burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Žiakov vrch

Žiakov vrch () je vrch v pohorí Ostrôžky. Leží nad obcou Budiná, približne južne od Detvy.
Poloha.
Masív sa nachádza v centrálnej časti pohoria. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Lučenec a v katastrálnom území obce Budiná. Severne a východne sa nachádzajú Budinské lazy, juhovýchodne Budiná, južným smerom Ábelová, západným Stará Huta a severným Bukovinka (Podkriváň). 
Opis.
Žiakov vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od Ostrôžky () juhovýchodným smerom na Bralce (). Severným smerom susedí Budinská skala () a Baraní vrch (), východným Jasenie (), južným Bralce, Stanová () a Vrchovina () a západným Kobylí vrch (), Páleniská () a Fekiačov vrch (). Masív odvodňuje Tuhársky potok do rieky Ipeľ. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady.
Riedky, nesúvislý porast s horskou lúkou, pokrývajúci vrcholovú časť Žiakovho vrchu, umožňuje kruhový rozhľad. Vyššie okolité vrchy a hrebene však výhľad výrazne obmedzujú, preto sú viditeľné len okolité vrchy Ostrôžok, pri dobrých podmienkach časť Javoria, Poľany a Cerovej vrchoviny.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no severným smerom prechádza zeleno značená trasa zo Stanovej na Budínske lazy, na ktorý sa na rázc. Budinská skala pripája červená značka z Podkriváňa.
Jamie Vardy

Jamie Vardy (* 11. január 1987, Sheffield, Anglicko) je anglický futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka, za anglický klub Leicester City. Medzi rokmi 2015 a 2018 hrával aj v anglickej reprezentácii v ktorej odohral 26 zápasov.
V sezóne 2015/16 vyhral Vardy s Leicesterom premiérový titul klubu v Premier League. Vardy bol vyhlásený najlepším hráčom podľa hlasovania novinárov a získal aj ocenenie hráč sezóny. V sezóne 2019/20 získal zlatú kopačku Premier League, keď dal 23 gólov.
Klubová kariéra.
Vardy hral v mládežníckych tímoch anglického klubu Sheffield Wednesday, ale v jeho pätnástich rokoch s nim klub prestal počítať. Seniorskú kariéru zahájil v Stocksbridge Park Steels v ôsmej anglickej lige. Trénoval iba dvakrát týždenne, pretože mal popritom aj stále zamestnanie vyrábal lekárske dlahy z uhlíkových vlákien.
V roku 2010 prestúpil do FC Halifax Town v šiestej lige kde sa mu darilo. Po roku odišiel do Fleetwood Town (5. liga) kde s tímom vybojoval postup do League Two (4. liga). V roku 2012 prestúpil do vtedy druholigového Leicesteru City. V sezóne 2013/14 vybojoval s tímom návrat do Premier League. 21. novembra 2015 vyrovnal rekord Ruuda van Nistelrooya v počte zápasov v novodobej Premier League po sebe v ktorých skóroval (10). O týždeň neskôr prekonal tento rekord keď dal gól v jedenástom zápase po sebe do siete Manchestru United. V sezóne 2015/16 vyhral s tímom premiérový titul klubu v Premier League, Vardy bol vyhlásený najlepším hráčom sezóny podľa novinárov a dostal aj ocenenie Premier League Player of the Season. V sezóne 2019/20 zaznamenal 100. gól v Premier League. V tejto sezóne sa stal najlepším strelcom ligy a získal Zlatú kopačku Premier League.
Vardy má zmluvu v Leicesteri do roku 2023.
Reprezentačná kariéra.
V A-tíme Anglicka debutoval 7. júna 2015 v prípravnom zápase proti Írsku (0:0). Pod vedením trénera Roya Hodgsona sa zúčastnil na EURE 2016. Na turnaji zaznamenal jeden gól pri remíze 1:1 proti Walesu. Tréner Gareth Southgate nominoval Vardyho na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. Po Majstrovstvách sveta Vardy ukončil reprezentačnú kariéru.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 25. aprílu 2022"
Reprezentačné.
"K 25. aprílu 2022"
Úspechy.
FC Halifax Town
Fleetwood Town
Leicester City
Individuálne
Priemyselný odpad

Priemyselný odpad je odpad z rôznych procesov výroby. Patria sem napríklad: kaly, zvyšky produktov, prach z pecí, trosky a popol. Väčšina priemyselného odpadu pochádza z troch typov priemyselných odvetví: metalurgický, nemetalurgický a potravinársky priemysel. Priemyselný odpad sa môže v jednotlivých odvetviach líšiť podľa použitých surovín, výrobných procesov a výstupných produktov. Priemyselné odpady predstavujú vyše 80 % množstva všetkých odpadov vyprodukovaných na Slovensku.
Klasifikácia priemyselného odpadu.
Priemyselný odpad sa rozdeľuje na plynný, pevný a kvapalný. Zahŕňa látky obsahujúce nebezpečné materiály, toxické chemikálie a iné chemikálie, medicínsky odpad, odpady zo spracovania minerálov a nerastov, odpady z dreva a papiera, organické odpady a anorganické zvyšky.
Priemyselný odpad možno vo všeobecnosti rozdeliť do dvoch typov:
Priemyselný odpad, ktorý je "bezpečný", je odpad z priemyselnej činnosti, ktorý neohrozuje ani verejné zdravie, ani životné prostredie, napr. kartón, plasty, kovy, sklo, kameň a organický odpad. 
"Nebezpečný odpad" predstavujú zvyšky z priemyselnej činnosti, ktoré môžu poškodiť verejné zdravie alebo životné prostredie, napr. horľavé, žieravé, aktívne a toxické materiály.
V niektorých krajinách je usporiadaná do 3 hlavných oblastí: inertný odpad, odpad prispôsobiteľný komunálnemu odpadu a špeciálny odpad.
Dopad na životné prostredie a zdravie človeka.
Továrne a elektrárne sa obvykle nachádzajú v blízkosti vodných plôch, z dôvodu potreby veľkého množstva vody ako vstupu do výrobného procesu, alebo chladenia zariadení. Množstvo oblastí, ktoré sa stávajú priemyselnými, ešte nemá zdroje ani technológie na to, aby sa zbavili odpadu s menšími dopadmi na životné prostredie. Kovy, chemikálie a odpadové vody, uvoľňované do vodných útvarov, priamo ovplyvňujú morské, alebo sladkovodné ekosystémy a zdravie tých, ktorí sú závislí na vodách ako zdroji potravy, alebo pitnej vody.
Priemyselné odpady, najmä nebezpečné odpady, môžu mať krátkodobé alebo dlhodobé účinky na ľudí a ekologické systémy. Preto správne spracovanie, skladovanie a zneškodňovanie nebezpečných odpadov sú kľúčové pre zamedzenie chorôb a problémov životného prostredia. Potenciálne nepriaznivé účinky nebezpečných odpadov na zdravie obyvateľstva závisia od mnohých faktorov. Napríklad od charakteristík chemikálií, s ktorými sa prichádza do styku, rozsahu expozície, zdravotného stavu exponovaného jednotlivca a postihnutého orgánu (orgánov) a taktiež od poveternostných podmienok.
Tepelné znečistenie – vypúšťanie vody pri zvýšenej teplote po jej použití na chladenie – taktiež môže viesť k znečisteniu vody. Zvýšené teploty vody znižujú hladiny kyslíka, čo môže zabíjať ryby a meniť zloženie potravinového reťazca, znižovať biodiverzitu druhov a podporovať inváziu nových teplomilných druhov.
BRDM-2

BRDM-2 je obojživelné obrnené prieskumné vozidlo, ktoré bolo vyvinuté ako náhrada za staršie vozidlo BRDM-1. Vozidlo bolo známe aj pod označením BTR-40PB.
Skratka BRDM, rus. БРДМ, Бронированная разведывательно-дозорная машина (Bronirovannaja razvedyvatelno-dozornaja mašina) znamená obrnené prieskumno-hliadkové vozidlo.
Vznik a vývoj.
Práce na vytvorení nástupcu vozidla BRDM (dnes BRDM-1) sa začali v roku 1962 v konštrukčnej kancelárii Gorkovského automobilového závodu (GAZ). V máji 1962 bolo nové vozidlo zavedené do služby pod názvom BRDM-2. Sériová výroba vozidla bola spustená v roku 1963 v GAZ a neskôr pokračovala v strojárskom závode Arzamas. Tieto vozidlá sa vyrábali až do roku 1989 a celkovo ich z výrobnej linky zišlo približne 7 200.
Konštrukcia.
Korba je zvarená z oceľových plátov s maximálnym čelným pancierovaním 14 mm, čo poskytuje ochranu proti ľahkým pechotným zbraniam a črepinám. Vstup do vozidla je možný iba cez dva kruhové poklopy na streche korby pred vežou, priamo nad prvým párom kolies. Veliteľ a vodič sedí vedľa seba v prednej časti korby pod vstupmi do vozidla. K výhľadu im slúžia dve veľké okná s pancierovým sklom, ktoré je možné zakryť sklopnými pancierovými poklopmi. Na výhľad z vozidla slúži aj 12 periskopov. Veliteľ aj vodič majú k dispozícii infračervený prístroj na nočné videnie. Vozidlo je tiež vybavené zariadením na ochranu osádky proti účinkom ZHN a vybavením na odmorovanie. Na samovyslobodzovanie je k dispozícii navijak inštalovaný v prove korby. Na spodku prednej časti korby je umiestnený vlnolam na plavbu vo vode. Pohon zaisťuje osemvalcový benzínový motor GAZ-41 (V-8) s výkonom 140 koní umiestnený v zadnej časti korby. Vozidlo môže dosiahnuť na ceste maximálnu rýchlosť 100 hm/h.
Podvozok tvoria štyri kolesá, medzi nápravami sú inštalované dva páry pomocných výsuvných kolies, ktoré sú počas jazdy na ceste zatiahnuté do dna korby. Súčasťou je aj systém centrálneho hustenia pneumatík. Vozidlo je obojživelné a jeho pohon vo vode zaisťuje v zadnej časti inštalovaný vodomet zaisťujúci vozidlu maximálnu rýchlosť plavby 10 km/h.
Veža s plochou strechou bez prielezov je ovládaná manuálne: námer je −5° až +30°, odmer potom plných 360°. Vnútri veže je strelec ovládajúci výzbroj, ktorú tvorí 14,5 mm guľomet KPVT, so zásobou 500 nábojov, a s ním spriahnutý 7,62 mm guľomet PKT po jeho pravej strane, pre ktorý je v zásobe 2 000 nábojov.
Používatelia.
Súčasní používatelia.
V roku 2018 sa vozidlá BRDM-2 nachádzali vo výzbroji týchto krajín:
Uhliarsky potok (prítok Kľaku)

Uhliarsky potok je potok v regióne Stredné Pohronie na severozápadnom území obce Hrabičov v okrese Žarnovica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Vtáčnik, v geomorfologickom podcelku Nízky Vtáčnik. Je pravostranným prítokom Kľaku a má dĺžku . Je vodným tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne v severozápadnej časti územia obce Hrabičov na obecnej hranici medzi obcami Hrabičov a Župkov na juhovýchodnom svahu vrchu "Vígľaš" s , ktorého vrchol leží v susednej obci Ostrý Grúň.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom lesným extravilánom, pravým brehom obmýva úpätie doliny "Uhliarska dolina", v končí so sledovaním obecnej hranice a pokračuje lesným extravilánom obce Hrabičov, v podteká cestu z obce Hrabičov do obce Ostrý Grúň a hneď v ústi do Kľaku ako jeho pravostranný prítok. "Uhliarsky potok" nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Uhliarsky potok" na území obce Hrabičov v období pomenovacieho procesu bol názov doliny "Uhliarska dolina", cez územie ktorej vodný tok preteká s významom lokalita využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako "jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu" mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach". Z toponyma "Uhliarska dolina" rozšírením o formant "-sky" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Uhliarsky potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku "Uhliarsky potok" bol štandardizovaný v roku 1986. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Uhliarsky potok" nie je jedinečným hydronymom (apríl 2022); nesie so sebou nebezpečenstvo homonymie.
Hrbatá lúčka

Hrbatá lúčka () je vrch v pohorí Poľana. Leží nad Očovou, približne severne od mesta Detva. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Poľana.
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoká Poľana. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a v katastrálnom území obce Očová. Najbližšími sídlami sú východne situovaná osada Kyslinky, južne leží obec Dúbravy, juhozápadne Očová a západne Hrochoť. 
Opis.
Hrbatá lúčka leží v južnej časti hrebeňa kaldery bývalého stratovulkánu, v hrebeni, vedúcom od Poľany západným smerom cez Drábovku () až nad obec Hrochoť. Severne susedí Žiarec () a Rigel (), východne Grúň (), Šafraníčka () a Želobudzská skalka (), južným smerom je Pajta () a západným Repiská () a Chochuľka (). Masív patrí do povodia Hrona, resp. jeho čiastkového povodia rieky Slatina. Severné svahy masívu odvodňujú prítoky Hučavy, západné a južné Želobudzský potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Súvislý porast vrcholovej časti neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou sú viditeľné okolité vrchy Poľany, pri vhodných podmienkach aj Nízke Tatry, Starohorské vrchy, Veľká Fatra, Kremnické a Štiavnické vrchy, Javorie, Ostrôžky a nezriedka aj niektoré horstvá v severnom Maďarsku.
Prístup.
Vrchol je prístupný neznačenými chodníkmi z okolitých sídiel, príp. hrebeňom cez Želobudzskú skalku zo sedla Príslopy.
Ľubica Schmarcová

Mgr. Ľubica Schmarcová, PhD. (rod. Somolayová; * 3. jún 1979, Levice) je slovenská literárna vedkyňa, autorka poézie a detskej literatúry a literárna kritička.
Životopis.
Po ukončení štúdia slovenského jazyka, literatúry a histórie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského absolvovala doktorandské štúdium v Ústave slovenskej literatúry SAV. Potom stážovala na Universität Regensburg, aktuálne pracuje v Ústave slovenskej literatúry SAV.
Dielo.
Ľubica Schmarcová napísala jednu postmodernú básnickú zbierku "Prižmúrenými očami" (2007) a jednu publikáciu pre deti "Na kraji lesa" (2018). Vydala literárnovedné dielo "Mystická misia S. B. Hroboňa" (2008), kolektívnu literárnovednú publikáciu "Autor a subjekt" (2016), "Hľadanie súčasnosti" (2014), zvukový nosič CD s výberom poézie deviatich postmoderných autorov "Márnivé bubliny" (2010), "Špecifiká romantického žánru dumy v slovenskom kontexte" (2012) a "Literárno-kritická reflexia slovenskej literatúry".
Korkovník amurský

Korkovník amurský () je opadavý strom z rodu korkovník ("Phellodendron") z čeľade rutovité ("Rutaceae"). Grécke phellos (korok) a dendron (strom) ako rodové meno bolo navrhnuté práve pre korkovník amurský. Aj druhové meno je výstižné; korkovník amurský skutočne pochádza z Amurskej oblasti, z Mandžuska a priľahlých oblastí severnej Číny. Z východnej Ázie pochádzajú aj ostatné druhy rodu Phellodendron.
Opis.
Korkovník amurský je široko rozložitý strom, vysoký až 15 m. Vyznačuje sa krátkym kmeňom a širokou, rozvetvenou korunou. Druh je charakteristický svojou kôrou, ktorá je za mlada striebro šedá. Neskôr sa mení na sivohnedú, silnú a korkovitú borku, ktorá je rozbrázdená do hrebeňov.
Nepárno perovito zložený list je až 35 cm dlhý, s 5 až 13 kopijovitými lístkami. Lístky sú na líci lesklé sýte zelené a lysé a na rube modrozelené, s chĺpkami na báze stredného rebra. Listy na jeseň veľmi skoro zožltnú a po rozdrvení veľmi zapáchajú. Púčiky na konárikoch sú obklopené listovou jazvou.
Kvety korkovníka amurského sú funkčne jednopohlavné (majú vyvinuté tyčinky i piestiky, ale fungujú buď len tyčinky, alebo len piestik) a stromy sú teda dvojdomé. Veľmi malé samčie i samičie kvety sa objavujú uprostred leta, najčastejšie v júni. Kvety sú nápadne žltozelené a drobné, ale tvoria veľa koncových súkvetí. Plodmi sú čierne, silno aromatické, asi 1 cm veľké kôstkovice, ktoré dozrievajú v októbri a zostávajú dlho na strome.
Rozšírenie.
Druh je pôvodný v severovýchodnej Ázii (Mandžusko), vo východnej Číne, Kórei, Japonsku, na ruskom Ďalekom východe a v Taiwane.
Ekológia.
Korkovník amurský vo svojom pôvodnom areáli rastie v horách. Preferuje miesta blízko potokov. Darí sa mu na vlhších hlbších pôdach s dostatkom priestoru. V kultúre sa rozmnožujú takmer výhradne semenami, výnimočne aj koreňovými odrezkami.
Význam a využitie.
Korkovník amurský sa bežne využíva v čínskom bylinárstve, kde sa považuje za jednu z 50 základných bylín. Z kôry sa získava horký liek, ktorý pôsobí močopudne a požíva sa aj ako detoxikant pri otravách. Mal by sa však užívať len pod odborným dohľadom a nie počas tehotenstva. Nedávne výskumy ukázali, že rastlina je účinná aj pri liečbe zápalu mozgových blán a pri zápale očných spojiviek. Berberín, prírodný alkaloid získavaný z kôry korkovníka, preukázal protinádorové aktivity v procese vzniku a vývinu zhubného nádoru.
Drevo korkovníka amurského je ťažké, tvrdé a s hustou štruktúrou. Používa sa na výrobu nábytku. Z jeho vnútornej kôry sa získava žlté farbivo. Olej vyrobený z jeho semien sa dá použiť na ničenie škodlivého hmyzu. Z drviny jeho kôry sa lisovali zátky.
Korkovník je dekoratívny strom vhodný pre záhradnú architektúru veľkých plôch a parkov. Jeho kvety poskytujú v júni dobrú medonosnú pastvu včelám.
Hrozby a choroby.
Korkovník amurský napadá voška maková ("Aphis fabae"). Je veľká asi 2 až 3 mm, matne čierna s dvojitým radom bielych voskových škvŕn. Na hostiteľskej rastline žijú vošky často v symbióze s mravcami.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2018

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2018 boli 20. Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Uskutočnili sa iba v nižších výkonnostných kategóriach; najlepších osem tímov sveta štartovalo na olympijskom turnaji v Pchjongčchangu. Kvôli rozšíreniu Top divízie z 8 na 10 tímov žiaden tím nezostúpil do nižšej divízie.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie sa hral vo Vaujany vo Francúzsku od 8. do 14. apríla 2018.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie sa hral v Asiagu v Taliansku od 8. do 14. apríla 2018.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie sa hral v Maribore v Slovinsku od 31. marca do 6. apríla 2018.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie sa hral vo Valdemore v Španielsku od 17. do 23. marca 2018.
Kvalifikácia II. B divízie.
Kvalifikácia II. B divízie sa hrala v Sofii v Bulharsku od 4. do 9. decembra 2017.
BMD-1

BMD-1 je sovietske obojživelné bojové vozidlo pechoty určené na prepravu výsadkových vojsk. Vozidlo môže byť prepravované vo vojenských dopravných lietadlách An-12A, An-22 a Il-76, z ktorých môže byť zhodené na padáku.
Skratka BMD (БМД) znamená bojevaja mašina desantnaja (rus. боевая машина десантная), teda bojové vozidlo výsadkové.
Vznik a vývoj.
Práce na vytvorení BMD-1 sa začali v roku 1964 z iniciatívy veliteľa výsadkových vojsk V. F. Margelova. Výsadkári potrebovali transportné a bojové vozidlo, ktoré by bolo schopné hneď po pristátí na padáku bleskurýchle vstúpiť do boja. Vývojom takéhoto stroja bolo poverených viacero konštrukčných kancelárií. Najväčšie úspechy nakoniec dosiahla konštrukčná kancelária Volgogradského traktorového závodu pod vedením konštruktéra I. V. Gavalova. Toto vozidlo nieslo označenie Objekt 915 a pri jeho vývoji sa použilo množstvo neštandardných inžinierskych riešení.
V roku 1969 bolo vozidlo zaradené do služby pod označením BMD-1. Dňa 5. januára 1973 sa po prvý raz uskutočnil vzdušný výsadok a pristátie BMD-1 pomocou systému Kentaur.
Sériová výroba sa realizovala vo Volgogradskom traktorovom závode v rokoch 1969 až 1987. Celkovo bolo vyrobených viac ako 3800 kusov BMD-1 rôznych modifikácií.
Konštrukcia.
Korba má zahrotené čelo s vlnolamom na hornom pancieri a kolmé boky s nepatrne skosenou hranou v dĺžke dvoch tretín boku korby. Vodič sedí v prednej časti korby uprostred a napravo od neho sedí veliteľ a jeden príslušník výsadku, ktorý ovláda 7,62 mm guľomet lafetovaný na čele korby. V korbe za vežou sedia zostávajúci traja príslušníci výsadku a v zadnej časti korby je umiestnený šesťvalcový motor 5D20 s výkonom 240 koní.
Pohybové ústrojenstvo je po každej strane tvorené piatimi malými pojazdovými kolesami, hnacím kolesom vzadu, napínacím vpredu a štyrmi nosnými kladkami. Vozidlo BMD-1 je plne obojživelné, pričom vo vode sa vďaka dvom vodometom dokáže pohybovať rýchlosťou 10 km/h. Na cestách dosahuje BMD-1 maximálnu rýchlosť 61 km/h a jeho dojazd je 500 km.
Veža BMD-1 je vyzbrojená 73mm kanónom 2A28 s hladkým vývrtom hlavne. Strelivo zahŕňa kumulatívne strely s priebojnosťou panciera 300 mm na vzdialenosť až 1 300 metrov a fragmentačné strely. Vozidlo vezie pre kanón 40 nábojov - tie sú umiestnené na otočnom dopravníku a automaticky podávané na nakladaciu linku. Motoricky udeľovaný námer kanónu sa pohybuje v rozsahu od -4° do +33° a odmer veže je 360°.
Nad hlavňou 73mm kanónu je inštalované odpaľovacie zariadenie pre protitankovú riadenú strelu 9M14 Maljutka s priebojnosťou panciera do 400 mm. Strela dokáže zasiahnuť obrnené ciele na vzdialenosť 1 300 až 3 000 metrov. Vozidlo vezie celkovo 3 strely Maljutka.
Napravo od kanónu je lafetovaný spriahnutý 7,62 mm guľomet PKT. Zásoba munície pre 7,62 mm guľomety je 4000 nábojov.
Užívatelia.
V roku 2016 používali stroje BMD-1 tieto krajiny:
Ant-Man a Wasp

Ant-Man a Wasp je americký akčný film z roku 2018 natočený režisérom Peytonom Reedom, na motívy komiksov od Marvel Comics o superhrdinovi Ant-Manovi. V hlavnej úlohe sa objavil opäť Paul Rudd ako Ant-Man. Jedná sa o pokračovanie filmu "Ant-Man" (2015) a zároveň o dvadsiaty film série Marvel Cinematic Universe.
Do amerických kín bol film uvedený 6. júla 2018. S rozpočtom 162195 miliónov dolárov k 17. augustu 2021 zarobil cez 622,7 miliónov dolárov a je v top desiatke najzárobkovejších filmov roku 2018.
Obsadenie.
V cameo úlohe sa objavil Stan Lee ako vodič osobného auta.
Trinitron

Trinitron je ochranná známka spoločnosti Sony a značka CRT obrazoviek pre televízory a monitory tejto spoločnosti.
Produkciu technológie vyvinuli špecialisti z firmy Sony v 60. rokoch 20. storočia. Prvé televízory značky Trinitron boli uvedené na trh v októbri 1968. Táto technológia sa pôvodne používala v televízoroch spoločnosti a s rozvojom trhu osobných počítačov v 80. rokoch 20. storočia bola prispôsobená na počítačové monitory.
Zjednodušený popis konštrukcie.
Na obrazovkách Trinitron je aplikovaný fosfor vo forme zvislých pruhov, nie malých bodiek ako u bežných obrazoviek. Na druhej strane tieniaca maska ​​má namiesto otvorov pozdĺžne vertikálne zárezy. Nepriehľadná časť matrice zaberá menšiu plochu, vďaka čomu je zobrazený obraz väčší jas a kontrast. Masku, ktorá je tvorená stovkami jemných vlákien, však drží pohromade jedno alebo dve horizontálne vlákna, ktoré sa rozprestierajú po celej šírke obrazovky. Horizontálne vlákna pôsobia ako tlmič vibrácií a zároveň chránia masku pred zmenami veľkosti spôsobenými zahrievaním počas prevádzky. Jednou nevýhodou je, že sa môžu javiť ako tenká horizontálna čiara, ale iba pri zobrazení jasného a jednotného pozadia. Okrem toho boli vlákna vždy umiestnené mimo centrálnej časti obrazu, pod alebo dodatočne nad – pri veľkých obrazovkách. Počet viditeľných riadkov závisí od uhlopriečky obrazovky. Pre TV obrazovky do 21 palcov je viditeľný jeden riadok, pre väčšie dva. V prípade obrazoviek počítačového monitora boli dve horizontálne vlákna namontované v obrazovkách od 17 palcov diagonálne.
Najdôležitejšími výhodami obrazoviek Trinitron sú tvar obrazovky blízko valcovej časti alebo úplná plochosť a redukcia zmien veľkosti masky v dôsledku tepla, ako aj zvýšenie jasu obrazovky pri nezmenenom výkone dodanom do zariadenia.
Koncom 90. rokov 20. storočia vypršal patent na výrobu CRT obrazoviek technológie Trinitron. Odteraz mohli iné spoločnosti navrhovať svoje produkty touto technikou bez licencie vydanej firmou Sony, no evidentne nemohli používať značku Trinitron. Výsledkom bolo, že koncern Mitsubishi touto technológiou vyrábal obrazovky pod názvom DiamondTron a PerfectFlat od ViewSonic boli adaptáciou riešenia Mitsubishi.
Hlavným rozdielom medzi produktmi Sony a ostatnými je počet elektrónových del. Obrazovky Sony boli vybavené tromi elektrónovými delami, jednou pre každú zo základných farieb, zatiaľ čo produkt Mitsubishi mal jedno spoločné delo pre všetky farby.
Spoločnosť Sony bola tiež výrobcom televízorov a monitorov High Black Trinitron a Wega.
V súčasnosti je technológia katódových trubíc úplne nahradená LCD, plazmovými displejmi a ich nástupcami.
Mestre

Mestre je najľudnatejší obvod pevninskej časti mesta Benátky v severnom Taliansku. Žije tu takmer 90 tisíc obyvateľov. S ostrovnou časťou Benátok je spojených asi 3,5 km dlhým železničným aj cestným mostom slobody ("Ponte della Libertà") cez Benátsku lagúnu. Historické mestečko prešlo koncom 20. storočia prudkým rozvojom jednak v dôsledku rozvoja susednej priemyselnej štvrte Marghera a jednak ako východisko turistov, ktorí prichádzajú do Benátok. Ako Mestre sa niekedy chybne označuje celá pevninská časť Benátok.
História.
Miesto pri ústí rieky Marzenego bolo osídlené už v praveku, rímske oppidum na tomto mieste zničil Attila a sídlo bolo obnovené až v 10. storočí. Prístav v Mestre profitoval z rastúceho bohatstva a významu Benátok, roku 1323 mesto dobyli veronskí Scaligerovci a roku 1337 Benátčania. Roku 1797 ich dobyl Napoleon a od roku 1808 bolo slobodným mestom. V roku 1923 dostalo titul mesta, ale roku 1926 sa stalo súčasťou Benátok.
Hospodárstvo.
Mestre je pevninským zázemím Benátok, kde žije viac stálych obyvateľov ako na historickom ostrove. Pretože je tu podstatne lacnejšie bývanie a aj ostatné životné náklady sú nižšie ako na ostrove, žijú tu robotníci a zamestnanci, ale aj menej zámožní turisti, ktorí využívajú dobré dopravné spojenie autobusmi aj štvorkoľajnou železničnou traťou po Moste slobody. Zájazdové autobusy tiež často parkujú v Mestre. V Mestre je obchodný prístav a dôležitá železničná aj diaľničná križovatka.
Zaujímavosti.
Mestre, podobne ako ostatné pevninské štvrte Benátok, sú väčšinou dosť chaoticky vzniknuté sídliská. Historické jadro v Mestre je malé, sústredené okolo námestia Piazza Ferretto a nie príliš bohaté.
Imrich Ozorák

Imrich Ozorák (* 25. júl 1948, Bratislava) je bývalý slovenský atlét, športový funkcionár a organizátor športových podujatí.
Ako aktívny atlét bola jeho disciplína beh: šprint aj beh na diaľku. Pôsobil v športovom klube Slovan Bratislava.
Na jeseň 1971 bol ako prvý tajomník súčasťou zakladajúceho výboru atletického oddielu Interu Bratislava. Následne pôsobil na viacerých funkcionárskych pozíciách. Spoluorganizoval atletické preteky Pravda-Televízia-Slovnaft (známe ako P-T-S), ktoré sa stali súčasťou IAAF Grand Prix. Neskôr organizoval aj rôzne ďalšie podujatia a preteky: „Zo školských lavíc do atletickej haly Elán“, halové preteky talentov Vyšehradskej štvorky, Mládežnícka atletika – brána k olympiáde.
V roku 2018 sa stal členom Siene slávy slovenskej atletiky.
Grúň (vrch v Poľane)

Grúň () je vrch v pohorí Poľana. Leží nad osadou Kyslinky, približne severne od mesta Detva. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Poľana.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoká Poľana a časti Kyslinky. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Bystrica a v katastrálnom území obce Hrochoť. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná osada Kyslinky, južným smerom leží Detva, juhovýchodne Hriňová a západne obec Hrochoť. 
Opis.
Grúň leží v kaldere bývalého stratovulkánu, obkolesený vysokým hrebeňom. Západným smerom susedí Žiarec () a Bukovina (), severným Ľubietovská Bukovina () a Hájny grúň (), východným Brusniansky grúň () a Kopce () a južným Šafraníčka (), Predná Poľana () a Drábovka (). Masív patrí do povodia Hrona, resp. jeho čiastkového povodia rieky Slatina, kde vodu z celej oblasti odvádza Hučava. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Súvislý, čiastočne po ťažbe omladený porast vrcholovej časti umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s nízkou a riedkou vegetáciou sú viditeľné najmä okolité vrchy Poľany, vzácne sú viditeľné vrcholy susedného Javoria.
Prístup.
Vrchol je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, no južným a východným úpätím vedie zelený chodník z osady Kyslinky do sedla Jasenová.
RB Leipzig

RB Leipzig je nemecký futbalový klub z Lipska, ktorý pôsobí v 1. Bundeslige (od sezóny 2016/17). Klub bol založený 19. mája 2009 ako štvrtý klub dotovaný firmou Red Bull GmbH (po rakúskom Red Bull Salzburg, americkom New York Red Bulls a brazílskom Red Bull Brasil). Svoje domáce zápasy hrajú na štadióne Red Bull Arena s kapacitou 42 959 miest.
V prvých piatich sezónach v Bundeslige Lipsko neskončilo horšie ako na šiestom mieste a hneď v prvej sezóne skončili na druhom mieste za Bayernom Mníchov. Vo vyraďovacej fáze Ligy majstrov v sezóne 2019/20 sa Lipsko dostalo až do semifinále kde napokon podľahlo PSG.
História.
V premiérovej sezóne 2009/10 Lipsko začínalo v piatej nemeckej lige (Oberliga Nordost Süd). Ligu vyhralo a s viac než dvadsaťbodovým náskokom postúpilo o ligu vyššie. V 2. Bundeslige sa prvýkrát predstavili v sezóne 2014/15 kde ich doviedol tréner Alexander Zorniger. V sezóne 2015/16 sa Lipsku podarilo postúpiť do Bundesligy a stali sa iba piatym tímom z bývalej NDR, ktorý sa zúčastní v najvyššej nemeckej súťaži (pred ním to dokázali Dynamo Dresden, Hansa Rostock, VfB Leipzig a Energie Cottbus). V prvej sezóne v Bundeslige predvádzalo Lipsko výborné výsledky, v prvých trinástich zápasoch nenašlo premožiteľa čo sa žiadnemu bundesligovému nováčikovi predtým nepodarilo. Lipsko sa umiestnilo na druhom mieste a kvalifikovalo sa do skupinovej fázy Ligy majstrov.
V sezóne 2019/20 sa Lipsko pod vedením trénera Juliana Nagelsmanna dostalo až do semifinále Ligy majstrov. V sezóne 2020/21 sa dostalo do finále nemeckého pohára kde napokon prehrali s Borussiou Dortmund.
Káder mužstvá.
Súčasná zostava: 
 
Lipsko v európskych pohároch.
Poznámky
1 Spartak Moskva bol vylúčený z európskych súťaži pre Ruskú invázia na Ukrajinu.
Uhliar

Uhliar je potok v regióne Spiš na území obce Spišské Vlachy v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Volovské vrchy, v geomorfologickom podcelku Hnilecké vrchy. Je ľavostranným prítokom Hornádu a má dĺžku . Je vodným tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne na obecnej hranici medzi obcami Spišské Vlachy a Kolinovce na juhovýchodnom svahu vrchu "Četková" s , v južnej časti územia obce Kolinovce.
Opis toku.
Od prameňa tečie sledujúc obecnú hranicu severným smerom lesným i poľnohospodárskym extravilánom, veľkým oblúkom sa stáča do severovýchodného smeru, opúšťa obecnú hranicu a vteká do územia obce Kolinovce, v podteká železnicu zo Žiliny do Košíc, v ústi do Hornádu ako jeho ľavostranný prítok. "Uhliar" nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Uhliar" na území obcí Spišské Vlachy a Kolinovce v období pomenovacieho procesu bola aktivita spájaná s produkciou drevného uhlia. Podstatným menom "uhliar" bol označovaný odborník zaoberajúci sa touto činnosťou. Jednoslovný názov profesie bol prenesený na vodný tok v podobe "Uhliar" s významom lokalita sústredenej aktivity uhliarov využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako "jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu" mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach. Toponymum "Uhliar" bolo použité vo funkcii jednoslovného hydronyma ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku "Uhliar" bol štandardizovaný v roku 1992. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Uhliar" je jedinečným hydronymom (apríl 2022); nenesie so sebou nebezpečenstvo homonymie.
Šafraníčka (vrch v Poľane)

Šafraníčka () je vrch v pohorí Poľana. Leží nad osadou Kyslinky, približne severne od mesta Detva. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Poľana.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoká Poľana a časti Kyslinky. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a v katastrálnom území obce Očová. Najbližším sídlom je na západnom úpätí situovaná osada Kyslinky, južným smerom leží Detva a Hriňová. 
Opis.
Šafraníčka leží obkolesená vysokým hrebeňom v kaldere bývalého stratovulkánu. Západným smerom susedí Želobudzská skalka (), Žiarec () a Bukovina (), severným Grúň (), Ľubietovská Bukovina () a Hájny grúň (), severovýchodným Brusniansky grúň (), východným Kopce (), juhovýchodným dominantná Poľana () a južným Predná Poľana () a Drábovka (). Masív odvodňujú prítoky Hučavy do rieky Slatina v povodí Hrona. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Na vrchole súvislý, no v okolí po ťažbe viac nesúvislý lesný porast umožňuje obmedzený rozhľad. Z lokalít s nízkou a riedkou vegetáciou sú viditeľné najmä okolité vrchy Poľany, ojedinele možno vidieť malú časť Vtáčnika a Kremnických vrchov.
Prístup.
Vrchol je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, no južne vedie z osady Kyslinky cez rázc. Zálomská do sedla Priehybina modrý chodník. Z údolia Hučavy vedie východným úbočím do sedla Príslopy lesná cesta.
Gruzínske národné futbalové mužstvo

Gruzínske národné futbalové mužstvo reprezentuje Gruzínsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA. Gruzínsko sa nikdy nekvalifikovalo na svetový ani európsky šampionát. V Lige národov sa nachádzajú v C-divízii.
Recyklácia skla

Recyklácia skla je špecializovaný technologický proces, ktorým sa už najmenej raz vyrobené a použité sklo vracia späť do výroby skla alebo do výroby iných materiálov, ktoré možno vyrobiť zo skla. Sklo je možné recyklovať donekonečna, pretože tavením nestráca svoje vlastnosti. Niektoré sklenené obaly sú vratné a je ich možné znovu naplniť až 50-krát.
Výroba skla.
Základnou surovinou na výrobu skla je roztavený kremeň. Výroba skla spočíva v úprave črepov zo zberu a v pridaní surovín, akým je piesok, uhličitan sodný, vápenec a niektoré farbiace suroviny. Do špeciálnych druhov skla sa pridávajú rôzne prímesi, najmä oxidy (cínu, bóru, antimónu, arzénu alebo medi), ktoré menia fyzikálne vlastnosti skla. Tieto špeciálne druhy, však pre svoje prídavky nie sú vhodné na následnú recykláciu, recyklovať sa dá iba bežné kremenné sklo s prísadou oxidu sodno-vápenatého. Z toho vznikne zmes (sklársky kmeň), ktorá sa dávkuje do taviacej pece. V taviacej peci pri teplote okolo 1 600°C vzniká tavenina, ktorá po tepelnej úprave smeruje do tvarovacieho stroja. V tomto zariadení sa výrobky, najmä sklenené fľaše, vyfukujú a tvarujú. Následne výrobky prechádzajú ochladením a kontrolou kvality.
Triedenie skla.
Vytriedené sklo sa spracováva priamo v sklárňach a je nutné, aby malo presné vlastnosti (ako napr. veľkosť, farba či obsah prímesí). Pri samotnom triedení sa väčšinou rozlišuje farba skla (triedi sa biele a farebné sklo). Sklo ide po vytriedení na triediacu linku, kde sa oddeľujú časti, ktoré do triedeného skla nepatria. Triedi sa podľa farieb a následne ide do zariadenia, v ktorom sa bez ľudskej práce vyrába potrebná surovina pre konkrétne výrobky.
Kontajner na triedenie skla.
Čím ďalej, tým viac je praktizovaný oddelený zber číreho a farebného skla. Najčastejšie sa používa delený kontajner, kde je jedna polovica pre číre a druhá pre farebné sklo. Číre sklo (biely kontajner): iba číre fľaše, poháre a iné číre sklo bez sfarbenia. Farebné sklo (zelený kontajner): hnedé, zelené, šedé, modré fľaše, fľaštičky od liekov, tabuľové sklo (aj číre kvôli jeho chemickému zloženiu), biele (mliečne) sklo. Pokiaľ je iba jeden kontajner na sklo tak sa nerozlišuje na číre a farebné sklo ale všetko patrí do jedného kontajnera.
Recyklačné symboly pre triedenie skla.
Podľa prímesí, ktoré sa pridávajú k základným zložkám skla a menia jeho vlastnosti, sa rozlišujú jednotlivé druhy skla, spôsob jeho recyklovania a tiež druh výrobku, ktorý sa z neho opätovne vyrobí. Recyklačné symboly skla, ktoré sa používajú na obaloch, resp. priamo na sklených výrobkoch:
Úprava črepov.
Sklenené úlomky sa triedia podľa farby, zloženia skla, typu znečistenia. Črepy sa drvia, zbavujú nečistôt a hlavne sa oddeľujú kovové, kamenné a keramické častice. Takto pripravená drvina sa potom dodáva spracovateľovi, ktorá sa ďalej spracováva.
Železničná zastávka Zvolen mesto

Železničná zastávka Zvolen mesto (hovorovo aj malá stanica) je železničná zastávka v meste Zvolen, v mestskej časti Centrum. Zastávkou prechádza jednokoľajná trať Zvolen – Vrútky (170). Zastavujú tu osobné vlaky smerujúce do Zvolena a rýchliky do Bratislavy (smer Zvolen osobná stanica), Ostravy-Svinova a Žiliny (smer Banská Bystrica).
Trať prechádzajúca zastávkou je elektrifikovaná sústavou 25 kV 50 Hz. Elektrifikácia prebehla od novembra 2004 do marca 2007.
Poloha.
Stanica Zvolen mesto sa nachádza v blízkosti centra mesta, od ulice Pavla Országha Hviezdoslava, v blízkosti budovy Robotníckeho domu vo Zvolene.
Spojenie.
Na stanicu Zvolen mesto sú napojené tri ďalšie železničné stanice:
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2018 – Ženský turnaj

Turnaj žien v ľadovom hokeji v rámci XXIII. ZOH sa konal počas hier v Pchjongčchangu. Ženská časť sa hrala od 10. do 22. februára 2018. Miestom konania turnaja boli Kwandong Hockey Centre a Gangneung Hockey Centre v meste Kangnung.
Kvalifikácia.
Priamo na turnaj postúpilo päť najvyššie postavených tímov podľa rebríčka Medzinárodnej hokejovej federácie (IIHF): , , , (na turnaji hralo pod názvom Olympijskí športovci z Ruska – OAR) a , plus domáci zjednotený . Z kvalifikačných turnajov si postup vybojovali a .
Formát turnaja.
Najlepšie štyri tímy podľa rebríčka IIHF (USA, Kanada, Fínsko, OAR) hrajú v základnej časti v skupine A, ostatné tímy hrajú v skupine B. Prvé dva tímy zo skupiny A postupujú priamo do semifinále. Vo štvrťfinále nastúpi 3. tím zo skupiny A proti 2. tímu zo skupiny B a 4. tím zo skupiny A bude hrať proti víťazovi skupiny B. Víťazi štvrťfinálových zápasov postúpia do semifinále, zatiaľ čo dvaja porazení štvrťfinalisti a najhoršie dva tímy zo skupiny B budú hrať play-off o 5.–8. miesto.
Železničná stanica Zvolen nákladná stanica

Železničná stanica Zvolen nákladná stanica je železničná stanica v meste Zvolen.
Názov.
Keďže v meste Zvolen pôvodne nákladná stanica slúžila ako hlavná stanica mesta, po vybudovaní novej začala slúžiť primárne pre potreby nákladnej železničnej dopravy, čomu bol uspôsobený aj jej názov na "Zvolen – nákladná stanica". Nová stanica sa, so zámerom odlíšiť stanicu, pomenovala "Zvolen osobná stanica".
História.
Začiatkom 60. rokov 19. storočia začala spotreba uhlia v Uhorsku výrazne rásť. V máji 1861 bola založená Svätoštefanská uhoľná spoločnosť, ktorá sa snažila ťažiť uhoľné zásoby šalgotarjanského uhoľného poľa. Na zabezpečenie dopravy vyťaženého uhlia z tohto revíru rozhodlo valné zhromaždenie tejto spoločnosti v roku 1861 o výstavbe železnice Lučenec – Fiľakovo – Salgótarián – Pázstó – Hatvan – Aszód – Isaszeg – Pešť a požiadalo o koncesiu na túto železnicu. 19. januára 1863 bola novovzniknutej Pešťsko-lučenecko-banskobystrickej železničnej a uhoľnej spoločnosti Satoštofan udelená koncesia, ktorá spolok zaväzovala do roku 1866 postaviť železnicu v úseku Pešť – Lučenec a pokračovať v trati v r. Úsek Lučenec – Banská Bystrica do roku 1870.
Pretože mala súkromná spoločnosť problémy so získaním kapitálu a financovaním stavby, v roku 1868 firmu odkúpil štát a trať premenovala na Uhorskú severnú železnicu a zintenzívnila sa výstavba železnice na území dnešného Slovenska. Zároveň sa rozhodlo o vybudovaní prepojenia tejto trate s rozostavanou Košicko-bohumínskou železnicou na trase Zvolen – Hronská Dúbrava – Kremnica – Vrútky. Úsek Salgótarián – Fiľakovo – Lučenec bol odovzdaný do prevádzky 4. mája 1871, Zvolen bol uvedený do prevádzky o mesiac neskôr – 18. júna 1871, kedy bol uvedený do prevádzky úsek Lučenec – Zvolen. Dôležitý dopravný uzol bol predurčený na výstavbu železničného depa, ktoré poskytlo zázemie pre techniku. Zvolen sa stal dôležitým železničným uzlom a dôležitým priemyselným centrom.
Riaditeľstvo MÁV v apríli 1897 prišlo s projektom prestavby stanice vo Zvolene. Po zložitých rokovaniach, keď ministerstvo dopravy nebolo spokojné s navrhovanými projektami prišlo nakoniec v auguste 1897 k dohode a minister schválil rekonštrukciu stanice. Okrem prestavby koľajiska projekt rekonštrukcie zahŕňal aj prestavbu obslužných a prevádzkových objektov. Počas rekonštrukcie stanice prišlo v roku 1909 aj k postaveniu lávky pre chodcov ponad koľaje, aby pracovníci dielní neprechádzali cez koľaje.
Súčasná osobná stanica sa začala budovať v roku 1952 na mieste pôvodnej zastávky Zvolen - Hrad. Práce na novej osobnej stanici boli ukončené v roku 1963, pričom do prevádzky bola uvedená už počas výstavby (r.1959), čím sa výrazne odbremenila pôvodná hlavná železničná stanica vo Zvolene.
Kategórie vlakov.
Osobná doprava.
Na stanici zastavujú vlaky týchto vnútroštátnych kategórii:
Iné typy.
Iné typy vlakov, ktoré dnes prechádzajú stanicou sú:
Spojenie.
Na stanicu Zvolen nákladná stanica sú napojené tri ďalšie železničné stanice:
Praslička močiarna

Praslička močiarna () je jedovatá vytrvalá rastlina z čeľade prasličkovité. Má podobné taxonomické znaky s liečivou prasličkou roľnou, preto sa často pri zbere zamieňajú. Najdôležitejším rozlišovacím znakom sú prvé články, ktoré sa nachádzajú na postranných vetvičkách. Pri prasličke roľnej sú vždy dlhšie ako pošva, ktorá vyrastá na hlavnej stonke. Pri prasličke močiarnej je to naopak.
Opis.
Pre druh je typická 20 vysoká a 1 hrubá, článkovaná byľ svetlozelenej farby, na ktorej sa nachádza 610 brázd. Na jej vrchole vyrastá tupý výtrusnicový klas, ktorý je charakteristický dĺžkou 1. Zo stonky zvyčajne vyrastajú jednoduché konáre s 56 rebrami, na ktorých koncoch vo výnimočných prípadoch vyrastajú výtrusnicové klasy. Ako u ostatných prasličiek sa v každom uzle nachádza pošva, čo sú bočne zrastené a praslenovite usporiadané listy. Príslušná pošva byle je dlhšia ako internódium. Dlhé pošvy sú príznačné tmavohnedou až čiernou farbou a dosahujú dĺžku až . Majú lievikovitý tvar a zuby, ktoré dosahujú asi tretinu dĺžky prsteňa pošvy. Na okraji pošvy sa nachádza biela blanitá obruba.
Ploidia druhu je 2n = 216.
Výskyt.
Rastline vyhovujú vlhké a močaristé substráty, preto sa vyskytuje na mokrých lúkach, rašeliniskách, brehoch rybníkov a potokov. Väčšinou rastie na kyslejšej pôde.
Rastie v Európe, Ázii a Severnej Amerike, roztrúsene sa vyskytuje aj na Slovensku. Rastlina sa vyskytuje v nížinách a pahorkotinách, zriedkavo vo vyššej nadmorskej výšky až do Na niektorých miestach tvorí tento druh kolónie.
Toxické účinky.
Otravy sa vyskytujú najmä pri koňoch a hovädzom dobytku, prejavuje sa hnačkou, stratou hmotnosti, svalovou paralýzou, v akútnych prípadoch boli opísané aj smrteľné prípady. V minulosti ľudia verili, že otravu spôsobuje najmä alkaloid palustrín, ale v súčasnosti sa predpokladá, že otravu môže zapríčiňovať enzým, ktorý vyvoláva nedostatok vitamínu B. Ak sa otrava zachytí včas, je možné ju odstrániť a po vhodnej liečbe možno očakávať úplné uzdravenie. Pri liečbe sa často používa vitamín tiamín. Najlepšou prevenciou pred otravou zvierat je zabezpečiť, aby sa tento druh nenachádzal v sene.
Skládka odpadov

Skládka odpadov je miesto so zariadením na zneškodňovanie odpadu, kde sa odpad trvalo ukladá na povrchu zeme alebo do zeme. Taktiež je definovaná ako inžinierska stavba, alebo stavba s environmentálnym určením, ktorá minimalizuje negatívny vplyv uloženého odpadu na životné prostredie.
Skládky odpadov zvyčajne vznikajú na mieste opustených, alebo už nevyužívaných lomov, baní a jám. Pri výbere vhodnej lokality sa berú do úvahy viaceré kritériá, a to ochrana prírody, krajiny, podzemných vôd a kultúrneho dedičstva v oblasti geologické, hydrologické, hydrogeologické a inžiniersko-geologické podmienky a iné. Ide o najvyužívanejšiu metódu zbavovania sa odpadu.
V roku 2020 bolo na Slovensku funkčných 111 legálnych a viac ako tisíc nelegálnych skládok.
Príjmy z poplatkov.
V roku 2022 by sa mal príjem z poplatkov za uloženie odpadu, ktorý nie je nebezpečný na skládku, znížiť z 5 eur za jednu tonu na 4 eurá za jednu tonu. Výška príjmov z poplatkov za uloženie odpadov na skládku na nebezpečný odpad sa mení z 33 eur za tonu na 30 eur za tonu. Cieľom je podporiť triedený zber a zvýšiť mieru recyklácie.
Captain Marvel (film)

Captain Marvel je americký akčný film z roku 2019 od režisérskej dvojice Anny Bodenovej a Ryana Flecka, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics o superhrdinke Captain Marvel. V hlavnej úlohe Captain Marvel sa predstavila Brie Larsonová. Jedná sa o dvadsiaty prvý film filmovej série Marvel Cinematic Universe.
Do amerických kín bol film uvedený 8. marca 2019 v slovenských o deň skôr.
Obsadenie.
V cameo úlohe sa objavil Stan Lee ako cestujúci, rovnako ako v potitulkovej scéne Chris Evans ako Steve Rogers / Kapitán Amerika, Scarlett Johansson ako Nataša Romanovová / Black Widow, Don Cheadle ako James Rhodes / War Machine a Mark Ruffalo ako Bruce Banner / Hulk.
Manóza-6-fosfát

Manóza-6-fosfát (M6P) je monosacharid so šiestimi atómami uhlíka, ktorý má na sebe naviazanú fosfátovú skupinu. Táto molekula je rozpoznávaná a viazaná lektínmi imunitného systému. M6P vzniká pôsobením hexokinázy na manózu a mení sa na fruktóza-6-fosfát pôsobením enzýmu manózafosfátizomerázy.
Bunková signalizácia.
M6P je dôležitý cieľový signál pre prekurzorové proteíny kyslých hydroláz, ktoré sú určené na presun do lyzozómu. Tieto proteíny sa „označia“ molekulou M6P v "cis"-Golgiho aparáte. Konkrétne ide o reakciu, ktorej sa účastní uridíndifosfát (UDP) a "N"-acetylglukózamín - tie sú substrátom pre "N"-acetylglukózamín-1-fosfáttransferázu, ktorá katalyzuje "N"-naviazanú glykozyláciu asparagínových reziduí, počas ktorej sa M6P prenáša na tieto reziduá. Keď sú tieto proteíny označené pomocou M6P, presúvajú sa do "trans"-Golgiho aparátu, kde sa rozpoznáva M6P skupina pomocou manóza-6-fosfátového receptoru (MPR) pri pH 6,5-6,7.
Lyzozomálne proteíny označené pomocou M6P sú presúvané do neskorých endozómov pomocou vezikulárneho transportu. Enzýmová substitučná terapia (ERT) niektorých porúch lyzozómov závisí na tejto dráhe, aby efektívne nasmerovala syntetické enzýmy do lyzozómu, kde môžu metabolizovať svoje substráty. M6P, ktoré sa viaže na receptor, sa z neho disociuje, pretože pH neskorých endozómov sa môže pohybovať okolo hodnoty 6,0. Po uvoľnení sa enzýmy presúvajú na ich určené miesto do lyzozómov. MPR sú pohltené do vezikúl, ktoré sa oddeľujú od neskorého endozómu a vracajú sa trans-Goligho aparátu. Týmto spôsobom dochádza k ich recyklácii.
Fruktóza-6-fosfát

Fruktóza-6-fosfát (F6P) je derivát fruktózy, ktorý bol fosforylovaný na hydroxylovej skupine na uhlíku C6. Je to jeden z mnohých možných fruktózafosfátov. Jej β--forma je v bunkách veľmi bežná. Veľká väčšina glukózy sa po vstupe do bunky premieňa na fruktóza-6-fosfát. Po presune fruktózy do bunky sa fruktóza premieňa hlavne na fruktóza-1-fosfát pomocou fruktokinázy.
História.
Carl Neuberg v roku 1918 objavil túto látku ako vedľajší produkt miernej kyslej hydrolýzy fruktóza-2,6-bisfosfátu. Neskôr bol tento produkt identifikovaný ako F6P.
V glykolýze.
Fruktóza-6-fosfát sa účastní začiatku metabolickej dráhy známej ako glykolýza. Vzniká izomerizáciou glukóza-6-fosfátu pomocou fosfoglukoizomerázy:
Následne sa F6P premieňa na fruktóza-1,6-bisfosfát pôsobením fosfofruktokinázy. V opačnom smere reakciu katalyzuje fruktózabisfosfatáza:
V metabolizme manózy.
Fruktóza-6-fosfát vystupuje i v metabolizme manózy. Manóza je po presune do bunky fosforylovaná hexokinázou, čím vzniká manóza-6-fosfát. Ten sa následne premieňa na fruktóza-6-fosfát pôsobením fosfomanózaizomerázy. Táto premena umožňuje manóze vstúpiť do metabolizmu sacharidov a do glykolýzy, pomocou ktorej sa z nej dá získať energia.
Lalinde

Lalinde môže byť:
Kurinec (vrch v Poľane)

Kurinec () je vrch v pohorí Poľana. Leží nad osadou Kyslinky, približne severne od mesta Detva. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Poľana.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoká Poľana a časti Kyslinky. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Bystrica a v katastrálnom území obce Hrochoť. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná osada Kyslinky, južným smerom leží Detva, juhovýchodne Hriňová a západne obec Hrochoť. 
Opis.
Kurinec leží obkolesený vysokým hrebeňom v kaldere bývalého stratovulkánu. Západným smerom susedí Hrbatá lúčka () a Žiarec (), severným Bukovina (), východným Grúň () a Šafraníčka () a južným Drábovka () a Želobudzská skalka (). Masív odvodňuje potok Hučava do Slatiny, patriacej do povodia Hrona. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. Západná časť masívu je súčasťou NPR Pralesy Slovenska.
Výhľady.
Súvislý lesný porast vrcholovej časti neumožňuje rozhľad. Z lokalít s nízkou a riedkou vegetáciou sú viditeľné najmä okolité vrchy Poľany, vzácne sú pozorovateľné vrcholy Vtáčnika, Kremnických a Štiavnických vrchov.
Prístup.
Vrchol je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, príp. odbočením z lesnej cesty, vedúcej severne situovaným sedlom.