burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Prírodná filozofia

Prírodná filozofia je filozofická disciplína, ktorá sa zaoberá prírodou. Prírodná filozofia je súčasťou teoretickej filozofie. 
Približne od 7. storočia pred n.l. sa v Grécku začína rodiť teoretické myslenie ktoré je vymedzené od mytológie. Grécku mystiku nahradil rozum a počiatok sveta sa začal chápať ako látka ktorá pri všetkých zmenách ostáva rovnaká.
Základný pojem je bytie.
Poeleatská prírodná filozofia

Poeleatská prírodná filozofia alebo pluralistická škola je záverečná etapa predsokratovskej filozofie. Bola to škola predsokratovských filozofov, ktorí sa pokúšali zmieriť Parmenidovo odmietnutie zmeny so zjavne existujúcou zmenou vonkajšieho sveta sprostredkúvanou zmyslami. Do tejto školy patrili Anaxagoras, Archelaus, Empedokles a starogrécki atomisti. Učenie poeleatskej prírodnej filozofie je syntézou iónskej filozofie a eleatskej filozofie: uznáva reálnu mnohosť (korene vecí u Empedokla, semená vecí u Anaxagora, atomy u atomistov) a pohyb.
Filozofia prírody

Filozofia prírody alebo naturfilozofia je jedna z genitívnych filozofií. Je to súhrn všetkých filozoficko-špekulatívnych pokusov o systematické vysvetlenie prírody, jej podstaty, foriem, javov a pohybu.
Názory filozofov.
Francis Bacon.
Podľa Francisa Bacona je filozofia prírody najdôležitejšia časť filozofie a základ všetkých vied. Ňou získané poznanie prírody musí zodpovedať skutočnosti a nesmie byť ovplyvnené nijakými osobnými náladami a predpojatosťami (anticipatio), ale musí sa opierať len o pozorovanie a skúsenosť. Na dosiahnutie tohto cieľa je potrebná nová metóda filozofovania, majúca dve fázy: negatívnu a pozitívnu. "Negatívna fáza" metódy filozofovania spočiva v nachádzaní a odstraňovaní všetkých prameňov chýb. Negatívnou metódou sa najskôr odstraňuje všetko, čo nepochádza z vecí samých, ale čoho zdrojom sú falošné predstavy o nich (idola). Negatívna metóda má pripraviť pôdu a prispôsobiť rozum na prijatie pozitívnej metódy v poznávaní sveta prírody. "Pozitívna fáza" metódy filozofovania spočiva v ukazovaní prostriedkov vedúcich k získaniu systematického vedenia o svete prírody. Pozitívna metóda spočíva v experimente a v indukcii.
Roger Bacon.
Filozofia prírody podľa Rogera Bacona patrí k prírodovedným a empirickým disciplínam.
Georg Wilhelm Friedrich Hegel.
Filozofia prírody je podľa Georga Wilhelma Friedricha Hegela časť filozofie zaoberajúcej sa prírodou ako inobytím ducha.
Ján Letz.
Filozofia prírody je podľa Jána Letza súčasťou filozofie kozmickej reality.
Prvá filozofia

Prvá filozofia je ontológia, metafyzika, výskum najvyšších princípov.
Podľa Aristotela je to druh vedy, ktorý skúma súcno ako súcno a to, čo mu osebe prináleží. Je to skúmanie prvých príčin súcna ako súcna. Je to filozofická disciplína, ktorá sa pestuje ako najvlastnejšie jadro filozofie, ako ontológia. Pritom nerozlučnou súčasťou ontologického skúmania je aj skúmanie otázok teórie poznania (čo je pravda, aké cesty vedú k poznaniu pravdy a pod.).
Filozofia reality

Filozofia reality je súbor filozofických úvah alebo systém pojmov týkajúcich sa reality. Podľa Jána Letza filozofia reality skúma realitu v jej štruktúre a v jej systémovom okolí. V rámci filozofie reality vystupujú do popredia tri pojmy, 
"pojem jestvujúca, pojem bytia a pojem ničoty". Filozofia reality je osobitná súčasť filozofie existenciality. Skúma jestvujúce a bytie všetkého toho, čo reálne existuje alebo môže existovať. Sem patrí predovšetkým filozofická teória reality a ontológia.
Renesančná filozofia

Renesančná filozofia je súhrn filozofických učení 15.–16.storočia, ktorých cieľom bola emancipácia človeka cestou návratu k prirodzenosti života, spoločenského zriadenia, práva a viery. Renesančná filozofia je podstatná súčasť renesančnej kultúry. Filozofia v období renesancie sa pokúšala byť autonómna, jej predstavitelia pociťovali potrebu oslobodiť ju spod dohľadu teológie. Úlohou vtedajšej filozofie bolo pomôcť človeku stať sa pánom a vlastníkom prírody.
Podľa F. Novosáda: "Keď… hovoríme o renesančnej filozofii, nemáme na mysli všetky filozofické koncepcie, ktoré boli vypracované a obhajované v 15. a 16. storočí, ale tie z daného obdobia, ktoré smerovali k emancipovaniu od spôsobu myslenia orientovaného na skúmanie kvalít a účelových súvislostí a navodzovali spôsob myslenia orientujúci na skúmanie kvantitatívnych a kauzálnych súvislostí."
Filozofia revolučných demokratov

Filozofia revolučných demokratov je súhrn filozofickych názorov revolučnych demokratov a filozofický smer, ktorý sa rozvíjal v 19. storočí v dvoch etapách:
Vo filozofii revolučných demokratov prevládal materializmus a utopický socializmus.
Rímska filozofia

Filozofia rímska je etapa antickej filozofie; sebareflexívna súčasť rímskej kultúry, pre ktorú je charakteristické úsilie obohatiť sa gréckym, najmä helénskym filozofickým myslením. Dôležitým impulzom v tomto smere bola návšteva aténskych vyslancov v Ríme v polovici 2. st. pred Kr., medzi ktorými boli najvýznamnejší predstavitelia vtedy existujúcich gréckých filozofických škôl. Približne od tohto obdobia sa v Ríme rozvíjajú tri filozofické prúdy: rímsky stoicizmus, rímsky epikureizmus a rímsky skepticizmus. Okrem nich sa rozvinul rímsky eklekticizmus a rímsky synkretizmus. Na pôde Rímskej ríše sa rozvíjal ďalej novoplatonizmus, novopytagoreizmus, gnostické učenia a vzniká a rozvíja sa kresťanská filozofia.
Romantická filozofia

Romantická filozofia je súhrn filozofických názorov predstaviteľov romantizmu, pri ktorých tvorbe dominovala intuícia a umelecké postupy. 
Romantická filozofia sa vyznačovala chápaním sveta ako organizmu alebo ako umeleckého diela. Išlo jej o uchopenie plnosti a konkrétnosti života, životného sveta.
Ruská filozofia

Ruská filozofia je filozofia ruského národa, súčasť európskej filozofie so silnou náboženskou tradíciou (pravoslávie) a výrazným zastúpením marxistickej filozofie (pozri: sovietska filozofia); sebareflexívna súčasť ruskej kultúry.
V 10. stor. - 17. stor. sa ruské filozofické myslenie vyvíjalo v podmienkach feudalizmu, keď sa predstavy o človeku a svete zlaďovali s náboženstvom.
Pred zavedením kresťanstva (10. stor.) dominoval na Rusi pohanský svetonázor, úzko spätý so zbožštením prírodnych síl. Po Októbrovej revolúcii postupne ruská filozofia z veľkej časti ustrnula alebo sa premenila na stranícku doktrínu.
Severoamerická filozofia

Severoamerická filozofia alebo filozofia USA je vetva americkej filozofie, ktorá sa utvorila v rámci kultúrneho sveta Severnej Ameriky. 
Za zakladateľa severoamerickej filozofie niekedy pokladajú
G. Berkleyho, ktorý pobýval v Amerike v rokoch 1728-1731. Hlavne jeho podnetom totiž vďačia za svoj vznik začiatky idealisticko-teistickej filozofie v úzkej nadväznosti na Bibliu v tzv. novoanglickej teológii. Najvýznamnejším
mysliteľom tejto skupiny bol Jonathan Edwards. V roku 1800 prenikla do USA filozofia osvietenstva, neskôr sa rozvíja transcendentalizmus R. W. Emersona a ďalšie smery filozofie 19. stor. a filozofie 20. storočia.
Šintoistická filozofia

Šintoistická filozofia je smer japonskej filozofie tvorený súhrnom filozofém šintoizmu.
Škótska filozofia

Škótska filozofia je významná súčasť britskej filozofie rovíjajúca sa v úzkom spojení s anglickou filozofiou (ako jej regionálna súčasť) na území Veľkej Británie v podstate v podmienkach nesamostatnosti Škótska.
Pozri aj.
škótska škola
Novoveká slovenská filozofia

Novoveká slovenská filozofia je súčasť novovekej filozofie rozvíjajúca sa na území Slovenska od 15. storočia do polovice 19. storočia Zahŕňa predovšetkým "slovenskú renesančnú filozofiu", "slovenskú osvietenskú filozofiu", "filozofiu slovenského národného obrodenia", "slovenskú romantickú filozofiu".
Stredoveká slovenská filozofia

Stredoveká slovenská filozofia je súčasť stredovekej filozofie rozvíjajúca sa na území Slovenska v 9. -15. stor.; prvé obdobie vývinu slovenskej filozofie, ktoré začalo vyžarovaním filozofických významových útvarov patristiky, ranej scholastiky a z myslenia Konštantína Filozofa na jeho veľkomoravských učeníkov pochádzajúcich z územia Slovenska.
V 1. polovici 11. stor. Slovensko zasahuje vplyv sv. Romualda z Talianska (kamalduli). Vývin stredovekého slovenského filozofického myslenia kulminuje v programe Academie Istropolitany založenej v Bratislave roku 1465.
Zdrojmi stredovekej slovenskej filozofie sú popri predkresťanských skúsenostiach o mieste človeka vo svete nemecká franská náboženská misia so stopami po učení írsko-škótskej misie, ktorá pôsobila v Salzburgu, ďalej grécka a talianska misia. "Náboženské misie používali síce latinčinu ako liturgický (obradný, bohoslužobný) jazyk, ale základné náboženské texty museli byť preložené do domáceho jazyka (krstný sľub, Vyznanie viery, Otčenáš, Desatoro a spovedná formula)."
Súčasná slovenská filozofia

Súčasná slovenská filozofia je časťou súčasnej filozofie rozvíjajuca sa na území Slovenska od polovice 19. stor. dodnes. Je jadrom sebareflexívnej zložky súčasnej slovenskej kultúry.
Súčasná slovenská filozofia nadväzuje na novovekú slovenskú filozofiu pri intenzívnom čerpaní zo súčasnej západnej filozofie, najmä novotomizmu, pozitivizmu, marxizmu
a existencializmu a zo súčasnej východnej filozofie, najmä z intuitívneho realizmu
a sovietskej filozofie. Z mien, ktoré najviac ovplyvnili súčasnú slovensku filozofiu možno uviesť napr.: Tomáš Akvinský, Martin Luther, Johann Gottfried von Herder, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Karl Marx, Henri Bergson, Lev Nikolajevič Tolstoj, Tomáš Garrigue Masaryk, Nikolaj Onufrievič Losskij,
Vladimir Iľjič Lenin, Martin Heidegger a Jan Patočka.
V súčasnej slovenskej filozofii možno v súlade so všeobecnou periodizáciou filozofie vyčleniť:
Najnovší stav slovenskej filozofie (po roku 1989) charakterizuje Pavel Cmorej nasledovne:
So značným, ale v danej súvislosti nevyhnutným zjednodušením možno dnes slovenskú komunitu profesionálnych filozofov a neprofesionálnych záujemcov o filozofickú literatúru a jej problematiku rozdeliť na dve skupiny. Prvú skupinu tvoria stúpenci fenomenológie, Heideggera, existencializmu, novotomizmu, filozofického postmodernizmu, niektorých odrôd marxizmu a iných,
z nich pochádzajúcich alebo s nimi názorovo spriaznených smerov a mysliteľov. Do druhej skupiny patria priaznivci širokého myšlienkového prúdu, známeho pod menom 'analytická filozofia', ktorý reprezentujú také osobnosti ako Gottlob Frege, Bertrand Russell, George Edward Moore, Ludwig Wittgenstein, Rudolf Carnap, Karl Raimund Popper, Willard Van Orman Quine, Nelson Goodman, John Langshaw Austin, Peter Frederick Strawson, John Roger Searle, Hilary Putnam, Saul Aaron Kripke a celá plejáda ďalších filozofov roztrúsených po celom svete.
Obidve skupiny sú názorovo značne rôznorodé, ich členov nespája vyznávanie toho istého filozofického svetonázoru, ale skôr sympatie k určitému štýlu filozofovania, čím možno vysvetliť fakt, že v druhej skupine sa môžu ocitnúť aj rôzni zástancovia niektorých názorov, ktoré hlásajú predstavitelia fenomenológie, novotomizmu alebo marxizmu."
Prvú, omnoho početnejšiu skupinu oslovuje časopis "Filozofia", druhú skupinu časopis "Organon F".
Slovenská filozofia - periodizácia.
Vo vývine slovenskej filozofie možno vyčleniť tieto obdobia:
Predstavitelia.
"* pozri "
Sociálna filozofia

Sociálna filozofia je filozofické skúmanie sociálneho života, ktoré vyúsťuje do filozofického obrazu spoločenského života kolíšúceho podľa toho, aké kategórie a ďalšie významové útvary intervenujú v priebehu tvorby tohto obrazu ako dominantné. Ak napríklad takýmto dominantným významovým útvarom je pojem normy, môže ísť
sociálnej filozofii o výskum a presadzovanie takých noriem, podľa ktorých by sa mal rozvíjať spoločenský život.
Sociálna filozofia je často teoretickou reflexiou možností lepšieho sveta a v tomto zmysle je aj obsiahnutá ako viac alebo menej explicitný filozofický základ v sociálnych utópiách a ideológiách .
Častými témami sociálnofilozofickej reflexie spoločnosti je sloboda a nevyhnutnosť v spoločenskom živote, historická zákonitosť, vzťah spoločnosti a prírody.
Sovietska filozofia

Sovietska filozofia je súhrnné označenie pre činnosť sovietskych filozofov v rámci leninizmu, marxizmu a dialektického materializmu, ktorá, najmä po Stalinovej smrti, vykazuje inklináciu ku kritickému mysleniu. 
Situácia sovietskej filozofie sa radikálne zmenila po zániku Sovietskeho zväzu, kedy opäť do popredia v Rusku vystúpila ruská filozofia v širokej palete smerov a tendencií, prekračujúcich ďaleko za rámec materializmu.
Španielska filozofia

Španielska filozofia je súčasťou španielskej kultúry. Národná vetva európskej filozofie rátajúca dve tisícročia svojej histórie, počnúc stoikom Senecom.
V roku 1085 bolo dobyté Toledo, v ktorom sa potom po 200 ďalších rokov prekladajú diela významných islamských učencov.
Špekulatívna filozofia

Špekulatívna filozofia sú filozofické systémy založené na odvodzovaní poznania bez prihliadania na skúsenosť.
Filozofia spoločnosti

Filozofia spoločnosti je pokus o vysvetľovanie spoločnosti samej, spoločenského života vôbec zo samotného základu, t. j. prirodzene daných spoločenských dispozícií človeka. Spočívajú tieto dispozície iba v tom, že človek je nedostatočne vybavený na dosiahnutie určitých vonkajších cieľov a v dôsledku toho potrebuje taký nedostatok nahradiť, alebo skôr v tom, že mu bohatstvo jeho dispozícií neumožňuje vybudovať spoločenstvo ako vyšší celok a v spoločenstve s druhými dosiahnuť svoj plný rozvoj.
Starogrécka filozofia

Starogrécka filozofia je staroveká filozofia, ktorá vznikla v prostredí starogréckej polis v 6. st. pred Kr. a vyvíjala sa v starovekom Grécku alebo v Stredomorí do 6. st. n. l.
Tvorí podstatnú súčasť antickej filozofie. Starogrécka filozofia je najvýznamnejšou etapou vývinu gréckej filozofie. V starovekej gréckej filozofii prevládalo riešenie ontologických problémov. Gnozeologické a antropologické otázky sa riešia len v rámci vysvetľovania a zdôvodňovania určitej ontologickej koncepcie.
Staroveká čínska filozofia

Staroveká čínska filozofia je prvá etapa vývinu čínskej filozofie, ktorá pozostáva z vývinu filozofie v období Jari a jesene (770 pred Kr. až 476 pred Kr.), v období Bojujúcich štátov (476 pred Kr. až 221 pred Kr.), v období Čchin (221 pred Kr. až 206 pred Kr.) a napokon v období Západného Chanu (206 pred Kr. až 24 po Kr.).
Začiatky čínskej filozofie spadajú do obdobia klasikov, z ktorého sa zachovala najmä kniha I-ťing, pochádzajúca približne z 12. stor. pred Kr.
Filozofia štátu

Filozofia štátu je genitívna filozofia zameraná na výskum najvšeobecnejších a najzákladnejších aspektov štátu, jeho vzniku a vývinu.
Filozofia subjektívneho ducha

Filozofia subjektívneho ducha je podľa Hegela časť filozofie, ktorá skúma subjektívneho ducha v troch hlavných vývinových štádiách alebo formách, a to v podobe duše, ktorú skúma prvá časť filozofie subjektívneho ducha zvaná antropológia, v podobe vedomia, ktoré skúma fenomenológia, a napokon v podobe dialektickej syntézy duše a vedomia ako teoretického ducha, praktického ducha a slobodného ducha. Teoretického, praktického a slobodného ducha skúma posledná časť filozofie subjektívneho ducha zvaná psychológia.
Filozofia subjektu

Filozofia subjektu je súbor filozofických názorov na subjekt.
Filozofia ľudského subjektu

Filozofia ľudského subjektu je súbor filozofických úvah týkajúcich sa subjektu človeka.
Podľa Letza je filozofia ľudského subjektu filozofia tzv. intencionálnej relacionality, t. j. filozofia intencionálnych vzťahov ľudského subjektu k sebe a k svojmu existenciálnemu okoliu. Sem patria predovšetkým tieto disciplíny: filozofická teória intencionálnej relacionality, teória skúsenosti (experienciológia) a teória poznania (gnozeológia, hermeneutika) a logika.
Švajčiarska filozofia

Švajčiarska filozofia je filozofia svojím pôvodom viažúca sa k Švajčiarsku, súčasť európskej filozofie. Do druhej svetovej vojny sa používalo skôr označenie filozofia vo Švajčiarsku ("Philosophie in der Schweiz").
O vlastnej švajčiarskej filozofii sa hovorí najmä v spojení s Paulom Häberlinom, Ferdinandom Gonsethom, Jeanom Piagetom, Hansom Barthom, Michaelom Landmannom a Waltherom Christophom Zimmerlim.
Filozofia sveta

Filozofia sveta alebo filozofia kozmickej reality je podľa Letza predovšetkým filozofia prírody a filozofia evolúcie.
Sýrska filozofia

Sýrska filozofia je filozofia na územiach označovaných ako sýrske, t. j. v krajoch medzi Eufratom a Arabským zálivom, východným pobrežím Stredozemného mora a pohorím Taurus.
Na sklonku rímskeho cisárstva tu nachádzame akoby rezervoár helénskeho myslenia a kultúry. Do značnej miery na tom majú zásluhu nestoriáni, ktorí zo svojho intelektuálneho centra v Nisibise ovplyvňovali nielen celú Sýriu, ale prenikali aj do Číny a Indie. Práve oni sa návratom ku klasickej filozofii usilovali nastoliť nanovo jej problematiku, dali jej novú formu a v zmenených historických podmienkach ju chceli využiť pre vlastné potreby. Takto sa už v 5. storočí Edessa a po jej zničení v 6. storočí Gandisapora ako škola lekársko-filozofická (Academia Hippocratica) stali popri Nisibise strediskami v Sýrii sa rozvíjajúcej aristotelovskej filozofie.
Do sýrčiny bolo preložených viacero diel Aristotela, ale žiadne Platónovo.
Talianska filozofia

Talianska filozofia je vetva európskej filozofie, ktorá sa preslávila už v stredoveku najvýznamnejšími predstaviteľmi scholastiky: Anselm z Canterbury, Bonaventura, Tomáš Akvinský. Talianska filozofia vo vlastnom talianskom jazyku začína v období renesancie: filozoficky relevantný je Dante Alighieri, Georgios Gemistos Plethon,
Teologická filozofia

Teologická filozofia je podľa Aristotela najvyššia veda, ktorá sa zaoberá súcnom vôbec, najvšeobecnejšia veda;
ontológia.
Teoretická filozofia

Teoretická filozofia je časť filozofie, ktorá skúma najvšeobecnejšie zásady a zákonitosti vo sfére jestvovania vecí nezávislého od praktického použitia. Teoretická filozofia obsahuje fyziku, matematiku a prvú filozofiu) čiže metafyziku.
Tibetská filozofia

Tibetská filozofia je súčasť ázijskej filozofie a tibetskej kultúry. Tvorí ju najmä
tibetská mystika.
Filozofia totožnosti

Filozofia totožnosti je filozofická koncepcia, historicky spojená s menom Schellinga, ktorá vychádza z uznania absolútnej totožnosti myslenia a bytia, ducha a prirody.
Transcendentálna filozofia

Transcendentálna filozofia je pôvodne Kantova kritická filozofia, ktorej ústrednou myšlienkou je, že empirické nevyhnutne predpokladá neempirické. Podobne ako oko je podmienkou a predpokladom svojho zorného poľa a všetkého, čo sa v zornom poli nachádza, tak aj skúsenostne poznávajúci subjekt je podmienkou a predpokladom súhrnu toho, čo je mu v skúsenosti dané, teda všetkých skúsenostných predmetov alebo všetkých empirických predmetov celého nášho poznania.
Turecká filozofia

Turecká filozofia je súčasť tureckej kultúry; silné zastúpenie sufizmu. V súčasnosti vplyv nemeckej filozofie. Pestujú sa dejiny filozofie.
Ukrajinská filozofia

Ukrajinská filozofia je súčasť európskej filozofie a zložka ukrajinskej kultúry.
Externé odkazy.
Filozofia umenia

Filozofia umenia je filozofická disciplína, ktorá skúma psychické zdroje umenia (túžbu vyjadriť sa, vôľu stvárňovať, pud hry, potešenie so zdania), umelecké motívy (zážitok, výraz, stvárnenie), umeleckú tvorbu a podstatu kreativity (inšpirácia, koncepcia, vnútorné predvedenie, realizácia), prežívanie umenia a pôžitok z umenia, podstatu umenia. Podľa Kanta umenie je hra. Podľa Hegel umenie je zdanie a podľa Nietzscheho umenie je lož. Podľa Hegela je filozofia umenia estetika.
Východná filozofia

Východná filozofia zahrňuje viacero filozofií z Ázie a je významnou súčasťou svetovej filozofie a zložka ázijskej kultúy. 
Tvorí ju:
Filozofia výchovy

Filozofia výchovy je súhrn filozofických názorov na výchovu, t. j. názorov, ktorých podstatný významový konštituent tvorí kognitívny významový útvar konštituovaný ako výsledok uvedomenia si horizontovosti výchovy a všetkých jej zložiek a podmienok existencie. Procesuálnou stránkou filozofie výchovy je pedagogické filozofovanie.
V anglosaskom prostredí znamená filozofia výchovy obyčajne celú teóriu výchovy a vzdelávania. Hlavným predstaviteľóm anglickej analytickej filozofie výchovy je Richard Stanley Peters.
Filozofia výchovy znamená u Nemcov onú oblasť pedagogiky, kde sa kladie dôraz na filozofický prienik a objasnenie. Ide tu o otázky pýtajúce sa skôr na "čo" než na "ako". Pri väčšom priblížení vidno v nemecky chápanej filozofii výchovy tematizáciu základných antropologických a teleologických otázok pedagogiky a epistemologických otázok týkajúcich sa vedeckosti jazyka a pojmovej výbavy pedagogiky. Preto sa tu filozofii výchovy prisudzuje ani tak nie dogmatická, ako skôr, v prvom rade kriticko-analytická funkcia. V nemeckom koncepte sa tak presadzuje silná tendencia k integrácii pôvodne protisebe stojacich scientistcikych a antiscientistických metodických postupov pedagogického filozofovania. Za typického reprezentanta tejto integratívnej tendencie možno
považovať Rotha.
Analytická filozofia výchovy

Analytická filozofia výchovy je pôvodne v anglosaských krajinách sa rozvíjajúca filozofická reflexia celej oblasti výchovy a vzdelávania sústreďujúca sa v prvom rade na rozbor jazyka a pojmovej výbavy pegagogiky. Analytická filozofia výchovy vyrastá z podnetov Ludwiga Wittgensteina a úzko súvisí s analytickou vedou o výchove. Najvýznamnejším predstaviteľom analytickej filozofie výchovy je R. S. Peters.
Wittgensteinova filozofia

Wittgensteinova filozofia je filozofia prvého obdobia Wittgensteinovho vývinu.
Podľa Anzenbachera: "Wittgensteinovu pozíciu možno interpretovať ako empiricky redukovaný (= obmedzený) variant filozofie ducha. Namiesto idey nastupuje úplne tautologická formálna logika. A preto sú redukovane vystihnuté aj obidva ďalšie 'vrcholy': Ja sa redukuje na súhrn zobrazujúcich, logicky štruktúrovaných viet (prírodná veda) a bytie sa redukuje na súhrn zobraziteľných, logicky štruktúrovaných vecných stavov (Sachverhalt) (skutočnosť)."
Západná filozofia

Západná filozofia alebo európoseveroamerická filozofia alebo atlantická filozofia je podstatná súčasť západnej kultúry; filozofia euroamerického kultúrneho okruhu; tvorí charakteristický celok podobne ako
čínska filozofia, arabská filozofia, indická filozofia. Jej hlavnými zložkami
je európska filozofia a americká filozofia.
Stredoveká židovská filozofia

Stredoveká židovská filozofia je etapa vo vývine židovskej filozofie, významná súčasť stredovekej filozofie. K jej prameňom patrí hlavne Talmud a Tóra.
Židovská filozofia stredoveku bola pod vplyvom arabskej filozofie.
Bystrá (prítok Hornádu, Spišské Bystré)

Bystrá je potok na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Hornádu a má dĺžku 17 km. 
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, v časti Predná hoľa, na severných svahoch Úplazu (), pod Smrečinským sedlom v nadmorskej výške cca Preteká Bystrou dolinou najprv na sever, potom sa veľkým oblúkom stáča na severovýchod. Následne vstupuje do Hornádskej kotliny, do podcelku Vikartovská priekopa, kde tečie obcou Spišské Bystré na sever. Do Hornádu ústi severne od obce v nadmorskej výške okolo Najvýznamnejšími prítokmi sú pravostranné Mojžiška a Kubášok a ľavostranný prítok z Mokrej doliny.
Bystrá (prítok Hornádu, Margecany)

Bystrá je ľavostranný prítok Hornádu s dĺžkou 7,5 km. Preteká územím okresov Prešov a Gelnica. 
Priebeh toku.
Pramení na severnom úpätí Roháčky (1 028,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 845 m n. m. Oblúkom sa postupne stáča na juhozápad a preteká cez pohorie Čierna hora, pričom oddeľuje podcelky Roháčka na západe a Bujanovské vrchy na východe. Tečie okrajom obce Margecany, na území ktorej ústi do vodnej nádrže Ružín v nadmorskej výške okolo 330 m n. m. Jediným významnejším prítokom je pravostranný potok z oblasti Kovalčíkovej.
Filozofovanie

Filozofovanie je vykonávanie filozofickej činnosti. K základným hybným silám každého filozofovania patrí túžba po vedení a pochybovanie. Súbor pravidiel a postupov filozofovania je charakteristikou filozofických metód.
Podmienkou toho, aby sme dospeli k jasnému a pravému filozofovaniu, je nastúpenie troch ciest:
Pedagogické filozofovanie

Pedagogické filozofovanie je odhaľovanie, skúmanie a rozširovanie predpokladov premeny výchovnej reality na účinný faktor tvorby kultúrneho spoločenstva. Totalita výchovnej reality sa
pedagogickému filozofovaniu (a vôbec akémukoľvek poznávaniu) podáva na začiatku v podobe celku predkriticky daného; jednou zo základných úloh pedagogického filozofovania je odlíšenie výchovnej reality od celku predkriticky daného, v podobe ktorého sa nám podáva. V tom je nezastupiteľná a zároveň veľmi ťažko realizovateľná kritická funkcia pedagogického filozofovovania, ktorú možno rozpoznávať už dávno pred nástupom kantovského kriticizmu v rôznych fomách opozičnosti proti záujmu oficiálne reglementovať výchovnú realitu v prospech najvplyvnejších záujmových skupín spoločnosti.
Produktom pedagogického filozofovania je o. i. filozofický obraz výchovnej reality a jej zložiek (aktérov), vzťahov, procesov, cieľov, ideálov atď.
Súbor pravidiel a postupov pedagogického filozofovania je metóda pedagogického filozofovania.
V priestore medzi výchovnou realitou a filozofickým obrazom výchovnej reality sa rozvinulo viacero metód pedagogického filozofovania, ktoré sa vzájomne odlišujú konfiguráciou kategórií (medzi nimi zaujíma kľúčové miesto kategória človeka alebo iný významový útvar, ktorý je výsledkom poznania člvoveka) a hodnôt intervenujúcich v priebehu tvorby filozofického obrazu výchovy alebo výchovnej reality.
Pedagogické filozofovanie 20. storočia

Pedagogické filozofovanie 20. storočia sa vyvíjalo od pôvodnej kontroverzie scientistickej a antiscientistickej tendencie vo filozofickom uvažovaní o výchovnej realite, ktorá sa rozvinula pred prvou svetovou vojnou, cez medzivojnovú komplementáciu týchto tendencií k ich fuzionovaniu, synkréze, integrácii alebo synkrisis.
Filozofovanie - zrod filozofovania.
Filozofovanie sa zrodilo zo skeptického (skepsa) postoja, ktorý sa neuspokojuje s tým, aby svet v tej podobe, ako sa nám javí, pokladal za nejakú údajne nepochybnú pozitivitu.
Finalita

Finalita je smerovanie k cieľu a prispôsobovanie prostriedkov k jeho dosiahnutiu. Aristoteles delí finalitu na tri oblasti:
Finalizmus

Finalizmus je náuka prisudzujúca finalite významnú úlohu vo výklade sveta a trvajúca buď na uskutočnení finálnych príčin, alebo na význame finality v živých bytostiach
(vitalizmus), alebo na to, že tendecia predchádza mechanickému konaniu (voluntarizmus).
Finančníctvo

Finančníctvo sú financie, finančná sústava, finančná politika, finančné hospodárstvo, finančná správa a finančná veda.
Financovanie

Financovanie je: 
Financovanie je spôsob zabezpečovania peňažných potrieb jednotlivých
ekonomických subjektov.
Delenia.
Delenie 1 (podľa typu kapitálu):
Delenie 2 (podľa pôvodu prostriedkov):
Delenie 3 (pre verejné financovanie, podľa ):
Delenie 4 (podľa životného cyklu podniku):
Delenie 5 (podľa dĺžky času):
Delenie 6 (podľa použitia zdrojov):
Rozpočtové financovanie

Rozpočtové financovanie alebo zriedkavejšie financovanie z vlastných zdrojov je financovanie z verejných rozpočtov o (štátnych rozpočtov a miestnych rozpočtov), spravidla
nenávratným spôsobom.
Úverové financovanie

Úverové financovanie je financovanie založené na návratnom poskytovaní peňažných prostriedkov za úrok.
Financovanie z vlastných zdrojov

Financovanie z vlastných zdrojov alebo vlastné financovanie môže byť:
Fíni

Fíni (pôv. Aaalandovia (Suomi)) je národ patriaci k ugrofínskym jazykovým a etnickým skupinám, tvoriacim medzi nimi najsevernejšie etnikum spolu s Laponcami. Na územie Fínska prišli začiatkom 1. tisícročia pred Kr. V 9. stor. vytvorili významné obchodné centrum (Turku). V 12. stor. sa dostali pod švédsku nadvládu (do roku 1809), ktorých do roku 1917 vystriedali Rusi. Pred 16. storočím boli Fíni prevažne katolíci, dnes je väčšina Fínov luteránska hlásiaca sa k Fínskej cirkvi. Časť Fínov je tiež pravoslávna.
Finitizmus

Finitizmus je filozofická koncepcia, podľa ktorej sa človek stretáva iba s konečnými vecami a ich vlastnosťami, takže kategóriu nekonečnosti nemožno vzťahovať ani vesmír, ani na mikrosvet, ani na myslenie.
Nikolaj Fiodorovič Fiodorov

Nikolaj Fiodorovič Fiodorov (; * 9. jún 1829 – † 28. december 1903) bol ruský pravoslávny filozof, tvorca novokresťanského učenia o patrofikácii (vzkriesení otcov) ako vzkriesení všetkých doteraz žijúcich generácií, ich premenenie a návrat k Bohu. Liekom proti sociálnym zlám je podľa Fiodorova psychokracia - utopická občina združujúca synov na vzkriesenie otcov. 
Výrazne ovplyvnil mystika Petra Uspenského a zakladateľa kozmonautiky Konstantina Ciolkovského.
Firma

Firma môže byť:
Bystrá (vrch v Západných Tatrách)

Bystrá () je najvyšší vrch Západných Tatier na Slovensku. Leží v závere Bystrej doliny nad Pribylinou, približne severovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na západe strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich časti Liptovské Tatry. Leží na území Žilinského kraja, okresu Liptovský Mikuláš a v katastri obce Pribylina. Najbližším sídlom je juhovýchodne situované Podbanské, juhozápadne leží Pribylina a severovýchodne v Poľsku obec Kościelisko. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Hôľnato-skalnatá Bystrá vystupuje v južnej rázsoche hlavného hrebeňa Západných Tatier, pričom uzlovým vrchom je blízky Blyšť () v severnej časti mohutného masívu. Hrebeň sa tu delí na dve vetvy; juhozápadne smeruje hrebeň Grúň na Nižnú Bystrú () a Ježovú (), juhovýchodne vedie hrebeň Kobyla na Kotlovú (). Západné svahy klesajú do Gáborovej doliny, ktorá je severnou časťou Račkovej doliny a voda z tejto časti nimi odteká Gáborovým potokom a Račkovou do Belej v povodí Váhu. Južné svahy padajú do Bystrej doliny, odkiaľ voda tečie Veľkým Bystrým plesom a potokom Bystrá a východne leží Kamenistá dolina, odvodňovaná Kamenistým potokom.
Východne sa nachádza Temniak (), Poľská Tomanová (), Smrečiny (), Veľká Kamenistá (), Hlina (), Predný Holý vrch () a Krížna (), južne Holý vrch (), Žerucha (), Kotlová (), Suchý hrádok (), Ježová (), Kečka (), Grúň () a Nižná Bystrá (), západne Nižná Magura (), Ostredok (), Vyšná Magura (), Jakubina (), Hrubý vrch () a Klin () a severne Končistá (), Czubik (), Trzydniowiański Wierch (), Zadni Ornak (), Ornak (), Blyšť (), Kominiarski Wierch (), Stoly () a Wysoka Turnia (). Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Turisticky prístupný hôľnato-skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka značnej nadmorskej výške a polohe sú viditeľné mnohé vrcholy Západných a Vysokých Tatier, okolité doliny a podhorie na slovenskej i poľskej strane, pri vhodných podmienkach sú však pozorovateľné aj Volovské vrchy, Slovenský raj, Kozie chrbty, Nízke Tatry, Veľká Fatra, Malá Fatra a Oravské Beskydy.
Turizmus.
Na južnom úpätí vrchu ležia v ľadovcových karoch dve Bystré plesá a nižšie situované pleso Anitino očko. Neďalekým Blyšťom vedie červeno značená hrebeňovka z Pyšného sedla na Volovec. Z jeho vrcholu vedie na Bystrú neznačený chodník, oficiálny značený prístup vedie z Bystrého sedla.
Ivo Fišer

Ivo Fišer (* 4. apríl 1929, Praha) je český indológ. 
Študoval indológiu, komparatívnu teológiu a bengálčinu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. V roku 1952 získal doktorát a v roku 1964 hodnosť kandidát vied. V rokoch 19511968 pôsobil ako asistent a docent odboru indológia, kde sa zaradil medzi významných indológov.
V roku 1968 emigroval do Dánska, pracoval v Kráľovskej dánskej akadémii vied v Kodani, od roku 1971 ako profesor indológie na Kodanskej univerzite.
Dielo.
Spolupracoval na vydaní trojzväzkovej konkordancie pálijčiny pod názvom "Paali Tipitaka Concordance" pre Spoločnosť pre pálijské texty ("Pali Text Society") so sídlom v Londýne.
Fixácia

Fixácia alebo fixovanie alebo fixáž môže byť:
Fixácia alebo (v niektorých kontextoch aj) fixovanie môže byť aj:
Fixáž môže byť aj fixatív v oblasti fotografie, pozri fixatív (fotografia)
Fixovať

Fixovať je ustaľovať, ustáliť, upevňovať, upevniť, zachytávať, zachytiť.
Flebológia

Flebológia je náuka o žilách. Je pododborom dermatológie, ktorý sa zaberá problémami povrchového žilného systému. Je hraničnou vedou medzi dermatológiou a chirurgiou.
Ossip K. Flechtheim

Ossip K. Flechtheim (rodený ako "Ossip Kurt Flechtheim"; * 5. marec 1909, Nikolajev, Ukrajina – † 4. marec 1998, Berlín, Nemecko), býva uvádzaný aj ako "Ossip Karl Flechtheim") bol americký politológ a futurológ.
Kariéra.
Od roku 1910 žil v Nemecku. Študoval právo a sociálne vedy v Nemecku a vo Francúzsku. V roku 1931 mu bol udelený titul doktora práv. V roku 1935 emigroval do Švajčiarska a potom do USA. V roku 1943 vytvoril pojem a koncept futurológie ako vedy o budúcnosti. Po druhej svetovej vojne prednášal na nemeckých a amerických univerzitách. Pôsobil v Nemecku, Francúzsku, Švajčiarsku a v USA.
Tvorca futurológie.
Pojem futurológia ako i návrh jej konceptu vytvoril Karl Ossip Flechtheim v dvoch článkoch Futurology - A New Science ? a Futurology - A Science of Probability , ktoré boli publikované v roku 1943 v amerických časopisoch Forum a Midwest Journal. V týchto článkoch uviedol prvýkrát pojem futurológia a načrtol základné charakteristiky futurológie ako vedy o budúcnosti. Obidva články boli v roku 1966 znovu publikované vo Flechtheimovej knihe History and Futurology. Pojem futurológia vznikol spojením latinského slova futurum, čo znamená budúce, a gréckeho slova logos, čo znamená veda. Flechtheim navrhol futurológiu ako určitý transdisciplinárny priestor, v ktorom bude možné vytvárať rôzne alternatívne scenáre budúceho vývoja. 
Dielo.
Napísal a vydal knihy a publikácie
Flegmatik

Flegmatik () je jeden zo štyroch druhov temperamentu, stabilný introvert. Je to málo citový človek; človek ľahostajný, chladnokrvný, nevšímavý, rozvážny, ovláda sa, spoľahlivý.
Wilhelm August Flitner

Wilhelm August Flitner (* 20. august 1889, Berka, Nemecko – † 21. január 1990, Tübingen) bol nemecký pedagóg, predstaviteľ hermeneutickej pedagogiky.
Flóra

Flóra môže byť:
Floristika

Floristika je odvetvie botaniky skúmajúce kvetenu (flóru) určitého územia. Hlavnou náplňou floristiky je zber, určovanie, opis a dokumentácia rastlín daného územia.
Floristika je aj všeobecný termín v kvetinárskom odvetví. Zahrňuje starostlivosť o kvety, aranžovanie kvetín, atď.
Fóbia

Fóbia (gr.) je chorobný strach v situácii, ktorá bežne strach nevyvoláva.
Fóbia je iracionálna, neadekvátna reakcia prejavujúca sa strachom, ktorá človeka zvyčajne núti, aby sa vyhýbal bežným miestam, predmetom alebo situáciám. Je to strach pred vlastným strachom a stratou sebakontroly.
Foliácia

Foliácia môže byť:
Slovenský folklór

Slovenský folklór je časť tradičnej slovenskej ľudovej kultúry zahŕňajúca slovesnú, hudobnú a dramatickú ľudovú tvorbu Slovákov. Je významnou zložkou slovenskej kultúry. 
Slovesná ľudová tvorba pozostáva z týchto žánrov:
Folkloristika

Folkloristika je spoločenská veda, predmetom skúmania ktorej je folklór.
Fonácia

Fonácia je tvorenie hrtanového zvuku (hlasu)
Fond

Fond môže byť:
Archívny fond

Archívny fond je súbor písomných a iných dokumentov, výber písomností a iných dokumentov určitej inštitúcie (osoby). 
Externé odkazy.
Archívny fond – je súbor archívnych dokumentov pochádzajúcich z registratúry toho istého pôvodcu alebo z činnosti fyzickej osoby, ktorá nevytvára registratúru. Za archívny fond považujeme len taký súbor, v ktorom archívne dokumenty tvoria organický systém, a pre ktorý je príznačná vnútorná súvislosť jeho častí vyjadrená spoločným pôvodcom. Pre potreby archívnej praxe rozoznávame fondy jednoduché a zložité, uzatvorené a neuzatvorené, individuálne a typové .
Fonéma

Fonéma je najmenšia komplexná jednotka zvukového systému jazyka, fungujúca v radoch takých jednotiek ako dištinktívna súčasť jazykových foriem (t. j. rozhodujúca o totožnosti týchto foriem a s nimi spájaných jazykových významov). Fonéma je abstrakcia druhého stupňa, jestvujúca ako sociálny jav v jazykovom vedomí používateľov jazyka. Nižším stupňom abstrakcie je hláska. Fonémy skúma fonológia.
Fonéma má dištinktívnu funkciu; používatelia jazyka si ju uvedomujú vo vzťahu k iným fonémam, no neuvedomujú si jej štruktúru. Vlastnosti fonémy vyplývajú z jej umiestnenia v jazykovom systéme.
Fonetikum

Fonetikum je časť znaku naznačujúca výslovnosť.
Fonocentrizmus

Fonocentrizmus je podľa Derridu: preferovanie zvukovej stránky jazyka, pričom sa písaný text považuje za odvodený, podružný a teda významovo ne-prítomný.
Fonón

Fonón je energetické kvantum kmitov kryštálovej mriežky.
Fordizmus

Fordizmus je systém priemyselnej hromadnej výroby známy od počiatku 20. storočia pochádzajúci z USA. Henry Ford, majiteľ automobilovej fabriky Ford Motor Company (založená 16.júna 1903), zaviedol tzv. Fordov systém, známy a neskôr označovaný ako "fordizmus", ktorý sa vyznačuje hromadnou, masovou výrobou, schopnou dodať na trh veľký objem štandardných a pomerne lacných výrobkov, nie vždy najvyššej kvality.
Princíp zhromadnenia výroby normalizovaných výrobkov na základe pásovej výroby sa v americkom priemysle rozvíjal ako nový prvok organizácie práce a riadenia priemyselnej veľkovýroby a v tom období bol inovačný. 
Význam fordizmu ako systému priemyselnej výroby spočíva v rozvedení a zdokonalení teórie vedeckého riadenia (teória riadenia) na základe tzv.pracovných štúdií manuálnej práce F.W.Taylora. Štandardizácia práce robotníkov sa javila ako základný princíp znižovania výrobných nákladov a organizácia riadenia rozpracúvala princíp vertikálnej činnosti koncernu tak, aby sa všetky vyrobné etapy riadili z jedného centra. V období ČSR sa tento systém uplatnil v Baťových závodoch. 
Tento systém riadenia priemyselnej hromadnej výroby pretrval až do obdobia po druhej svetovej vojne a skončil nasadzovaním mechanizačných a neskôr automatizačných prvkov do masovej produkcie.
Louis de la Forge

Louis de la Forge (* 1632, La Flèche, Francúzsko – † 1666, Saumur) bol francúzsky filozof, predstaviteľ okazionalizmu: pôsobenie tela na telo je do určitej miery podmienené zásahom božím.
Forma

Forma môže byť:
Forma hmoty

Forma hmoty je konkrétny spôsob existencie hmoty.
Jazykovo-logická forma

Jazykovo-logická forma je podľa Černíka spôsobom jazykového usporiadania obsahu myšlienkovej činnosti a jej výsledkov. Je predmetom skúmania formálnej logiky.
Logická forma

Logická forma je spôsob vytvorenia, vyjadrenia a spojenia myšlienok (a častí myšlienok) s rozličným konkrétnym obsahom, uskutočňujúci sa v procese poznania.
Logicko-gnozeologická forma

Logicko-gnozeologická forma je podľa Václava Černíka spôsobom noetického usporiadania objektívneho obsahu živej ľudskej myšlienkovej činnosti a jej produktov.
Forma pohybu hmoty

Forma pohybu hmoty je (najmä v marxizme) druh pohybu hmoty a vzájomného pôsobenia hmoty (materiálnych objektov) (ako základná forma prejavu absolútneho pohybu). Pre každé teleso je príznačných viacero foriem pohybu hmoty.
Delenie.
Rozlišujú sa:
Uvedené delenie je modifikácia (modernizácia) pôvodného textu F. Engelsa uvedeného v Dialektike prírody: "Pohyb v najvšeobecnejšom význame - v ktorom sa chápe ako spôsob existencie hmoty, ako inherentný atribút hmoty – zahŕňa všetky vo vesmíre prebiehajúce zmeny a procesy, od púhej zmeny miesta [t.j. premiestnenia] po myslenie. Skúmanie povahy pohybu samozrejme muselo najprv vyjsť z najnižších, najjednoduchších foriem tohto pohybu a naučiť sa ich chápať a až potom mohlo niečo dokázať v oblasti vysvetlenia vyšších a spletitejších foriem. Takto vidíme, ako sa v dejinnom vývoji prírodných vied najprv vyvinula teória jednoduchej zmeny miesta, mechanika telies univerza i pozemských hmôt; po nej nasledovala teória pohybu molekúl, fyzika, a hneď po nej, takmer súčasne s ňou a miestami už pred ňou, veda o pohybe atómov, chémia. Až ...[neskôr] bolo možné úspešne sa pustiť do vysvetlenia procesov pohybu predstavujúcich proces života... " atď. Engels teda na rozdiel od vyššie uvedeného delenia definuje fyzikálny pohyb jednoducho ako pohyb molekúl a chemický pohyb ako pohyb atómov (ostatné jeho definície sú viac-menej zhodné s vyššie uvedenými ); takéto delenie preberajú dodnes aj niektorí ďalší autori.
Engels okrem toho poznamenáva, že zmena polohy (čohokoľvek) je spoločná všetkým formám pohybu: "Všetok pohyb je spojený s nejakou zmenou miesta, či už ide o zmenu miesta telies univerza, pozemských hmôt, molekúl, atómov alebo častíc éteru. Čím je vyššia forma pohybu, tým menšia je táto zmena miesta. [Táto zmena miesta] v žiadnom prípade nevyčerpáva podstatu dotyčného pohybu, ale je od neho neoddeliteľná."
Forma spoločenského vedomia

Forma spoločenského vedomia je druh spoločenského vedomia, napr. náboženské vedomie, morálne vedomie, právne vedomie atď.
Syntaktická forma

Syntaktická forma je súbor rôznorodých výrazových, v danom jazyku zvyčajných prostriedkov,
ktorými sa realizuje syntaktický význam.
Formácia

Formácia môže byť:
Sieťkovitý útvar

Sieťkovitý útvar alebo retikulárna formácia (lat. formatio reticularis) sú funkčne spojené útvary mozgu s tlmivým a povzbudivým vplyvom na rôzne mozgové funkcie. Časť predĺženej miechy.
Stredné úseky predĺženej miechy, kde nie sú jadrá ani zreteľné nervové dráhy, tvorí hustá sieť vzájomne poprepájaných neurónov, ktorá sa nazýva sieťkovitý útvar. Pokračuje cez Varolov most až do stredného mozgu. Zabezpečuje množstvo životne dôležitých funkcií ako je napríklad dýchanie či regulácia krvného obehu. Pri poškodení sieťkovitého útvaru človek upadá do dlhotrvajúceho spánku.
Spoločensko-ekonomická formácia

Spoločensko-ekonomická formácia (iné názvy: spoločensko-hospodárska formácia, sociálno-ekonomická formácia, spoločenská formácia, formácia, zriedkavo: socioekonomická formácia) je v marxistickej historiografii forma (vývojový stupeň) spoločnosti daná jej výrobným spôsobom a spoločenskou nadstavbou; čiže jedna zo základných etáp historického vývoja spoločnosti. Výrobný spôsob (presnejšie: spoločenský výrobný spôsob) je jednota výrobných síl a výrobných vzťahov charakterizujúca dosiahnutý stupeň vývoja. Spoločenská nadstavba sú politické, právne, morálne, náboženské a iné názory, idey, teórie, normy a im zodpovedajúce inštitúcie a organizácie. 
Zoznam spoločensko-ekonomických formácií.
Existujú tieto spoločensko-ekonomické formácie: 
Z uvedených formácií sú prvotnopospolná spoločnosť a komunizmus v užšom zmysle beztriedne spoločnosti, zatiaľ čo ostatné formácie (otrokárstvo, feudalizmus, kapitalizmus a socializmus) sú triedne spoločnosti.
Poznámky:&lt;br&gt; 
1. Mimo ZSSR sa niekedy namiesto vyššie uvedenej komunistickej spoločensko-ekonomickej formácie v širšom zmysle (=komunizmus v širšom zmysle) uvádzali dve samostatné spoločensko-ekonomické formácie vecne zodpovedajúce dvom vyššie uvedeným fázam: t.j. socialistická [spoločensko-ekonomická] formácia a komunistická [spoločensko-ekonomická] formácia v užšom zmysle.&lt;br&gt;
2. Obdobie tzv. budovania základov socializmu, ktoré napríklad v Česko-Slovensku trvalo od r. 1948 do roku 1960 a ktoré sa (v dejinách Česko-Slovenska a niektorých krajín) niekedy označuje aj ako ľudová demokracia (=ľudovodemokratické zriadenie), sa v literatúre chápe (1) buď ako prechodné obdobie medzi kapitalizmom a socializmom, čiže ako osobitné obdobie medzi kapitalizmom a komunizmom v širšom zmysle, (2) alebo ako prvá etapa (a teda súčasť) socializmu. V prvom prípade sa socializmus v Česko-Slovensku začal až v roku 1960 (prijatím tzv. socialistickej ústavy) a v ZSSR až v druhej polovici 30. rokov 20. storočia, zatiaľ čo v druhom prípade sa socializmus v Česko-Slovensku začal už v roku 1948 a v ZSSR už v roku 1917.
Formalizácia

Formalizácia je striktné syntakticko-sémantické vybudovanie, napr. formalizácia jazyka. Je to spresnenie obsahu poznania tým, že skúmaným entitám sa určitým spôsobom priraďujú isté materiálne konštrukcie, ktoré majú relatívne stály charakter, a preto umožňujú odhaliť a zafixovať stránky skúmaných entít.
Formalizácia výrazu

Formalizácia výrazu je redukcia teorém a teórií na čisté logické vzťahy, vyjadrené symbolmi a grafmi, čím sa dosahuje maximálna koherencia a transparentnosť výsledkov
poznania.
Formalizovanie

Formalizovanie je robenie formálnym, vyjadrovanie sa v istom formalizme.
Formosa sencha

Formosa sencha je lisovaný zelený čaj - čajové lístky sú zrolované do tvaru paličiek. Čaj sa zbiera vo vysokohorskej oblasti provincie Formosa Sencha.
Formula

Formula môže byť:
Formula (logika)

Formula alebo logická formula je ľubovoľný konečný rad (postupnosť) základných (primitívnych) symbolov formalizovaného jazyka (výrokovej, predikátovej) logiky. Formula je tu reprezentáciou súvislostí, vzťahov, ktoré existujú medzi predmetmi (javmi, procesmi) pomocou znakov (symbolov), spojených určitými operáciami. V kalkuloch matematickej logiky sa pojem formuly v každom kalkule definuje obyčajne induktívne.
Formulácia

Formulácia alebo formulovanie je slovné (najmä pomerne presné, výstižné) vyjadrenie; definovanie, vymedzenie pojmu, myšlienky, návodu a pod.
Bystrá (prítok Polhoranky)

Bystrá je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to najvýznamnejší, ľavostranný prítok Polhoranky, má dĺžku 13,2 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Babia hora, na juhovýchodných svahoch Malej Babej hory (1 514,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 330 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv severojužným smerom strmou dolinou Kotlina. Potom sa esovito stáča, z ľavej strany priberá prítok (968,0 m n. m.) z juhozápadného svahu Babej hory (1 722,9 m n. m.) a v blízkosti Hviezdoslavovej horárne vstupuje do Podbeskydskej brázdy. Tu najprv tečie prechodne juhojuhozápadným smerom, z pravej strany priberá svoj najvýznamnejší prítok Vonžovec, opätovne sa stáča a pokračuje juhovýchodným smerom. Následne sa potok výrazne vlní, vytvára niekoľko vedľajších ramien, z ľavej strany priberá krátky prítok z lokality Odumiarky a následne ďalší významný prítok, Záhoranku. Odtiaľ tečie severojužným smerom až k sútoku s ľavostranným Rabčickým potokom (667,0 m n. m.). Napokon sa stáča na juhozápad, zľava priberá ešte krátky prítok z juhozápadného svahu Gluchovej (881,6 m n. m.), preteká obcou Rabča, kde sa od hlavného koryta oddeľuje vedľajšie rameno, ktoré pokračuje v dĺžke cca 700 m juhovýchodným smerom. Hlavné koryto Bystrej ústi na území tejto obce do Polhoranky.
Ústie.
Do Polhoranky sa vlieva v katastrálnom území obce Rabča (severne od jej osady "Za Vodou") v nadmorskej výške približne 635 m n. m.
Poznámka.
Rabčický potok bol v minulosti (1971, 1974-55, 1977) pokladaný za hlavný tok a Bystrá bola považovaná za jeho horný tok.
Formy vyučovania

Formy vyučovania sú organizačné usporiadanie podmienok priebehu vyučovacieho procesu. Ide tu o
usporiadanie podmienok z hľadiska organizačného charakteru práce učiteľa a počtu súčasne vyučovaných žiakov (individuálne, hromadné a zmiešané formy vyučovania), organizačného rámca priestoru a času vyučovania (vyučovacia hodina v triede, vyučovacia jednotka v školskej dielni, laboratóriu, na školskom pozemku, učebno-vyrobná jednotka, exkurzie, vychádzky, domáce práce a i.)
Zriedkavejšie sa v pedagogickej literatúre uvádza aj metodická forma vyučovania prednáška, seminár, pokus, beseda a i.
Foronómia

Foronómia (gr.) je odvetvie sociálnej psychológie a pracovnej psychológie skúmajúce vplyv okolností na ľudské úkony (napr. vplyv sedenia); kinematika.
Jay Wright Forrester

Jay Wright Forrester (* 14. júl 1918, Anselmo, Nebraska, USA – † 16. november, 2016, Concord, Massachusetts, USA) bol americký kybernetik a systémový teoretik.
Kariéra.
Jay Wright Forrester bol predstaviteľom sociálneho modelovania pomocou počítačov. Bol tvorcom systémovej dynamiky. V roku 1961 navrhol systémovodynamický model. Vytvoril počítačový model Svet 2 pre Rímsky klub. Položil základy teórie limitov rastu. Pôsobil ako emeritný profesor na Sloan School of Management na MIT. Bol vedúcim System Dynamics Group.
Dielo.
Napísal a vydal knihy a publikácie
Fotochémia

Fotochémia je náuka zaoberajúca sa chemickými reakciami podmienenými účinkom svetelného žiarenia (viditeľného, ultrafialového a infračerveného).
Fotochrómia

Fotochrómia môže byť:
Fotografika

Fotografika je výtvarná fotografická technika, ktorá osobitným (kontrastným) spôsobom
vyhotovovania negatívu i pozitívu potláča alebo vynecháva nepodstatné časti obrazu. Ako fotografika sa označuje aj obraz (bez poltónov) zhotovený touto technikou.
Fourierizmus

Fourierizmus je smer utopického socializmu vychádzajúci z učenia Ch. Fouriera.
Fovea

Fovea (lat.) je ústredná jamka sietnice.
Paul Fraisse

Paul Fraisse (* 1911 - † 1996) bol francúzsky psychológ, predstaviteľ experimentálnej psychológie.
Frakcia

Frakcia (lat.) je
Frakcionárstvo

Frakcionárstvo (lat.) je tvorenie frakcií; rozbíjačská činnosť.