Žiarivka

Žiarivka je druh elektrického svetelného zdroja, ktorá na premenu elektrickej energie na svetelnú využíva žiarenie tlejivého elektrického výboja v parách ortuti. Samotný výboj vyžaruje neviditeľné ultrafialové žiarenie, ktorým je ožarovaná tenká vrstva vhodného luminoforu, nanesená na vnútornej strane banky žiarivky. Žiarenie excituje molekuly luminoforu, ktoré následne pri návrate do pôvodného stavu emitujú fotóny viditeľného svetla. Tento jav sa nazýva fluorescencia (odtiaľ je odvodený aj anglický názov žiarivky – "fluorescent lamp").
Od prvého septembra 2009 bol v krajinách Európskej únie zakázaný predaj klasických žiaroviek s príkonom vyšším ako 80 W a od prvého septembra 2012 bol zakázaný predaj klasických žiaroviek s príkonom vyšším ako 70 W. Tieto obmedzenia sa výraznou mierou podpísali na väčšom rozšírení tzv. kompaktných žiariviek (žiariviek do pätíc) resp. neskôr LED žiaroviek.
Druhy žiariviek.
Lineárna žiarivka.
Klasická žiarivka v tvare dlhej trubice. Zvykne sa tiež nazývať "žiarivková trubica", hovorovo aj "neónová trubica" alebo "neónka". Toto označenie je však nesprávne, nakoľko žiarivka neobsahuje neón (tlejivý výboj v riedkom neóne žiari priamo vo viditeľnom spektre, má oranžovo-červenú farbu a sú na ňom založené iné druhy svetelných zdrojov – napr. tlejivka alebo neónová výbojka, využívaná napr. na tvorbu reklamných nápisov).
Kompaktná žiarivka.
Pojem "kompaktná žiarivka" (niekedy aj "kompaktná žiarovka") vo všeobecnosti označuje žiarivku s menšími (kompaktnejšími) rozmermi než má klasická žiarivková trubica.
Najbežnejším typom sú kompaktné žiarivky, určené pre priamu náhradu klasických osvetľovacích žiaroviek. Takéto žiarivky sa preto nazývajú aj "úsporné žiarovky". Majú spravidla podobný tvar a rovnaké objímky ako klasické žiarovky. Obsahujú integrovaný elektronický predradník pre zapálenie a udržiavanie výboja.
Existujú tiež samostatné kompaktné žiarivky bez integrovaného predradníka, so špeciálnymi päticami. Sú určené do rôznych menších druhov svietidiel (napr. stolné lampy, osvetlenie v doprave a pod.).
Zapálenie a udržiavanie výboja.
Žiarivka vyžaduje (na rozdiel od žiarovky) pomocnú elektroniku pre zapálenie a udržiavanie výboja. Pri lineárnych žiarivkách sa dosiaľ najčastejšie využíva tradičné riešenie (pozri nižšie) – obvod, pozostávajúci z tlejivkového štartéra pre nažeravenie elektród na koncoch žiarivkovej trubice kvôli počiatočnej ionizácii plynu v trubici a z tlmivky na vytvorenie vysokonapäťového impulzu, čo napokon umožní vznik výboja v trubici. Obmedzenie veľkosti prúdu, tečúceho následným tlejivým výbojom, vykonáva samotná predradená tlmivka (niekedy aj rezistor). Bez obmedzenia veľkosti prúdu by tlejivý výboj prešiel do oblúkového, čo by malo za následok poškodenie žiarivky.
Pri kompaktných žiarivkách a novších žiarivkových trubiciach plní všetky tieto funkcie tzv. elektronický predradník.
Negatíva klasických predradníkov.
Pri napájaní striedavým prúdom žiarivka nesvieti súvisle, ale sa s každou polovicou periódy napájacieho napätia na krátky okamih rozžiari. Pri štandardnom striedavom napájaní z distribučnej elektrickej siete o frekvencii 50 Hz tak žiarivka bliká s frekvenciou 100 Hz, čo môže mať za následok nasledovné negatíva:
Výhody a nevýhody žiariviek.
Výhody žiariviek:
Nevýhody žiariviek: