burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kohút (súhvezdie)

Súhvezdie Kohút ("lat. Gallus") vytvoril holandský teológ Petrus Plancius v roku 1612. Nemecký astronóm Jakob Bartsch uviedol vo svojej knihe "Usus Astronomicus", ktorá vyšla v roku 1624, že súhvezdie reprezentuje kohúta z Biblie, ktorý zakikiríkal potom, čo apoštol Peter tretíkrát zaprel Ježiša. Plancius nezanechal žiadne popisky k súhvezdiam, ktoré vytvoril, a preto sa môžeme len domnievať, čo ho viedlo k ich zavedeniu. Bartsch sa mylne domnieval, že súhvezdie zaviedol Isaac Habrecht. Súhvezdie Kohút ležalo v Mliečnej ceste, v severnej časti súhvezdia Korma. V roku 1801 vydal Johann Elert Bode svoj atlas "Uranographia", ktorý si získal uznanie medzi astronómami. Kohút tam však nefiguroval a postupne sa z neskorších máp vytratil.
13P/Olbers

13P/Olbers je periodická kométa, ktorú objavil v roku 1815 Heinrich Wilhelm Matthäus Olbers.
14P/Wolf

14P/Wolf je periodická kométa, ktorú objavil v roku 1884 Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf.
15P/Finlay

15P/Finlay je periodická kométa, ktorú objavil v roku 1886 William Henry Finlay.
20D/Westphal

20D/Westphal je periodická kométa, ktorú objavil v roku 1852 J. G. Westphal.
22P/Kopff

22P/Kopff je periodická kométa, ktorú objavil v roku 1906 August Kopff.
Logaritmické pravítko (súhvezdie)

Súhvezdie Logaritmické pravítko () zaviedol Johann Elert Bode vo svojom atlase "Uranographia" vydanom v roku 1801. Umiestnil ho medzi Mačku, Kompas, Loď Argo a Vývevu. Nebolo však všeobecne prijaté a zakrátko sa prestalo používať.
24P/Schaumasse

24P/Schaumasse je periodická kométa, ktorú objavil v roku 1911 Alexandre Schaumasse.
27P/Crommelin

27P/Crommelin je periodická kométa, ktorú objavil Andrew Claude de la Cherois Crommelin. Prvýkrát bola pozorovaná v roku 1457.
45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková

45P/Honda-Mrkos-Pajdušáková je periodická kométa, ktorú objavili Minoru Honda, Antonín Mrkos a Ľudmila Pajdušáková.
Elektrický stroj (súhvezdie)

Súhvezdie Elektrický stroj ("lat. Machina Electrica") zaviedol Johann Elert Bode v roku 1801. Umiestnil ho medzi Veľrybu, Sochársku dielňu (dnes už len Sochár), Fénixa, rieku Eridanus a Chemickú pec (dnes už len Pec). "Elektrický stroj" bol v tej dobe novým vynálezom, preto ho, podľa vzoru Lacailla, Bode umiestnil na oblohu. Do dnešných dní však súhvezdie neprežilo.
Sarajevo

Sarajevo (po bosniacky/chorvátsky/srbsky: "Sarajevo", po srbsky v cyrilike: "Сарајево" - prepis: Sarajevo) je hlavné mesto Bosny a Hercegoviny. Nachádza sa v južnej časti krajiny, v Kantóne Sarajevo. Žije tu 432 000 ľudí (s okolitými opčinami takmer 660 000), no mnoho z nich (okolo 12 000) zomrelo počas Občianskej vojny v Juhoslávii. Majoritným etnikom sú Bosniaci, žijú tu tiež Srbi a Chorváti; väčšina Srbov mesto opustila počas vojny.
Preslávilo sa dvoma udalosťami, a to atentátom na Františka Ferdinanda d'Este, čo bolo zámienkou na rozpútanie Prvej svetovej vojny a Zimnými olympijskými hrami v roku 1984.
Historické pamiatky.
V hlavnom meste Bosny a Hercegoviny sa nachádzajú architektonické pamiatky rôznych kultúr a náboženstiev. Mesto sa nazýva aj "Jeruzalem Európy" vďaka existencii štyroch rôznych náboženstiev na jednom mieste. V Sarajeve nie je problém nájsť mešitu vedľa kostola, židovské synagógy či ortodoxné kostoly. Mesto bolo dlho pod nadvládou Osmanskej ríše, preto sa tu nachádza mnoho mešít a iných islamských pamiatok, ktoré mu dodávajú čiastočne orientálny charakter. Po roku 1878, keď ho obsadilo Rakúsko-Uhorsko, začali sa tu budovať aj kostoly rímskokatolíckej a srbskej pravoslávnej cirkvi. Medzi najznámejšie sakrálne stavby v meste patria:
Patrik Eliáš

 Patrik Eliáš (* 13. apríl 1976, Třebíč) je bývalý český reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Patrik Eliáš je útočník hrajúci na ľavom krídle.Je odchovancom HC Rabat Kladno, za ktorý odohral v českej hokejovej extralige necelé 3 sezóny. V roku 1994 bol vybratý v úvodnom drafte NHL klubom New Jersey Devils v druhom kole ako 51. v celkovom poradí. V sezóne 1995/96 odišiel do zámoria. Ešte v tej istej sezóne sa dostal aj na ľad NHL, ale odohral za New Jersey iba jeden zápas. Zvyšok sezóny strávil na farme v Albany River Rats v AHL. V nasledujúcej sezóne už dostal v New Jersey viac príležitostí a od sezóny 1997/98 sa stal jednou z opôr klubu, za ktorý hrá dodnes s číslom 26 dodnes. Sezónu 2004/05 počas lockoutu v NHL odohral za HC Znojemští Orli v českej extralige a Metallurg Magnitogorsk v ruskej hokejovej superlige. 
Na sezónu 2005/06 mal s New Jersey uzavretú zmluvu na 4,18 milióna dolárov. Od októbra 2006 je po Scottovi Stevensovi siedmym kapitánom klubu. V sezóne 2006-07 nazbieral v 75 zápasoch 69 kanadských bodov a po troch rokoch opäť viedol kanadské bodovanie klubu. Pred sezónou 2007-08 vymenoval nový tréner Devils Brent Sutter nového kapitána klubu, ktorým sa po Eliášovi stal Jamie Langenbrunner.
Reprezentácia.
Patrik Eliáš reprezentoval Česko na zimných olympijských hrách 2006 v Turíne, na ktorom získal jeho tím bronzové medaily. Už v úvodnom zápase s Nemeckom sa však zranil a musel zo zápasu a aj z celej olympiády odstúpiť. Oblieka reprezentačný dres s číslom 26.
Zimné olympijské hry 2006.
Česko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 bronzové medaily. Úvod olympiády českej reprezentácii nevyšiel, keď v základnej skupine skončila až na štvrtom, poslednom postupovom mieste, po prehrách so Švajčiarskom 2:3, Fínskom 2:4 a Kanadou 2:3. Vo štvrťfinále Česko vyradilo Slovensko. V semifinále ich vyradili neskorší zlatí medailisti Švédi a v boji o bronzové medaily porazili Rusko 3:0.
Bohdan Warchal

Bohdan Warchal (* 27. január 1930, Orlová – † 30. december 2000, Bratislava) bol slovenský huslista, dirigent, zakladateľ Slovenského komorného orchestra, s ktorým interpretoval hudbu všetkých slohových období s ťažiskom interpretácie barokovej hudby. Verejnosť poznala toto hudobné teleso pod menom „Warchalovci“.
Štúdium.
1957 - Konzervatórium a Janáčkova akademie múzických umění Brne
Vznik „Warchalovcov“ SKO.
„Warchalovci“ vznikli v roku 1960 (prvý koncert odohrali 11. apríla 1960 s obrovským úspechom) na podnet Bohdana Warchala. Prvé zoskupenie tvorili jeho bývalí spolužiaci a priatelia. Spočiatku temer nespozorovaný fenomén prerástol do najznámejšieho komorného orchestra na Slovensku, ktorý 40 rokov koncertoval po celom svete pod vedením svojho zakladateľa, Bohdana Warchala.
Obsadenie.
Aspoň pár mien z obsadenia orchestra počas tohto obdobia:
Nahrávky.
Nahrali nespočetné množstvo nahrávok, z ktorých najznámejšie sú „Štyri ročné obdobia“ od Antonia Vivaldiho. V roku 2000 odovzdal Bohdan Warchal vedenie telesa svojmu žiakovi Ewaldovi Danelovi, ktorý vedie „Warchalovcov“ dodnes.
Pedagogická činnosť.
Okrem koncertnej činnosti sa Prof. Bohdan Warchal venoval pedagogike na VŠMU v Bratislave.
Adela Ostrolúcka

Adela Ostrolúcka (* 31. marec 1824 Ostrá Lúka† 18. marec 1853, Viedeň) bola priateľka Ľudovíta Štúra, vzdelaná a rozhľadená žena, ktorá vo väčšine súčasníkov evokovala ideál novej šľachty, šľachty ducha.
Narodila sa do rodiny Mikuláša Ostrolúckeho (predikát „z Ostrej Lúky“), kráľovského sudcu a Alžbety, rodenej Gostoniovej. Krstili ju v evanjelickom kostole 3. apríla 1824 ako Adelaidu Osztroluczky, doma ju volali Etelka. Rodovým sídlom Ostrolúckych bola už od roku 1826 Ostrá Lúka (pri Zvolene). Jej vzdelanie malo byť nadštandardné voči vtedajšiemu priemeru šľachty. Okrem nemčiny a maďarčiny ovládala angličtinu a francúzštinu a učila sa po taliansky. Mala tiež prekladať prejavy z maďarčiny do iných jazykov. Mala hudobné nadanie. Jej hudobným učiteľom bol operný skladateľ František Erkl, autor maďarskej hymny.
So Štúrom sa mala prvýkrát stretnúť pravdepodobne v roku 1846, na fare u svojho strýka Gejzu roka 1846 v Zemianskom Podhradí (pri Bošáci, Trenčíne), kde pôsobil Ľudovítov mladší brat Samuel ako kaplán. Podľa legendy vyznal Štúr Adele lásku na plese usporiadanom v bratislavskom Grasalkovičovom paláci. Ich vzťah ale netrval dlho, pretože Adela vážne ochorela. Vzťah Adely a Ľudovíta je námetom knihy Ľuda Zúbka "Jar Adely Ostrolúckej".
Adela Ostrolúcka zomrela vo Viedni 18. marca 1853 vo veku 28 rokov na týfus. Štúr ju prežil len o dva roky, keď zomrel na následky nehody pri poľovačke 12. januára 1856.
Na jej počesť organizujú v Ostrej Lúke podujatie Kultúrna jar Adely Ostrolúckej.
Lodný stožiar (súhvezdie)

Súhvezdie Lodný stožiar ("lat. Malus") bolo súčasťou súhvezdia Lode Argo spolu s Lodným kýlom, Plachtami a Kormou. Nicolas Louis de Lacaille začlenil v roku 1754 hviezdy Lodného stožiaru do svojho nového súhvezdia Kompas. Lodný stožiar sa však medzi súčasných 88 oficiálnych súhvezdí nedostal.
Nadežda Kotršová

Nadežda (Naďa) Kotršová, tiež Palková (* 21. apríl 1927, Opava – † 27. november 2009, Studienka) bola slovenská herečka.
Bola členkou divadiel v Považskej Bystrici, Žiline a Košiciach, od roku 1966 členkou Novej scény v Bratislave.
Eva Krížiková

Eva Krížiková, vyd. Zvaríková (* 15. júl 1934, Bratislava-Rača† 31. marec 2020, Malacky) bola slovenská herečka. Manželka Františka Zvaríka.
Dlhoročná členka Slovenského národného divadla. Účinkovala v mnohých televíznych inscenáciách a vo filmoch už od svojej mladosti. Vynikla ako interpretka komediálnych, ale aj tragických postáv.
Jarmila Štítnická

Jarmila Štítnická (pseudonymy Milada Majorová, Oľga Petrová) (* 25. december 1924, Rimavská Seč – † 7. apríl 1980, Bratislava) bola slovenská spisovateľka, redaktorka a publicistka, autorka literatúry pre deti a mládež, manželka slovenského spisovateľa Ctibora Štítnického.
Životopis.
Pochádzala z úradníckej rodiny a vzdelanie získavala v Spišskej Novej Vsi, kde v roku 1944 zmaturovala. Aktívne sa zapojila do Slovenského národného povstania a po ukončení 2. svetovej vojny pracovala ako sekretárka v Slobodnom vysielači v Košiciach, v rokoch 1945 – 1947 v Československom rozhlase, v rokoch 1948 – 1951 bola vedúcou redaktorkou rozhlasového vysielania pri SOR, v rokoch 1952 – 1954 zástupkyňou šéfredaktora Hlavnej redakcie vysielania pre deti a mládež v Československom rozhlase. V rokoch 1954 – 1959 ostala v domácnosti, no v roku 1959 sa vrátila do práce a pôsobila ako šéfredaktorka v detskom časopise Slniečko, kde pôsobila až do svojej smrti.
Tvorba.
Písala hlavne pre deti a mládež. Vynikla aj ako autorka poézie a bábkových hier. Prvé básne začala písať už počas štúdií a uverejňovala ich v časopisoch Elán, Nový rod a Živena. Venovala sa najmä písaniu intímnej lyriky, bábkových hier, no neskôr sa naplno realizovala najmä v rozhlase, pre ktorý písala rozhlasové pásma, scénky, montáže, rozhlasové adaptácie a taktiež asi 40 rozprávkových hier. Okrem vlastnej tvorby tiež prekladala z češtiny a taliančiny.
Giorgio Abetti

Giorgio Abetti (* 5. október 1882, Padova, Taliansko – † 24. august 1982, Florencia) bol taliansky astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom Slnka.
Životopis.
Narodil sa v Padove ako syn astronóma Antonia Abettiho. Študoval na Univerzite v Padove a v Ríme.
Svoju kariéru začal v rímskom observatóriu Collegio Romano ako asistent. V roku 1921 nastúpil po svojom otcovi na miesto riaditeľa Astrofyzikálneho observatória Arcetri, kde pôsobil až do roku 1957. V rovnakom čase bol aj profesorom na Univerzite vo Florencii.
Je známy ako vedúci expedícií na pozorovanie zatmení Slnka na Sibíri (1936) a v Sudáne (1952). Tiež pôsobil ako dochádzajúci profesor na Univerzite v Káhire v rokoch 1948 – 1949. 
V roku 1938 bol viceprezidentom Medzinárodnej astronomickej únie a získal "Medaglia d'argento" od Talianskej geografickej spoločnosti (1915), "Premio reale" od Accademia dei Lincei (1925), a Janssenovu medailu (1937). 
Kráter Abetti na Mesiaci a planétka 2646 Abetti nesie meno oboch astronómov, jeho a jeho otca.
Vrch (súhvezdie)

Súhvezdie Vrch (lat. "Mons Maenalus") zaviedol na nebeskú oblohu poľský astronóm Johannes Hevelius vo svojom diele "Firmamentum Sobiescianum" z roku 1687. Súhvezdie predstavovalo vrch Maenalus v pohorí Arkádia na Peloponézskom polostrove. Vrch dostal názov podľa Maenala, syna Arkádskeho kráľa Lykaóna. Vo hviezdnych mapách sa súhvezdie zobrazovalo ako vrch, na ktorý stúpa Pastier. Ležalo medzi Pastierom, Hadom, Váhami a Pannou. Hoci ho mnohí astronómovia zakresľovali do máp takmer vždy v spojení s Pastierom, nepatrí medzi 88 dnes používaných súhvezdí.
Severná mucha

Súhvezdie Severná mucha (z lat. "Musca Borealis") zaviedol holandský teológ Petrus Plancius v roku 1612 pod názvom Včela ("Apis"). Jakob Barstch ho vo svojom diele "Usus Astronomicus" popisuje pod názvom Osa ("Vespa"). Johannes Hevelius ho nazýva Mucha ("Musca"). Neskôr dostalo aj prívlastok severná, keďže jedna Mucha na oblohe už bola. V roku 1674 Francúz Ignace-Gaston Pardies vytvoril z rovnakých hviezd súhvezdie Ľalia ("Lilium"), na počesť Ľudovíta XIV. Súhvezdie Severná mucha sa nachádzalo severne od Barana medzi Perzeom a Malým trojuholníkom. Dnes sa už nepoužíva, hoci ostal asterizmus s rovnakým názvom, ktorý tvoria hviezdy 35, 39 a 41 Arietis.
Sova (súhvezdie)

Súhvezdie Sova (z lat. " Noctua") zaviedol americký amatérsky astronóm Alexander Jamieson v roku 1822. Na mapách spred 19. storočia býva zobrazované ako Drozd samotár alebo Vták pustovník. Súhvezdie ležalo medzi Pannou, Hydrou a Váhami. Dnes sa už nepoužíva.
Tlačiarenská dielňa (súhvezdie)

Súhvezdie Tlačiarenská dielňa ("lat. Officina Typographica") zaviedol na nebeskú oblohu Johann Elert Bode v roku 1801 pri príležitosti 350. výročia vynájdenia tlačiarenského stroja. Súhvezdie ležalo medzi Jednorožcom, Veľkým psom, Kormou a Logaritmickým pravítkom. Tlačiarenská dielňa sa objavila ešte v niekoľkých atlasoch, ale rýchlo upadla do zabudnutia.
Miroslav Zálešák

Miroslav Zálešák (* 2. január 1980, Skalica) je bývalý slovenský reprezentant v ľadovom hokeji. Od roku 2016 je skautom klubu Colorado Avalanche.
Klubový hokej.
S hokejom začínal v Nitre. V roku 1998 bol draftovaný klubom San Jose Sharks a v jeho drese nastúpil počas sezón 2002/03 a 2003/04 v dvanástich dueloch s bilanciou gól a dve asistencie. V rámci svojho zámorského pôsobenia hrával prevažne za Cleveland Barons v AHL. Po návrate do Európy pôsobil v českých kluboch Litvínov a Třinec, švédskom Södertälje a od sezóny 2007/08 patril medzi opory rodnej Skalice. Od sezóny 2010/11 pôsobil v klube HC Košice, kde počas dvoch sezón nastúpil na 90 zápasov, v ktorých získal 83 bodov (33+50). Pred sezónou 2012/13 podpísal jednoročnú zmluvu s českým klubom HC Piráti Chomutov. Za Chomutov odohral 53 zápasov, v ktorých zaznamenal 22 bodov (9+3). 
Po skončení sezóny sa dohodol na ročnej zmluve s kazašským klubom Irtyšom Pavlodar, kde sa v sezóne 2013/2014 tešil z majstrovského titulu. Následne sa klubom dohodol na predĺžení kontraktu. Sezónu však dohral v Skalici, s ktorou sa dohodol na zmluve do konca sezóny. Pred sezónou 2015/2016 sa dohodol na zmluve s anglickým klubom Swindon Wildcats. Po siedmich odohraných zápasoch sa však vrátil do tímu Skalice, odkiaľ následne pre finančné problémy v klube prestúpil do Piešťan. Začiatkom júla 2016 ukončil svoju aktívnu hokejovú kariéru.
Reprezentácia.
V slovenskom drese odohral 31 zápasov, strelil 5 gólov. Slovensko na MS reprezentoval v Lotyšsku MS 2006 a Nemecku MS 2010.
Knut Hamsun

Knut Hamsun (* 4. august 1859, Vågå, Nórsko – † 19. február 1952, Voerholmen, Nórsko), vlastným menom Knud Pedersen, bol nórsky spisovateľ, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru. 
Narodil sa v rodine krajčíra, vyrastal na severe Nórska. Keď mal desať rokov, rodičia ho poslali za strýkom, od ktorého čoskoro utiekol a následne pracoval ako učeň v obchode. Roku 1879 odišiel do Kodane, kde neuspel u vydavateľa. Vrátil sa teda do Nórska, v rokoch 1882 – 88 žil v USA, pracoval ako rybár a sprievodca. V tom čase začal hlboko nesúhlasiť s „anglickým a americkým tržným a nemorálnym pohľadom na spoločnosť“. V roku 1888 sa vrátil do Kodane a v roku 1893 odišiel do Paríža. V rokoch 1898 – 99 cestoval s manželkou po Európe a Ázii. Neskôr žil znova v Dánsku, od roku 1918 v Nórsku neďaleko Narviku.
Životopis.
Prvé uznanie prišlo s čiastočne autobiografickým románom "Sult" (Hlad), ktorý bol vydaný v roku 1890. Opisuje v ňom šialenstvo mladého spisovateľa spôsobené hladom a chudobou. Využíva pritom prepracované psychologické monológy. Tento román je v mnohom predchodcom diela Franza Kafku a ďalších spisovateľov zo začiatku 20. storočia, ktorí sa tiež venovali problematike životných podmienok jedinca.
Hamsunovým majstrovským dielom sa stali romány "Mystéria" alebo "Pan". Za román "Požehnanie zeme" dostal roku 1920 Nobelovu cenu za literatúru. Vo všetkých týchto dielach je ústrednou postavou osamotený hrdina, ktorý stratil dôveru k svojmu okoliu. Hrdina je nakoniec porazený spoločenskými pravidlami a sebeckosťou vďaka neodvrátiteľným zákonom víťazstva silnejšieho (Hamsun sa v tomto inšpiruje Nietzscheho filozofiou).
Vo svojich ďalších dielach sa Hamsun s obľubou venoval témam z nórskej prírody alebo najvnútornejšej ľudskej psychológie. Stal sa uznávanou osobnosťou celého Nórska, známou po celom svete.
Začiatkom druhej svetovej vojny začal Hamsun v pokročilom veku podporovať pronacistický režim nórskeho kolaboranta Vidkuna Quislinga. Na tomto jeho kroku mala významný podiel aj Hamsunova manželka. Hamsun sa postupne stále viac kompromitoval a strácal popularitu. Roku 1943 sa napríklad zišiel s Josephom Goebbelsom a venoval mu svoju medailu Nobelovej ceny. Hamsun sa stretol dokonca aj s Adolfom Hitlerom, ktorého sa pokúsil presvedčiť o potrebnosti odvolať ríšskeho komisára v Nórsku Josefa Terbovena. Po Hitlerovej smrti vyšli v novinách Hamsunove články, v ktorých bol Hitler nekriticky vychvaľovaný.
Keď skončila vojna, Hamsun bol najprv internovaný na psychiatrickej klinike a potom umiestnený v starobinci. Počas vyšetrovania Hamsunovho prípadu nórski lekári označili jeho psychické schopnosti za „trvalo oslabené“. Nakoniec bol za kolaboráciu odsúdený na pokutu 325 000 nórskych korún. 
Hamsun vyšetrovanie opísal v memoárovej knihe "Na zarastených chodníkoch", vydaná v roku 1949, kde okrem svojej obhajoby dokazuje nadhľad a schopnosť sebareflexie. Po Hamsunovej smrti boli témy o jeho diele a živote na dlhý čas tabuizované. 
Film.
V roku 1996 natočil švédsky režisér Jan Troell filmovú biografiu Hamsun v hlavnej úlohe s Maxom von Sydowom, ktorý za stvárnenie Hamsuna získal niekoľko cien.
NGC 7793

NGC 7793 je špirálová galaxia v súhvezdí Sochár, ktorá patrí do skupiny galaxií Sochár.
Sochár (galaxia)

Galaxia Sochár, Galaxia Sculptor alebo NGC 253 je špirálová galaxia s priečkou v Skupine galaxií Sochár, ktorú objavila nemecká astronómka Caroline Herschelová 23. septembra 1783. Je to najjasnejšia galaxia v tejto skupine galaxií. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,3.
Leží takmer na severnom okraji súhvezdia. Je o niečo jasnejšia ako NGC 55 a mnohí pozorovatelia ju považujú za jeden z najľahšie pozorovateľných objektov svojho druhu s výnimkou Veľkej hmloviny v Androméde. NGC 253 nájdeme na oblohe ako hmlistú škvrnu už pomocou dobrého poľného ďalekohľadu. 
Má slabé jadro a veľmi rozvinuté špirálové ramená. Polomer disku galaxie sa odhaduje na 8 100 svetelných rokov, pričom polomer jej jadra neprevyšuje 650 svetelných rokov. Vzdialenosť tejto galaxie od nás je asi 12,0 miliónov svetelných rokov.
Trpasličia nepravidelná galaxia Sochár

Trpasličia nepravidelná galaxia Sochár je označenie galaxie s číslom ESO 349-G31 alebo PGC 621, čo je nepravidelná galaxia v Skupine galaxií Sochár. Nachádza sa vo vzdialenosti 10 miliónov svetelných rokov.
NGC 2976

NGC 2976 je špirálová galaxia typu Scp, člen Skupiny galaxií M81. Je relatívne malá, trochu zvláštna, so zaujímavou vnútornou štruktúrou. Dosahuje len zhruba 1/5 veľkosti našej Galaxie, čo predstavuje asi 20 000 svetelných rokov. Jej špirálová štruktúra nepôsobí veľmi zreteľne.
NGC 3077

NGC 3077 je pekuliárna galaxia v Skupine galaxií M81.
NGC 3596

NGC 3596 je špirálová galaxia typu Sc, nachádzajúca sa na oblohe presne pod hviezdou Theta Leonis. Je súčasťou Skupiny galaxií Lev I a nachádza sa vo vzdialenosti 50 miliónov svetelných rokov.
Ján Jaško

Ján Jaško (* 20. jún 1959, Nitra) je bývalý slovenský hokejový útočník, ktorý sa po ukončení aktívnej kariéry venuje trénerskej činnosti. 
Klubový hokej.
Bol dlhoročným hráčom Slovana Bratislava. Od roku 1989 až do ukočenia kariéry v roku 1997 hrával vo fínskom Kalajoki Junkarit.
Bol draftovaný v roku 1982 tímom Quebec Nordiques v 12. kole z 248. miesta.
Trénerská činnosť.
Prvé pôsobenie v Maďarsku.
Počas prvého trénerského pôsobenia v Maďarsku viedol tamojšiu reprezentáciu (Maďarsko-Slovensko 4:2 r.2003)a zároveň klub Alba Volán Székesfehérvar (2000-03), s ktorým získal dva maďarské tituly a vyhral aj interligu (2003).
Slovensko.
Po návrate na Slovensko sa stal trénerom HKM Zvolen. Neskôr sa popritom stal aj asistentom reprezentačného trénera Františka Hossu. V priebehu sezóny 2005/06 trénoval až tri extraligové kluby - začal vo Zvolene, neskôr prevzal Slovan Bratislava a napokon viedol HK Dynamax Nitra (hoci len v štyroch semifinálových stretnutiach, keď prekvapujúco nahradil Antonína Stavjaňu).
Reprezentácia do 20 rokov.
V júni 2006 sa stal trénerom slovenskej reprezentácie do 20 rokov, na najbližšom svetovom šampionáte (ktorý sa konal na prelome rokov) však jeho zverenci neuspeli, keď vyhrali jediný zápas v skupine o záchranu proti Bielorusku. Udržanie sa v najvyššej kategórii im zabezpečila až následná výhra Švajčiarska s Nemeckom. Po šampionáte Výkonný výbor SZĽH Jána Jaška spolu s celým realizačným tímom odvolal z funkcie. 
Znovu v Maďarsku.
Niekoľko dní po odvolaní z postu trénera slovenskej dvadsiatky ho znovu oslovilo vedenie Székesfehérvaru a ponúklo mu miesto. Išlo o prekvapenie, keďže klub viedol domácu ligu a úspešne si počínal aj v základnej časti interligy. Riaditeľ klubu Gábor Ocskay to odôvodnil tým, že dovtedajší český tréner Karel Dvořák pre jazykovú bariéru nedostatočne komunikoval s hráčmi. Ján Jaško pokračoval v úspešnom počínaní v interlige a klub priviedol k celkovému víťazstvu. Rozhodujúci gól vo finále proti slovinskému tímu Slavija Ľubľana strelil slovenský hokejista Michal Šťastný. Vo finále maďarskej súťaže jeho klub porazil rivala z Dunaújvárosu 4:0 na zápasy, Jaško tak zaznamenal svoj tretí maďarský titul.
V novembri 2007 bol však po neuspokojivých výsledkoch mužstva z funkcie prepustený 
Rodina.
Ján Jaško je druhýkrát ženatý. Z prvého manželstva má dve deti (syn Tomáš je takisto hokejistom). Jeho druhou manželkou je od roku 1999 Radka Zrubáková, bývalá slovenská tenistka, s ktorou má tiež dve deti - syna Nikiho a dcéru Aniku.
Malý Draždiak

Malý Draždiak je umelé jazero v Petržalke, ktoré vzniklo v dôsledku ťažby štrkov.
Je súčasťou sídliska Zrkadlový Háj v okrese Bratislava 5. Nachádza sa medzi ulicami Kutlíkova a Dolnozemská. Vodná plocha má rozlohu 9 hektárov a okrem rybárčenia je tu možné kúpanie, hoci na vlastné nebezpečenstvo. Príležitostne je možné na jazere vidieť vodné vtáky a labute. Jazero je obklopené zo severu úzkou hrádzou, za ktorou sa nachádza zvyšok pôvodného ukončenia Chorvátskeho ramena, z východu areálom záhradných chát, z juhu a západu vegetáciou.
Jazero

Jazero je prirodzená (v širšom zmysle aj umelá) uzavretá zníženina zemského povrchu, ktorá je vyplnená vodou a nie je priamo spojená so svetovým oceánom; ako jazero sa väčšinou zároveň označuje samotné vodné teleso v tejto zníženine. Spomínaná prirodzená zníženina sa volá aj jazerná panva. Podrobnosti o definícii pozri nižšie.
Niektoré veľké jazerá sa nazývajú moria, napr. Kaspické more či Mŕtve more. Na Slovensku je najväčším prirodzeným jazerom Veľké Hincovo pleso.
Definícia.
Jazero je podľa najbežnejšej definície prirodzená uzavretá zníženina na zemskom povrchu (alebo pod ním, pokiaľ je voda vystavená atmosfére), ktorá je trvalo alebo dočasne vyplnená vodou, je spravidla v nepriepustných horninách a nie je priamo spojená so svetovým oceánom; ako jazero sa väčšinou zároveň označuje samotné vodné teleso v tejto zníženine. Spomínaná prirodzená zníženina sa volá jazerná panva. Jazero podľa tejto definície je teda základný typ prirodzenej vodnej nádrže. 
Okrem tejto úvodnej najčastejšej definície sa však v literatúre vyskytuje veľké množstvo obmien tejto definície, napr.:
V niektorých definíciách medzi jazerá patria aj umelé vodné nádrže (t.j. vodné nádrže v užšom zmysle), čiže z vyššie uvedenej úvodnej definície vypadne slovo „prirodzená“. Podľa variantu tohto typu definície je jazero útvar pomaly sa pohybujúcej vody obklopený súšou. Podobne podľa slovenského vodného zákona (zákon č. 364/2004 Z. z.) je jazero „útvar stojatej vnútrozemskej vody“, pričom: „vnútrozemskou vodou je stojatá voda alebo tečúca voda na zemskom povrchu a podzemná voda smerom k pevnine od základnej čiary, od ktorej sa meria šírka pásma výsostných vôd.“ a „vodným útvarom je trvalé alebo dočasné sústredenie vody na zemskom povrchu alebo pod jeho povrchom, ktoré je charakterizované typickými formami výskytu a znakmi hydrologického režimu.“
Typy.
Podľa obsahu minerálnych látok vo vode sa rozlišuje:
Podľa pôvodu sa rozlišuje:
alebo z iného pohľadu napr.:
Podľa prítokov a odtokov sa rozlišuje:
Dub Karola II.

Súhvezdie Dub Karola II. ("lat. Robur Caroli II." alebo aj "Robur Carolinum") zaviedol na nebeskú oblohu Edmund Halley na počesť anglického kráľa Karola II. Dub predstavuje strom, v ktorom sa vraj Karol II. schoval pred vojskami Olivera Cromwella po bitke pri Worcestri. Halley zhotovil súhvezdie z hviezd, ktoré predtým patrili Lodi Argo, počas svojho pobytu na ostrove Svätá Helena v roku 1676, kde pozoroval južnú hviezdnu oblohu. V roku 1678 ho predstavil Kráľovskej astronomickej spoločnosti a o rok neskôr ho publikoval vo svojom diele "Catalogus Stellarum Australium" spolu so sprievodnými mapami. Ležalo medzi Kentaurom, Chameleónom a Loďou Argo. Nezískalo však príliš veľkú popularitu. Do svojich máp ho zakreslil ešte Bode, ale napokon sa prestalo používať.
Gül Baba (opereta)

Gül Baba je opereta, ktorú napísal Jenő Huszka. Premiéra sa konala 9. decembra 1905. Libreto napísal Ferenc Martos. Opereta mala veľký úspech. V roku 1956 bola sfilmovaná pod názvom "Gábor diák" (režisér: László Kalmár).
Dej operety je založený na historickej osobe osmanského derviša a básnika menom Gül Baba zo 16. storočia, ktorého prezývali "Otec ruží". Jeho hrobka sa v Budapešti zachovala dodnes.
Obsah.
I. dejstvo.
Študent Gábor a cigán Mujko sa vkradnú do mešity, aby sa stretli s Leilou, ktorej chce Gábor vyznať lásku. Odtrhne pre ňu jednu ružu zo záhrady. Je chytený a odvedú ho k Ali pašovi, ktorý je Leiliným nápadníkom. Za odtrhnutie sa udeľuje trest smrti. Posledná žiadosť Gábora je, aby sa ešte mohol stretnúť s Leilou.
II. dejstvo.
Gábor si získava Gül Babove sympatie a ten vyprosí preňho u pašu milosť. Paša súhlasí pod podmienkou, že Leila bude jeho ženou. Gábor sa neovládne a zaútočí na pašu nožíkom. To už je priveľká trúfalosť, ktorá musí byť potrestaná.
Gül Baba sa stále snaží zachrániť Gábora. So sebazaprením zničí celé rozárium a pašovi nahovorí, že je to dielo Alaha, ktorý takto prejavuje svoj hnev na nespravodlivý trest pre Gábora.
III. dejstvo.
Paša sa zľakne a Gábora aj Leilu radšej prepustí. Gül Babovi je smutno za ružami, ale mladí zaľúbenci mu povedia, že za jeho dobrosrdečnosť budú celé generácie zaľúbencov chodiť s úctou k jeho hrobu aby naň položili ružu…
Mačka

Mačka môže byť:
Mačky môže byť:
Žaloba

Žaloba (lat. "actio") je procesný úkon, ktorým sa žalobca obracia na súd a žiada o ochranu svojich porušených alebo ohrozených práv, prípadne uplatňuje iný návrh, ktorý má byť prejednaný v sporovom konaní (napr. návrh na rozvod manželstva).
Žaloba musí vždy smerovať voči konkrétnej osobe alebo osobám, proti ktorým žalobca ochranu požaduje; táto osoba sa nazýva žalovaný. Existujú aj iné podania na súd, napr. návrh na prehlásenie za mŕtveho alebo návrh na povolenie sobáša maloletej osobe, tu však nejde o žaloby a takéto konanie sa nazýva nesporové konanie.
Žaloba musí byť vždy písomná a musí obsahovať meno (názov) a bydlisko (sídlo) žalobcu, meno (názov) a bydlisko (sídlo) žalovaného, musí z nej byť jasné, čoho sa žalobca domáha (tzv. žalobný petit), opis rozhodujúcich skutočností a označenie dôkazov, ktoré na dokázanie týchto skutočností žalobca navrhuje. Za podanie žaloby sa spravidla platí súdny poplatok.
Tibor Bártfay

Tibor Bártfay (* 12. máj 1922, Nitra† 3. október 2015, Bratislava) bol slovenský sochár, syn sochára Júliusa Bártfaya.
Žiak K. Pokorného; štýlovo smeroval od realizmu k znakovému symbolu. Druhovo aj tematicky mnohostranná tvorba zahrňuje portréty (Ľudovít Štúr, Klement Gottwald), komornú, voľnú aj architektonickú plastiku s historickými (pomník obetiam Mauthausenu a pod.). Je autorom známej "Fontány mieru" na Hodžovom námestí v Bratislave. 
Galéria.
Ďalšie diela autora:
Rastlinný motív - rok 1977, Poprad
Július Bártfay

Michal Július Bártfay (* 28. september 1888, Nitra – † 25. august 1979, Bratislava) bol slovenský sochár. Otec Tibora Bártfaya. 
Študoval v Ríme a v Paríži. Ako jeden z prvých uplatnil princípy expresívneho, dynamického a sochárského výrazu. Ovplyvnený A. Bourdellom a ľudovým umením. Autor podobizní (L. van Beethoven a iné), monumentálnych realizácií (Pamätník SNP, Pomník padlým partizánom).
Precedens

Precedens je obsahovo široký pojem, ktorý sa v práve používa zúžené pre precedentné (tzn. predchádzajúce) rozhodnutie súdu, prípadne správneho úradu, v podobnej veci. Systém formálne záväzných precedensov je využívaný v krajinách so systémom "common law" (Spojené kráľovstvo, USA atď.).
Hoci slovenské právo nie je založené na precedensoch a s výnimkou publikovanej judikatúry Ústavného súdu nie sú judikáty autoritatívnym prameňom práva, pôsobia spravidla silou presvedčivosti a súdy a správne úrady sa od precedensov len zriedka odchyľujú.
Nevýhodou a obecným rizikom precedenčného systému je jeho strnulosť: kým zastaraný právny predpis je možné novelizovať alebo zrušiť, judikatúra je z definície nemenná. Keďže záväznosť precedensov je iba neformálna, môže sa súd od doterajšej rozhodovacej praxe odchýliť, ak danú judikatúru považuje za obsolentnú. Jeho rozhodnutie potom slúži ako nový precedens, ktorý ruší starý precedens podľa zásady "lex posterior derogat inferior". V niektorých prípadoch, napr. pri Ústavnom súde, sú pre tieto prípady stanovené zvláštne procedúry.
Brandenburské žezlo

Súhvezdie Brandenburské žezlo ("lat. Sceptrum Brandenburgi(c)um") zaviedol na nebeskú oblohu pruský astronóm Gottfried Kirch na počesť Brandenburska - kraja, v ktorom žil. Reprezentovalo žezlo, ktoré používala pruská kráľovská rodina Brandenbergovcov. Publikoval ho vo vedeckom žurnále "Acta Eruditorum" v roku 1688. Nachádzalo sa medzi súhvezdím Eridanus a Zajac. Súhvezdie nebolo všeobecne prijímané, pokúsil sa ho oživiť ešte Johann Elert Bode v prácach z rokov 1782 a 1801 avšak neúspešne.
Žezlo a Ruka Spravodlivosti

Súhvezdie Žezlo a Ruka Spravodlivosti ("lat. Sceptrum et Manus Iustitiae") zaviedol na nebeskú oblohu Augustin Royer v roku 1679 na počesť francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV.. Reprezentuje žezlo, ktoré používal kráľ. Súhvezdie nebolo všeobecne prijímané a Johannes Hevelius na tom istom mieste neskôr umiestnil Jaštericu.
Slnečné hodiny (súhvezdie)

Pôvod súhvezdia Slnečné hodiny ("lat. Solarium") je neznámy. Objavilo sa však už v atlase amatérskeho amerického astronóma Alexandra Jamiesona z roku 1822. Nachádzalo sa medzi Vodným hadom, Mečiarom a Kyvadlovými hodinami. Dnes nepatrí medzi 88 oficiálnych súhvezdí. Už sa nepoužíva.
Sob (súhvezdie)

Súhvezdie Sob (lat. "Rangifer" alebo "Tarandus") zaviedol Francúz Pierre Charles Le Monnier vo svojej knihe "La Théorie des Comètes" z roku 1743 ako spomienku na výpravu do Laponska, na ktorej meraniami dokázali, že Zem je sploštená. Súhvezdie ležalo medzi Cefeom, Žirafou a Strážcom úrody. Dnes sa už nepoužíva.
Býk Poniatowského

Súhvezdie Býk Poniatowského ("lat. Taurus Poniatovii") zaviedol na nebeskú oblohu poľský astronóm a riaditeľ Vilniuského observatória Marcin Odlanicki Poczobut na počesť kráľa Stanislava Poniatowského. Počas takmer celého 18. storočia bola Litva časťou Poľska. Poczobut uviedol súhvezdie v diele "Cahiers des observations astronomiques faites à l’observatoire royal de Vilna en 1773" vydanom v roku 1777. Nachádzalo sa medzi Orlom, Herkulom, Hadonosom, a Chvostom hada. Bolo vytvorené z hviezd v tvare V (podobne ako Hyády). Dnes sa už nepoužíva. Do dnešných dní však ostal asterizmus Býk Poniatowského, obrazec v podobe písmena T utvorený spojnicou hviezd 66 — 67 — 68 — 70 v súhvezdí Hadonos.
Poznaň

Poznaň (poľ. "Poznań", lat. "Posnania", nem. "Posen", jidiš פּױזן "Poyzn"; slovenské prídavné meno znie "poznanský", t.j. bez mäkčeňa) je jedno z najstarších a najväčších poľských miest, ležiace nad riekou Vartou; hlavné mesto Veľkopoľského vojvodstva. Prvá zmienka o meste je z roku 968 a už v roku 1253 získala Poznaň mestské práva.
Opis mesta.
Poznaň je dynamické centrum hospodárstva, vysokého školstva, vedy a kultúry. Vďaka výborným ekonomickým výsledkom rozvíjajúceho sa hospodárstva, tiež vďaka každoročným Poznanským medzinárodným veľtrhom je mesto často nazývané hospodárskym hlavným mestom Poľska. Vzhľadom k investičnej atraktívnosti má iba nepatrne menší význam ako väčšia Varšava. Poznaň tvorí rovnako veľké priemyselné centrum.
V Poznani pôsobí deväť štátnych vysokých škôl a niekoľko súkromných, vychovávajúcich niekoľko desiatok tisíc študentov. Pokračujúc v tradícií takých pracovísk ako Lubraňského akadémia, Jezuitské kolégium alebo univerzita. Nachádzajú sa tu aj početné výskumné pracoviská. Všetko to stavia Poznań medzi popredné poľské akademické centrá.
Mesto nazývajú aj „Hlavné mesto hudby Poľska“ vďaka renomovaným chlapčenským zborom a mužskej husľovej a lutnovej súťaži Henryka Wieniawského, organizovanej každých 5 rokov, ako aj vďaka činnosti komorného orchestra pod vedením Agnieszki Duczmalovej a pod.
Poznaň je rozdelená na 5 okresov, ktoré nemajú administratívnu samostatnosť, ale majú časť obecných právomocí (Staré Mesto, Nové Mesto, Ježyce, Grunwald, Wilda). Každý z okresov má niekoľko desiatok samosprávnych sídlisk, no ich samosprávy plnia iba pomocné funkcie.
Mesto je tiež úzko spojené s okolitými obcami tvoriacimi Poznanskú aglomeráciu. V súčasnosti sa stále viac obyvateľov sťahuje na vidiek. Okrem silných ekonomických a komunikačných zväzkov spája aglomeráciu do jedného organizmu rovnako spoločná infraštruktúra (napr. vodovod).
Herschelov ďalekohľad

Súhvezdie Herschelov ďalekohľad ("lat. Telescopium Herschelii") zaviedol v roku 1789 na nebeskú oblohu pôvodom uhorský astronóm Maximilián Hell, vtedajší riaditeľ hvezdárne vo Viedni, na počesť anglického astronóma Williama Herschela, ktorý v marci 1781 objavil planétu Urán. Hell pôvodne vytvoril dve súhvezdia Veľký a Malý Herschelov ďalekohľad. Práve medzi nimi Herschel planétu objavil. Objavili sa v ročenke "Ephemerides astronomicae" pre rok 1790. Bode ho zaviedol do svojho atlasu "Uranographia" z roku 1801 už len ako jedno. Veľký Herschelov ďalekohľad (6-metrový, ním bol objav urobený) ležal medzi Rysom, Perzeom, Povozníkom, Blížencami a tam ho ponechal aj Bode, kým Malý (2-metrový) umiestnil Hell medzi Orióna a Býka. Dnes nepatrí ani jeden z nich medzi 88 oficiálnych súhvezdí.
Korytnačka (súhvezdie)

Súhvezdie Korytnačka ("lat. Testudo") je málo známe súhvezdie, ktoré zaviedol John Hill v diele "Urania or, A Compleat View of the Heavens" z roku 1754. Nachádzalo sa medzi súhvezdiami Veľryba a Ryby (v mieste, kde sú Ryby spojené stuhou). Medzi astronómami bolo veľmi málo prijímané a čoskoro zaniklo.
Malý trojuholník

Malý trojuholník (lat. "Triangulum Minor" alebo "Triangulum Minus") bolo súhvezdie, ktoré zaviedol Johannes Hevelius v roku 1687. Utvoril ho z troch hviezd južne od dnešného Trojuholníka. Okrem neho ležalo ešte medzi Andromedou, Rybami, Baranom a Perzeom. Dnes sa už nepoužíva.
Anorganická chémia

Anorganická chémia (zastarano: "neústrojná chémia") je odvetvie chémie, ktoré sa zaoberá štúdiom tvorby zlúčenín, štruktúr a reakcií chemických prvkov a ich zlúčenín s výnimkou niektorých zlúčenín uhlíka (obvykle s väzbou C-C). Ten je spolu so svojimi zlúčeninami predmetom štúdia organickej chémie. V dnešnej dobe, ale dochádza k postupnému prelínaniu jednotlivých odborov a oba odbory sa súhrnne volajú systematická chémia. Príkladom môžu byť fulerény (alotropické modifikácie uhlíka), ktorými sa zaoberá predovšetkým anorganická chémia.
Do anorganickéj chémie patria nasledovné oblasti:
Jadrová chémia

Jadrová chémia je vedný odbor, ktorý sa zaoberá vlastnosťami hmoty, chemickej a fyzikálnej povahy látok, ktorých pôvodcom je jadro atómov a jeho premeny. Atómové jadrá predurčujú konfiguráciu elektrónového obalu atómov a translačno-rotačno-vibračného pohybu molekúl, sú nositeľom okolo 99,8% ich hmotnosti a 99,9999% energie interakcií subatómových častíc, ktoré tvoria atóm. 
Metódou jadrovej chémie je štúdium chemického prvku ako zmesi stabilných a rádioaktívnych izotopov, ktorej zloženie sa môže meniť v dôsledku jadrových premien ( rádioaktívnej premeny a jadrových reakcií), ako aj fyzikálno-chemických procesov. 
Jadrová chémia preto využíva vlastnosti jadra a jeho prejavov aj ku štúdiu a riešeniu chemických problémov. 
Jadrová chémia sa pohybuje na rozhraní chémie a jadrovej fyziky, jej súčasťami sú rádiochémia a radiačná chémia.
Antinous (súhvezdie)

Súhvezdie Antinous (z lat. "Antinous") spomína už Ptolemaios ako podsúhvezdie Orla. Antinous bol milencom rímskeho cisára Hadriána. Utopil sa pri páde do Nílu v roku 130. Veštba hovorila, že cisára zachráni pred nebezpečenstvom iba obeta niekoho, koho má rád. Antinous uveril, že tento popis sedí naňho. Cisár bol nešťastný a na mieste tragédie nechal vybudovať mesto Antinoöpolis, a ako spomienku na Antinoa, ho umiestnil na oblohu. Súhvezdie bolo vyobrazené na Mercatorovej mape z roku 1551. Nebolo prijaté medzi oficiálne súhvezdia. Dnes by sa nachádzalo medzi súhvezdiami Orol, Chvost hada, Štít, Strelec, Kozorožec, Vodnár.
Zimné olympijské hry

Zimné olympijské hry sú hrami v športoch, ktoré sa hrajú na snehu alebo ľade. Prvé zimné olympijské hry sa konali v roku 1924 a do roku 1992 sa konali v tom istom roku , ako letné olympijské hry. Od roku 1994 sa konajú v polovici obdobia medzi letnými olympijskými hrami.
Na Zimných olympijských hrách sa súťaží v týchto športoch:
Prehľad.
Zoznam zimných olympijský hier s rokmi, miestami a štátmi, v ktorých sa konali:
Rovník

Rovník je najdlhšia rovnobežka kozmického telesa. Rovina prechádzajúca rovníkom sa používa ako základná rovina pre určovanie súradnicovej šírky na danom telese. Na rovníku je šírka nulová (0°), smerom k severnému pólu telesa nadobúda zvyčajne kladné hodnoty a k južnému záporné.
Na rozdiel od nultého poludníka je určenie polohy rovníka u približne guľatých telies jednoznačné, pretože rovník je vždy miestom s najväčšou uhlovou vzdialenosťou od jeho rotačných pólov. Na rovníku je preto rotačná rýchlosť telesa najvyššia a na objekty nachádzajúce sa na rovníku pôsobí najväčšia odstredivá sila. Z tohto dôvodu je väčšina kozmických telies na rovníku mierne vydutých a ich rovníkový priemer je väčší ako polárny. Rovník rozdeľuje teleso (planétu alebo mesiac či hviezdu) na severnú a južnú pologuľu. 
Zemský rovník.
Na Zemi je rovník najdlhšou rovnobežkou (zemepisná šírka 0°). Rozdeľuje Zem na severnú a južnú pologuľu. Meria približne a jeho poloha na Zemi je stanovená na základe rotácie Zeme okolo svojej osi. Predĺžená rovina zemského rovníka vytvára kružnicu – svetový rovník.
Slnko sa na svojej zdanlivej dráhe po oblohe nepohybuje rovnobežne s rovníkom, ale pod uhlom približne 23,5°. Počas roka tak Slnko nad rovníkom prejde dvakrát, a to v dňoch jarnej a jesennej rovnodennosti. Rovnobežky, nad ktorými sa Slnko po svojej zdanlivej dráhe po oblohe pohybuje od rovníka najďalej, sa nazývajú obratník Kozorožca a obratník Raka.
Miesta na rovníku takmer nepociťujú striedanie ročných období a dostávajú najvyšší príjem slnečného svitu a tepla na Zemi. Patria taktiež medzi miesta na Zemi s najvyšším prídelom zrážok. Nachádzajú sa tu tropické dažďové lesy. Pás okolo rovníka sa nazýva tropickým pásmom.
Krajinou, ktorá bola pomenovaná podľa rovníka je Ekvádor.
Pavol Gábor

Pavol Gábor (* 1. december 1932, Varín – † 28. august 2003, Bratislava), bol slovenský operný spevák (tenor). 
Od 1. januára 1960 do 31. decembra 1995 bol členom Slovenského národného divadla v Bratislave. Vynikol najmä ako predstaviteľ komických a tragikomických rolí. Uplatnil sa aj v operete (v rokoch 1967 – 1968 spieval v hamburskej operete), ako interpret ľudových piesní a tanečník. Vystupoval v mnohých európskych krajinách, v USA a Kanade.
Mesiace Urána

Mesiace Urána sú prirodzené satelity planéty Urán. Na základe charakteru obežných dráh sa mesiace Urána rozdeľujú do štyroch skupín, zvyčajne nazývaných "rodiny".
Vnútorné mesiace s pravidelnými dráhami.
Tieto mesiace obiehajú v blízkosti planéty po dráhach v rovinách ležiacich takmer presne v rovine rovníka planéty, pričom dráhy sú prakticky kruhové. Ich rotácia je viazaná. Do tejto rodiny patria "Ophelia", "Bianca", "Cressida", "Desdemona", "Juliet", "Portia", "Rosalind", "Belinda", "Puck", "Perdita", "Mab" a "Cupid".
Vonkajšie mesiace s pravidelnými dráhami.
Tieto mesiace obiehajú v strednej vzdialenosti od planéty po dráhach v rovinách ležiacich takmer presne v rovine rovníka planéty, pričom dráhy sú prakticky kruhové. Ich rotácia je viazaná. Do tejto rodiny patria "Miranda", "Ariel", "Umbriel", "Titania" a "Oberon".
Mesiace s nepravidelnými prográdnymi dráhami.
Tieto mesiace obiehajú vo väčších vzdialenostiach od planéty po viac či menej výstredných prográdnych dráhach. Ide pravdepodobne o zachytené transneptúnske telesá. Do tejto rodiny patrí zatiaľ jediný člen – "Margaret".
Mesiace s nepravidelnými retrográdnymi dráhami.
Tieto mesiace obiehajú vo väčších vzdialenostiach od planéty po viac či menej výstredných retrográdnych dráhach. Ide pravdepodobne o zachytené transneptúnske telesá. Do tejto rodiny patria "Caliban", "Stephano", "Trinculo", "Sycorax", "Prospero", "Setebos", "Francisco" a "Ferdinand".
Mesiace sú pomenované podľa postáv z diel Alexandra Popa a Williama Shakespeara (niektoré z nich sú zároveň mytologické).
Jedenásť z mesiacov Urána objavila sonda Voyager 2, pričom jeden z nich (Perdita) bol objavený až pri neskorších štúdiách fotografií.
Vznik mesiacov.
Vznik veľkých Uránových mesiacov prebehol pravdepodobne rovnakým spôsobom, akým vznikali kamenné planéty – akréciou z disku okolo protoplanéty. Keďže je však Urán veľmi vzdialený od Slnka, v žiadnej z fáz vzniku mesiacov nevystúpila teplota na vysoké hodnoty. Preto nedošlo k úniku ľahkotaviteľných látok z pôvodného disku okolo vznikajúcej planéty. Väčšina malých mesiacov sú zrejme planétky, ktoré boli neskôr zachytené gravitáciou Urána.
História objavu.
Prvé dva mesiace objavil ešte objaviteľ planéty William Herschel. Do roku 1986 sme poznali iba 5 najväčších mesiacov. V tomto roku planétu navštívila sonda Voyager 2, na ktorej snímkach sa našlo jedenásť ďalších mesiacov. Vzdialené mesiace boli objavené až po roku 1997.
Zoznam mesiacov.
Poznámky: "Magnitúda" – je uvedená stredná hodnota magnitúdy (zdanlivej hviezdnej veľkosti) v opozícii Urána so Zemou. – "Rozmer" – je uvedený stredný priemer telesa (v prípade telies nepravidelného tvaru sú v zátvorke uvedené veľkosti hlavných osí trojosého elipsoidu aproximujúceho tvar mesiaca); pri malých telesách sú rozmery odhadnuté na základe pozorovanej magnitúdy a predpokladaného albeda týchto telies (0,04).
Kostol Svätého Ducha (Košice)

Kostol svätého Ducha (alebo Špitálsky kostol sv. Ducha) je najstaršou známou stavbou na území mestskej časti Košice-Juh. Stojí na začiatku Južnej triedy, v bezprostrednej blízkosti historického centra mesta.
Dejiny.
Barokový kostolík na Južnej triede bol postavený v rokoch 1730 až 1733. Obraz na hlavnom oltári vytvoril J. Mathauser v roku 1894. Kostol vyrástol na mieste, kde v stredoveku stál mestský chudobinec. Jeho súčasťou bol aj pôvodný Kostol sv. Ducha, postavený v polovici 13. storočia. Špitálsky kostol tiež určoval výšku zástavby jednotlivých predmestí Košíc, nad ktorými musela byť z opevneného mesta dobrá viditeľnosť na okolitú krajinu. Značne poškodená sakrálna stavba (stála pred hradbami mesta, preto nebola chránená pred útokmi nepriateľských armád) bola zbúraná začiatkom 18. storočia. Oproti tejto stavbe stál hostinec, ktorý sa spomína v súvislosti s návštevou cisára Jozefa II. v Košiciach v roku 1770.
Kapacita súčasného Kostola sv. Ducha je pomerne malá, vojde doň maximálne 200 ľudí. Jeho najväčšou zaujímavosťou je freska klenby, ktorá znázorňuje pohľad na mesto (obohnané vysokými hradobnými múrmi) zo začiatku 18. storočia. V súčasnej dobe je v objekte umiestnený domov dôchodcov.
Antonín Novotný

Antonín Novotný (* 10. december 1904, Praha-Letňany – † 28. január 1975, Praha) bol česko-slovenský politik a štátnik.
Životopis.
Od roku 1921 bol členom KSČ, v 20. rokoch funkcionár komunistického telovýchovného hnutia. V rokoch 1937 – 38 bol krajským tajomníkom KSČ v Hodoníne. V rokoch 1941 – 45 bol väznený v koncentračnom tábore Mauthausen. V rokoch 1945 – 51 vedúci tajomník krajského výboru KSČ v Prahe, 1946 – 68 člen ÚV, 1951 – 68 člen predsedníctva ÚV KSČ, 1951 – 53 tajomník, 1953 – 68 prvý tajomník ÚV KSČ. V rokoch 1948 – 57 poslanec Národného zhromaždenia, 1953 podpredseda vlády; od 19. 11. 1957 do 22. 3. 1968 prezident republiky; 1959 – 68 predseda ÚV Národneho frontu. 
Podieľal sa na nezákonnostiach v 50. rokoch (zinscenovaných politických procesoch a pod.) a až do začiatku 60. rokov brzdil revíziu politických procesov i rehabilitácie. Svojimi dogmatickými a subjektivistickými postojmi prispel k vyhroteniu rozporov vnútri vládnucej garnitúry (veľmi ostro vystupoval proti slovenskej reprezentácii), čím otvoril cestu k miernej liberalizácii. V rokoch 1967 – 68 bol ostro kritizovaný; najprv vo vedení KSČ, potom (na jar 1968) aj v širokej verejnosti. 5. januára 1968 odstúpil z funkcie prvého tajomníka ÚV KSČ, 22. marca 1968 aj z úradu prezidenta republiky. V apríli a máji 1968 bol zbavený všetkých zostávajúcich funkcií a odišiel z politického života.
Lubomír Štrougal

JUDr. Lubomír Štrougal (* 19. október 1924, Veselí nad Lužnicí – † 6. február 2023) bol český komunistický politik a vysoký česko-slovenský štátny činiteľ, dlhoročný minister a predseda vlád v období komunistického režimu, predseda vlády ČSSR v rokoch 19701988.
Životopis.
Gymnázium absolvoval v r. 1943, do konca druhej svetovej vojny bol tzv. totálne nasadený robotník na rôznym miestach. Bol synom popraveného odbojára a od mladosti bol stúpencom ľavicovej politiky. Od roku 1948 bol pracovníkom aparátu KSČ, 19581989 bol členom ÚV KSČ.
V rokoch 19591961 bol ministrom poľnohospodárstva, 19611965 vnútra, 19651968 tajomníkom ÚV KSČ. Od apríla do decembra 1968 podpredseda vlády, 19681969 predseda Hospodárskej rady; 19681988 člen predsedníctva pre riadenie straníckej práce v Česku; 19701988 predseda vlády ČSSR.
V rokoch 19601969 poslanec Národného zhromaždenia, 19691989 Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia. V auguste 1968 zaujal odmietavé stanovisko k sovietskej okupácii, postupne však prešiel do tábora „normalizátorov“. Predseda komunistickej federálnej vlády ČSSR v rokoch 19701988, teda v období tzv. normalizácie.
V roku 1988 odstúpil z funkcie. Zahraniční komentátori vysvetľovali jeho odstúpenie jeho vyhláseniami, že je proti policajným zásahom proti disidentom, a že požaduje nielen hospodárske, ale aj politické reformy, ako aj skutočnosťou, že bol v rámci KSČ „súperom“ Miloša Jakeša. Vo funkcii predsedu vlády ho nahradil Ladislav Adamec.
V septembri 2020 český štátny zástupca Tomáš Jarolímek zastavil stíhanie Štrougala a ďalších vrcholných politikov z čias existencie ČSSR kvôli streľbe na hranice na hraniciach pri pokusoch o útek do cudziny. Trestné oznámenie podala v roku 2016 vtedajšia riaditeľka Platformy európskej pamäti a svedomia Neela Winkelmannová. Medzi 67 obvinenými boli okrem Štrougala aj ďalší vysokopostavení funkcionári: bývalý generálneho tajomníka KSČ Miloš Jakeš, bývalý minister vnútra Vratislav Vajnar, dlhoročný predseda slovenskej vlády z rokov 1969-88 Peter Colotka. Štrougal aj Vajnar trpeli duševnou chorobou.