť alfa veľmi malá.
Využitie.
Eutektikum je napríklad tuhý roztok rozpadnutého austenitu s cementitom (cca 4,3 %), ktorý sa volá ledeburit.
Eutektické materiály sa používajú, keď treba zliať dokopy dva kovy, ktoré sa inak ťažko zlievajú. Napríklad hliník a volfrám - kým sa volfrám začne taviť, hliník by sa už dávno vyparil. Preto sa do volfrámu pridá nejaký prvok aby sa vytvorila eutektická zmes a tá sa už dá zliať s hliníkom, aj keď výsledná zliatina nie je čistý Al-W.
Ale najlepší príklad je, keď posypeme ľad soľou - vtedy sa ľad začne rozpúšťať (tak do -5 °C)
Polnočná omša

Polnočná omša () je slovenská filmová adaptácia rovnomennej divadelnej hry Petra Karvaša.
Príbeh malomeštiackej rodiny Kubišovcov túžiacich prežiť druhú svetovú vojnu v bezpečí.
Sedem jednou ranou

Sedem jednou ranou (po nem. "Sieben auf einen Streich", po angl. "Seven by One Flow") je slovenská filmová rozprávka natočená na motívy rovnomennej rozprávky bratov Grimmovcov.
Rozprávka o šikovnom krajčírovi, ktorý jednou ranou zabil sedem múch, premohol nebezpečného diviaka, jednorožca, a dvoch obrov a tak získal ruku princeznej a celé kráľovstvo.
Sedím na konári a je mi dobre

Sedím na konári a je mi dobre (angl. "Sitting on a Branch, Enjoying Myself") je česko-slovenský film režiséra Juraja Jakubiska.
Príbeh dvoch charakterovo rozdielnych priateľov odohravajúci sa tesne po konci druhej svetovej vojny.
Feminizmus (hnutie)

Feminizmus je označenie pre rôzne hnutia a politické smery zamerané na postavenie žien v politickej, ekonomickej, sociálnej i súkromnej sfére. Vzniklo koncom 19. a začiatkom 20. storočia
Pôvod feminizmu možno nájsť v osvietenstve. V tej dobe ho reprezentovali napríklad Mary Wortley Montaguová a Markíza de Condorcet presadzujúce vzdelávanie žien. Prvé vedecké spoločenstvo pre ženy bolo založené v Middelburgu, v meste na juhu Holandska v roku 1785. Práca Mary Wollstonecraftovej s názvom „A Vindication of the Rights of Woman“ pochádzajúca z roku 1792 je jednou z prvých prác, ktoré možno označiť za feministické. Podporu myšlienke rovnoprávnosti žien vyslovil aj John Stuart Mill.
V 19. storočí sa feminizmus zmenil na organizované hnutie. Prvá známa konferencia zameraná na ženské práva sa uskutočnila pri Seneca Falls v štáte New York v roku 1848. Do formovania a pôsobenia feministického hnutia zasiahli viaceré predstaviteľky marxistického feminizmu.
Na začiatku 20. storočia mnoho západných krajín umožnilo ženám voliť, najmä po Prvej svetovej vojne. Po dosiahnutí väčšieho zrovnoprávnenia s mužmi bolo feministické hnutie, čo sa do počtu prívržencov týka, značne oslabené a prešlo na menej výrazné témy.
Feminizmus

Feminizmus môže byť:
Diskriminácia

Diskriminácia môže znamenať:
Michal (anjel)

Archanjel Michal (hebr. מיכאל "Micha'el", lat. "Michael", arab. "Mika'il" alebo "Mikal", doslova "Kto je ako Boh", "Bohu podobný") je jeden z archanjelov v židovskej, kresťanskej a islamskej tradícii. Katolícka a pravoslávna cirkev nazývajú archanjela Michala Svätý Michal Archanjel alebo len Svätý Michal a uctievajú ho ako vodcu nebeských zástupov.
Podľa tradície Talmudu meno "Michael" znamená otázku: "Kto je ako El (Boh)?" Je to údajne bojový pokrik, s ktorým anjeli bojovali proti Satanovi a jeho anjelom. Výklad midrašu prevzala neskôr kresťanská mytológia. Postava Michaela ako ochranného boha alebo ducha pravdepodobne pochádza z Chaldejska. Židia ju prevzali a preformovali do postavy jedného z hlavných anjelov.
V Biblii sa spomína v knihe proroka Daniela (Dan 10, 13; Dan 12, 1), neskôr v Júdovom liste (Júd 1, 9) a Zjavení svätého Jána - Apokalypse (Zjv 12, 7).
V Kolosách vo Frýgii archanjel Michal zázračne zachránil chrám, ktorý mu bol zasvätený. Pohania sa totiž rozhodli presmerovať dve blízke rieky aby pretekali cez chrám. Starec Archip však videl ako archanjel Michal hodil žezlo do veľkého kameňa, ktorý sa rozpadol, vytvoriac pritom roklinu, ktorá odviedla vodu iným smerom. Túto udalosť si východné cirkvi pripomínajú 6. septembra sviatkom Zázraku sv. archanjela Michala v Kolosách.
Gréckokatolícka cirkev slávi sviatok archanjela Michala, spolu so sviatkom ostatných beztelesných mocností, 8. novembra. November bol vybraný symbolicky na počesť deviatich anjelských chórov ako 9. mesiac od marca, ktorý bol pôvodným začiatkom roka.
Patrón v katolíckej cirkvi.
Katolícka cirkev vyznáva Svätého Michala Archanjela ako patróna Cirkvi, patróna v boji proti pokušeniu a diablovi, patróna rytierov, vojakov, obchodníkov, parašutistov, policajtov, námorníkov, pekárov, výrobcov váh, ciachovačov, lekárnikov, sanitárov, tokárov, krajčírov, sklenárov, maliarov, zlatníkov, cínarov, zlievačov, zamestnancov bánk, rádiomechanikov, chudobných a zomierajúcich, cintorínov, patróna dobrej smrti a patróna pri búrke a v zlom počasí.
Ezop

Ezop () bol starogrécky autor bájok. Dodnes patrí k najznámejším bájkarom. Pôsobil v Grécku asi v 6. st. pred Kr. Jeho tvorba sa spočiatku prednášala len ústne a zozbieral ju až v 3. storočí pred Kristom Demetrios Falérsky. Autorom latinského veršovaného spracovania je Faedrus.
O jeho živote toho nie je veľa známe, narodil sa pravdepodobne okolo roku 620 pred Kr. ako otrok v Sardách v Malej Ázii, neskôr žil v Aténach a na ostrove Samos. Za svojho života veľa cestoval. Iné zdroje uvádzajú, že bol mrzák a fyzicky chorý. Pravdepodobnejšia je tá druhá verzia, lebo ho ako fyzicky chorého nezabili ale nechali žiť, pretože bol vzdelaný, ako pisár. V tej dobe si bohatí ľudia najímali vzdelaných otrokov. V jeho bájkach vystupujú zvieratá, predmety alebo rastliny, ktorým prisudzuje ľudské vlastnosti.
Všetky bájky obsahujú na konci väčšinou didaktické poučenie. Hrdinami jeho bájok sú predovšetkým zvieratá a to všeobecne známe. Takisto však písal bájky, v ktorých vystupovali jednoduchí ľudia, kde poukazoval na lakomosť či chamtivosť. Jeho tvorba sa stala časom známou na celom svete.
Ezop zomrel v roku 564 pred Kr. v meste Delfy.
Niektoré Ezopove bájky.
Na jeho tvorbu nadviazali neskorší bájkari ako Jean de La Fontaine či Ivan Andrejevič Krylov.
Suverénne základňové územia Akrotiri a Dekeleia

Suverénne základňové územia Akrotiri a Dekeleia () sú (v súčasnosti jediné) tzv. Suverénne základňové územia Spojeného kráľovstva a zároveň Zámorské územie Spojeného kráľovstva na ostrove Cyprus. 
Ide o dve britské vojenské základne pri pobreží na ostrove Cyprus. Akrotiri je v gréckej zóne ostrova a Dekeleia aj v gréckej aj v tureckej zóne (na hraniciach). Sú fyzicky od seba oddelené, ale majú spoločnú správu aj spoločné zákony.
Pius V.

Svätý Pius V., vlastným menom Antonio (Michele) Ghislieri (* 17. január 1504, Bosco Marengo, Taliansko – † 1. máj 1572, Rím) bol 225. pápež katolíckej cirkvi od 7. januára 1566 do svojej smrti 1. mája 1572.
Životopis.
Narodil sa v Bosco Marengo pri Alessandrii a dostal meno Antonio. Do svojich štrnástich rokov bol pastierom, až kým nevstúpil do rádu dominikánov a prijal meno Michele. 
Po štúdiách v Bologni bol v roku 1528 vysvätený za kňaza. Šestnásť rokov prednášal v Pavii, neskôr sa stal inkvizítorom pre Como a Bergamo. Pre jeho veľké zanietenie v tejto práci ho v roku 1553 pápež Július III. vymenoval za generálneho komisára rímskej inkvizície. Pápež Pavol IV. ho vymenoval v roku 1556 za biskupa v Nepi a Sutri, v 1557 za kardinála a v roku 1558 už za generálneho inkvizítora. Pre svoju inkvizítorskú prísnosť upadol do nemilosti u nového pápeža Pia IV.
Ako protektor rehole barbanitov a ako biskup v Mondovi sa celým srdcom venoval reforme. Keďže bol zanietený pre asketizmus a evanjeliovú chudobu, dalo sa predpokladať, že z neho bude pápež, po akom sa v tých časoch už dlho volalo. Keď sa stal pápežom, naďalej vytrval vo svojom asketizme a pod pápežským rúchom nosil hrubý mníšsky habit. Vzal si za cieľ udusiť rúhačstvo, znesväcovanie sviatkov a nemorálnosť rímskej verejnosti. Súčasníkom sa zdalo, že chce premeniť mesto Rím na kláštor. Prísne dbal o to, aby sa duchovní zdržiavali na miestach svojich úradov, uskutočňoval pravidelnú kontrolu náboženských reholí, a niektoré, ktoré nedodržiavali svoj cieľ, zrušil, ako napríklad humiliánov v roku 1571. Kardinálov si starostlivo vyberal.
V roku 1566 vydal rímsky katechizmus, v roku 1568 prepracovaný kňazský breviár a v roku 1570 misál. Pozoruhodné je, že obmedzil používanie odpustkov. Vo svojich snahách o zachovanie čistoty viery sa opieral väčšinou o inkvizíciu. Postavil pre ňu nový palác, vypracoval jej nové smernice a sám sa zúčastňoval na jej zasadaniach. Za jeho vlády bolo obvinených a odsúdených mnoho vzdelaných ľudí, preto sa v Taliansku neudomácnil protestantizmus. Bol veľmi prísny aj na Židov. Vyháňal ich z pápežského štátu, iba z obchodných dôvodov niektorým dovolil žiť v getách Ríma a Ancony. V roku 1571 ustanovil kongregáciu zakázaných kníh, čo malo za následok útek stovky tlačiarov do Nemecka a Švajčiarska. 
Jeho postupom na medzinárodnom poli často chýbal politický realizmus. Podaril sa mu však aj veľmi úspešný čin, keď vytvoril Svätú ligu s Benátkami a Španielskom proti Turkom. Víťazstvo spojených námorných síl v Korintskom zálive v bitke pri Lepante 7. októbra 1571 otriaslo tureckou vládou v Stredomorí. Z vďaky za pomoc vyhlásil pápež 7. október za sviatok Víťaznej Panny Márie.
O Piovi V. sa hovorí, že bol zbožný až k neznášanlivosti. No i tak, pre jeho neúnavné úsilie pri potláčaní herézy, ho ako veľkého pápeža, ktorý zanechal na cirkvi charakteristickú pečať, pápež Klement X. vyhlásil 1. mája 1672 za blahoslaveného a 22. mája 1712 ho pápež Klement XI. vyhlásil za svätého. V Rímskokatolíckej cirkvi má sviatok 30. apríla (kedysi 5. mája).
Carnon

Carnon je francúzske prímorské letovisko, časť obce Mauguio v departemente Hérault. Keďže je to druhá aglomerácia tejto obce, zvykne sa označovať aj ako „obec Mauguio-Carnon“.
Carnon sa nachádza na pobrežnom páse a od obce Mauguio je oddelený „étang de l´Or“ (Zlatým jazierkom) nazývaným aj „étang de Mauguio“. Najstaršie obydlia rybárov, „les cabanes de Carnon“ (chatrče v Carnon), sa nachádzajú neďaleko Pérols, viac do vnútrozemia od jazierka.
Carnon bol vybudovaný podľa predlohy moderného mesta s plánom ulíc do pravouhlého tvaru. Stred prístavu je centrom turistického ruchu. Zo západu je možné prísť cestou, ktorá je spoločná pre susednú obec, takisto prístavné mestečko, Palavas-les-Flots. Východná časť obce sa ťahá popri ceste, ktorá spája Carnon s La Grande-Motte, kde sa nachádzajú miesta pre plážové športy a niekoľko diskoték.
Stredisko profituje z výhodnej cestnej infraštruktúry, ktorá spája strediská zálivu Golfe du Lion s Montpellierom a diaľnicou A9.
Lille

Lille [vyslov "Lil"] je francúzske mesto, hlavné mesto regiónu Hauts-de-France a prefektúra departementu Nord. 
Svoj názov získalo vďaka historickému umiestneniu na Deûleskom ostrove. Jeho ostrovný pôvod vidno nielen v starej francúzštine (L'isle), ale aj v holandskom (Rijsel) a flámskom pomenovaní (Ryssel).
Geografia.
Susedné obce: Lambersart, Lompret, Saint-André-lez-Lille, La Madeleine, Marcq-en-Barœul, Mons-en-Barœul, Pérenchies, Prémesques, Capinghem, Ennetières-en-Weppes, Villeneuve-d'Ascq, Englos, Sequedin, Loos, Faches-Thumesnil, Wattignies, Lezennes a Ronchin.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Mestská oblasť má viac ako milión obyvateľov. Tvoria ju viaceré mestá (Roubaix, Tourcoing a Villeneuve-d’Ascq) a tvoria 40 % osídlenia.
Mestská časť Lille zasahuje až po národné hranice, presnejšie k mestám Kortrijk, Mouscron a Menen v Belgicku. Pre svoju veľkosť je považované za jednu z najdôležitejších frankofónnych metropol na svete.
Doprava.
Železničná sieť.
Vďaka staniciam Lille-Flandres a Lille-Europe je srdce lillskej metropoly veľmi dobre spojené s okolím vlakmi TGV. Cesta do Bruselu trvá 40 minút, do Paríža 1 hodinu a do Londýna 1:20 min.
Diaľničná sieť.
Lille sa nachádza na križovatke 5 diaľničných osí, čo je najhustejšia sieť hneď po Paríži:
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Besançon

Besançon je francúzske mesto nachádzajúce sa v departemente Doubs v regióne Franche-Comté.
Geografia.
Mesto patrí do francúzskeho departementu, ktorý patrí do regiónu Franche-Comté. Ako regionálne hlavné mesto so svojimi 134 376 obyvateľmi (pred Montbéliardom 113 059 a Belfortom 81 524) tvorí hlavné mestské centrum regiónu. Počtom obyvateľov je ako mestská zóna na druhom mieste (222 381 obyvateľov), tesne po Belfort-Montbéliard (285 026 obyvateľov). (čísla od INSEE 1999)
Besançon, chránený mnohými výraznými opevneniami, je historicky situovaný v úzkej a uzavretej slučke rieky Doubs. Historické centrum Besançonu – „slučka“ a štvrť Battant – sú veľmi husto zaplnené starými a verejnými budovami. Ostrý prierez, ktorý ich oddeľuje od bezprostredných periférnych štvrtí, tvoria rieka Doubs a hradby.
Dejiny.
V staroveku sa mesto volalo "Vesontio". Pojem "*ves" v indoeurópskom jazyku znamená „hora“, keďže staré mesto bolo obkľúčené siedmimi vrchmi tak ako mesto Rím. Tento istý koreň nachádzame v mene talianskej sopky Vesuvio (Vezuv), ktorá tiež v preklade znamená hora.
V roku 58 pred Kr. Iulius Caesar obkľúčil mestečko a už v tej dobe podčiarkoval jeho strategickú dôležitosť pri pozorovaní vrchu Coelius, ktorý bol neskôr premenovaný na vrch Saint-Étienne. Tento vrch je obkľúčený riekou Doubs.
V stredoveku sa mesto stalo hlavným mestom arcibiskupstva.
Vrch bol v 18. storočí prestavaný a Sébastien Le Prestre de Vauban v roku 1668 nakreslil plány Besançonskej citadely. Citadelu postavili Španieli opierajúc sa pritom o Vaubanove plány. Citadela vydržala až do obnovenia vojny medzi Francúzskom a Španielskom. V roku 1674 Ľudovít XIV. znovu obsadil Franche-Comté a Vauban znovu obkľúčil „svoju“ citadelu.
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Toulouse

Toulouse (po okcitánsky "Tolosa") je štvrté najväčšie mesto Francúzska. Preteká ním rieka Garonne a prieplav Canal du Midi (Južný Kanál). Toulouse je prefektúrou departementu Haute-Garonne a regiónu Midi-Pyrénées. Toulouse dostalo prezývku „ružové mesto“ vďaka ružovým tehlám, ktoré predstavujú hlavný a tradičný stavebný materiál.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Geografia.
Nadmorská výška je 144 metrov. Mesto je umiestnené v záhybe rieky Garonne, ktorá tečie z Východných Pyrenejí a smeruje na severovýchod k Stredozemnému moru, no v meste Toulouse mení tok smerom k severozápadu teda k Atlantickému oceánu.
Demografia.
Toulouse je štvrtým najväčším mestom Francúzska (z hľadiska počtu obyvateľov). Toulouse je veľkým univerzitným mestom s priemerným počtom 100 000 študentov. Vďaka svojej dobrej geografickej polohe sa počet obyvateľov každý rok zvyšuje. 
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Urbanizácia.
Mesto pozostáva z viacerých približne koncentrických zón:
Dejiny.
Najstaršie osídlenia pochádzajú už z praveku. Pred príchodom Rimanov to bolo jedno z hlavných miest Keltov. Pred rokom 100 pred Kr. Toulouse dobyli Rimania a nazývali ho Tolosa. V rokoch 419 – 507 to bolo hlavné mesto vizigótskej ríše a roku 508 ho Chlodovik pripojil k Franskej ríši. V roku 721 ho dočasne obkľúčili Arabi a v rokoch 778877 bolo centrom Akvitánska. 
V 13. storočí bolo mesto centrom inkvizície a bolo vystavané kvôli križiackej výprave proti albigéncom. Po týchto výpravách bolo mesto aj s celým krajom Languedoc roku 1271 pripojené k Francúzsku. V 16. storočí bolo centrom katolíkov. Roku 1814 sa tu konala významná bitka proti napoleonskej armáde. 
Počas 2. svetovej vojny sa mesto vyhlo bojom. V 60. rokoch 20. storočia sa tu usadilo veľa repatriotov z Alžírska.
Nivelles

Nivelles (po holandsky "Nijvel", fr. obyvateľské meno je "Nivellois", valónske obyv. meno je "Aclots") je mesto nachádzajúce sa v belgickej provincii Valónske Brabantsko (Valónsky Brabant). 
Nivelles je hlavným mestom administratívneho a súdneho obvodu Nivelles. V roku 1994 bol počet obyvateľov 23 435. 
Poloha.
Mesto sa nachádza na 50° 35' severnej šírky a 4° 19' východnej dĺžky, nadmorská výška sa pohybuje od 65 do 167 metrov nad morom. Rozloha je a hustota obyvateľstva 386,72 obyv./km2. 
Pamiatky.
Románsky kolegiálny kostol Svätej Gertrúdy a jeho pozlátená socha Jakuba (patróna Nivelles), ktorá odbíja hodiny, z 13. storočia.
Štrasburg

Štrasburg (, ) je mesto nachádzajúce sa na východe Francúzska, na ľavom brehu Rýna. Je to hlavné mesto regiónu Grand Est a departementu Bas-Rhin. Jeho aglomerácia zahŕňa na ľavej strane Rýna mestskú časť Štrasburgu a na pravej strane mesto Kehl v Nemecku. V samotnom meste žije 264-tisíc obyvateľov a v celej metropolitnej oblasti okolo 612-tisíc.
Mesto je sídlom Rady Európy, Európskeho parlamentu a Európskeho súdu pre ľudské práva. Má medzinárodné letisko a tri univerzity (1621). Je to významná dopravná križovatka s veľkým vnútrozemským prístavom na prieplavoch spájajúcich rieky Rýn a Rhôna.
V minulosti patril striedavo k Nemecku aj Francúzsku, čo ovplyvnilo aj jeho výzor. Najznámejšia je jeho Katedrála Notre Dame, ktorá pochádza z 11.–15. storočia. Postavená je z červeného pieskovca. Niektoré mestské domy zo 17. storočia majú drevené vonkajšie fasády.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Dejiny.
Na území dnešného Štrasburgu sídlil keltský kmeň Argentorate. Známky staršieho osídlenia vykopávky potvrdili len ojedinelo.
V roku 12 pred Kr. rímsky generál Drusus, Tiberiov brat, založil na tomto území opevnený vojenský tábor pod názvom "Argentoratum". Tábor na Rýne, na hraniciach Rímskej ríše, patril do kráľovstva Drusi, patriaceho Drusovi. Canabea (zoskupenie civilných obyvateľov) rozkvitlo okolo tohto tábora smerom na západ, ktorý zabezpečoval trvalý blahobyt mesta.
Po tom, čo Rimania porazili germánske kmene, hranice posunuli na východ a Argentoratum sa stalo kľúčovým mestom Rimanov až do 3. storočia nášho letopočtu.
V roku 357 mesto zničili Alemani a Frankovia. Julián Apostata dobyl mesto znovu v roku 357, nastáva krátka doba pokoja pred novou expanziou germánskych kmeňov.
V 6. storočí sa Štrasburg stal súčasťou Franskej ríše, v roku 762 tu už existovalo biskupstvo, v roku 842 tu boli podpísané tzv. štrasburské prísahy (prvý písomný doklad v hornej nemčine a vo francúzštine). V rokoch 743 – 870 bol súčasťou Lotrinska (Lothringie) a od roku 870 súčasť Východofranskej ríše (Nemecka). 
Mestské práva získal postupne od roku 1129 a od roku 1262 je to slobodné ríšske mesto. V období reformácie od roku 1531 patril k šmalklandskému spolku, od roku 1609 k protestantskej únii. 
V roku 1681 ho Ľudovít XIV. pripojil k Francúzsku, od roku 1871 patril k Nemecku a bol hlavným mestom Alsaska-Lotrinska, od konca prvej svetovej vojny (roku 1918) patril zase k Francúzsku, počas druhej svetovej vojny (1940 – 1944) ho okupovalo Nemecko a od roku 1944 je definitívne súčasťou Francúzska.
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Perpignan (mesto)

Perpignan (po katalánsky "Perpinyà") je mesto a administratívne hlavné mesto departementu Pyrénées-Orientales v južnom Francúzsku v regióne Languedoc-Roussillon. V minulosti bolo hlavným mestom bývalej provincie Roussillon (francúzske Katalánsko).
Doprava.
Železničná doprava.
Železničná stanica leží na dôležitej tranzitnej trati Narbonne – Cerbère (– Barcelona), vďaka ktorej má mesto dobré spojenie štandardnými vlakmi i TGV s ostatnými časťami krajiny.Od roku 2013 je v prevádzke vysokorýchlostná trať LGV spájajúca Perpignan s Figueres, Barcelonou, Madridom a ďalšími veľkými mestami Španielska.
Saint-Paul-de-Vence

Saint-Paul je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Alpes-Maritimes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur. Z dôvodu jej blízkosti pri obci Vence a tiež pre rozlíšenie od iných obcí nesúcich toto meno, obec Saint-Paul je veľmi často nazývaná Saint-Paul de Vence, ale názov nie je oficiálny. Za čias revolúcie sa názov písal „Sainpaul“. Obyvatelia sa po francúzsky nazývajú saint-paulois.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
História mesta.
Saint-Paul je jedno z významných turistických miest, pretože si zachovalo za svojimi takmer neporušenými hradbami charakter feudálneho mesta, ktoré chránilo bývalú hranicu oblasti Var.
Miesta a pamiatky.
Kostol: 17.-18. storočie, zreštaurovaný v 18. storočí. V kaplnke Saint-Clément, vyzdobenej štukami je oltár tvorený basreliéfom predstavujúcim mučenie Svätého Klementa.
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Gap

Gap (francúzske obyvateľské meno znie "gapençais") je francúzske mesto, ktorá sa nachádza v departemente Hautes-Alpes, v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Geografia.
Vo svojej histórii patrilo aj do Dauphinoise aj do Provensalska. Gap je jednou z najväčších prefektúr Francúzska. Každoročne sa tu konajú trhy, kde je možné kúpiť rôzne druhy medu.
Mesto má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Obyvateľstvo.
Gap má 39243 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Heraldika.
Značenie tradičných vojsk v meste Gap:
"azúr, zlatý zámok vybavený strelnicami, štyrmi vežami, pokrytý cípmi."
Bunkové inklúzie

Bunkové inklúzie sú telesá v biologických bunkách, ktoré obsahujú zásobné látky, ako sú bielkoviny, tuky, škrob a glykogén alebo odpadové látky, soli, pigmenty, vo forme kvapiek a zrniek.
Bitka v ústí Šeldy

Bitka v ústí Šeldy je označenie bojovej operácie v severnom Belgicku a v juhozápadnom Holandsku. Spojenci plánovali vyčistiť ústie rieky Šelda od nemeckých síl, aby sa spojenecké dodávky zásob mohli dostať do Antverp. Táto úloha bola pridelená kanadskej Prvej armáde zloženej z vojakov kanadskej, britskej a poľskej príslušnosti.
Po piatich týždňoch zložitých bojov, ktoré zahrňovali aj obojživelné útoky jednotky kanadskej Prvej armády zvíťazili. O tri týždne neskôr bol prístav v Antverpách otvorený pre spojenecké námorníctvo. Aj keď táto bitka nie je veľmi známa, víťazstvo bolo pre spojencov dôležité, aby mohli zásobovať svoje jednotky a pokračovať v bojoch na západnom fronte až do konca vojny.
Cigánska láska

Cigánska láska ("Die Zigeunerliebe") je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 8. januára 1910 v Carl Theater vo Viedni. Libreto napísali Alfred Maria Willner a Robert Bodanzky.
Opereta podáva vážnu tému lásky, zaľúbenosti a skutočných životných hodnôt vo veľmi pôvabnej operetnej forme. Hudba je skôr ťažšia, dramatická, silne čerpá z maďarských hudobných motívov (v pôvodnej verzii sa v orchestri uplatnil aj typicky maďarský hudobný nástroj "tárogató", ktorý má zvuk podobný anglickému rohu). Jedným z vrcholných hudobných vyjadrení diela je duet Jonela a Zoriky z druhého dejstva "„Zorika, Zorika kehre zurück“" ("„Zorika Zorika vráť sa mi späť“"), ktorý je dramatický ale aj veľmi romanticky precítený zároveň. 
Zaujímavosťou je tiež, že na Salzburskom predstavení Cigánskej lásky v roku 1921, prvýkrát vystúpil v Lehárovej operete tenorista Richard Tauber, ktorý neskôr značnou mierou prispel k úspechu posledných autoroných operiet.
V sezóne 1942/1943 operetu prepracovali na operu a dej libreta premiestnili do obdobia maďarskej revolúcie v roku 1848. Takto upravené dielo uviedla pod názvom "Potulný študent" maďarská opera v Budapesti.
Obsah.
I. dejstvo.
V Sedmohradskom kraji žije Zorika a Jonel, ktorí sa chcú vziať. Predvečer svadby prichádza Jóži ich kamarát z detstva, ktorý sa stal úspešný huslista. Aj keď má Jonela rada, Jóžiho mnohé zážitky a dobrodružstvá Zoriku lákajú. Nevie tomu odolať a povie mu, že ráno by s ním rada odišla preč z „nudného“ vidieckeho kraja. 
Je práve večer svätého Jána a podľa povesti, kto sa v ten deň napije z riečky Černy, tomu sa bude snívať o budúcnosti. Zorika sa napije a zaspí na brehu ...
II. dejstvo.
Zorike sa sníva ako odchádza s Jóžim. Jóži však má rád cestovanie z miesta na miesto. Ctí si len svoju slobodu, nezávislosť, a viazať sa vôbec nechce. Zorike sa čoskoro prestane páčiť takýto život, obzvlášť, keď jej sokyňa je bohatá vdova Ilona. V tom prichádza Jonel, ktorý ju napriek všetkému volá domov.
III. dejstvo.
Zorika sa zobudí zo sna a vidí vedľa seba Jonela, ktorý keď ju dlho nevidel, začal ju hľadať. Je šťastná, že všetko bol iba sen. Teraz už pochopila, čo je skutočná láska a že šťastie nájde iba po boku Jonela. Jóžiho odmietne a ten s pomerne ľahkým srdcom odchádza so svojimi huslami do sveta ...
Pointa

Pointa je výrazné až prekvapivé vyvrcholenie textu. Tento prvok mikrokompozície je typický najmä pre epigram, aforizmus, anekdotu, vtip a novelu.
Tajomstvo alchymistu Storitza

Tajomstvo alchymistu Storitza (angl. "The Alchemist Storitz's Secret") je slovenský film natočený podľa románu Julesa Verna "Tajomstvo neviditeľna" (fr. "Le secret de Wilhelm Storitz"). 
Dobrodružný príbeh o vychýrenom alchymistovi, ktorý sa dokáže stať neviditeľným.
Externé odkazy.
Tajomstvo alchymistu Storitza na stránkách SFÚ
Paweł Trzaska

Paweł Trzaska (* 22. júl 1958, Varšava – † 5. február 1995, Varšava) bol poľský filmový režisér.
Vyštudoval polonistiku na Varšavskej univerzite (1978-1983) a réžiu na FAMU v Prahe. Pôsobil aj v Česko-Slovensku, kde natočil dva filmy.
Nemožná

Nemožná (angl. "Impossible Her") je slovenský film.
Dráma ženy, ktorá časom nájde oporu v sebe samej.
Právo na minulosť

Právo na minulosť (angl. "The Right for the Past") je slovenský film natočený podľa reportáže Bohuslava Chňoupka "Vstaň a choď" z knihy "Generál s levom". 
Dramatický príbeh z rokov po 2. svetovej vojne.
Zuzana Kapráliková

Zuzana Kapráliková (* 5. september 1973, Bratislava) je slovenská herečka.
Začínala v detskej rozhlasovej dramatickej družine. Vyštudovala hudobno-dramatický odbor na bratislavskom Konzervatóriu a teraz tam učí hereckú tvorbu. Hrala na bratislavskej Novej scéne. V súčasnosti sa venuje dabingu a úprave dialógov, externe píše do časopisu Dámska jazda. 
Rodina.
Je dcérou herca Dušana Kaprálika a Heleny Kaprálikovej, rodenej Romančíkovej. Jej starým otcom bol herec Elo Romančík. Jej bratom je herec Martin Kaprálik.
Žravý šach

Žravý šach (Antichess) je dosková strategická hra, v ktorej sú tie isté figúrky a na tých istých miestach, ako v riadnom šachu s rovnakými pravidlami pohybu. Úlohou hráča je však namiesto obrany kráľa dosiahnuť, aby mu súper "zožral" všetky figúrky. Ak hráč môže súperovi vziať niektorú figúrku, musí tak urobiť, ak môže vziať viacero figúrok, môže sa rozhodnúť, ktorá to bude. Vyhráva hráč, ktorý nemá ani jednu figúrku. Remíza je, ak si súperi už nemôžu navzájom podhodiť figúrky (napríklad obaja majú iba strelcov, ale jeden je na čiernom a druhý na bielom políčku), alebo hráč, ktorý je na ťahu, nemôže vykonať ťah (má len pešiaka a oproti nemu je súperova figúrka).
Stratégia.
Paradoxne môže byť výhodné na začiatku partie vziať súperovi viac figúrok. Má potom menej stupňov voľnosti a musí robiť vynútené ťahy. Na obrázku vpravo je ukážka výhody tempa. Ten kto je na ťahu vyhral.
Radan Rusev

Radan Rusev (* 13. september 1947, Praha – † 11. apríl 1999, Praha) bol český herec.
Po štúdiu herectva na DAMU v Prahe (1969) pôsobil dve sezóny v Olomouci, potom v Karlových Varoch a v rokoch 1976 – 1981 v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem. Od roku 1981 bol v slobodnom povolaní. Okrem divadla sa venoval aj dabingu. V televízii hral v niekoľkých seriáloch "Arabela, Největší z Pierotů, Náhrdelník a Hříchy pro diváky detektivek".
Zoznam vládcov Akkadu

Toto je zoznam kráľov Akkadu (pozri aj Mezopotámia). Roky sú najprv podľa tradičnej strednej chronológie, v zátvorke sú iné bežné alternatívne datovania. Všetky roky sa rozumejú pred Kr..
North East England

North East England, po slovensky: Severovýchodné Anglicko, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka. Neoficiálne je označovaný aj ako Northumbria (Severná Umbria).
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
East of England

East of England, po slovensky: Východ Anglicka, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka.
Grófstva a jednostupňové celky.
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
Grófstva:
Jednostupňové celky:
East Midlands

East Midlands , doslova: Východné Stredné oblasti, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
Veľký Londýn

Veľký Londýn () je jeden z administratívnych regiónov Anglicka, zároveň ceremoniálne grófstvo a (len "de facto") funguje aj ako metropolitné grófstvo (oficiálne v tomto zmysle označovaný ako „administratívna oblasť“). 
Dnes sa pojem Veľký Londýn na viacero účelov považuje za identický s pojmom Londýn, ktorý je hlavným mestom Anglicka a Spojeného kráľovstva - v minulosti však „Londýn“ označoval len City of London, neskôr len Inner London (vtedajšie Londýnske grófstvo).
Administratívne členenie a postavenie.
Pozostáva zo City of London a z 32 „Londýnskych obvodov/okresov“ (tzv. London borough).
Veľký Londýn nie je "de iure" správne grófstvo, ale len „administratívna oblasť“ (a najnovšie zároveň región). Napriek tomu "de facto" do veľkej miery funguje ako metropolitné grófstvo. Najnovšie má aj Úrad Veľkého Londýna (Greater London Authority), Londýnske zhromaždenie (London Assembly) a Primátora Londýna (Mayor of London). Odvtedy ako bol v roku 2000 zavedený Úrad Veľkého Londýna, London boroughs fungujú de-facto ako niečo medzi jednostupňovými celkami (unitary authorities) a nemetropolitnými okresmi (non-metropolitain districts).
Historický vývoj počtu obyvateľov.
Počet obyvateľov na území, ktoré je označované ako Veľký Londýn, rástol z počtu asi 1,1 milióna v roku 1801 (v tej dobe žilo asi 0,85 miliónov ľudí v oblasti mesta Londýn a asi 0,25 milióna v obciach a mestách, ktoré vtedy neboli súčásťou Londýna) do odhadovaných 8,6 milióna v roku 1939, klesol na úroveň 6,8 milióna v roku 1980 a potom zase začal mierne stúpať. V roku 2003 dosiahol počet obyvateľov Veľkého Londýna zhruba úroveň začiatku 70. rokov 19. storočia. Odhaduje sa, že v roku 2016 by mohlo toto číslo dosiahnuť hodnotu 8,15 milióna.
Poznámky k údajom:
Čísla zodpovedajú rozsahu územia definovaného štatistickým úradom ("Office for National Statistics" – ONS) v hraniciach z roku 2001. Dáta pred rokom 1971 boli rekonštruované ONS na základe predchádzajúcich sčítaní obyvateľov aby zodpovedali rozsahu oblasti v roku 2001. Údaje od roku 1981 sú odhady počtu obyvateľov uprostred roku založené na číslach vlastných sčítaní.
North West England

North West England, po slovensky Severozápadné Anglicko, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka.
Grófstva a jednostupňové celky.
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
Grófstva:
Jednostupňové celky:
South East England

South East England po slovensky Juhovýchodné Anglicko, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka.
Grófstva a jednostupňové celky.
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
Grófstva:
Jednostupňové celky:
South West England

South West England, po slovensky: Juhozápadné Anglicko, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka.
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
West Midlands

West Midlands, doslova: Západné Stredné oblasti, môže byť:
West Midlands (región)

West Midlands, doslova: Západné Stredné oblasti, je jeden z administratívnych regiónov Anglicka.
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):
Yorkshire and the Humber

Yorkshire and The Humber je jeden z administratívnych regiónov Anglicka. 
Pokrýva väčšinu tradičného grófstva Yorkshire, spolu s časťou severného grófstva Lincolnshire, ktoré bolo predtým časťou grófstva Humberside.
Skladá sa z nasledujúcich (správnych) grófstiev a jednostupňových celkov (unitary authorities):