burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jean Reno

Don Juan Moreno y Jederique Jiménez (* 30. júl 1948, Casablanca, Maroko) je francúzsky herec.
Jeho kariéra sa začala vo francúzskych filmoch. Objavil sa v mnohých filmoch Luca Bessona, z ktorých dva znamenali pre Rena veľký úspech: "Magická hlbočina" a "Leon". Hral v amerických filmoch "French Kiss" s Meg Ryan a Kevinom Klineom, "Mission: Impossible" s Tomom Cruiseom, "Ronin" s Robertom De Nirom, pričom nezanedbával ani francúzsku produkciu - napr.: "Návštevníci" a "Purpurové rieky".
Reno tiež prispel k tvorbe druhého pokračovania populárnej hry Onimusha pre PlayStation 2, keď zosobnil postavu "Jacquesa Blanca" a poskytol pre ňu aj svoj hlas.
Mladosť.
Reno sa narodil v meste Casablanca (Maroko) andalúzskym rodičom, ktorí do severnej Afriky utiekli pred diktatúrou Francisca Franca. Keď mal Jean 12 rokov, presťahovala sa jeho rodina do Francúzska.
Kariéra.
Renova kariéra sa začala vo francúzskych snímkoch - objavoval sa predovšetkým vo filmoch Luca Bessona, z ktorých tri -"Magická hlbočina" ("The Deep Blue", 1988), "Brutálna Nikita" ("Nikita", 1990) a "Leon" (1994) priniesli Renovi veľkú slávu. Zažiaril vo veľkolepých amerických snímkoch ako "Francúzsky bozk" ("French Kiss", 1995), "Mission: Impossible" (1996), "Ronin" (1998), "Godzilla" (1998), pričom však nezanedbával ani tvorbu francúzsku: "Návštevníci" ("The Visitors", 1993) a "Purpurové rieky" ("The Crimson Rivers", 2000). V roku 2006 obsadil jednu z hlavných rolí v remaku filmu "Ružový panter" ("Pink Panther"), kde si zahral kolegu inšpektora Clouseaua (Steve Martin). V tom istom roku stvárnil aj kapitána Bezu Facha v snímke "Da Vinciho kód" majstra Leonarda ("The Da Vinci Code").
Objavil sa tiež v televíznom reklamnom spote spoločnosti UPS.
Osobný život.
29. júla 2006 sa na radnici v juhofrancúzskom Les Baux-de-Provence oženil s tridsaťpäťročnou modelkou a herečkou Žofiou Boruckovou. V roku 2009 sa im narodil syn Cielo a v roku 2011 syn Dean. V minulosti bol ženatý už dvakrát, z každého manželstva má dve deti. So svojou prvou ženou Geneviève má dcéru Sandru (1978) a syna Michaela (1980). S druhou manželkou, modelkou Natháliou Dyszkiewiczovou má syna Toma (1996) a dcéru Serenu (1998). Reno má sídla v Paríži, Malajzii a Los Angeles.
Michael Caine

Sir Michael Caine (* 14. marec 1933, Londýn) je anglický filmový herec.
Nicolas Cage

Nicolas Cage, vlastným menom Nicholas Kim Coppola (* 7. január 1964, Long Beach, Kalifornia, USA) je americký filmový herec a producent.
Externé odkazy.
NICOLAS CAGE - SFD.sk
Peter Sellers

Richard Henry Sellers (* 8. september 1925, Southsea, Spojené kráľovstvo – † 24. júl 1980, Londýn) známejší pod menom Peter Sellers bol britský komik, talentovaný herec a účinkujúci na "The Goon Show" (dlho vysielaná rozhlasová show na BBC, 1951 – 1960).
Narodil sa v rodine varietných zabávačov. Preslávil sa hlavne v úlohe inšpektora Clouseau vo filmoch Ružový Panter.
Debian

Debian je slobodná linuxová distribúcia vyvinutá projektom Debian so spoluprácou dobrovoľníkov z celého sveta. Od začiatku bol tento systém s názvom Debian GNU/Linux, skrátene "Debian", založený na linuxovom jadre s radom základných nástrojov pre operačný systém z projektu GNU. Vo vývoji je aj verzia postavená na jadre Hurd.
Debian je známy tým, že sa hlási k filozofii Unixu a slobodného softvéru, ako aj veľkou možnosťou výberu: aktuálne vydanie obsahuje viac ako 59 tisíc softvérových balíkov pre deväť počítačových architektúr.
Debian má známy package management system (systém správy balíkov), Advanced Packaging Tool (APT; v preklade "pokročilý balíkový nástroj"), zvlášť prísne smernice pre kvalitu balíkov a vydaní, otvorený vývoj a testovací proces. Tento postup umožňuje jednoduchú aktualizáciu medzi rôznymi vydaniami bez nutnosti reštartovania počítača, ľahkú inštaláciu a odstraňovanie balíkov.
Mnoho iných linuxových distribúcii je založených na Debiane. Napríklad Ubuntu, Mepis, AntiX, Damn Small Linux, Xandros, Knoppix, Linspire a iné. 
Debian je podporovaný darmi prostredníctvom Software in the Public Interest (Softvér vo verejnom záujme), je to nezisková organizácia zastrešujúca slobodné softvérové projekty.
Vydania Debianu.
Posledná verzia vydania Debianu sa volá "stabilná". V súčasnosti je posledným stabilným vydaním verzia 11, nazývaná "Bullseye". Stabilná verzia sa mení aj vydávaním aktualizácií (takzvané "bodové vydania"), napr. 3.0r4.
Kódové názvy vydaní Debianu sú pomenované podľa postáv filmov Toy Story.
Nestabilná verzia nesie vždy označenie "sid".
Oficiálne vydanie 1.0 nebolo uvedené, pretože istý vydavateľ CD vytvoril nedokončené vydanie, ktoré označil ako „1.0“.
Okrem stabilnej ("stable") verzie sú dostupné aj verzie "testing" (testovacie) a "unstable" (nestabilné). Medzi "unstable" sa nachádzajú najnovšie verzie programov, avšak ich použitie je len na vlastné riziko. Tie, ktoré už prešli určitými testovacími postupmi sa presunú medzi "testing" balíky. Do stable verzie sa tak dostanú iba dobre preverené aplikácie, čo zaručuje vysokú stabilitu a bezpečnosť systému Debian. Na druhej strane sa v ňom nenachádza najaktuálnejší softvér.
Významnejšie balíky z verzie "testing" sú spravidla k dispozícii aj pre aktuálnu "stable" verziu prostredníctvom projektu Debian backports. Je tak možné prevádzkovať systém, založený na stabilnej verzii, avšak s novšími verziami zvolených programov.
Portované jadrá.
Debian je známy predovšetkým ako distribúcia s Linuxovým jadrom, ale vyvíjané sú aj varianty Debianu s inými jadrami ako Linuxovým.
Pôvod a výslovnosť slova Debian.
Slovo Debian vzniklo spojením mena zakladateľa projektu Iana Murdocka s menom jeho partnerky (Debra), vyslovuje sa deb-í-en s krátkym e v „deb“ a prízvukom na prvú slabiku.
UTF-8

UTF-8 (8-bitový Unicode Transformation Format) je bezstratové
kódovanie s variabilnou dĺžkou určené pre Unicode znaky, ktoré vytvorili
Rob Pike a Ken Thompson. Používa skupiny bajtov na reprezentovanie
Unicode štandardu pre abecedy mnohých svetových jazykov. UTF-8 kódovanie
je špeciálne užitočné pre prenos cez 8-bitové systémy elektronickej pošty.
Používa 1 až 4 bajty na zapísanie znaku podľa toho, o ktorý Unicode symbol
ide. Napríklad, len jeden UTF-8 bajt je potrebný na zakódovanie
všetkých 128 US-ASCII znakov z Unicode rozsahu U+0000 až U+007F.
Aj keď sa môže zdať neefektívne reprezentovať Unicode znaky až štyrmi bajtmi, UTF-8 umožňuje starým systémom prenášať túto
ASCII nadmnožinu. Dodatočne, dátová kompresia môže byť stále vykonaná nezávisle
od použitia UTF-8.
Zatiaľ čo pri UTF-16 by boli európske a množstvo iných, napríklad najbežnejších čínskych znakov, zakódované 16-mi bitmi (ostatné 32-mi bitmi), pri UTF-8 je prvých 128 znakov (tieto sú pre všetky krajiny rovnaké) zakódovaných 8-mimi bitmi a zvyšné sú zakódované 16-timi až 32-mi bitmi. Preto UTF-8 je výhodné pre krajiny, kde väčšina znakov textu tvorí prvých 128 znakov, keďže uložený text tak zaberá menej miesta ako pri UTF-16.
IETF požaduje od všetkých internetových protokolov, aby UTF-8 bolo aspoň
jediné podporované kódovanie.
UTF-16

UTF-16 je 16-bitový "Unicode Transformačný Formát", forma kódovania znakov,
ktorá poskytuje možnosť reprezentovať sériu abstraktných znakov z Unicode a
ISO/IEC 10646
ako série 16-bitových slov vhodných na uloženie alebo prenos cez dátové siete.
UTF-16 je oficiálne definované kódovanie v dodatku Q štandardu ISO/IEC 10646-1.
Je takisto popísané v Unicode štandarde verzii 3.0 a vyšsie, rovnako ako aj
v RFC 2781 od IETF.
16-bit

Medzi známe 16-bitové procesory patria Intel 8086, Intel 80286, WDC 65C816 použitý v
Super Nintende a Motorola M68000.
16-bitové celé číslo vie uchovať formula_1 jedinečných hodnôt.
V bezznamienkovej reprezentácii sú tieto hodnoty celé čísla od 0 do 65535.
Použitím dvojkového doplnku sú možné hodnoty v rozsahu od -32768 do 32767.
Intel 80286

Intel 80286 (oficiálne nazvaný iAPX 286) je 16-bitový mikroprocesor z x86-rodiny, ktorý bol uvedený Intelom 1. februára 1982. Pôvodne vydaný v 6 a 8 MHz verziách, neskôr bol však dodatočne zrýchlený až na 12,5 MHz (Intel), 16 MHz (ostatní výrobcovia), s chladičom až na 25 MHz a bol veľmi používaný v IBM PC kompatibilných počítačoch od polovice 80. rokov až do skorých 90. rokov 20. storočia. Oproti svojmu predchodcovi 8086 priniesol možnosť adresovať 16 MB pamäte (8086 - 1 MB) v tzv. chránenom móde.
Intel 80386

Intel 80386 alebo i386 je prvý 32 bitový mikroprocesor, ktorý umožňoval zdanlivý multitasking. Bol použitý ako centrálna procesorová jednotka (CPU) v mnohých osobných počítačoch od roku 1985 až do roku 1994 pričom jeho nový štandard architektúry sa používa doteraz. Pracoval na rýchlostiach 16 - 33 MHz a dokázal adresovať až 4 GB pamäte. Obsahoval 275 tisíc tranzistorov, mal implementovaných 129 inštrukcií a ovládaný bol 32 registrami. Bol vyrábaný v štyroch vyhotoveniach: DX, SX, SL, EX. SX verzia bola lacnejšia a mala len 16 bitový data bus a 24 bitový address bus, verzia SL mala vloženú kontrolu spotreby a nový mód operácie - System Management Mode (SMM), v ktorom mal BIOS lepší prístup ku kontrole spotreby. Verzia EX bola zmenšená verzia pre systémy "embedded".
Intel 80486

Intel 80486 je 32-bitový mikroprocesor firmy Intel. Bol uvedený na trh v roku 1989 ako nástupca procesora Intel 80386. V jeho integrovanom obvode bolo približne 1,2 milióna tranzistorov. Pracoval pre maximálne frekvencie 25 až 100 MHz.
Na rozdiel od Intel 80386 obsahoval vo svojom puzdre 8 kilobajtov pamäte cache, čím sa značne zvýšila operačná rýchlosť, pretože odpadol čas potrebný na prenos údajov z vonkajších pamäťových obvodov do mikroprocesora. Ďalšími zmenami bola zväčšená kapacita jednotky predvýberu inštrukcií (32 bitov), integrovaný matematický koprocesor (dovtedy býval oddeleným integrovaným obvodom na matičnej doske), ktoré tiež prispeli k zvýšeniu operačnej rýchlosti celého mikroprocesora. V modeloch, kde sa zistilo, že tento koprocesor bol chybný, bol znefunkčnený a tieto microprocesory mali označenie 80486 SX. Pamäť cache sa dopĺňala minimálne po dvojslovách (jedno slovo sú dva bajty).
V roku 1992 bol vyrobený mikroprocesor 80486 DX2, ktorý bol schopný pracovať s dvojnásobnou frekvenciou hodinového impulzu oproti signálu z matičnej dosky (50 - 60 MHz Intel, 80 MHz AMD), približne 50 MIPS. V roku 1994 bol vyrobený 80486 DX4, ktorý frekvenciu hodinového signálu matičnej dosky násobil troma, procesory pracovali na frekvenciách 75, 90 a 100 MHz.
X86

x86 je označenie rodiny spätne kompatibilných sád mikroprocesorov založených na 16-bitovom procesore Intel 8086. Pôvodne boli vyvinuté a vyrábané firmou Intel. 
32-bitová verzia tejto architektúry sa označuje ako IA-32, 64-bitová verzia ako x86-64.
Výrobcovia.
x86 a kompatibilné sú navrhnuté, vyrábané a predávané radom spoločností, medzi ktoré patria:
Baškovce (okres Sobrance)

Baškovce () sú obec na Slovensku v Košickom kraji v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec sa nachádza na južnom úpätí Vihorlatu, vzdialená asi 5 kilometrov severne od Sobraniec. Najbližšími obcami sú Hlivištia ležiace asi tri kilometre na sever, Choňkovce vzdialené 3 km na východ a obec Horňa, ktorá leží približne v polovici cesty do Sobraniec.
Dejiny.
Obec sa po prvýkrát spomína v listine roku 1427. Názov obce je zaznamenaný v rznych podobách, "Baskócz" v roku 1773, "Baschkócz", "Basskowce" z roku 1786 až na "Baskócz", "Basskowce" z roku 1808. Koncom 19. storočia sa používal už len maďarský názov "Baskóc", ktorý bol neskôr z dôvodu odlíšenia sa od rovnomennej obce v súčasnom okrese Humenné zmenený na "Alsóbaskóc". V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako prevažne ruská (rusínska) s 228 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Baškovciach nárast počtu obyvateľov na 307.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal len slovenský názov "Baškovce". Po tzv. Malej vojne medzi Slovenskom a Maďarskom pripadli Baškovce horthyovskému Maďarsku, no po druhej svetovej vojne boli opätovne pričlenené k ČSR.
Beňatina

Beňatina (maď. "Vadászfalva," nem. "Benethnie") je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Bežovce

Bežovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Blatná Polianka

Blatná Polianka (staršie "Blatná" "Poľanka", maď. "Sárosmező") je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Blatné Remety

Blatné Remety sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Blatné Revištia

Blatné Revištia sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Bunkovce

Bunkovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Fekišovce

Fekišovce () sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec leží v severnej časti Východoslovenskej nížiny, na rozhraní Závadskej tabule a Sobraneckej roviny, na východnom okraji michalovského okresu. Južným okrajom prechádza cesta I/19 a ňou vedené európske cesty 50 a 58, ktoré smerujú na Ukrajinu. Na túto významnú cestnú komunikáciu je napojená cesta III/3796, vedúca do centra obce, poľné cesty vedú do susedných obcí Hnojné a Úbrež.
Chotár obce má rozlohu 485 hektárov a tvorí ho mierna, odlesnená pahorkatina.
Michalovce sú vzdialené západne, Sobrance východne, Užhorod juhovýchodne a Košice ležia západne.
Dejiny.
Historické názvy obce sú: 1391 Fekeshaza, 1419 Fekeshaza a. n. Rewche, 1808 Fekussowce, 1920 Fekišovce, maď. Fekésháza.
Prvá písomná zmienka z roku 1391 spomína zemana Andreja, ktorý tu mal vykonať úradný úkon. Obec bola vyčlenená z chotáru Veľkých Revíšť. Vznikla pravdepodobne ako samota alebo osada zemanov. V roku 1559 tu bol iba jeden poddanský dom, rovnako v rokoch 1715 a 1720 vo Fekišovciach bývali iba zemania. Neskôr sa začali usádzať poddanské rodiny.
Obec patrila pod michalovské panstvo, v 18. storočí rodine Bujanovičovcov (časť patrila Stáraiovcom do 19. storočia). V polovici 19. storočia sa množstvo obyvateľov vysťahovalo. Miestne územie bolo súčasťou Užskej župy, obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom.
Vo Fekišovciach sa do začiatku 20. storočia zachoval pohrebný zvyk, ktorý mal zabrániť návratu mŕtveho a spočíval v sypaní bieleho maku okolo truhly, obkrútení domu pradenou niťou a vložení trusu ošípaných do všetkých otvorov v dome.
Obyvatelia obce si pôvodne stavali domy so slamenou strechou, členené na časti: chyža, príklet, komora. Obytná časť mala spoločnú strechu s maštaľou a šopou. Na dvore sa nachádzal sypanec so závorou na dverách, tzv. slepy zamek/šlepý zámek.
Samospráva.
Starostkou obce je k 10. decembru 2018 Miloslava Fedorová ("SMER-SD"), ktorá v komunálnych voľbách v novembri 2018 získala 81 hlasov a tým o 9 hlasov porazila jediného protikandidáta, Ľubomíra Petraša ("PS"). Účasť vo voľbách bola 62,09 % oprávnených voličov v obci.
V januári 2019 sa obec dostala do širšieho povedomia slovenskej verejnosti pre videozáznam z ustanovujúceho zasadnutia Obecného zastupiteľstva, konaného 10. decembra 2018 (resp. pre vírusové videá obsahujúce zostrih z tohto zasadnutia). Za neštandardný spôsob vedenia tohto zasadnutia starostku M. Fedorovú kritizovala mimovládna organizácia Transparency International Slovensko i Združenie miest a obcí Slovenska za nedôstojné správanie a konanie, ktoré je v rozpore so zákonnou úpravou postavenia starostu. Starostka sa potom v médiách za svoje konanie ospravedlnila, súbežne s tým však prezentovala aj konšpiračný pohľad na celú kauzu. Následne po incidente sa štyria z piatich obecných poslancov vzdali mandátu. Na uvoľnené miesta nastúpia náhradníci.
Hlivištia

Hlivištia sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1448, kedy patrila šľachticom z Michaloviec. V miestnej kronike, vedenej kronikárom Leinerom sa spomína že začiatky obce siahajú do roku 1418, keď nebola obcou, ale osadou obce Jasenov. Vyvinutou sa stala až v roku 1449, keď je uvádzaná vo forme Hlevischa. Predtým je doložená ako Liuiscze. Názov sa menil viackrát – 1773 ako Hliviscze, 1920 Hlivište a dnešný názov je z roku 1927. Vznik Hlivíšť sa zrejme chápe ako založenie osady Hliník. Názov obce korení v slove hlivieť a mal funkciu chotárového názvu. V roku 1549 tu bolo okrem šoltýsa 18 poddanských domácností, 10 sedliackych domácností na celých, 11. na polovičnej usadlosti a 7 želiarskych domácností. V roku 1567 tu hospodárili 4 sedliaci (1 na celej a 3 na polovičnej usadlosti). V roku 1599 tu okrem šoltýsa žilo 14 poddanských rodín. Na prelome 16. a 17. storočia boli Hlivištia stredne veľkou dedinou s takmer výlučne poddanským obyvateľstvom. V 17. a začiatkom 18. storočia poddaných ubúdalo. V druhej polovici 18. storočia boli Hlivištia dedinou so slovenským obyvateľstvom. Po malej vojne, sa stala obec Hlivištia súčasťou územia zabraného Maďarskom. Obec bola oslobodená sovienskou armádou 2. novembra 1944.
Horňa

Horňa je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec leží v tesnej blízkosti východne od Sobraneckých kúpeľov. 
Občianska vybavenosť.
Od februára 2014 na území obce prevádzkuje svoju činnosť neziskové Zariadenie opatrovateľskej služby (ZOS) Anna-Mária, v ktorom je poskytovaná starostlivosť pre telesne postihnutých a slabších občanov prevažne v dôchodcovskom veku s kapacitou trinásť lôžok.
Husák (okres Sobrance)

Husák () je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Názov.
Podľa ľudovej formy "husák", čiže pastier husí.
Dejiny.
Archeologický prieskum ukázal, že územie obce bolo osídlené už v eneolite. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1548 zo sporu, ktorý bol riešení v Leleskom konvente. Zemepáni obce boli rod Druget z Humenného. Obec Husák od roku 1919, na základe Saintgermainskej zmluvy, patrí do územia Slovenska, od roku 1922 do Košickej župy neskôr (1928) do Slovenskej krajiny. Po malej vojne od 4. apríla 1939 bola pričlenená k Maďarskému kráľovstvu. Oslobodená bola 28. októbra 1944 Sovietskym vojskom. Obyvatelia obce sa po stáročia zaoberali vinárstvom, ovocinárstvom, chovom dobytka a prácou v lese.
V roku 1599 mala obec 32 domov. Po celokrajinskom sčítaní v roku 1715 mala obec 10 poddanských domov. V roku 1828 mala obec 34 domov a 385 obyvateľov. Neskôr v roku 1851 mala 240 obyvateľov z čoho bolo 124 rímskokatolíckeho vierovyznania, 110 gréckokatolíckeho vierovyznania, 6 boli židia. V roku 1910 mala obec 400 obyvateľov. Podľa posledného sčítania obyvateľstva (2011) mala obec 165 obyvateľov.
Inovce

Inovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Inovce ležia v juhovýchodnej časti Beskydského predhoria v geomorfologickom podcelku Ublianska pahorkatina, v eróznej kotline Inovského potoka, prítoku Stežnej. Obec sa nachádza v severovýchodnej časti okresu Sobrance, pri štátnej hranici s Ukrajinou. Nižšie polohy svahov v kotline sú odlesnené, juhovýchodnú časť tvoria svahy Holice (984 m n. m), patriacej však už do Vihorlatských vrchov.
Jasenov (okres Sobrance)

Jasenov je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Kolibabovce

Kolibabovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Koňuš

Koňuš je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Krčava

Krčava je obec na Slovensku v okrese Sobrance. 
Názov.
Názov utvorený príponou priestoru "-ava" podľa väčšej plochy získanej krčovaním či klčovaním.
Kristy

Kristy sú obec na Slovensku v okrese Sobrance. Žije tu malé množstvo ľudí. Je tu viac seniorov ako mladších ľudí. Viac ako 30% obyvateľov je rómov.
Lekárovce

Lekárovce () sú obec na Slovensku v okrese Sobrance. 
Polohopis.
Obec leží na východnom okraji Kapušianskych pláňav, podcelku Východoslovenskej roviny. Je rozdelená riekou Uh a východná hranica katastra vedie v línii štátnej hranice s Ukrajinou. Prístup zabezpečujú cesty III. triedy cez susedné obce Bajany a Bežovce.
Najbližším mestom sú juhozápadne situované Veľké Kapušany, Sobrance sú vzdialené severne, Michalovce ležia severozápadne a krajská metropola je západne. Do Užhorodu je to severovýchodným smerom .
Dejiny.
Najstaršia písomná zmienka o osade uvedenej v tvare „Lekart“ pochádza z roku 1400 a vychádza z mena jej zakladateľa Lakarta. V stredoveku patrilo toto územie Užskému hradu, v 16. storočí sa majiteľmi veľkej časti dnešnej obce stali Drugetovci a spadala pod hradné panstvo Nevické. Menšia časť bola v majetku leleského kláštora. Po praslici sa majetok dostal k rodine Čákiovcov, no v polovici 18. storočia opäť pôvodne drugetovská časť Lekároviec patrila pod správu hradu Užhorod. 
V rokoch 1939 až 1944 bola obec súčasťou Maďarska a tomu zodpovedal i jej názov Lakard. Počas oslobodzovania tu prebiehali takmer mesiac dlhé boje, kedy bola obec evakuovaná. Bola zničená či vážne poškodená väčšina obydlí a hospodárskych budov, znefunkčnený bol i prievoz cez rieku. Krátko po skončení II. svetovej vojny bola obec ako vtedajšia súčasť okresu Užhorod dočasne pričlenená k ZSSR a až do roku 1948 bol jej oficiálny názov opäť Lekart. V tomto roku bol názov obce na základe rozhodnutia Slovenskej názvoslovnej komisie upravený do súčasnej podoby Lekárovce.
Povojnové roky sa niesli v duchu obnovy a obec nadobudla moderný ráz, v roku 1951 bol otvorený nový most a zrekonštruovali sa cesty. Pohyb obyvateľov značne zjednodušila zavedená autobusová linka, vedúca do Veľkých Kapušian, Sobraniec a Michaloviec. V roku 1952 tu bol vybudovaný obilný sklad pre okolité obce a vznikol tu poľnohospodársky nákupný a zásobovací závod. Elektrifikácia Lekároviec bola dokončená v máji 1959, nasledujúci rok tu bol otvorený poštový úrad a obchodný dom Jednota. Obecný rozhlas začal vysielať v roku 1965, nová škola bola dokončená v roku 1971 a kultúrny dom bol otvorený v roku 1972. V areáli JRD boli vybudované administratívne budovy, tabaková sušiareň, granulačná linka či vodný rezervoár. V roku 1986 pribudla nová materská škola a v roku 1989 bol dokončený vodovod aj v severnej časti obce. V roku 1997 bola dokončená požiarna zbrojnica i dom smútku, kolaudáciou prívodu plynovodu bola dokončená aj plynofikácia. 
V roku 1980 mala obec 383 domov a obyvatelia dochádzali za prácou do Michaloviec, Vojan, Košíc, no našli sa i takí, ktorí za prácou odchádzali do Česka.
Nižná Rybnica

Nižná Rybnica je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Nižné Nemecké

Nižné Nemecké je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Orechová

Orechová je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Ostrov (okres Sobrance)

Ostrov je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Petrovce (okres Sobrance)

Petrovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
V odlesnenej kotline pohoria Popričné leží v nadmorskej výške 290 m obec Petrovce. Obec je obklopená listnatými lesmi vhodnými na zber húb, poľovníctvo. V dedine je športový areál a dva rybníky, vhodné na turistiku alebo športový rybolov.
Pinkovce

Pinkovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec Pinkovce leží v juhovýchodnej časti okresu Sobrance, v najvýchodnejšej časti Východoslovenskej nížiny na nánosovom vale rieky Uh. Jej poloha je podmienená smerom toku menovanej rieky. Je to jedna ulica z dvoch tretín skoro priama až tretia tretina sa ohýba do pravého uhla na tom mieste, kde sa týmto smerom ohýba aj tok rieky. Na východ a juhovýchod od obci prebieha štátna hranica medzi Slovenskom a Ukrajinou. Sčasti tvorí hraničnú čiaru rieka Uh.
Na juhozápad od obce je pomerne veľká obec Lekárovce, s ktorou sú Pinkovce spojené cestou, ktorá vedie po hrádzi rieky. Na severozápad leží obec Bežovce, s ktorou sú Pinkovce spojené cestou buď cez Lekárovce alebo obec Záhor, ktorá leží na severovýchod od Pinkoviec. Pinkovce sú v porovnaní s menovanými obcami položené najvyššie. Majú chotár s rozlohou 318 hektárov. Je to odlesnená rovina s nevýraznými pieskovými presypmi.    
Dejiny.
Prvá zmienka o obci je z roku 1343. V tomto roku sa spomína už ako vyvinutá obec v podobe "Pynkouch". Pomenovanie obce sa menilo. O 20 rokov neskoršie v roku 1363 je uvedená ako "Pynkoch". Pod tým istým názvom je aj v roku 1394. O niekoľko storočí neskoršie konkrétne v roku 1786 sa menuje "Pinkócz" a v roku 1808 "Pinkowce". V rokoch maďarskej okupácie sa uvádza pod názvom "Pinkóc". Od oslobodenia v roku 1944 jej názov sa ustálil do dnešnej podoby "Pinkovce". Obec ako zemiansky majetok patrila najprv rodine "Pinkocziovcov", podľa ktorej obec dostala aj svoje pomenovanie. Z rôznych prameňov sa dá usúdiť, že tento rod mal významnú úlohu nielen v Užskej župe, ku ktorej obec patrila, ale aj v celej krajine. Na vývoj obce to však nemalo asi veľký vplyv. Kým bola vo vlastníctve tejto rodiny, nezaznamenala nijaký väčší pokrok. Významný obrat k lepšiemu v živote obce nastal v roku 1718, keď sa tu usadil zemepán Adam Horváth svojou manželkou Annou, rodenou Draveckou. Prišli sem z neďalekých Pavloviec nad Uhom. Zveľadili tunajší majetok aj celú obec, o čom svedčí skutočnosť, že v roku 1828 mala obec okrem kaštieľa s priľahlými želiarskymi domčekmi a hospodárskymi budovami už 44 domov a 387 obyvateľov.  Počet obyvateľov sa menil v jednotlivých obdobiach. V roku 1880 sa počet zvýšil na 424. V roku 1900 bol v histórii obce najvyšší počet obyvateľov 439. Potom už počet obyvateľov mal prevažne klesajúcu tendenciu.
Podhoroď

Podhoroď je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Dejiny.
Ako podhradská osada sa obec spomína v roku 1404. Prvá neoficiálna zmienka dokonca tvrdí, že obec bola osídlená už pred rokom 1302. Už od 13. storočia dominoval obci hrad Tibava, z ktorého je dnes už len zrúcanina. Jej obyvatelia boli väčšinou poľnohospodári, pastieri, pálili vápno, uhlie a pracovali v miestnych lesoch. O prosperite dediny svedčila existencia mlyna v 18. storočí.
Porostov

Porostov je obec na Slovensku v okrese Sobrance. 
Polohopis.
Porostov leží v severovýchodnej časti Východoslovenskej nížiny.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1412. Obec patrila panstvu Michalovce - Tibava. V roku 1427 mala 31 port. V 18. storočí sa útekmi poddaných vyľudňovala, v roku 1715 je zaznamenaných iba 9 domácností. V roku 1828 mal Porostov 45 domov a 436 obyvateľov. V 19. storočí vlastnili tunajšie majetky Tomčániovci, Véčeiovci, Tibaiovci. V rokoch 1870-1880 vrcholila vlna vysťahovalectva. Obyvateľstvo sa zaoberalo roľníctvom, ovocinárstvom a prácou v lesoch. Za prvej ČSR sa obyvatelia živili aj tkáčstvom. V rokoch 1939-1944 bola obec pripojená k Maďarsku.
Porúbka

Porúbka môže byť:
Porúbka (okres Sobrance)

Porúbka je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Priekopa (okres Sobrance)

Priekopa je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Ruská Bystrá

Ruská Bystrá je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Ruskovce (okres Sobrance)

Ruskovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Ruský Hrabovec

Ruský Hrabovec je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Sejkov

Sejkov je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Svätuš

Svätuš je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádza moderný reformovaný kostol postavený v 70. rokoch 20. storočia.
Tašuľa

Tašuľa je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádza moderný reformovaný kostol adaptovaný z domu smútku v roku 1991.
Tibava (obec)

Tibava je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Dejiny.
Obyvatelia boli poväčšine poľnohospodári. Staršie názvy obce boli Tibova ves, Tiba, Tyba. Koncom 19. storočia postihlo dedinu vysťahovalectvo.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Zaujímavosti
Veľké Revištia

Veľké Revištia je obec na Slovensku, ktorá vznikla spojením obcí Vyšné Revištia a Gajdoš v okrese Sobrance.
Vojnatina

Vojnatina je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Vyšné Nemecké

Vyšné Nemecké je obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec sa nachádza v okrese Sobrance v Košickom samosprávnom kraji. Na Slovensku susedí s obcami Nižné Nemecké, Krčava, na Ukrajine s administratívnym centrom v Užhorode v Zakarpatskej oblasti.
Doprava.
Slovensko - ukrajinský colný hraničný priechod Vyšné Nemecké - Užhorod pre kamióny a osobné autá.
Vyšné Remety

Vyšné Remety sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec v najvýchodnejšej časti Slovenska, leží vo Východoslovenskej pahorkatine pod výbežkami Vihorlatských vrchov.
Belá nad Cirochou

Belá nad Cirochou je obec na Slovensku v okrese Snina. Leží v regióne Horného Zemplína na dolnom toku rieky Cirochy. Počtom obyvateľov v súčasnosti patrí k najväčším v širšom regióne celého Zemplína. Najstaršie pomenovanie tejto obce v jazyku ľudu, alebo aj po rusky je Bila, slovensky Bela, čo znamená toľko, ako biely, pekný. O jej vzniku hovorí slovná tradícia to, že ju založil ovčiar menom Béla. 
Dejiny.
Prvá zmienka o obci je z roku 1451. Bola vlastníctvom rodiny Drugetovcov. Ďalšia zmienka z roku 1715 je o miestnom mlyne. V polovici 18. storočia sa obyvatelia obce zaoberali kamenárstvom. V 19. storočí tu stála huta na spracovanie železnej rudy. Do roku 1926 sa tu nachádzal drevený kaštieľ. V strede obce sa v ruinách nachádza vodný mlyn. Belá nad Cirochou má rímskokatolícky kostol Najsvätejšieho Srdca Ježišovho z roku 1912.
Brezovec (okres Snina)

Brezovec je obec na Slovensku v okrese Snina.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Ublianskej pahorkatiny, geomorfologického podcelku Beskydského predhoria. Severne od obce ležia Bukovské vrchy s podcelkom Nastaz, ktoré sú súčasťou Národného parku Poloniny, resp. jeho ochranného pásma. Zo severu na juh obcou preteká Brezovčík, ľavostranný prítok Ublianky. 
Obec je prístupná cestou III/3894, odbočujúcej v Ubli z I/74. Ubľa je vzdialená južne, okresné mesto leží západne a Sobrance juhozápadne. Na hraničný prechod v Ubli je to z obce .
Čukalovce

Čukalovce je obec na Slovensku v okrese Snina.
Dejiny.
Obec Čukalovce vznika pravdepodobne okolo roku 1550, prvá písomná zmienka je z roku 1567. Vznikla na zákupnom práve a jej názov je pravdepodobne odvodený od mena prvého šoltýsa. Počas 16. a 17. storočia patrila Drugetovcom. Obec bola zdaňovaná: 1567 6,5, 1582 3, 1610 1,75 a 1635 0,5 porty.
V polovici 17. storočia sa v chotári obce ťažil čierny mramor.
Barokovo-klasicistický kostol je z roku 1775, počas 2. svetovej vojny bol poškodený.
Dlhé nad Cirochou

Dlhé nad Cirochou je obec na Slovensku v Prešovskom kraji, v okrese Snina. 
Polohopis.
Obec leží v údolí rieky Cirocha, medzi Nízkymi Beskydami na severe a Vihorlatskými vrchmi na juhu, asi východne od mesta Humenné.
Dejiny.
Od 14. do 17. storočia patrila obec Drugetovcom, neskôr Szirmayovcom, ktorí v nej postavili dodnes zachovaný barokový kaštieľ.
K 31. 12. 2008 žilo v obci 2057 obyvateľov z toho 1023 mužov a 1034 žien. 
Kultúra.
Najstaršou stavbou v obci je rímskokatolícky kostol sv. Anny z polovice 15. storočia, prestavaný a preklenutý v druhej polovici 18. storočia, ktorý je zároveň najstaršou murovanou sakrálnou stavbou západného obradu v regióne Sniny. V roku 2013 bola zrekonštruovaná strecha a obnovená fasáda, a bez vysvetlenia všeobecnému obyvateľsvu zrušené hodiny vo veži. V súčasnosti tento kostol slúži ako dom nádeje. 
V roku 1993 bol kardinálom Jozefom Tomkom konsekrovaný nový kostol Sv. Joachima a Anny, ktorý odvtedy slúži ako farský kostol. 
Skoro zachovaný je aj kaštieľ postavený v štýle francúzskeho baroka, postavený v 18. storočí rodinou Szirmayovcov.Jedna polovica kaštieľa je obývaná , druhá slúžila v druhej polovici 20. storočia ako základná škola, teraz je neobývaná a rekonštruuje sa.
V lese severne od obce v tzv. Tristci sa nachádza poľovnícky zámoček z roku 1843 neskôr prestavaný na rekreačné stredisko. Je nedostupný pre verejnosť a chátra.
Obec úspešne reprezentuje aj miestny folklórny súbor Kudzeľ.
Dúbrava (okres Snina)

Dúbrava je obec na Slovensku v okrese Snina ležiaca na hranici s Ukrajinou.
Dejiny.
Obec je vznikla na valašskom práve, založením šoltýsom s usadlíkmi. Od založenia a aj počas 17. storočia patrila Drugetovcom (súčasť ich humenského panstva).
Z roku 1601 existuje doklad o (drevenom) kostole a pravoslávnom kňazovi.
Obyvatelia obce boli zdaňovaní od: 1567 3,75, 1582 4, 1610 1 a 1635 0,375 porty.
Hostovice

Hostovice je obec na Slovensku v okrese Snina. V katastrálnom území obce sa nachádza prírodná rezervácia Udava.
Dejiny.
Obec pravdepodobne vznikla na základe zákupného práva v 15. storočí, určite pred prvou písomnou zmienkou z roku 1492. Tá sa týka procesu so zbojníkom Fedorom Hlavatým, ktorého traja spolupáchatelia (bratia Macko, Michno a Jacko) pochádzali Hostovíc, kde mali skrýše na ulúpené predmety. Od založenia do 17. storočia (vrátane) patrila obec Drugetovcom ako súčasť panstva Humenné. V roku 1657 obec bola preľudnená (množstvo rodín na jednom šoltýstve a viacero rodín na počet usadlostí)- Počiatkom 18. storočia však počet obyvateľov klesal, v roku 1715 na 20 a 1720 na 19 domácností.
Obyvatelia obce platili daň od: v roku 1567 10,5, 1582 8, 1610 2 a 1635 0,75 porty.
Hrabová Roztoka

Hrabová Roztoka je obec na Slovensku v okrese Snina. Leží v horskom prostredí na východnom svahu Vihorlatských vrchov v nadmorskej výške 410 m n. m.
Dejiny.
Prvýkrát sa obec spomína v roku 1568. Pôvodne patrila humenskému panstvu, neskôr Klobusiczkovcom. Tunajšie sídlisko založil šoltýs s valašskými usadlíkmi v polovici 16. storočia na území humenského panstva. V roku 1600 bolo v dedine 7 valašských domov a dom šoltýsa. Malou obcou zostala Hrabová Roztoka aj neskôr. Ešte v roku 1715 v nej žilo 7 poddanských domácností, avšak v roku 1720 bolo sídlisko opustené, neskôr však obnovené. Obnovená obec sa rýchlo zväčšovala. V roku 1828 mala 28 domov a 181 obyvateľov. Z druhej polovice 18. storočia pochádza obecná pečať, na ktorej je vyobrazený dom, o ktorý je opretý rebrík.
Pamiatky.
V obci sa nachádza barokový gréckokatolícky chrám sv. Bazila Veľkého z polovice 18. storočia, ktorý je národnou kultúrnou pamiatkou. Neďaleko neho bol vybudovaný pravoslávny chrám zasvätený svätému Vladimírovi.
Jalová

Jalová je obec na Slovensku v okrese Snina.
Prvá písommná zmienka o obci je z roku 1568. V roku 1623 v Jalovej hospodárilo päť valašských a dve želiarske domácnosti. Daňové povinnosti a dávky boli rovnaké ako v Habure. Obec nemala šoltýsa. V roku 1715 mala dve, 1720 štyri sedliacke domácnosti.
Kalná Roztoka

Kalná Roztoka je obec na Slovensku v okrese Snina.
V obci stojí drevený chrám z roku 1839. V blízkosti obce sa nachádza unikátny zachovalý pôvodný karpatský prales Havešová, ktorý je od roku 2007 zapísaný v zozname svetového dedičstva UNESCO.
Cez časť obce Kalná preteká rieka Kalnanka a cez časť Roztoka Ublianka.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1567, kedy patrila humenskému panstvu Drugetovcov a neskôr Sirmaiovcom. Obyvateľstvo sa v tom čase venovalo najmä práci v lesoch, páleniu uhlia a pastierstvu. Obec vznikla zlúčením dvoch obcí Kalná a Roztoka v roku 1866.
Chrám sv. Jána Krstiteľa.
Chrám sv. Jána Krstiteľa v Kalnej Roztoke bol postavený koncom 18.storočia a obnovený v roku 1839. Zrubová trojpriestorová stavba omietnutá hlinou vytvára dominantu obce Kalná Roztoka. Vonkajšiu omietku tzv. kožuch „dostali“ kostolíky, ktorých zrub bol postavený z menej hodnotného dreva (breza). Nad babincom je postavená pomerne mohutná veža s ihlancovou strechou prechádzajúcou do širokej bane. Priestory sú plochostropné a s výnimkou odošteného babinca omietnuté. Polygonálne ukončenie svätyne a vnútorná omietka stien zväčšuje opticky celý interiér. Chrám má takmer kompletný ikonostas s prekrásnou ikonou Bohorodičky (Hodigitrie). Veľmi pekné sú cárske dvere s bočnými ikonami patriarchov. Prestolná ikona a ikonostas sú z konca 18.storočia.
Klenová (okres Snina)

Klenová je obec na Slovensku v okrese Snina nachádzajúca sa desať kilometrov od štátnej hranice s Ukrajinou.
Je typickou rusínskou obcou severovýchodného Slovenska. V obci prevažuje pravoslávne náboženstvo, ale žijú tam aj gréckokatolícki veriaci.
Medzi najvýznamnejších rodákov patria bratia Šteňovi. Obaja sú uznávanými lekármi. Pokiaľ Prof. MUDr. Juraj Šteňo, CSc. sa špecializuje na neurochirurgiu, Doc. MUDr. Michal Šteňo, CSc. je uznávaným odborníkom v odbore ortopédia a okrem iného je aj predsedom Združenia Inteligencie Rusínov Slovenska so sídlom v Bratislave.
Kolbasov

Kolbasov je obec na Slovensku v okrese Snina.
Obec Kolbasov sa nachádza v Národnom parku Poloniny v Bukovských vrchoch 312 m.n.m.
Existencia obce bola písomne prvýkrát doložená v r. 1492. Patrila humenskému panstvu (Drugetovci), v 17. stor. panstvu Stropkov a od r. 1830 grécko-katolickému biskupstvu v Prešove. V strede obce je kamenný grécko-katolícky kostol z roku 1886 - Chrám troch svätiteľov v ktorom sa nachádzajú vzácne ikony na plátne a dreve.
Okrem tabule na počesť oslobodenia sovietskou armádou umiestnenej na budove obecného úradu, pripomína vojnu aj tabuľa na uctenie pamiatky židovských občanov zavraždených Banderovcami v roku 1945.
V obci sa nachádza vojnový cintorín z prvej svetovej vojny s 33 pochovanými vojakmi.
Kolonica

Kolonica je obec na Slovensku v okrese Snina.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1548, kedy sa spomína v súvislosti s majetkovým sporom. Obyvatelia sa živili úrodou zo skromných polí. Gréckokatolícka cerkva z roku 1844, ktorá sa v obci nachádza, bola postavená na mieste pôvodnej drevenej cerkvi.
Fedor Hlavatý.
Fedor Hlavatý bol rodákom obce Ruská Volová. Bol kapitánom mnohých zbojníckych družín v 15. storočí. Veľký význam v období po potlačení bratríckeho hnutia Uhorským kráľom Matejom Korvínom nadobudla práve jeho družina, ktorá bola na vtedajšie podmienky dobre organizovaná a hovorí sa, že mala znaky dobre organizovanej bratríckej jednotky. V družine pôsobili aj jeho bratia Danko a Vasko. Fedor ako kapitán dokázal viesť takmer päťdesiat člennú družinu. Neskôr bol chytený a popravený v Trebišove.
Ladomirov

Ladomirov je obec na Slovensku v okrese Snina. 
Dejiny.
Obec sa prvýkrát spomína v roku 1567.
Prvý úradný záznam s pôvodným názvom obce Ladomer, pochádza z druhej polovice 18. storočia, a to na pečati obce, ktorá je uložená v Krajinskom archíve v Budapešti. Na pečati s kruhopisom je vyobrazená postava muža, ktorý sype do uskladňovacej nádoby z vreca zrno. Ľudia sa živili tradičným poľnohospodárstvom, pastierstvom, chovom dobytka a lesnými prácami. Až do roku 1918 patrila obec do Zemplínskej stolice. Gréckokatolícka cerkva z roku 1890 bola postavená na mieste pôvodného dreveného kostola.
Významné osobnosti.
Narodil sa tu Anton Hodinka (1864 – 1946), popredný bádateľ uhorských Rusínov, historik, člen Maďarskej akadémia vied. V obci sa narodil a prežil svoje detstvo vysoký dôstojník ozbrojených síl SR generálmajor Ing. Ján Salaganič. Rodina Ladoméri Ladomérszky vlastní dedinu Ladomirov až do konca prvej svetovej vojny.
Michajlov

Michajlov je obec na Slovensku v okrese Snina.
Dejiny.
Prví písomná zmienka o obci pochádza z roku 1567. Názov pochádza pravdepodobne od priezviska prvého šoltýsaMichajlo, ktorý založil obec na základe valašského práva v prvej polovici 16. storočia. Od založenia a aj počas 17. storočia obec patrila Drugetovcov (humenské panstvo).
V roku 1600 mala obec obývaných 5 poddanských domov, 1623 tu hospodárila jedna šoltýska, 1630 2 želiarske domácnosti. V rokoch 1715 3 a 1720 5 poddanských domácností.
Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 3 (valašské domácnosti), 1582 2 (valasi), 1610 0,75, 1630 (valasi a želiari), 0,125 (želiari) a 1635 0,25 porty (valaši a želiari).
Nová Sedlica

Nová Sedlica je najvýchodnejšie položená obec na Slovensku, nachádzajúca sa v okrese Snina.
Neďaleko obce v okolí vrchu Kremenec, ktorý je trojhraničným bodom, kde sa stretáva Slovensko, Poľsko a Ukrajina a je zároveň najvýchodnejším bodom Slovenska, sa rozprestiera pôvodný zachovaný karpatský prales Stužica, ktorý je zapísaný v zozname Svetového dedičstva UNESCO. 
V obci sa nachádza turistický penzión Kremenec.
Osadné

Osadné je obec v okrese Snina na východe Slovenska. Obec sa rozkladá na brehoch riečky Udava v nadmorskej výške 385 m južne od Národného parku Poloniny a CHKO Východné Karpaty. Žije tu 166 obyvateľov (k 31. 12. 2015). V obci sa nachádza niekoľko chalúp, gréckokatolícky Chrám sv. Michala, pravoslávny chrám s ostatky vojakov z prvej svetovej vojny a ústav pre postihnutých. Súčasným starostom obce je Róbert Mikuláško. V katastrálnom území obce sa nachádza Prírodná rezervácia Udava.
Etymológia.
S menom "Osadné" sa po prvýkrát stretávame v roku 1948. Predtým sa obec nazývala "Telepovce" a vznikla niekedy medzi polovicou 15. a polovicou 16. storočia.
Opis.
Obec je rozložená v dĺžke niekoľkých stoviek metrov po oboch brehoch riečky Udava. Obcou prechádza asfaltová cesta tretej triedy č. 559019 pokračujúca smerom na juh do dediny Hostovice. V smere na sever je potom ukončená zákazom vjazdu na hranici CHKO Východné Karpaty. Je preto orientovaná v smere sever-juh. Do obce premáva pravidelná autobusová linka z okresného mesta Snina. Na severe obce sa na pravom brehu nachádza ústav pre postihnutých a ďalej niekoľko tradičných chalúp. Na ľavom brehu sú zo severu gréckokatolícky klasicistický chrám z roku 1792 obklopený voľne prístupným cintorínom a o niekoľko desiatok metrov nižšie pravoslávny chrám vo staroruskom štýle z roku 1930. V krypte cerkvi potom ostatky 1025 vojakov z prvej svetovej vojny. Na severe sa začína v obci žltá turistická značka, ktorá ďalej pokračuje na sever cez hraničný vrchol Balnica do Poľska. Severne od obce sa v lesoch pri hranici s Poľskom nachádza lesnícky náučný chodník.
Kultúra.
Slovenský režisér Marko Škop nakrútil o obci dokumentárny film "Osadné", ktorý na filmovom festivale v Karlových Varoch získal cenu za najlepší dokumentárny film nad 30 minút. Film je príbehom starostu Ladislava Mikuláška, pravoslávneho kňaza Petra Soroku a rusínskeho aktivistu a humoristu Fedora Vica. Všetci traja veria, že drobnú obec na konci Slovenska ešte možno zachrániť, obnovujú v nej turistický ruch a ak na to nestačia sami, hľadajú pomoc v Bruseli.
Parihuzovce

Parihuzovce je obec na Slovensku v okrese Snina. Obec je s počtom svojich obyvateľov evidovaná ako jedna z najmenších obcí na Slovensku a najmenšia v okrese, z toho prevažná väčšina obyvateľov je v dôchodkovom veku.
Polohopis.
Obec leží v severnej časti Laboreckej vrchoviny. Cez obec preteká riečka Pčolinka, pravostranný prítok Cirochy.
Dejiny.
Sídlisko v tejto lokalite založil šoltýs s valašskými osadníkmi okolo roku 1545 na majetku humenského panstva. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1548. Zemepánmi obce boli šľachtici "Drugethovci". V roku 1600 sa tu nachádzalo 6 valašských domov a jeden či dva domy šoltýsov. Parihuzovce boli aj neskôr malou dedinou. Okolo roku 1715 a 1720 v obci hospodárilo 7 poddanských domácností. Neskôr domov a obyvateľov pribúdalo. V roku 1828 mala obec 45 domov a 344 obyvateľov.
Samospráva.
Starostom obce je od roku 2006 Ján Stanko, v rokoch 2006-2010 s podporou strán SMER-SD, ĽS-HZDS a SNS, v rokoch 2010-2019 za stranu SMER-SD a od roku 2019 člen strany NÁRODNÁ KOALÍCIA. Obecné zastupiteľstvo tvoria traja poslanci. Vo volebnom období 2018-2022 zastupovali dvaja stranu DOMA DOBRE a jeden SMER-SD.
Pčoliné

Pčoliné je obec na Slovensku v okrese okrese Snina. V obci sa nachádza prameň kvalitnej minerálnej vody s názvom „kvasna voda“.
História.
Obyvatelia obce sa zapojili do Slovenského národného povstania a obec bola v septembri 1944 tri týždne súčasťou partizánskej oblasti. 15. septembra 1944 bombardovali omylom obec sovietske lietadlá. Zhorelo 98 domov, 106 hospodárskych budov a zahynuli 2 obyvatelia. Nemci obec obsadili 22. septembra, zastrelili pritom jedného z obyvateľov.
Pichne

Pichne je obec na Slovensku v okrese Snina.
Príslop (okres Snina)

Príslop je obec na Slovensku v okrese Snina. Obec sa sa nachádza 13 km od Sniny smerom na Stakčín.
Runina

Runina (, neskôr v r. 1939-44 Runyina, rusín. "Руніна") je obec na Slovensku v okrese Snina. Leží v nadmorskej výške Je najvyššie položenou obcou v Sninskom okrese, v celom regióne Horný Zemplín, ako aj v celom Zemplíne. Leží v Národnom parku Poloniny v Bukovských vrchoch.
Dejiny.
Prvé písomné zmienky o obci pochádzajú z roku 1569 pod názvom Ronua. Osada patrila k humenskému panstvu rodiny Drugetovcov. Obyvateľstvo sa v tom čase zaoberalo najmä pastvou oviec a poľnohospodárstvom. Na prelome 17./18. storočia bola Runina malá/stredne veľká dedina. Pri Runina existovala dedina Smrekovce, ktorá zanikla. V roku 1828 mala obec 23 domov a 184 obyvateľov. Na začiatku 20. storočia bola v obci píla.
Počas Rakúsko-Uhorska bola obec súčasťou Zemplínskej župy, v r. 1918 sa stala súčasťou Česko-Slovenska. Po Prvej viedenskej arbitráži i po vyhlásení autonómie Slovenskej krajiny zostala súčasťou Česko-Slovenska, resp. neskôr Prvej slovenskej republiky. Slovensko o Runinu prišlo následne počas slovensko-maďarskej tzv. Malej vojny na sklonku marca 1939. Po 2. svetovej vojne sa Runina opäť stala súčasťou Česko-Slovenska.
Turistika a zaujímavosti.
Obec je východiskovým bodom do Národného parku Poloniny – na hlavný karpatský hrebeň s vrchmolmi Pľaše (), Ďurkovca () a Jarabej skaly () a do oblasti nad vodárenskou nádržou Starina.
Vzhľadom na odľahlosť a izolovanosť obce od iných sídiel má Runina výborné podmienky na pozorovanie nočnej oblohy, obec je súčasťou územia Parku tmavej oblohy Poloniny, ktorý je z pohľadu svetelného znečistenia najtmavšou oblasťou na Slovensku. Astronomické pozorovania je možné vykonávať i priamo v obci, verejné osvetlenie v obci sa vypína o 21:00 a v lete sa nezapína vôbec.
V strede obce je pravoslávny murovaný kostol z r. 1956 s dreveným ikonostasom, ktorý nahradil pôvodný drevený kostol ('cerkva') sv. Bohorodičky z r. 1796, ktorý bol ťažko poškodený v prvej svetovej vojne.
Nad obcou sa nachádza pútnické miesto s liečivou vodou Tri studničky (), kde sa v roku 1927 vtedy deväťročnému Jurajovi Regulovi (1918-1997) údajne zjavila Panna Mária. Do druhej svetovej vojny bolo miesto navštevované pravoslávnymi veriacimi, po nej upadlo do zabudnutia. V r. 1991 bolo miesto obnovené občanmi Runiny. V r. 2012 bola pri troch studničkách vysvätená pravoslávna kaplnka Panny Márie.
Pri obci sa nachádza vojenský cintorín z prvej svetovej vojny z r. 1917. Sú na ňom pochovaní ruskí vojaci, ktorí padli pri ruskej ofenzíve v Karpatoch v r. 1915. Cintorín pozostáva zo 60 jednotlivých a 7 masových hrobov (šácht). Cintorín bol udržiavaný do konca druhej svetovej vojny, potom začal chátrať. Obnovený bol v r. 2007. Ďalší vojenský cintorín z tohto obdobia sa nachádza na vrchu Predný Hodošík (), medzi obcami Runina a zaniknutými obcami Veľká Poľana a Ruské. Pochovaných je tu približne 2200 vojakov. Nižšie pod obcou Runina sa nachádza i NKP - židovský cintorín s 10 náhrobníkmi.
Doprava.
Automobilovou dopravou je obec prístupná v smere od Sniny odbočkou z cesty 558 cez obec Topoľa. Od Sniny je obec vzdialená pribižne . Obec je obsluhovaná autobusovou dopravou SAD Humenné zo Sniny.
Najbližšia železničná zastávka je v obci Stakčín vzdialenej .
Ruský Potok

Ruský Potok je obec na Slovensku v okrese Snina.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti okresu, v údolí rovnomenného potoka. Leží v ochrannom pásme Národného parku Poloniny v pohorí Bukovské vrchy. Do obce vedie cesta III. triedy 3885, odbočujúca z cesty II/558, vedúcej zo Stakčína do Uliča.
Dejiny.
Ruský Potok bol koncom 16. storočia založený na valašskom práve v lesoch humenského panstva. Práca v lese a na poliach bola hlavnou obživou miestnych obyvateľov. V roku 1740 vybudovali drevený dvojvežový Chrám svätého Michala Archanjela. V sedle pod Príslopom neďaleko obce sa nachádza aj cintorín vojakov padlých počas prvej svetovej vojny.
Stakčínska Roztoka

Stakčínska Roztoka je obec na Slovensku v okrese Snina. 
Obyvateľstvo.
K 31. 12. 2015 mala obec 330 obyvateľov. Podľa sčítania ľudu v r. 2011 bolo náboženské zloženie obyvateľstva nasledovné:
Strihovce

Strihovce sú obec na Slovensku v okrese okrese Snina. Je to posledná obec na východnom úpätí pohoria Vihorlat. Je východiskom na turistické túry po Vihorlate. Leží v nadmorskej výške . 
Dejiny.
Prvý písomný doklad o nej je z roku 1635. Do roku 1918 obec administratívne patrila do Zemplínskej stolice. V rokoch 1939 až 1944 bola pripojená k Maďarsku. 
Obec Strihovce je v regióne výnimočná. Grécko-katolíci majú nádherne udržiavaný chrám Sv. Eliáša z roku 1932. 
Leží v horskom prostredí východnej časti Vihorlatu v nadmorskej výške okolo 400 m. Sídlisko založil šoltýs okolo roku 1600. Vzniknutá šoltýska samota bola najmladším sídliskom v okolí. Prvý doklad o nej je z roku 1635. Neskôr sa tam usadili aj poddanské rodiny. V rokoch 1715 až 1720 žilo v dedine 8 poddanských domácností, v roku 1828 bolo 48 domov a 364 obyvateľov. Súčasťou dediny bol aj vodný mlyn. Gréckokatolícky chrám (cerkev) pochádza z konca 18. storočia.
Šmigovec

Šmigovec je obec na Slovensku v okrese Snina.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1569. V historických dokumentoch sa spomína ako Sumagocz (1569), Smügocz (1574), neskôr Ssmugowce (1808), Šmigovce (1920) a napokon Šmigovec (1927).
Pamiatky.
V obci sa nachádza drevený gréckokatolícky Chrám Nanebovstúpenia Pána z roku 1755, ktorý je Národnou kultúrnou pamiatkou. Ten je v súčasnosti zrekonštruovaný, ale na bohoslužby sa využíva nový chrám rovnakého zasvätenia, ktorý bol vybudovaný v roku 1995. Pôvodný drevený chrám mal byť premiestnený do obce Ľutina, čo však predstavitelia obce Šmigovec nakoniec odmietli.
Významné osobnosti.
V obci sa narodil doc. RNDr. Ján Ninčák, CSc. - slovenský matematik, pedagóg.