burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Radko Auer

Ing. arch. Radko Auer (* 6. august 1925, Třebíč, Česko-Slovensko – † 12. júl 1998, Bratislava) bol česko-slovenský architekt a zamestnanec KPÚ v Bratislave a spoločnosti Stavoprojekt Bratislava.
Životopis.
Narodil sa v Třebíči do úradnícko-učiteľskej rodiny bez tradície profesijného vzťahu k architektúre. V Třebíči tiež navštevoval základnú aj strednú školu a ako stavebný praktikant (1944 až 1945) sa tu zoznámil s postupom pri uskutočňovaní stavebného diela.
Na Českej vysokej škole technickej v Brne absolvoval odbor architektúry a pozemného staviteľstva. V roku 1950, krátko po absolvovaní štúdia na vysokej škole, odišiel pracovať na Slovensko a zamestnal sa v bratislavskom Stavoprojekte. V rokoch 1951 a 1953 patril k úväzkovým spolupracovníkom Výskumného ústavu architektúry (VÚVA) v Brne.
Auer je autorom štvorposchodového hotela Slovan v Senici (1966) a Domu kultúry v Pezinku (1989).
V roku 1988 odišiel do dôchodku.
Smrť.
Zomrel 12. júla 1998. Bol spopolnený a jeho urna bola 20. októbra 1998 uložená v Urnovom háji bratislavského krematória.
Kasne

Kasne () je názov vrchu v Západných Tatrách. Leží nad Látanou dolinou nad Zubercom, približne juhovýchodne od Tvrdošína. 
Poloha.
Nachádza sa na severozápade Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich časti Osobitá. Leží na území Žilinského kraja, okresu Tvrdošín a zasahuje na katastrálne územie obcí Zuberec a Vitanová. Najbližším sídlom sú severne situované Oravice, západne sa nachádza Zuberec a jeho osady Brestová a Zverovka a severovýchodne Kościelisko a Witów. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Vrch leží v mohutnom hrebeni, vybiehajúcom severným smerom z Volovca () v hlavnom hrebeni Západných Tatier a cez Lúčnu () smerujúcom na Osobitú (). Severovýchodne leží Bobrovecká dolina, ktorou voda z tejto časti hrebeňa odteká Bobroveckým potokom do Oravice, juhozápadné svahy klesajú do Látanej doliny, z ktorej vodu odvádza potok Látaná do Studeného potoka v povodí rieky Orava.
Južným smerom sa nachádza sedlom oddelený Roh (), Končistá (), Hrubý vrch (), Deravá (), Volovec (), Rákoň (), Ostrý Roháč (), Plačlivé (), Predná Zábrať (), Tri kopy (), Baníkov (), Pachoľa () a Spálená (), západným Salatín (), Brestová (), Predný Salatín (), Štít (), sedlom oddelená Javorina () a Osobitá (), severným Skorušina (), Mihulčie (), Kýčer (), Ježov vrch (), Magura () a Turek () a východným Hrubý vrch (), Veľká Furkaska (), Bobrovec (), Kominiarski Wierch (), Trzydniowiański Wierch () a Lúčna (). Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít a holín však možno pozorovať okolité vrcholy Západných Tatier a blízke doliny, no tiež Oravské Beskydy, Oravskú Maguru a podhorie v priľahlej oblasti južného Poľska.
Lucia Kašperanová

Lucia Kašperanová (* 2. december 1998, Košice) je slovenská profesionálna basketbalistka, hrávajúca na pozícii rozohrávačky a krídla. Pôsobí v tíme CBK Košice v slovenskej ženskej basketbalovej extralige a v slovenskej reprezentácii 3x3 basketbalu. V sezóne 2022/23 bola najlepšou strelkyňou extraligy. 
Životopis.
Lucia Kašperanová pochádza z Košíc. Navštevovala základnú školu na Belehradskej ulici, na strednú školu chodila na Športové gymnázium, Tr. SNP 104 v Košiciach. Následne absolvovala Fakultu športu Prešovskej univerzity v Prešove. Pracuje ako administratívna pracovníčka.
Basketbalová kariéra.
Kašperanovej pôsobenie je spojené primárne s klubom CBK Košice. V sezóne 2018/19 hrala za CBK MINIBUSEUROPA Ťahanovce v 1. lige. Tím sa umiestnil na treťom mieste, Kašperanová bola najlepšou strelkyňou súťaže s priemerom 21,5 bodu na zápas, 5 ziskov a 1,5 bloku na zápas. Spolu zaznamenala v sezóne 700 bodov. V sezóne 2019/20 prestúpila do klubu Dubček Bratislava, s ktorým prvý raz hrala v extralige žien, v sezóne, ktorá bola predčasne ukončená pre pandémiu koronavírusu. Dosahovala priemer 3,3 bodu a 3 doskoky na zápas.
V sezónach 2020/21 a 2021/22 hrala za CBK Košice v 1. lige žien. V lige bola v ročníku 2021/22 druhou najlepšie bodujúcou hráčkou (323 bodov, priemer 17,94 b na zápas). V roku 2022 s klubom postúpila cez baráž do extraligy. V nováčikovskej extraligovej sezóne 2022/23 skončil klub CBK Košice v extralige na 6. mieste, pričom Kašperanová bola jasnou líderkou tímu. Získala ocenenie Druhý All-star tím extraligy, v bodovaní hráčok skončila prvá (459 bodov), taktiež odohrala najväčší čas za sezónu zo všetkých hráčok extraligy a najväčší priemerný odohraný čas na zápas. V sezóne 2023/24 Kašperanová pokračovala s CBK, tím skončil v základnej časti na 6. mieste, po nadstavbe bol piaty, v play-off vypadol vo štvrťfinále so Šamorínom a nakoniec sa umiestnil na 6. mieste. Kašperanová v priebehu sezóny bola líderkou bodovania extraligy, nakoniec získala iba o 4 body menej ako prvá Ke'Shunan Jamesová (482 b vs. 486 b).
Reprezentačná kariéra.
Kašperanová je súčasťou slovenskej ženskej basketbalovej reprezentácie 3x3. Bola súčasťou kádra pre Majstrovstvá sveta v 3x3 basketbale do 23 rokov v roku 2021 v Mongolsku.
Miedziane

Miedziane () je vrch vo Vysokých Tatrách v Poľsku. Leží približne juhovýchodne od Zakopaného a patrí k najvyšším čisto poľským vrchom. Východným smerom stojí v Doline Pięciu Stawów Polskich horská chata.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží na území gminy Bukowina Tatrzańska v okrese Powiat tatrzański v Malopoľskom vojvodstve. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Zakopané, severovýchodne ležiaca Tatranská Javorina a Tatranská Bukovina a južne Štrbské Pleso. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Vrch leží v hrebeni, ktorý vybieha severovýchodným smerom z Hrubého štítu () v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier na slovensko-poľskej hranici. Severozápadne sa nachádza Dolina Pięciu Stawów Polskich a Wielki Staw Polski, ktoré odvodňuje potok Raztoka do Dunajca, juhovýchodne leží Dolina Rybiego Potoku a Morské oko, odkiaľ Rybí potok vodu odvádza do Bielej vody.
Severným smerom sa nachádza Opalony Wierch (), Skrajny Woloszyn (), Wielki Woloszyn (), Žólta Turnia () a Kozí vrch (), západným Zawratowa Turnia (), Svinica (), Valentková (), Kotolnica () a Hrubý štít (), južným Nefcerské veže (), Hrubý vrch (), Kôprovský štít (), Čubrina (), Veľký Mengusovský štít (), Mních () a Rysy () a východným Vyšný Žabí štít (), Mlynár (), Nižný Žabí štít () a Zámky (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrcholy Vysokých Tatier, Západné Tatry, hrebeň Belianskych Tatier a blízke doliny a tatranské podhorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no do blízkeho Szpiglasovho sedla vedie:
Joseph Plateau

Joseph Antoine Ferdinand Plateau (* 14. október 1801 – † 15. september 1883) bol belgický fyzik a matematik. Bol jedným z prvých ľudí, ktorý ukázali ilúziu pohybujúceho sa obrázku. Využil na to kruhy, ktoré sa točili v opačných smeroch, pričom na jednom boli nakreslené obrázky s malými posunmi a na druhom boli pravidelne rozmiestnené medzery. Tento vynález v roku 1832 pomenoval fenakistiskop.
Biografia.
Plateau sa narobil v Bruseli. Jeho otec, Antoine Plateau, sa narodil v Tournai a bol talentovaným maliarom kvetov. Joseph Plateau vedel čítať už keď mal 6 rokov, čo z neho vtedy robilo zázračné dieťa. Keď chodil na základnú školu, zapôsobili naňho hlavne hodiny fyziky; zaujatý experimentami, ktoré videl, prisahal, že niekedy objaví ich záhady. Plateau študoval v Marche-les-Dames v meste Namur so svojím ujom a jeho rodinou; jeho bratrancom bol Auguste Payen, ktorý sa neskôr stal architektom a hlavným dizajnérom belgických železníc. Keď mal Plateau 14 rokov, zomreli mu obaja rodičia; na základe tejto traumy ochorel. 
27. augusta 1840 sa Platea oženil s Augustine–Thérèse–Aimée–Fanny Clavareau a o rok neskôr sa im narodil syn. Plateauova dcéra Alice Plateau sa vydala za Gustava Van der Mensbruggheho v roku 1871, ktorý sa stal Plateauovým spolupracovníkom a neskôr jeho prvým životopiscom.
Plateau bol fascinovaný tým, ako na sietnici ostávajú svetelné obrazce po pozeraní na svetlé objekty, čo ho viedlo k experimenty, kedy sa pozeral do Slnka po dobu 25 sekúnd. Neskôr v živote prišiel o zrak, čo spájal práve s týmto experimentom. S tým to však nemuselo nutne súvisieť a je možné, že mal v skutočnosti chronickú uveitídu.
Plateau sa v roku 1872 stal zahraničným členom Královskej holandskej akadémie vied.
Zomrel v roku 1883 v Gente.
Ch-69

Ch-69 je strela typu vzduch-zem stredného dosahu vyvinutá Ruskom. Je určená na ničenie komunikačných zariadení, železničných uzlov, veliteľských stanovíšť, leteckej techniky umiestnenej na otvorených letiskách, rafinérií, energetických závodov, ale aj lodí v prístavoch.
Ch-69 bude súčasťou výzbroje stíhacích bombardérov Su-34, stíhačiek Su-35 a Su-30MK, palubných lietadiel MiG-29K, ale hlavne stealth stíhačiek Su-57.
Vznik a vývoj.
Ch-69 je vyvinutá na základe strely Ch-59MK2, ktorá bola verejnosti prvýkrát predstavená v roku 2015. Ch-69 si prešla bojovým krstom začiatkom roku 2024, kedy bola ruským letectvom použitá na Ukrajine. K tomuto termínu však Rusko ešte nemalo spustenú sériovú výrobu týchto rakiet a dá sa tak predpokladať, že ich malo len niekoľko kusov.
Konštrukcia a vlastnosti.
Ch-69 má štvorcový prierez trupu s priemerom 0,4 m a jej dĺžka je 4,2 m. Je vybavená inerciálnym navigačným systémom kombinovaným so satelitným navigačným systémom. Raketa letí rýchlosťou 700-1000 km/h a jej dostrel je . Štartovacia hmotnosť strely je a hmotnosť bojovej časti dosahuje . Môže byť umiestnená na vonkajších závesníkoch, ale keďže má sklopné krídla, zmestí sa aj do vnútornej zbraňovej šachty Su-57. Maximálne rozpätie rozložených krídel je 2,5 m.
Trup Ch-69 bol navrhnutý tak, že efektívna odrazová plocha strely je len 0,007 - 0,01 m2. Vďaka nízkej odrazovej ploche môže byť Ch-69 detegovaná radarmi lietadiel včasnej výstrahy (AWACS) najviac na vzdialenosť 80 - 110 km. Strela dokáže letieť vo výške 70 - 25 m terénom a je schopná zasiahnuť cieľ s kruhovou odchýlkou 3 - 5 m. 
Pohon zabezpečuje prúdový motor TRDD-50B, ktorý má nízku infračervenú stopu, porovnateľnú s motorom strely Storm Shadow. Z toho dôvodu je pomerne ťažkým cieľom pre západné opticko-elektronické navádzacie systémy protivzdušnej obrany.
Nasadenie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
Strely Ch-69 boli 11. apríla 2024 použité pri útoku na Trypiľskú tepelnú elektráreň. Ruské lietadlá údajne odpálili tieto strely zo vzdialenosti 400 km.
Ďalší útok na ukrajinskú energetickú infraštruktúru vykonali Rusi 27. apríla 2024. Rusi použili deväť striel Ch-101/Ch-555 vypustených zo strategických bombardérov Tu-95SM letiacich nad ruskou Saratovskou oblasťou a deväť rakiet Ch-59/Ch-69 vypustených z ruských lietadiel nad Belgorodskou oblasťou a nad Azovským morom. Použité boli aj dve rakety zo systému protivzdušnej obrany S-300, dve strely Iskander-K, odpálené z anektovaného Krymu a štyri hypersonické rakety Kinžal vypustené z lietadiel MiG-31K nad Rjazanskou a Tambovskou oblasťou. Ruské vojsko použilo aj osem striel Kalibr odpálených z Čierneho mora. Ukrajinskej protivzdušnej obrane sa podarilo zničiť 21 z 34 ruských rakiet - šesť striel Kalibr, šesť striel Ch-101/Ch-555, jednu strelu Iskander-K a osem riadených leteckých rakiet Ch-59/Ch-69.
Robin George

Robin Charles George Sidebotham (* 1956, Wolverhampton, Staffordshire, Anglicko† 26. apríl 2024, Malaga, Španielsko) bol britský rockový gitarista, spevák, skladateľ a producent. Úspech dosiahol v roku 1985 s piesňou „Heartline“, ktorá sa umiestnila na 68. mieste v UK Singles Chart a na 92. mieste v rebríčku Hot 100 v Spojených štátoch (40. miesto v rebríčku Mainstream Rock). Singel bol súčasťou Georgeovho debutového albumu "Dangerous Music" (1984).
Narodil sa v roku 1956 vo Wolverhamptone. Počas svojej kariéry George spolupracoval s viacerými hudobníkmi vrátane Davida Byrona, Phila Lynotta („Nineteen“), Glenna Hughesa, Roberta Planta, Johna Wettona a Magnum.
Zomrel 26. apríla 2024 vo veku 68 rokov.
Zoznam piesní Zdenky Prednej

Toto je zoznam piesní, ktoré naspievala, na ktorých hosťovala, ku ktorým napísala text alebo zložila hudbu speváčka Zdenka Predná.
Na zozname sú uvedné piesne zo speváčkinych štúdiových albumov "Sunny Day" (2005), "Zdenka Predná" (2007), "Srdce z bubliny" (2009) a "Amulet" (2013). Informácie obsiahnuté v prehľadnej tabuľke pochádzajú z originálnych vydaní jednotlivých hudobných titulov.
Veľká Furkaska

Veľká Furkaska (; ) je vrch v Západných Tatrách. Leží na slovensko-poľskej hranici nad Oravicami, približne východne od Tvrdošína. 
Poloha.
Nachádza sa na severozápade Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich časti Osobitá. Leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Malopoľského vojvodstva. Západné svahy hrebeňa patria do katastra Vitanovej v okrese Tvrdošín, východná časť patrí obci Witów v powiate tatrzańskom. Najbližším sídlom sú severozápadne situované Oravice, západne sa nachádza Habovka a Zuberec a jeho osady Brestová a Zverovka, na poľskom území sa severne nachádza Witów a východne Kościelisko. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku a juhozápadná časť patrí do národnej prírodnej rezervácie Juráňova dolina.
Opis.
Veľká Furkaska leží v mohutnom hrebeni, vybiehajúcom severným smerom z Volovca () v hlavnom hrebeni Západných Tatier a cez Lúčnu () a Bobrovec () smerujúcom na Maguru (). Juhozápadne leží Juráňova dolina, ktorou voda z tejto oblasti odteká Juráňovým potokom do Oravice, kam smeruje voda aj severne situovaným údolím potoka Furkaska. Východne leží Kryta dolina, ktorá je vetvou Chocholovskej doliny, ktorou voda v tejto časti hrebeňa odteká do Čierneho Dunajca.
Severným smerom sa nachádza Koryciańska Czuba (), Príslop (), Magura (), Krúpová () a Turek (), západným Ježov vrch (), Skorušina (), Mihulčie (), Osobitá (), Javorina (), Hrubý vrch () a Kasne (), južným Roh (), Baníkov (), Lúčna (), Rákoň (), Volovec (), Deravá (), Bobrovec (), Parzatczak (), Trzydniowiański Wierch () a Ornak () a východným Kominiarski Wierch (), Stoly (), Kuca (), Kryta Czuba () a Siwiańskie Turnie (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast a čiastočne skalné bralá, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Západných Tatier a blízke doliny, no tiež Skorušinské vrchy, Oravské Beskydy a podhorie v priľahlej oblasti južného Poľska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný z Tichej alebo Juráňovej doliny, príp. hrebeňom z Bobroveckého sedla.
Deň obetí pandémie COVID-19

Deň obetí pandémie COVID-19 je pamätný deň na Slovensku, ktorý pripadá na 6. marca, kedy bol na Slovensku v roku 2020 oficiálne potvrdený prvý prípad koronavírusu SARS-CoV-2. Zriadený bol poslancami Národnej rady SR v roku 2022 a prvýkrát si ho Slovensko pripomenulo v roku 2023. Na následky ochorenia počas pandémie ochorenia COVID-19 na Slovensku zomrelo viac ako 21-tisíc ľudí, spolu s inými ochoreniami či obmedzenou zdravotnou starostlivosťou pre pandémiu to bolo viac ako 30-tisíc úmrtí.
Za vytvorenie pamätného dňa sa usilovalo aj občianske združenie Skutočné obete, ktorého spoluzakladateľka po zavedení pamätného dňa povedala: „Vnímame to ako veľký pozitívny krok k tomu, aby sme sa s pandémiou a jej následkami ako spoločnosť dôstojne vyrovnali. Nás, rodiny a blízkych priateľov obetí, pandémia tragicky zasiahla na najcitlivejšom mieste. Je však mnoho dôvodov, prečo na tieto pandemické dva roky nesmieme nikdy zabudnúť a zďaleka to nie je len úcta k zosnulým.“ 
V septembri 2022 navrhli poslanci Gábor Grendel, Kristián Čekovský a Anna Andrejuvová z OĽaNO zriadenie Dňa obetí pandémie COVID-19 medzi štátne sviatky, dni pracovného pokoja a pamätné dni.
Text (spoločnosť)

Text S.A. (predtým LiveChat Software S.A.) je poľská IT spoločnosť so sídlom vo Vroclavi; výrobca komunikačného softvéru pre podniky. Spoločnosť bola založená v roku 2002 ako Livechat Sp. z o.o., a od októbra 2007 je akciovou spoločnosťou. V roku 2011 spoločnosť otvorila pobočku v Severnej Karolíne v USA.
Od apríla 2014 je LiveChat Software kótovaný na Varšavskej burze cenných papierov. V roku 2023 sa spoločnosť premenovala a jej názov sa zmenil na Text.
História.
Z hlavného produktu LiveChat, ktorý spoločnosť ponúka v modeli Software as a service, využíva viac ako 37 000 klientov, pričom takmer 80% predaja sa realizuje v USA pre klientov ako sú napríklad: Bosch, LG, Philips, Samsung, Stanford University a UCLA.
Okrem tvorby komunikačných programov určených pre podnikanie, LiveChat Software bola v rokoch 20042011 vlastníkom chatovacieho servisu POLChat. V februári 2008 získala GG Network S.A. 63% akcií spoločnosti, čím sa LiveChat Software stala ďalšou spoločnosťou po Gadu-Gadu a Allegro.pl v kapitálovej skupine koncernu Naspers.
V septembri 2011 spoločnosť GG Network S.A. predala všetky akcie spoločnosti – zakladatelia a kľúčoví manažéri uskutočnili manažérsky výkup, v rámci ktorého získali dodatočný balík 21,17% akcií spoločnosti a získali 60% kapitálu spoločnosti, zatiaľ čo 40% akcií LiveChat Software získal fond Tar Heel Capital.
Dňa 11. apríla 2014 sa uskutočnilo prvé kotovanie spoločnosti LiveChat Software S.A. na Varšavskej burze cenných papierov. Na konci roku 2017 sa spoločnosť dostala do indexu mWIG40 a v júni 2019 do nového indexu WIGTech.
V roku 2018 spoločnosť rozšírila ponuku produktov o nové nástroje - ChatBot, HelpDesk a KnowledgeBase. V roku 2022 spoločnosť pridala OpenWidget do svojej produktovej ponuky.
Koncom roka 2022 spoločnosť oznámila kúpu domény text.com a v septembri 2023 formálne zmenila svoj názov na Text S.A.
Produkty.
Produkty, ktoré už nie sú vo vývoji:
Ocenenia.
V súťaži Deloitte Technology Fast 50 Central Europe 2011 bola spoločnosť zaradená na 26. mieste medzi najrýchlejšie sa rozvíjajúcimi podnikmi v oblasti moderných a inovatívnych technológií umiestnenými v regióne strednej Európy. V nasledujúcej edícii rebríčka v roku 2012, spoločnosť so zvýšením príjmov na úrovni 830% obsadila 18. miesto. Rok neskôr spoločnosť opäť obsadila 18. miesto, pri zvýšení príjmov o 624%. Tento výsledok umožnil zaujať 221. miesto v Deloitte Technology Fast 500 EMEA, ktorý zahrňuje spoločnosti z oblasti Európy, Blízkeho východu a Afriky.
Turistická značkovaná trasa číslo 8170

 Turistická značkovaná trasa číslo 8170 je krátka žltá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Dechtíc cez Katarínku do lokality Dechtice, Planinka. Dĺžka trasy je 8 km.
Hlinské sedlo

Hlinské sedlo (; ) je výrazné sedlo v Tatrách, na slovensko-poľskej štátnej hranici.
Poloha.
Nachádza sa na západe strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry. Leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Žilinského kraja a Malopoľského vojvodstva. Juhovýchodné svahy zasahujú do katastra obce Pribylina v okrese Liptovský Mikuláš, severozápadné patria obci Kościelisko v Powiate tatrzańskom. Najbližšími sídlami sú južne situované Podbanské a Pribylina, na poľskom území je najbližšie severne ležiace Kościelisko. Sedlo sa nachádza v Tatranskom národnom parku v slovenskej i poľskej časti pohoria, juhovýchodná časť zasahuje do národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina.
Opis.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni Západných Tatier, medzi Veľkou Kamenistou () na juhozápade a Smrečinami () na severovýchode. Z veľkej časti je porastené trávou, no v okolí sa vyskytuje aj kosodrevina. Na juhovýchode je uzáverom Hlinského žľabu, vetvy doliny Hlina a mohutnej Tichej doliny. Nimi odvádza vodu z tejto oblasti potok Hlina do Tichého potoka v povodí Váhu. Severozápadne od sedla leží Dolinka, ústiaca do Pyszniańskej doliny, ktorou voda odteká Kirowou Wodou do Dunajca.
Výhľady.
Sedlo ponúka zaujímavé výhľady do dolín na oboch stranách hrebeňa, no tiež na časť Vysokých Tatier s Kriváňom, Nízkych Tatier s Kráľovou hoľou a Oravské Beskydy s Babou horou.
Prístup.
Do sedla nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenou trasou hlavným hrebeňom z Pyšného sedla cez Veľkú Kamenistú.
Smiechoty

Smiechoty je zábavná televízna relácia, ktorú vysielala TV Markíza od septembra 1997 do roku 2003. Spočiatku reláciu moderovala Iveta Malachovská, neskôr Vilo Rozboril. Do relácie posielali diváci domáce nepodarené a smiešne zábery.
26. júna 2002 bolo odvysielané 200. vydanie relácie. Špeciálnym hosťom bola Iveta Malachovská, ktorá uvádzala prvých 96 častí. K 200. vydaniu bolo odvysielaných 600 slovenských domácich videí, z celkového počtu 3.204 zaslaných video ukážok. Zahraničné videá pochádzali zo Spojených štátov, Nemecka, Anglicka, ale napríklad aj z Argentíny, Izraela a susedného Česka. Celkom 80 divákov si odnieslo atraktívne ceny – či už v podobe videokamery alebo zájazdu, z toho polovica výhercov pochádzala priamo z prítomného publika. Na všetkých 200 častiach spolupracoval Andy Kraus, ktorý vyberal a zoraďoval jednotlivé domáce videá a písal k nim aj komentáre. Od roku 1998 bol režisérom a strihačom záznamu relácie Karol Mareš. "Smiechoty" patrili medzi najsledovanejšie relácie TV Markíza, pričom najvyššia sledovanosť dosiahla 43%.
Relácia patrila medzi najsledovanejšie programy na dnes už zaniknutej stanici TV Fooor skupiny CME, ktorá vysielala v roku 2013. Od 10. júla 2021 sa relácia reprízovala na Markíze v súvislosti s jej 25. narodeninami.
Jeffrey Schlupp

Jeffrey Schlupp (* 23. december 1992, Hamburg, Nemecko) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste záložníka v anglickom klube Crystal Palace a na medzinárodnej úrovni reprezentuje Ghanu.
Osobný život.
Schlupp sa narodil ghanským rodičom v Hamburgu no vyrastal prevažne v Anglicku kde sa s rodinou presťahovali.
Klubová kariéra.
Leicester City.
Schlupp sa pripojil k akadémii Leicesteru City v roku 2005. Dňa 14. marca 2011 podpísal novú zmluvu s klubom do roku 2013.
Hosťovanie v Brentforde.
Po podpise novej zmluvy bol však do konca sezóny poslaný na hosťovanie do Brentfordu v League One. Dňa 15. marca debutoval Schlupp medzi seniormi pri víťazstve 1:0 nad Huddersfield Town. Dňa 25. marca strelil svoje prvé dva góly v klube pri výhre 2:1 nad Carlisle United.
Návrat do Leicesteru.
Pri svojom debute dňa 9. augusta 2011 strelil Schlupp hetrik a prispel k výhre 4:1 nad Rotherham United v EFL Cupe. O štyri dni neskôr debutoval v Championship pri prehre 0:2 s Readingom. Svoj prvý gól v lige strelil 1. októbra pri výhre 4:0 nad Derby County. Vo svojej prvej sezóne odohral 26 zápasov vo všetkých súťažiach a strelil v nich šesť gólov.
V sezóne 2013/14 odohral 32 zápasov z toho 26 v lige. Na konci sezóny sa s tímom tešil zo zisku titulu v Championship čím si zabezpečili postup do Premier League.
Dňa 16. augusta 2014 debutoval Schlupp v Premier League pri remíze 2:2 s Evertonom. Dňa 4. októbra strelil svoj prvý gól v Premier League pri remíze 2:2 s Burnley. Jeho výkony v prvej sezóne v Premier League mu vyniesli klubové ocenenia hráč roka.
Schlupp strelil prvý gól v sezóne 2015/16 dňa 3. októbra pri výhre 2:1 nad Norwichom. V decembri ho na šesť týždňov vyradilo zranenie stehennej šľachy. Po návrate zo zranenia mal však silný vplyv na prekvapivom zisku titulu v Premier League.
Dňa 2. novembra 2016 debutoval Schlupp v skupinovej fáze Ligy majstrov UEFA pri remíze 0:0 s Kodaňou.
Crystal Palace.
Dňa 13. januára 2017 podpísal Schlupp zmluvu s Crystal Palace za poplatok 12 miliónov libier. Nasledujúci deň debutoval v klube pri prehre 0:3 s West Hamom United.
Svoj prvý gól v klube strelil 11. augusta 2018 pri výhre 2:0 nad Fulhamom. Bol to jeho prvý gól v Premier League od októbra 2015. Dňa 22. decembra skóroval pri víťazstve 3:2 nad Manchestrom City.
Dňa 18. októbra 2020 odohral Schlupp svoj 100. zápas vo všetkých súťažiach za Crystal Palace pri remíze 1:1 s Brightonom.
Dňa 2. apríla 2024 odohral svoj 200. zápas v Premier League za klub pri prehre 0:1 s Bournemouthom.
Medzinárodná kariéra.
Schlupp debutoval v reprezentácii Ghany 31. mája 2014 pri prehre 0:1 s Holandskom v prípravnom zápase. Na Majstrovstvá sveta vo futbale 2014 sa však Schlupp neprebojoval. Svoj prvý gól v reprezentácii strelil 14. júna 2015 pri výhre 7:1 nad Mauríciom v kvalifikácii na Africký pohár národov 2017.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 1. máju 2024"
Medzinárodné.
"K 1. máju 2024"
Úspechy hráča.
Leicester City
Individuálne
Hischylov maliar

Hischylov maliar je konvenčné meno gréckeho maliara červenofigúrových váz, činného v poslednej štvrtine 6. storočia pred Kr.
Hischylov maliar, zrejme aténsky maliar váz, patril ku generácii umelcov tzv. „priekopníkov“, ktorí zdobili vázy novou červenofigúrovou technikou. Menom "Hischylov maliar" ho nazval britský archeológ a historik umenia John Beazley podľa hrnčiara Hischyla, ktorý sa podpísal ("HISCHYLOS EPOIESEN" – Hischylos zhotovil) na mníchovský červenofigúrový kylix 2588 (Munich, Antikensammlungen ), zdobený týmto anonymným maliarom (kylix zobrazuje ozbrojených bojovníkov).
Pripisujú sa mu (diela maliarov je možné identifikovať podľa ich charakteristických umeleckých štýlov) aj dva fragmenty z Atén a ďalší fragment kylixu (s očami) z Metropolitného múzea umenia v New Yorku. Bol jedným z prvých maliarov váz, ktorý ozdobil zvoncový kratér (nový tvar kratéra). Fragment tohto kratéra je uložený v rímskom múzeu Villa Giulia (Museo Nazionale Etrusco di Villa Giulia, inv. č. 50590). Mníchovský kylix a ostatné jeho diela (vo fragmentoch) sú podobné dielam maliara Psiaxa, hlavne pre svoje oddelené postavy vyznačujúce sa pokojom. Fragment kratéra vo Ville Giulia zobrazuje ženskú postavu s ratolesťou viniča, zrejme Ariadnu (alebo mainádu) znamenite spracovanú v ozdobenom šate s kučerami, ale tiež aj pomerne statickú.
Valerij Vasiljevič Gerasimov

Valerij Vasiljevič Gerasimov (rus. Валерий Васильевич Герасимов, * 8. september 1955 Kazaň, Tatárska ASSR, ZSSR) je ruský armádny dôstojník, od 9. novembra 2012 Náčelník Generálneho štábu Ruskej federácie, prvý námestník ministra obrany Ruskej federácie. Armádny generál (2013), Hrdina Ruskej federácie (2016).
Do polovice druhého desaťročia 21. storočia za hranicami Ruska neznámy. Jeho meno sa spája s tvorbou koncepcie ruskej zahraničnej politiky, využívajúcu prvky hybridnej vojny. Koncepcia je pomenovaná po ňom (tzv. Gerasimovova doktrína). Spolu s ministrom obrany Šojguom je považovaný za jedného z organizátorov ruského obsadenia Krymu v roku 2014.
Od 11. januára 2023 je veliteľom spoločného zoskupenia vojsk. Je teda vrchným veliteľom ruských vojsk operujúcich v konflikte na Ukrajine.
Veľká cena Japonska 2024

Veľká cena Japonska 2024 (angl. Formula 1 MSC Cruises Japan Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 7. apríla 2024 na pretekárskom okruhu Suzuka Circuit v meste Suzuka v Japonsku. Bolo to štvrté kolo sezóny 2024 Majstrovstiev sveta Formule 1. Vyhral ju Holanďan Max Verstappen jazdiaci za Red Bull Racing, za ním tímový kolega Sergio Pérez a pilot Ferrari Carlos Sainz Jr. Yuki Tsunoda z RB získal bod, prvý japonský pilot Formuly 1, ktorému sa to podarilo na domácich pretekoch od ročníka pretekov v roku 2012.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa konala 6. apríla 2024 o 15:00 miestneho času
Preteky.
Holanďan Max Verstappen jazdiaci za Red Bull Racing viedol preteky do prvej zákruty pred haváriou Daniela Ricciarda a Alexandra Albona sa neutralizovali preteky viac ako dvadsať minút, pričom museli byť opravené bariéry pneumatík. Po období červených vlajok sa preteky odštartovali s pevným štatom v treťorm kole. V 12. kole pilot Sauberu Guanyu Zhou odstúpil pre problém s prevodovkou, čo je tretie odstúpenie v pretekoch. Verstappen zostal nespochybnený, napokon svoju zastávku v boxoch uskutočnil v 16. kole. To odovzdalo vedenie pretekov Charlesovi Leclercovi z Ferrari, ale Verstappen, ktorý mal značnú prevahu pneumatík, stiahol náskok na Leclerca a v 20. kole sa opäť ujal vedenia. V tom momente bolo jasné že Leclerc vykonával stratégiu jednej zastávky na svojich medium pneumatikách a na konci 26. kola vymenil za hard. Leclercova stratégia jednej zastávky by sa ukázala ako účinná, kým piloti Mercedesu Lewis Hamilton a George Russell, ktorí vymenili Hardy počas obdobia červenej vlajky zápasili s degradáciou pneumatík. Krátka perióda žltej vlajky bola zaznamenaná v 42. kole, keď Logan Sargeant v 9. zákrute narazil do štrku, ale bol schopný cúvať späť na trať a pokračovať. Keď preteky vstúpili do svojich posledných kôl, Carlos Sainz Jr. predbehol Leclerca o posledné miesto na pódiu za Verstappenovým tímovým kolegom Sergiom Pérezom. Russell sa pokúsil predbehnúť Oscara Piastriho v 16. zákrute v záverečných kolách; Piastri si dočasne udržal svoju pozíciu, ale v poslednom kole Russell úspešne predbehol Piastriho a skončil siedmy. Yuki Tsunoda z RB získal jeden bod na desiatom mieste, prvý japonský pilot Formuly 1, ktorý získal bod na svojich domácich pretekoch od pódia Kamuiho Kobajašiho na Veľkej cene Japonska v roku 2012.
Priebežné poradie šampionátu.
Poradie šampionátu jazdcov (Top 5)
Poradie o Pohár konštruktérov (Top 5)
Pod Deravou

Pod Deravou staršie aj sedlo pod Deravou (; ) je sedlo v Tatrách, na slovensko-poľskej štátnej hranici.
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a oddeľuje geomorfologické časti Liptovské Tatry a Roháče. Leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Žilinského kraja a Malopoľského vojvodstva. Južné svahy hrebeňa zasahujú do katastra obce Jamník v okrese Liptovský Mikuláš, severné patria poľskej obci Witów v Powiate tatrzańskom. Najbližšími sídlami sú južne situované obce Pribylina a Konská, juhozápadne ležiaci Žiar, severozápadne Zuberec a severne Oravice, na poľskom území je najbližšie severovýchodne ležiace Kościelisko. Sedlo sa nachádza v Tatranskom národnom parku v slovenskej i poľskej časti pohoria.
Opis.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni Západných Tatier a oddeľuje východne ležiacu Deravú () a západne situovaný Volovec (). Sedlo je porastené trávou, no v okolí sa vyskytuje aj kosodrevina. Južné svahy klesajú do Jamníckej doliny, kde sa priamo pod ním nachádza Nižné Jamnícke pleso, odvodňované Jamníckym potokom do Račkovej a Belej v povodí Váhu. Severne sa nachádza Dolina Chochołowska Wyżnia, ktorou voda z tejto časti odteká potokom Chocholowski do Dunajca.
Výhľady.
Sedlo ponúka výhľady do dolín na oboch stranách hrebeňa, okolité vrchy, no tiež na časť Nízkych Tatier a Oravské Beskydy s Babou horou.
Prístup.
Sedlom vedie značený hrebeňový turistický chodník:
David Ashworth

David George Ashworth (* 2. jún 1867, Blackpool, Anglicko† 1947, Blackpool) bol anglický futbalový rozhodca a tréner. Bol historicky prvým trénerom klubu Oldham Athletic v roku 1906. 
V roku 1920 bol vymenovaný za trénera Liverpoolu a vo svojej prvej sezóne skončil s klubom v lige na štvrtom mieste, osem bodov za víťazným Burnley.V nasledujúcej sezóne 1921/22 doviedol Ashworth Liverpool k tretiemu titulu v lige. Tím bol na dobrej ceste k obhájeniu titulu v nasledujúcej sezóne, ale vo februári 1923 Ashworth opustil klub a vrátil sa do Oldhamu. Liverpool bol v tom čase na čele tabuľky a po jeho odchode vyhral iba jeden zo siedmych zápasov, ale aj napriek tomu vyhral Liverpool titul s náskokom šesť bodov.
Ashworth zostal v Oldhame len niečo vyše roka a následne sa upísal Manchestru City, ale v roku 1925 z funkcie trénera odstúpil. Následne bol ešte jeden rok trénerom Walsallu.
Úspechy.
Liverpool
Hodvábnička

Hodvábnička je plemeno sliepok s typickou štruktúrou peria, ktoré vzhľadom pripomína chlpy. Názov pochádza zo skutočnosti, že jej perie je na dotyk jemné ako hodváb. Majú tmavú kožu, mäso a modré ušnice. Na nohách majú namiesto obvyklých štyroch prstov až päť.
Hodvábničky sa správajú predovšetkým ako okrasné. Okrem toho sú však dobré kvočky, používajú sa preto na liahnutie vajec a odchov kurčiat iných plemien sliepok alebo dokonca iných druhov nekrmivých vtákov, napríklad bažantov alebo prepelíc. V porovnaní s inými plemenami sliepok sú hodvábničky veľmi krotké a prítulné, často sa preto chovajú pre radosť. Vyskytujú sa v rade farebných variantov aj v zdrobnenej forme.
Hodvábničky sú tiež chované pre mäso, ktoré pripomína divinu. Najmä v Ázii je považované za pochúťku.
História.
Plemeno pochádza z východnej Ázie, zdrobnená forma z Holandska.
Marc Guéhi

Addji Keaninkin Marc-Israel Guéhi (* 13. júl 2000, Abidjan, Pobrežie Slonoviny) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste obrancu v anglickom klube Crystal Palace a reprezentuje na medzinárodnej úrovni.
Osobný život.
Guéhi sa narodil v Abidjane no keď mal jeden rok sa s rodinou presťahoval do Londýna.
Klubová kariéra.
Chelsea.
Guéhi začínal s futbalom v Cray Wanderers. Do akadémie Chelsea vstúpil v roku 2007 vo veku šesť rokov. V septembri 2017 podpísal svoju prvú profesionálnu zmluvu na tri roky.
Dňa 25. septembra 2019 debutoval v drese Chelsea pri výhre 7:1 nad Grimsby Town v EFL Cupe. Za Chelsea odohral ešte jeden zápas v sezóne taktiež v EFL Cupe no viac štartov si v klube už nepripísal.
Hosťovanie vo Swansea City.
Dňa 10. januára 2020 bol Guéhi poslaný na hosťovanie do Swansea City v Championship. V klube debutoval 25. januára pri prehre 0:2 so Stoke City.
Dňa 26. augusta 2020 sa vrátil do Swansea City kde strávil celú sezónu na hosťovaní. Dňa 29. mája 2021 nastúpil vo Wembley na finále Championship play-off v ktorom jeho tím prehral s Brentfordom 0:2.
Crystal Palace.
Dňa 18. júla 2021 sa Guéhi pripojil ku Crystal Palace kde podpísal päťročný kontrakt. Klub zaňho zaplatil 18 miliónov libier, čím sa stal tretím najdrahším hráčom klubu. V klube debutoval 14. augusta proti svojmu bývalému klubu Chelsea. Svoj prvý gól v klube strelil 20. novembra pri remíze 3:3 s Burnley, pre Guéhiho to bol prvý gól v profesionálnej kariére.
Medzinárodná kariéra.
Guéhi bol súčasťou reprezentácie do 17 rokov, ktorá vyhrala v roku 2017 Majstrovstvá sveta vo futbale hráčov do 17 rokov.
V národnom tíme Anglicka debutoval 26. marca 2022 pri výhre 2:1 nad Švajčiarskom v priateľskom zápase.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 2. máju 2024"
Medzinárodné.
"K 2. máju 2024"
Úspechy hráča.
Anglicko U17
Gediminas Kirkilas

Gediminas Kirkilas (* 30. august 1951, Vilnius† 20. apríl 2024, Vilnius) bol litovský politik, člen sociálnej demokracie a bývalý premiér Litvy.
Život a vzdelanie.
Kirkilas pochádzal z akademickej rodiny, mal šesť súrodencov. Po maturite vo Vilniuse (1969) a po vykonaní základnej vojenskej služby (19691972) pracoval v rokoch 19721978 ako reštaurátor. Potom do roku 1982 študoval politológiu na Vysokej škole komunistickej strany vo Vilniuse.
V roku 2004 ukončil Gediminas Kirkilas magisterské štúdium na International Business School Vilniuskej univerzity.
So svojou ženou Liudmilou mal dve dospelé deti. Kirkilas hovoril popri litovčine aj po anglicky a po rusky.
Politická kariéra.
Gediminas Kirkilas bol činný v rôznych výboroch litovskej Komunistickej strany ("Lietuvos komunistų partija"). Od roku 1989 pracoval po boku prvého sekretára ústredného výboru, Algirda Brazauska, jedného z „otcov“ nezávislosti a neskoršieho prezidenta a premiéra krajiny. Brazauskovi zostal verný ako osobný referent aj po vyhlásení nezávislosti Litvy.
V Demokratickej strane práce Litvy (LDDP), premenovanej komunistickej strany Litvy sa stal prvým zastupujúcim predsedom strany (19911996), následne bol členom predsedníctva (19962001). Po zlúčení LDDP s LSDP (Lietuvos socialdemokratų partija, Sociálnodemokratická strana Litvy) bol zvolený za jedného zo zastupujúcich predsedov LSDP.
Od roku 1992 sedel Kirkilas za sociálnych demokratov v litovskom parlamente Seimas. Špecializoval sa na bezpečnostnú a zahraničnú politiku. Ako predseda Národného bezpečnostného výboru (19921996) mal rozhodujúci vplyv na vytváranie národnej bezpečnostnej stratégie. Po parlamentných voľbách 2000 sa stal predsedom zahraničného výboru. Po voľbách v roku 2004 nasledovalo jeho vymenovanie ministrom obrany.
Po Brazauskovej demisii z postu predsedu strany bol Kirkilas zvolený (na Brazauskovo odporúčanie) 19. mája 2007 na 28. zjazde strany so zreteľnou väčšinou novým predsedom.
Ministerský predseda Litvy.
Bol menovaný 4. júla 2006 po Zigmantovi Balčytisovi dočasným premiérom, dlho nemohol zohnať dostatočnú podporu v Seimase. Kirkilas zvládol získať potrebnú podporu Seimasu 4. júla 2006. Z funkcie litovského predsedu vlády odstúpil 27. novembra 2008 po parlamentných voľbách, a uvoľnil tak miesto Andriusovi Kubiliusovi.
Jalovecké sedlo (Západné Tatry)

Jalovecké sedlo staršie aj Jalovské sedlo (; ) je sedlo v Západných Tatrách.
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich geomorfologickej časti Liptovské Tatry. Leží na území Žilinského kraja a zasahuje do katastra obcí Jalovec a Žiar v okrese Liptovský Mikuláš. Najbližšími sídlami sú južne situované obce Konská, Žiar a Jalovec, severozápadne Zuberec a severne osada Zverovka. Sedlo sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Jalovecké sedlo je situované v rázsoche Kozie chrbty, vybiehajúcej južným smerom z Baníkova () v hlavnom hrebeni Západných Tatier. Oddeľuje severne ležiaci Príslop () a Jaloveckú kopu () na juhozápade. Sedlo je porastené trávou, no v okolí sa vyskytuje aj nesúvislý porast kosodreviny. Východné svahy klesajú do Žiarskej doliny, kde priamo pod sedlom, na križovatke značených trás, stojí Žiarska chata. Východné úbočia hrebeňa i celú dolinu odvodňuje Smrečianka do Váhu. Severozápadne sa nachádza dolina Parichvost, ktorá je vetvou Jaloveckej doliny a ktorými odteká voda z tejto časti potokom Jalovčanka.
Výhľady.
Vďaka polohe a značnej nadmorskej výške ponúka sedlo zaujímavé výhľady do dolín na oboch stranách hrebeňa a okolité vrchy, no tiež pri priaznivých podmienkach aj na veľkú časť Nízkych Tatier, Chočské vrchy, Oravskú Maguru a Malú Fatru, vzácne však vidieť aj vrchy Moravsko-sliezskych Beskýd.
Prístup.
Sedlom vedie značený hrebeňový turistický chodník:
Jalovecké sedlo

Jalovecké sedlo môže byť:
Hlas 98

Názov Hlas 98 označuje generáciu dokumentaristov, ktorých spája ich spoločné štúdium na Katedre dokumentárnej tvorby Filmovej a televíznej fakulty na Vysokej škole múzických umení v druhej polovici 80. rokov 20. storočia. Sem patria: Marek Kuboš, Peter Kerekeš, Marek Šulík, Jaro Vojtek, Robert Kirchoff, Marko Škop, Juraj Lehocký, Milan Balog a mnohí iní.
Film "Hlas 98" (1999).
Generácia dostala meno podľa absolventského filmu Mareka Kuboša, ktorý bol bez udania dôvodu vylúčený z magisterských štátnic. „Film Hlas 98 zobrazuje nálady, strach, kolaborantstvo, odvahu a naivitu, takmer všetky zo spektra pocitov a nálad, ktoré medzi obyvateľstvo zasieva totalitná moc.“ Vo svojej dizertačnej práci nazýva Ivan Ostrochovský tento film odvážnym, ako nakreslenie hrubej čiary medzi nimi - študentmi VŠMU, a predstaviteľov a voličov strán HZDS, KSS, SNS.
Film definuje nálady a atmosféru národa cez simulovanie telefonátu z ústredia strany Vladimíra Mečiara, HZDS. Kuboš sa rozhodol deň pred parlamentnými voľbami otestovať svojich známych. Presviedčal ich, dokonca až podplácal, aby volili HZDS. Vo filme je zaznamenaná celá škála reakcii občanov.
Film vyvolal z ľudí na katedre obdiv, ale aj strach. Počas Mečiarovej totality pôsobila VŠMU pomerne nezávisle, čiže pri zakázaní filmu išlo pravdepodobne z veľkej časti o autocenzúru. Stiahnutie filmu bolo odôvodnené nie obsahom, ale zavádzaním respondentov vo filme. Ostrochovský vo svojej práci píše, že respondenti boli o účele a zmyslu telefonátu následne informovaný a mohli požiadať o zmenenie ich hlasu.
Generácia Hlas 98.
Pavel Branko spomína generáciu študentov Filmovej fakulty VŠMU druhej polovici 90. rokov ako Generáciu 90. Podľa neho spája týchto tvorcov ich záujem o sociálne či sociologické sondy, ich „pohľad na svet a život cez „kvapku vody“, cez individuálny osud alebo rodinnú skupinu.“
Označenie skupiny názvom Hlas 98 nehovorí len o do istej miery spoločného hlasu, ktorým autori hovoria, ale poznamenáva dôležitosť roku 1998. Tvorcovia tejto skupiny majú odlišné atribúty v rôznych oblastiach, o ktorých by sa dalo diskutovať: v tvorbe, ale aj čo sa týka názorov, pohľadov na práce kolegov. Pomenovanie však vyplýva z bezkonkurenčnej obľúbenosti medzi autormi. Autori sa hlásia k príbehu filmu "Hlas 98" (1999), k ich spoločnému kontextu a nie k jeho formálnym kvalitám.
Hlas 98 je Generácia 90, spája pod jedným menom rovnakých autorov – definícia dvoch názvov však odlišuje. Podľa Ostrochovského ide pri pôvodnom pomenovaní skupiny o „ilúziu spoločného myslenia či pohľadu „cez kvapku vody“. Pritom spája dokumentaristov skupiny niečo iné, ktoré nemá nič spoločné so štýlom rozprávania, myslenia a tvorby, ale zhodli sa práve na tom, že sa budú hlásiť príbehu filmu "Hlas 98" (1999).
Rob Holding

Robert Samuel Holding (* 20. september 1995, Stalybridge, Anglicko) je anglický profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste obrancu v anglickom klube Crystal Palace.
Klubová kariéra.
Bolton.
Holding prišiel do akadémie Boltonu Wanderers v roku 2003 keď mal osem rokov.
Hosťovanie v Bury.
Dňa 26. marca 2015 bol Holding poslaný na hosťovanie do Bury v League Two. Profesionálny debut si odkrútil 3. apríla pri výhre 2:0 nad Cambridge United. 
Návrat do Boltonu.
Po návrate z hosťovania podpísal s klubom novú profesionálnu zmluvu. Dňa 11. augusta debutoval v klube pri prehre 0:1 s Burtonom v EFL Cupe. O štyri dni neskôr debutoval v Championship pri prehre 0:3 s Middlesbrough. Svoj prvý profesionálny gól strelil 23. januára pri výhre 3:1 na MK Dons. Počas sezóny odohral Holding 30 zápasov v ktorých strelil jeden gól. Nezabránil však zostupu do League One.
Arsenal.
Dňa 22. júla 2016 podpísal Holding zmluvu s Arsenalom za poplatok 2 milióny libier. Po zranení Mertesackera a Paulistu dostal Holding šancu a debutoval v klube 14. augusta pri prehre 3:4 s Liverpoolom. Dňa 6. decembra debutoval v skupinovej fáze Ligy majstrov UEFA pri výhre 4:1 nad Bazilejom. Dňa 27. mája nastúpil vo Wembley na finále FA Cupu v ktorom jeho tím vyhral nad Chelsea 2:1. Vo svojej prvej sezóne odohral Holding za Arsenal 18 zápasov z toho deväť v lige.
Svoj prvý gól za Arsenal strelil 28. septembra 2017 pri výhre 4:2 nad BATE Borisov v skupinovej fáze Európskej ligy UEFA 2017/18.
Dňa 5. decembra 2018 utrpel Holding prasknutie predného skríženého väzu v ľavom kolene čo ho vyradilo z hry až na deväť mesiacov.
Dňa 1. augusta 2020 Holding nastúpil vo finále FA Cupu, v ktorom jeho zvíťazil nad Chelsea 2:1. Pre Holdinga to bolo druhé víťazstvo vo finále FA Cupu.
Svoj prvý gól v Premier League strelil 1. mája 2022 pri výhre 2:1 nad West Hamom United.
Crystal Palace.
Dňa 1. septembra 2023 podpísal Holding zmluvu s Crystal Palace za poplatok 4 milióny libier. V klube debutoval 26. septembra pri prehre 0:3 s Manchestrom United v EFL Cupe.
Štatistiky kariéry.
"K 3. máju 2024"
Poznámky
1 Liga majstrov UEFA
2 Európska liga UEFA
3 FA Community Shield
Úspechy hráča.
Arsenal 
Individuálne
Matheus França

Matheus França de Oliveira (* 1. apríl 2004, Rio de Janeiro, Brazília) je brazílsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste záložníka v anglickom klube Crystal Palace. 
Klubová kariéra.
Flamengo.
França prišiel do akadémie Flamenga keď mal 12 rokov. V mládežníckom tíme bol považovaný za jedného z najlepších hráčov klubu po Viniciusovi.
V klube debutoval 7. decembra pri prehre 0:1 so Santosom v Serie A. 
Dňa 25. januára 2022 predlžil França zmluvu s Flamengom do roku 2027. Dňa 12. marca 2022 strelil svoj prvý gól v klube nad Bangu-RJ v Campeonato Carioca. Dňa 7. júla skóroval v odvete osemfinále Copa Libertadores pri vysokej výhre 7:1 nad Deportes Tolima. Dňa 29. októbra 2022 bol nevyužitým nahradníkom vo finále Copa Libertadores kde jeho tím vyhral nad Athletico-PR 1:0.
Crystal Palace.
Dňa 1. augusta 2023 prestúpil França do anglického klubu Crystal Palace za poplatok 20 miliónov eur. O päť dní neskôr sa oficiálne pripojil a podpísal päťročný kontrakt. V klube debutoval 21. októbra pri prehre 0:4 s Newcastlom United.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 3. máju 2024"
Úspechy hráča.
Flamengo
Eduard Gurk

Eduard Gurk (* 17. november 1801† 31. marec 1841) bol rakúsky krajinár a grafik, ktorý pracoval na habsburskom dvore za cisárov Františka I. a Ferdinanda I. Známy bol najmä ako akvarelista. Bol predstaviteľom biedermeieru.
Biografia.
Narodil sa vo Viedni. Jeho otec bol Joseph Ignaz Gurk (17731835), maliar, ktorý pôsobil ako vedúci umeleckej galérie a knižnice Mikuláša II., kniežaťa Esterházyho. Sprevádzal svojich rodičov na ceste po severnej Európe, ktorá skončila v Anglicku, kde ho prvýkrát prilákala maľba akvarelom. Po návrate do Viedne v roku 1819 sa zapísal na Akadémiu výtvarných umení a svoju prvú výstavu usporiadal v roku 1822. V nasledujúcom roku vydal spolu s otcom knihu obsahujúcu 80 ručne rytých a kolorovaných pohľadov na viedenské pamiatky a stavby.
To vzbudilo pozornosť na vysokých miestach a čoskoro ho začal sponzorovať Clemens von Metternich, ktorý mu našiel zamestnanie ako hlavný asistent dvorného maliara Johanna Baptista Hoechleho (17541832). V tejto pozícii sprevádzal Jána Habsbursko-lotrinského a korunného princa Ferdinanda na mnohých ich cestách a vytvoril album scén z Ferdinandovej korunovácie za uhorského kráľa v roku 1830. O tri roky neskôr spolu s novým dvorným maliarom, synom Johanna Baptista, Johannom Nepomukom Hoechleom, spolupracovali na sérii akvarelov zobrazujúcich Ferdinandovu púť do Mariazellu.
V roku 1835 sa Ferdinand stal cisárom a Hoechle nečakane zomrel po tom, čo bol dvorným maliarom len dva roky, a tak ho nahradil Gurk. Opäť veľa z jeho práce zahŕňalo cestovanie s kráľovskou rodinou.
V roku 1840 podnikol plavbu na Blízky východ s rakúskou flotilou na pozvanie kontradmirála Francesco Bandiera. Vylodil sa v Bejrúte a pokračoval po pobreží a zdokumentoval činy arcivojvodu Fridricha, ktorý bol nedávno vyznamenaný vojenským radom Márie Terézie. Keď však Gurk dorazil do Jeruzalema, už chorý z plavby, dostal brušný týfus a o tri dni neskôr zomrel.
Bjørn Skaare

Bjørn Skaare (* 29. október 1958, Oslo, Nórsko – † 21. jún 1989, Kristinehamn, Švédsko) bol nórsky hokejový reprezentant. V roku 1978 odohral jeden zápas za Detroit Red Wings a stal sa prvým Nórom, ktorý si zahral v NHL. Zahynul pri autonehode vo veku 30 rokov.
Životopis.
Skaare patril medzi najväčšie hokejové talenty v krajine už od útleho veku. Ako pätnásťročný debutoval v najvyššej nórskej lige. V roku 1976 podpísal zmluvu s Färjestadom hrajúcom v Elitserien, ale vo Švédsku odohral jedinú sezónu, než sa presunul do zámoria. V ročníku 1977-78 sa pripojil k tímu Ottawa 67s hrajúcom v juniorskej lige OHL. Počas celej sezóny zbieral v priemere vyše bod na zápas a aj preto sa na jej konci dočkal výberu na drafte. Zo štvrtého kola si ho zvolil Detroit Red Wings, čím sa Skaare stál prvým Nórom draftovaným do NHL.
Nasledujúcu sezónu začal v Kansas City Red Wings, záložnom tíme Detroitu, ale po skvelých výkonoch sa dočkal pozvánky do prvého tímu. Na svoj premiérový a zároveň aj derniérový zápas v NHL nastúpil 29. novembra 1979. Detroit so Skaarem na súpiske hral proti Coloradu Rockies, ale Nór zápas nedohral pre zranenie, ktoré utrpel pri náraze od obrancu súpera Barryho Becka. Vedenie tímu ho vzápätí preradilo naspäť do rezervného tímu.
Skaaremu sezóna v zámorí nevychádzala ani po psychickej stránke. Veľmi mu chýbala rodná krajina, a preto sa v priebehu ročníka rozhodol vrátiť. V nórskej lige pôsobil až do konca svojej kariéry v roku 1988 s výnimkou sezóny 1981-82, ktorú odohral v Rakúsku.
Skaare, ktorý to so svojím talentom dotiahol až do NHL, vynikal pri slabej konkurencií a získal ocenenie pre najlepšieho hokejistu v krajine. Výborné výkony mu vyniesli aj pozvánku do reprezentácie. Trikrát štartoval za Nórsko na šampionáte nižšej divízie a v roku 1984 reprezentoval krajinu na Zimných olympijských hrách.
Rok po ukončení hokejovej kariéry zahynul pri autonehode. Cestoval z Norrköpingu vo Švédsku do rodného Osla, ale pri prechádzaní cez mesto Kristinehamn stratil kontrolu nad vozidlom a havaroval. Dva mesiace po smrti sa mu narodil syn.
Lazúň

Lazúň môže byť:
Lezec

Lezec môže byť:
Lezce môže byť v zoológii: