burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Šrobárova ulica (Košice)

Šrobárova ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej východný koniec začína na Alžbetinej ulici a západný končí na Kuzmányho ulici. Na ulici sa nachádza Gymnázium Šrobárova a Rektorát Univerzity Pavla Jozefa Šafárika a vo východnej časti sa tiahne Park Moyzesova.
Názov ulice.
Dnešná Šrobárova ulica od svojho vzniku mala totožný názov s jej historickou časťou ("Forgách utca") a od roku 1905 sa volala "Deák Ferenc utca". V roku 1919 bola v celej dĺžke pomenovaná podľa významného slovenského lekára, politika, ministra novovzniknutého Československa Vavra Šrobára. Názov počas 2. svetovej vojny Maďari znovu zmenili a v roku 1945 jej bolo navrátené predvojnové pomenovanie. V roku 1990 dostala východná časť tejto ulice nové pomenovanie (najprv. "Hnilná", neskôr "Alžbetina") a západnému, 120 metrov dlhému úseku ostal názov Šrobárova ulica.
História.
Ulica vznikla predĺžením Alžbetinej ulice smerom na západ. Tu na ploche bývalej Dolnej a Strednej vonkajšej promenády postavili v rokoch 18951903 budovu školy a honosný palác vtedajšej súdnej administratívy. Týmto krokom sa vytvorilo spojenie ulíc Alžbetina a Kuzmányho. Až do roku 1990 bola táto nová časť ulice súčasťou jednotného komunikačného celku, ktorý sa začínal pri Dóme sv. Alžbety a na západnej strane sa priečne spájal cez Kuzmányho s Floriánskou ulicou. V poslednej štvrtine dĺžky ulicu pretínala "Rákócziho" okružná ulica (dnes Moyzesova) s parkovým stromoradím a až následne ju zakončovali dve posledné budovy.
Ulicu v roku 1903 tvorili nízke domy, ktoré vznikli začiatkom 19. storočia mimo mestských hradieb na takzvanom "strednom huštáku". Pred týmito domami sa nachádzali reprezentatívne budovy "Štátnej vyššej dievčenskej školy" (dnes Gymnázium Šrobárova) a budova "Kráľovskej súdnej tabule", ktorá je dnes rektorátom UPJŠ). Obidve budovy boli pôvodne ohradené kovaným plotom, za ktorým bola upravené zeleň. Kvetinové záhony za plotom školy vysadil mestský záhradník českého pôvodu Anton Brichacsek. Parčík pred školou sa tu nachádza doteraz, no oplotenie už nie. Na ulici sa nachádzalo aj stromoradie, ktoré viedlo na mieste neskoršieho pozdĺžneho oplotenia budovy školy. Stromoradie vytýčil v roku 1856 mestský inžinier Karol Rozsay a následne bolo odstránené počas výstavby školy.
Moyzesova ulica (Košice)

Moyzesova ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej južný koniec začína na Štúrovej ulici a severný končí na Hviezdoslavovej ulici a ulici Československej armády. Z alebo do ulice ústia nasledujúce ulice: Bačíkova, Zbrojničná, Poštová, Dr. Kostlivého, Dominikánske námestie, Alžbetina, Šrobárova, Prof. Jána Kňazovického, Timonova a Grešákova.
Ulica je dlhá takmer 2 kilometre a po celej jej dĺžke sa tiahne Park Moyzesova. Pozdĺž ulice sa nachádza aj Dom umenia, Podnikohohospodárska fakulta Ekonomickej univerzity v Bratislave, Stredná zdravotnícka škola, Prírodovedecká fakulta UPJŠ, Kostol narodenia Panny Márie, bývalé Malinovského kasárne, Gymnázium sv. Tomáša Akvinského, Kostol Krista Kráľa, Múzeum obetí komunizmu a Angels Aréna.
História.
Koncom 30. rokov 19. storočia, po zbúraní západnej časti mestského opevnenia, sa medzi historickou časťou Košíc a jeho západnými predmestiami vytvorila veľká voľná plocha. Zo severu na juh cez ňu pôvodne tiekli neregulované vody Račieho potoka aj západné rameno potoka Čermeľ. Po nasledovnom zasypaní bývalých hradobných priekop a reguláciou korýt potokov boli do konca 30. rokov na tomto mieste postupne vytýčené štyri budúce ulice. V severojužnom smere tu pod vedením mestského inžiniera Františka Rozsaya v roku 1854 vysadili štyri rady topoľov. Kultiváciou tejto plochy sa tu vytvorila vychádzková plocha.
V roku 1892 dostali východná strana vtedajšej "Hornej", "Strednej" a "Dolnej" vonkajšej promenády (dnes Moyzesova ulica) spoločné pomenovanie podľa Františka Rákócziho II. - "Rákócziho okružná" ("Rákóczi körút"). Na severe sa spájala s námestím Františka Jozefa ("Ferenc József tér") – dnes Hviezdoslavova ulica, a na juhu s Moldavskou cestou ("Szepsi út") – dnes Štúrova ulica.
V roku 1945 ulica dostala názov "Moyzesova okružná", od začiatku 70. rokov, po zániku mestského komunikačného okruhu až dodnes, nesie názov Moyzesova ulica. Pripomína slovenského biskupa, národovca a prvého predsedu Matice slovenskej Štefana Moyzesa, ktorému v parku na ulici odhalili v roku 1997 pamätník.
Podľa informácií z roku 1914 sa na severnom začiatku Moyzesovej ulice pri strete s Hviezdoslavovou ulicou nachádzala secesná budova pre notárske kurzy, postavená v rokoch 1913 – 1914. Na ľavej strane budovy sa nachádzala jazdiareň pre delostrelcov, vpravo nárožie kasární z roku 1885.
Železničná stanica Rožňava

Železničná stanica Rožňava je železničná stanica v Rožňave. Nachádza sa však v katastrálnom území Brzotína. Leží na tratiach Zvolen – Košice a Rožňava – Dobšiná. Nie je elektrifikovaná.
Doprava.
Stanica obsahuje 8 dopravných koľají, 2 manipulačné a 1 odstavnú koľaj. V stanici je k dispozícii osobná pokladnica ZSSK. V stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy ŽSR.
Železničná stanica Bánovce nad Ondavou

Železničná stanica Bánovce nad Ondavou je železničná zástavka v Bánovciach nad Ondavou. Leží na tratiach Michaľany – Łupków a Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany. Je elektrifikovaná jednosmernou sústavou 3kV.
Doprava.
Stanica obsahuje 5 dopravných koľají, 2 manipulačných, 1 odstavnú a 6 ostatných koľají. V stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy ŽSR.
Od júna 2019 bola obnovená osobná doprava medzi Bánovcami nad Ondavou a Veľkými Kapušanmi.
Mehmed IV.

Mehmed IV. (osm. tur. محمد رابع "Meḥmed-i rābiʿ"; mod. tur. "IV. Mehmet"; * 2. január 1642, Konštantínopol, Osmanská ríša† 6. január 1693, Edirne, Osmanská ríša) bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 16481687. Na trón nastúpil v šiestich rokoch po tom, čo bol jeho otec Ibráhím I. zvrhnutý z trónu a zavraždený. Politická moc padla do rúk sultánovej matky Turhan Hatice Sultán a starej mamy Kösem Sultán. Vzájomná neznášanlivosť žien však viedla k rebéliám, ktoré museli byť potlačené janičiarmi. Janičiariska moc podporovaná sultánovou starou matkou následne výrazne rástla a janičiari sa stali skutočným hegemónom v krajine. Ich moc klesla až v roku 1651 po tom, čo bola Kösem Sultán sultánovou matkou zavraždená. Prázdne mocenské vákuum vyplnila vláda ambicióznych eunuchov, ktorá však ríšu priviedla do recesie. Regentka Turhan Hatice Sultán preto do čela štátu postavila ako veľkovezíra schopného Köprülü Mehmed Pašu. Köprülü Mehmed následne moc držal až do svojej smrti v roku 1661. Podarilo sa mu poraziť Benátčanov, potlačiť rebélie v Anatólii a zlepšiť štátne financie. Mehmed IV. sa avšak správy krajiny neujal ani po veľkovezírovej smrti a skutočná moc prešla na veľkovezírovho syna Köprülü Ahmeda, a následne na jeho adoptívneho syna Köprülü Kara Mustafu. Sám sultán sa radšej venoval dvorskému životu a lovu. V roku 1663 Osmani dobyli habsburskú pevnosť Nové Zámky v roku 1669 padla benátska Kréta, a v roku 1672 Osmani získali významnú poľskú pevnosť Kamianec-Podiľskyj. V roku 1683 sa Osmani neúspešne pokúsili obsadiť hlavné mesto Habsburgovcov Viedeň, avšak vďaka poľskej pomoci boli porazení. Následne sa šťastie od Osmanov odchýlilo. Kresťanská koalícia Habsburgovcov, Poľska, Ruska a Benátok na Osmanov zaútočila zo štyroch strán a dobyla v osemdesiatych rokoch 17. storočia územia v Uhorsku (Habsburgovci) a v Morei (Benátky). Prehry viedli k povstaniu janičiarov v roku 1687 a k Mehmedovmu zosadeniu. Mehmed zomrel v roku 1693 v Edirne. Mehmed bol po Süleymanovi I. druhým najdlhšie panujúcim sultánom v osmanskej histórii.
Mlynská ulica (Košice)

Mlynská ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej západný koniec začína na Hlavnej ulici a východný končí na Štefánikovej ulici. Ulicu križujú ulice Kováčska, Orlia, Hrnčiarska, Zvonárska a Puškinova ulica.
Dve tretiny ulice sú pešou zónou a zvyšná časť je dostupná aj autom. Na križovatke s Hlavnou ulicou sa nachádza Levočský dom, ďalej Honorárny konzulát Tureckej republiky, Evanjelický kostol a na jej opačnom konci Jakabov palác. Následne ulica ústí na tzv. "Most Lásky" a pokračuje cez Mestský park až ku železničnej stanici. V súčasnosti ulica až po "Most Lásky" meria 370 metrov. Najužšia je na mieste, kde ústí do Hlavnej ulice. Jej šírka v týchto miestach dosahuje necelých 8 metrov.
Názov ulice.
Mlynská ulica dostala svoje meno podľa mlyna, ktorý je spomínaný v historickej listine z roku 1230. V priebehu svojej existencie viackrát zmenila názov. Jej názvy boli nasledujúce: "Platea molaris", "Mühlgasse", "Malom utca" (Mlynská ulica), "Kossuth Lajos utca" (Ulica Ľudovíta Kossutha), "Ulica Dr. Edvarda Beneša", "Benešova ulica", "Stalingradská ulica". V časoch socialistickej éry sa volala "Ulica generála Petrova" a "Petrovova ulica".
História.
História tejto ulice je úzko spojená s fortifikáciou Košíc. Je veľmi pravdepodobné, že mestské opevnenie bolo dokončené už v roku 1290 a s Mlynskou ulicou sa pretínalo na úrovni dnešnej Puškinovej ulice. Súčasná zástavba Mlynskej ulice poukazuje na to, že v stredovekých Košiciach nezohrávala veľmi veľký význam, pretože domy na tejto ulici boli pravdepodobne drevené. V roku 1677 bolo v meste len 520 domov, a z toho väčšina nemurovaná. No už v 17. storočí, začali drevené domy nahrádzať nové murované stavby aj na Mlynskej ulici. Najväčší stavebný rozmach ta tejto ulici nastal v 18. storočí. V roku 1804, keď sa začal budovať tunajší evanjelický chrám, ktorý stojí na mieste medzi dvoma pásmi niekdajších hradieb. Týmto postupom sa ulica predĺžila o ďalších 140 metrov.
Význam Mlynskej ulice vzrástol až vznikom mestských kúpeľov a zriadením železničnej stanice. Týmto krokom sa ulica stala hlavnou tepnou medzi centrom mesta a železničnou stanicou a takto je to dodnes. S tým súvisel i rozvoj hoteliérstva. V roku 1937 tu boli "Hotel Europa", "Hotel Palace", "Hotel Rohlena", "Hotel Bristol" a "Hotel Central". Nachádzalo sa tu i viacero známych reštaurácií a obľúbených kaviarní.
Chronogram

Chronogram je zvyčajne pamätný nápis na fasádach budov, tabuliach, náhrobkoch alebo minciach, písaný prózou v latinčine, v ktorom je po správnom zoradení niektorých písmen („M“, „D“, „C“, „V“ a „I“), napísaných majuskulou (veľkými písmenami), uvedený letopočet udalosti, ktorej sa text týka.
Pod Rýzmburkem

Pod Rýzmburkem je prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza nad hornou hranou údolia rieky Úpy pri zrúcanine hradu Rýzmburk blízko obce Žernov. Lokalita leží neďaleko národnej kultúrnej pamiatky a národnej prírodnej pamiatky Babiččino údolí.
Ochrana.
Hlavným predmetom ochrany je populácia mloka hrebenatého ("Triturus cristatus") a jeho biotopu, ktorým sa rozumie vlastná plocha rybníka a naň nadväzujúce litorálne pásmo vrátane podmáčaných plôch okolo rybníka. Predmetom ochrany sú aj ďalšie osobitne chránené druhy obojživelníkov a to mlok bodkovaný ("Triturus vulgaris"), mlok horský ("Triturus alpestris"), kunka červenobruchá ("Bombina bombina"), ropucha bradavičnatá ("Bufo bufo"), rosnička zelená ("Hyla arborea") a skokan zelený ("Rana esculenta") . Žije tu aj užovka obojková ("Natrix natrix"). Územie je tiež rovnomenným územím európskeho významu.
Mustafa II.

Mustafa II. (osm. tur. مصطفى ثانى "Muṣṭafā-yi sānī"; *6. február 1664, Edirne, Osmanská ríša† 29. december 1703, Konštantínopol, Osmanská ríša) bol sultán Osmanskej ríše v rokoch 16951703. 
Životopis.
Mustafa II. sa narodil v roku 1664. Na trón nastúpil po svojom strýkovi Ahmedovi II. v roku 1695. Jeho vláda je spojená najmä s vojnou proti Svätej lige reprezentovanej habsburgovským Rakúskom, Ruskom a Benátkami. Sám sultán sa tiež zúčastnil osmanských ťažení v Uhorsku. V roku 16951696 sa Osmani pokúsili získať stratené územia v uhorskom Sedmohradsku. Podarilo sa im dobyť pár pevností v okolí Temešváru, avšak i napriek opakovaným pokusom nedokázali k ríši natrvalo pripojiť žiadne územie. Nepriaznivá bola pre Osmanov aj situácia na ruskom fronte, kde v roku 1696 padla osmanská pevnosť Azov. Naopak úspešné boli námorné boje proti Benátčanom. Po tom, čo Turci 11. septembra 1697 utrpeli zásadnú porážku v bitke pri Zente, sa začali zložité vyjednávania, ktoré viedli ku Karlovskému mieru (1699), a k strate takmer celého Uhorska v prospech Habsburgovcov. Poľsko-litovskému štátu sa vrátil Kamenec a Ruská ríša svoju hranicu posunula na Dnester. Benátky si zase ponechali svoje výdobytky v Morei. Prehra na severe sa odzrkadlila na vnútornom stave krajine. Sultán sa chcel orientovať na reformu krajiny, avšak už v roku 1701 museli osmanské vojská riešiť situáciu vo vzbúrenej Basre, ktorá sa pridala na stranu Safíjovskej Perzie, a v roku 1703 nasledovala vzbura janičiarov prezývaná aj Edirnský incident. Vojenská elita v Konštantínopole nebola spokojná s predstaviteľmi novej osmanskej vlády reprezentovanej Fejzullahom Efendim, sociálnym vrstvám v Konštantínopole zase vadilo, že sultán a jeho administratíva sídli v Edirne namiesto hlavného mesta. Fejzullah bol popravený a po tom, čo sa Mustafa odmietol vrátiť do Konštantínopola sa vzbura obrátila aj proti nemu. Po tom, čo janičiari vytiahli na Edirne, Mustafa pod nátlakom abdikoval a stiahol sa do ústrania, kde krátko na to koncom roka zomrel. Za nového panovníka janičiari zvolili Ahmeda III.
Železničná stanica Zlaté Moravce

Železničná stanica Zlaté Moravce je železničná stanica v Zlatých Moravciach. Leží na tratiach Leopoldov – Kozárovce a Nové Zámky – Zlaté Moravce (s predĺžením do Topoľčianok). Nie je elektrifikovaná.
Stanica patrí pod sekciu riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Zvolen Železníc Slovenskej republiky..
Doprava.
K trati Zlaté Moravce – Kozárovce bola pripojená v roku 1912 otvorením prevádzky na trati. Po redukcii vlakovej dopravy na trati do Lužianok zostala zachovaná osobná doprava do Úľan nad Žitavou.
CSIRT.MIL.SK

CSIRT.MIL.SK je rezortnou jednotkou pre riešenie kybernetických bezpečnostných incidentov (Computer Security Incident Response Team - CSIRT) Ministerstva obrany Slovenskej republiky, ktorá je zriadená v pôsobnosti Centra pre kybernetickú obranu Slovenskej republiky v rámci Vojenského spravodajstva. Úlohou CSIRT.MIL.SK je zabezpečovať kybernetickú bezpečnosť a obranu informačných a komunikačných systémov zriadených a prevádzkovaných v pôsobnosti Ministerstva obrany Slovenskej republiky a Ozbrojených síl Slovenskej republiky.
História.
CSIRT.MIL.SK vznikol v dňa 18. septembra 2013 v pôsobnosti Základne stacionárnych informačných a komunikačných systémov Ozbrojených síl Slovenskej republiky (ZasKIS) v Trenčíne. Dňom 1. novembra 2016 bol zaradený do podriadenosti Vojenského spravodajstva. Dňa 12. februára 2018 bol špecializovaný útvar Vojenského spravodajstva pre riešenie počítačových bezpečnostných incidentov CSIRT.MIL.SK úspešne akreditovaný certifikačnou autoritou Trusted Introducer a stal sa plnohodnotným členom medzinárodného združenia CSIRT/CERT tímov TF-CSIRT (Task Force of Computer Security Incident Response Team).
Úlohy.
V rámci svojej pôsobnosti CSIRT.MIL.SK plní úlohy rezortnej jednotky CSIRT v súlade so zákonom č. 69/2018 Z. z. o kybernetickej bezpečnosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov. V rámci tejto činnosti zodpovedá za riešenie kybernetických bezpečnostných incidentov a vykonáva preventívne služby a reaktívne služby.
Preventívne služby.
Preventívne služby sa zameriavajú na prevenciu kybernetických bezpečnostných incidentov prostredníctvom:
Reaktívne služby.
Reaktívne služby sa zameriavajú na riešenie kybernetických bezpečnostných incidentov. Medzi reaktívne služby patria najmä:
Ióannes Italos

Ióannes Italos (iné prepisy: Ióannés Italos, Ioannes Italos, iné mená: Ján Italos, Johannes Italos; ; * 1025, južná Itália, Kalábria† po 1082) bol byzantský filozof, humanista a novoplatonik. Svojím dielom nepriamo ovplyvnil taliansky humanizmus 14. a 15. storočia.
Italos sa narodil v južnej Itálii, v ranom živote však dlhšie žil na Sicílii, odkiaľ neskôr odišiel do Lombardie. V roku 1049 prišiel do Konštantínopola, kde začal študovať na univerzite u Michaela Psella. Obzvlášť vynikal v dialektike a rád viedol učené dišputy, pričom často polemizoval so Psellom. Po odchode svojho učiteľa z univerzity sa vďaka podpore Michala VII. stal hlavným profesorom filozofie ("hypatos tón filosofón"). V roku 1082 upadol do nemilosti cisára Alexia I. Komnéna a spolu so svojimi žiakmi čelil obvineniu z herézy a následnému vyhnanstvu. Za jeho odsúdením však mohli byť aj politické príčiny, pretože Ján bol chránencom Dukovcov. O konci jeho života nemáme zmienky. Jeho žiakom bol mimo inými Eustrátios Nikejský.
Dielo.
Italos sa zaoberal dielami Platóna, Aristotela a novoplatonikov. Podobne ako iní byzantskí filozofi aj Italos hľadal syntézu kresťanského zmýšľania a gréckej pohanskej filozofie. Zaoberal sa v nich rétorikou, logikou a dialektikou. Pretože boli jeho diela spálené, zachovali sa iba zlomky. Jeho učenie je čiastočne známe aj z anathemy, ktorá sa zachovala v Synodikone pre Nedeľu ortodoxie. Hlavnými bodmi jeho obžaloby bolo, že chcel rozumom vysvetliť dogmu o vtelení Slova Božieho, a jeho snahy o oživenie pohanských náuk o duši a jej prevtelovaní, ako i popieranie nesmrteľnosti duše a zmŕtvychvstania a za stavanie pohanských filozofov nad cirkevných otcov a svätých. Italos v antických dielach nevidel len priestor pre formálne vzdelávanie, ale vnímal ich i ako prameň skutočného poznania a pravdy. Nevyužíval v Byzancii zaužívanú dvojitú metodológiu, podľa ktorej filozofia skúma otázky stvorenej reality, čo viedlo k tomu, že nerozlišoval vedeckú teológiu od charizmatickej a kresťanskú skúsenosť vymenil za filozofické kategórie.
Štátna cesta 12 (Poľsko)

Štátna cesta 12 () je štátna cesta v Poľsku, ktorá vedie od nemeckých hraníc (Łęknica) smerom na východ k ukrajinským hraniciam (Berdyszcze), kde na ňu nadväzuje cesta M07.
H-x diagram

h-x diagram (iné názvy: diagram špecifická entalpia-špecifická vlhkosť, Mollierov h-x diagram) je stavový diagram vlhkého vzduchu, v ktorom sa zobrazuje závislosť špecifickej entalpie na špecifickej vlhkosti vzduchu. Z praktických dôvodov nie sú osi tohoto diagramu kolmé, ale zvierajú uhol najčastejšie 135° (čiary konštantnej entalpie klesajú doprava pod uhlom 45°). Na os úsečiek sa vynáša špecifická vlhkosť (kg.kgsv-1, alebo g.kgsv-1) na os súradníc špecifická entalpia (J.kg-1).
Diagram bol publikovaný nemeckým vedcom Richardom Mollierom v rokoch 19231929..
Využitie diagramu.
Mollierov h-x diagram má využitie pri úpravách vlhkého vzduchu najmä v klimatizačných zariadeniach. Konštruuje sa pre konštantný tlak, najčastejšie barometrický. Okrem veličín na súradnicových osiach sú v ňom zakreslené čiary konštantnej teploty, konštantnej relatívnej vlhkosti prípadne hustoty vlhkého vzduchu. Stav vlhkého vzduchu je možné charakterizovať šiestimi parametrami: špecifickou entalpiou (h), špecifickou vlhkosťou (x), teplotou (t), relatívnou vlhkosťou (φ), tlakom (p) a parciálnym tlakom nasýtenej pary (pp``). Z diagramu skonštruovaného pre daný tlak je možné odčítať 4 veličiny (h,x,t,φ), pričom posledná piata pp`` je funkciou teploty. Okrem nich je možné odčítať teplotu rosného bodu a teplotu mokrého teplomera.
Real Newz

Real Newz je štvrtý štúdiový album hip-hopovej skupiny Kontrafakt. Album bol vydaný 13. decembra 2019 pod vydavateľstvom Tvoj Tatko Records. Ako prvý bol z albumu predstavený singel „Ideme dnu“ 27. novembra 2019. „"Zažívame veľa fejkových správ. Preto aj tie deti na coveri, lebo deti sú najúprimnejšie"“, vysvetľuje Rytmus názov albumu Real Newz.
Pozadie.
Ako prvú konkrétnu informáciu o albume zverejnil 24. septembra 2019 Rytmus na svojom Instagrame: „NOVÝ ALBUM REAL NEWZ KONTRAFAKT 1. DECEMBER“. Ďalej zverejnil 29. septembra 2019 dátumy krstov albumu ktoré boli neskôr preložené z decembra 2019 na marec 2020. Následne sa meno albumu objavovalo všemožne na Instagramových profiloch členov Kontrafaktu. 29. novembra boli spustené pred-objednávky albumu a taktiež vyšiel aj prvý singel „Ideme dnu“ aj s klipom. Prvé kusy albumov sa dostali k ľudom 10. decembra 2019, následne bol album 13. decembra zverejnený na streamovacých službách.
Komerčný úspech.
Rytmus na konci apríla 2020 prostredníctvom Instagram Stories zverejnil komerčný úspech albumu, ktorý necelých 6 mesiacov po vydaní činil 14.000 predaných kópií albumu a 15 miliónov streamov na streamingovej platforme Spotify. 
Single.
Po prvom singli „Ideme dnu“ vyšiel 5. decembra 2019 ako druhý, singel „Neviditelnej“ na ktorom sa predstavili aj Viktor Sheen a Calin. Singel bol vydaný aj s klipom ktorý mal na YouTube za 2 mesiace 4 milióny zhliadnutí. O 4 dni na to, vyšiel tretí singel „Mesiac“, avšak iba audio. Následne vyšli ako single „J Lo“ (feat. Mirez, Dalyb, Zayo &amp; Dokkeytino), „Si sa namotal“, „Pocity“ (feat. Sima) a „Instagram“.
Jaroslav Křivánek

Doc. Jaroslav Křivánek Phd. (* 11. december 1976, Most† 1. december 2019) bol český informatik a počítačový grafik.
Pôsobil na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity, na University of Central Florida a Cornell University v Spojených štátoch.
Vo svojom výskume sa zaoberal predovšetkým Monte Carlo metódami simulácie prenosu svetla a ich apliáciami v realistickom zobrazovaní a 3D tlačou.
UK Subs

UK Subs (alebo U.K. Subs) je britská punk rocková skupina založená v roku 1976, ktorá je sústredená okolo speváka Charlieho Harpera. Charlie Harper je dnes jediným pôvodným členom skupiny. Od roku 1980 kombinovala vo svojej tvorbe punkové a metalové vplyvy a stála tak pri zrode hardcore punku.
História.
Skupina bola založená v Londýne v roku 1976, vtedy ešte pod názvom UK Subversives (slov. "Rozvrácači Spojeného kráľovstva"). Za svojho pôsobenia spravili množstvo personálnych zmien. V pôvodnom zložení boli členmi Charlie Harper (spev), Paul Slack (basgitara), Nick Garrett (gitara) a Pete Davies (bicie). Dlho sa skupina sústredila len na vystupovanie (predovšetkým po krčmových zastávkach) a nahrala prvý album "Another Kind Of Blues" (1979). Potom došlo k výmene basgitaristu (Alvin Gibbs) a bubeníka (Steve Roberts), s ktorými skupina opustila punkovú klasiku a nastúpila na cestu originálneho metal-punku. Za umelecký vrchol produkcie skupiny sa dajú považovať albumy "Diminished Responsibility", "Endangered Species" a "Flood of Lies" z prvej polovice 80. rokov. Na albume "Endangered Species" sa tiež objavia úsporné, no pôsobivé klávesové plochy, ktoré titulu dodávajú čiastočne atmosféru new wave. Neskoršie tituly sú štandardne kvalitné, ale od roku 1984 trpia kompilačnou nadprodukciou. Albumy z deväťdesiatych rokov sú už len akýmsi opakovaným rovnakého prístupu. Skupina stále existuje a orientuje sa v súčasnosti predovšetkým na koncerty. V júli 2013 vystúpili na českom festivale Mighty Sounds.
Na konci januára a na začiatku februára 2020 sa predstavili v Bratislave a Košiciach.
Liberál

Liberál alebo liberalista môže byť:
Karlovesko-dúbravská radiála

Karlovesko-dúbravská radiála je električková trať v Bratislave, ktorá spája centrum mesta s mestskými časťami Dúbravka a Karlova Ves. Začína sa na nábreží v Podhradí v Starom Meste, kde je napojená na zvyšok električkovej siete prostredníctvom električkového tunela pri pamätníku Chatama Sofera a pokračovania ku križovatkám na Nám. Ľ. Štúra a Šafárikovom námestí. Na trati sa nachádzajú tri obratiská: obratisko Molecova, obratisko Kútiky a koncové obratisko Pri kríži.
Pôvodne na jej mieste stála úzkorozchodná železnica, s výstavbou ktorej sa začalo v roku 1919 a ktorá bola zrušená v roku 1949. Následne bola vybudovaná dvojkoľajná električková trať, ktorá bola v prevádzke približne dve desaťročia. Dnešná trať je v prevádzke od roku 1975. V roku 1992 prebehla rozsiahla rekonštrukcia a trať bola sčasti preložená v úsekoch pri Moste Lanfranconi a Botanickej záhrade. Súčasná rekonštrukcia prebieha od roku 2019.
V roku 2023 začala príprava projektu predĺženia električkovej trate k novej mestskej lokality Bory.
Železničná stanica Lednické Rovne

Železničná stanica Lednické Rovne je železničná stanica v obci Lednické Rovne. Nachádza sa na 17,271 km za dedinou Horovce na jednokoľajnej neelektrifikovanej trati Trenčianska Teplá – Nemšová – Lednické Rovne. Lednické Rovne, boli pripojené na jestvujúcu železničnú sieť 124 kvôli dôležitosti sklární bratov Schreiberovcov.
Od 2. februára 2003 je na stanici prerušená osobná doprava. Stanica má koľajisko s tromi dopravnými a dvomi manipulačnými koľajami a dve nástupištia, obe majú dĺžku 50 metrov. Stanica tiež disponuje bočnou rampou. Železničnou stanicou tiež prechádzala tzv. úvraťová železnica Lednické Rovne – Suchý Potok – Zubák o celkovej dĺžke 26,80 km. Možnosť prepravy na trati je možná v historických vlakoch počas Anenskej púte.
Peter Bárdy

Peter Bárdy (* 1. apríl 1977, Žilina) je slovenský novinár, komentátor a šéfredaktor spravodajského webu "Aktuality.sk". Pôsobil aj ako šéfredaktor týždenníka "Život". Víťaz kategórie debutant roka ankety Panta Rhei Awards 2021, Cena knižnej múzy.
Životopis.
Narodil sa v Žiline. Je absolventom Gymnázia Hlinská v rodnom meste. Študoval publicistiku na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici.
V médiách začal pracovať v polovici 90. rokov. Pracoval v rádiu Frontinus, v Žilinskom večerníku (redaktor, šéfredaktor), v Novom Čase, s Palom Rýpalom robil v žilinskom časopise Reportér, v týždenníku LIVE atď. Spolupracoval s denníkmi a tlačovými agentúrami.
V roku 2008 nastúpil na pozíciu šéfredaktora spravodajského webu "Aktuality.sk". V roku 2015 prebudovali redakciu, pričom dnes sú Aktuality.sk známe predovšetkým vďaka investigatívnej žurnalistike, komentárom a kauzám.
Po vražde investigatívneho novinára Jána Kuciaka sa zúčastnil viacerých medzinárodných aj domácich konferencií týkajúcich sa slobody tlače.
V minulosti bol členom Ultras Žilina – fanúšikom futbalového klubu MŠK Žilina. Dodnes sa hlási k fanúšikom tohto tímu.
Tvorba.
V 90. rokoch sa venoval spravodajstvu z regiónov, predovšetkým zo Žiliny a Žilinského kraja. Postupne začal publikovať články týkajúce sa kriminality a organizovaného zločinu. Neskôr začal komentovať spoločenské a politické dianie.
V pozícii šéfredaktora Aktuality.sk stál pri vytvorení investigatívneho tímu, ktorého členom bol aj zavraždený Ján Kuciak. Po vražde Kuciaka (21. február 2018 vo Veľkej Mači) Aktuality.sk rozšírili svoj záber v oblasti investigatívnej žurnalistiky.
V októbri 2021 vydalo vydavateľstvo Ringier Axel Springer SK knižnú prvotinu Petra Bárdyho „"Obyčajný Matovič. Homo vulgaris"“. Knižný debut šéfredaktora Aktuality.sk je pokusom o sondu do sveta antipolitika a populistu, ktorý samého seba označil za homo vulgaris – človeka obyčajného a na „obyčajnosti“ postavil svoju komunikačnú stratégiu. Peter Bárdy sa pokúša nájsť odpoveď na to, ako a prečo práve Matovič presvedčil obyčajných ľudí – voličov Smeru, že éra „našich ľudí“ musí dostať stopku. Analyzuje, čo všetko prispelo k tomu, že Matovičova stávka na jednu kartu vyšla.
V ankete Panta Rhei Awards 2021, Cena knižnej múzy, sa stal víťazom kategórie debutant roka.
V roku 2023 vyšla Bárdymu kniha "Fico: Posadnutý mocou", ktorá prostredníctvom svedectiev približne troch desiatok bývalých politických kolegov, partnerov aj oponentov Roberta Fica mapuje vzostupy a pády politického lídra reprezentujúceho špecifický fenomén v novodobých slovenských dejinách. „Analyzuje konkrétne kroky a skúma motiváciu muža, ktorý sa cestou na úrad vlády zmenil z tvrdo pracujúceho a načúvajúceho profesionála na stroj posadnutý mocou.“
Chrappa

Chrappa je slovenské priezvisko. Najčastejšie sa vyskytuje v Svätom Jure, Bratislave, Veči, Šali, Handlovej, tiež v Modre a Grinave. V Česku je najčastejšie v meste Třebíč.
Nivy Tower

Nivy Tower je výšková kancelárska budova, druhá najvyššia budova na Slovensku s výškou 125 m, ktorá patrí do projektu Nivy, ale aj do projektu Nové Nivy spoločnosti HB Reavis. Bola postavená v roku 2020 a nachádza sa na ulici Mlynské nivy v bratislavskej mestskej časti Ružinov, v jej miestnej časti Nivy. Spolu s budovou Nivy nahradili pôvodnú autobusovú stanicu.
V rokoch 20202022 bola najvyššou budovou na Slovensku, v roku 2022 ju po dokončení 38. podlažia predbehla Eurovea Tower od developera J&amp;T.
Harmagedon

Harmagedon (iné názvy: Harmageddon, Harmagedón, Har-Magedon, Har-magedon, Armageddon, Armagedon; lat. "Armagedon", gr. Ἁρμαγεδών - "Harmagedón" / iný prepis: "Harmagedon") je podľa Biblie miesto, na ktorom sa na konci čias („vo veľký deň všemohúceho Boha“) zhromaždia bezbožní „králi celého sveta“ na veľký boj. (Zjavenie apoštola Jána (="Zjv", Apokalypsa) 16,16, 16,14 a i.).
Udalosť.
Inkriminovaná pasáž Zjv. opisuje budúce udalosti, teda niečo, čo sa ešte neodohralo. Uvádza sa tam, že spojené vojská bezbožných kráľov sa zhromaždia „na miesto, ktoré sa po hebrejsky volá Harmagedon“ ("Zjv" 16,16); žiadne ďalšie údaje o tomto mieste v texte nie sú uvedené. Toto zhromažďovanie je opísané ako dôsledok, toho, že šiesty anjel (z celkovo siedmich anjelov) vylial jednu z (celkovo siedmich) čiaš „posledných rán“, ktorými sa dovŕšuje „Boží hnev“ ("Zjv" 15, 1; "Zjv" 16, 1 a 12). Boj je opísaný ako boj medzi „šelmou“ a bezbožnými kráľmi na jednej strane a Božím vojskom na strane druhej ("Zjv" 19, 19). Vedenie Božieho vojska je zverené niekomu, kto sedí na bielom koni a jeho názvy sú „Verný a Pravdivý“, „Božie Slovo“, „Kráľ kráľov“, „Pán pánov“ ("Zjv" 19, 11-16). Je to teda Ježiš Kristus. V tomto boji vyhrá Božia strana ("Zjv." 19, 20-21).
Z textu nevyplýva jednoznačne, či je Harmagedon iba miesto zhromaždenia vojsk alebo či je aj miestom vyššie opisovaného následného boja.
Identifikácia miesta.
Nie je isté, či je názov Harmagedon myslený ako reálna lokalita, alebo iba symbolicky. Aj za predpokladu, že by išlo o reálnu lokalitu, nie je isté, o ktorú konkrétnu lokalitu ide. Tradične najčastejší je názor, že text má na mysli hebrejský názov Har Megiddo (הר מגידו), teda Megiddský vrch či Megiddské pohorie. Tomu však protirečí fakt, že Megiddo leží na rovine, ktorá sa nikdy nespomína v súvislosti s vrchmi.
V prospech Megidda hovoria napríklad tieto skutočnosti: Megiddo ležalo niekoľko kilometrov na JV od vrchu Karmel a bol odtiaľ pekný výhľad na nížinu Esdrolon (Jezrel). Z tohto miesta bolo možné dobre ovládať obchodné a vojenské cesty. Podľa Biblie prvý, kto toto miesto dobyl bol Jozue ("Joz" 12, 7-8,21). Neďaleko tohto miesta bola neskôr zničená Jabinova armáda, ktorej veliteľom bol Sisara ("Sdc" 4, 14-16). V Megide zomrel aj judský kráľ Ochoziáš ("2 Kr" 9, 27). Bol tu zabitý aj judský kráľ Joziáš, keď sa stretol s faraónom Nechaom ("2 Kr" 23, 29-30). Počas židovských dejín sa teda pri Meggide viedlo veľa vojen.
Harmageddon

Harmageddon môže byť:
Vombatovité

Vombatovité (lat. "Vombatidae") sú čeľaď vačkovcov z radu kengury. Jej recentné rody sa po slovensky volajú vombat.
Charakteristika.
Príslušníci tejto čeľade sú veľkí ako jazvec. Majú krátke silné končatiny, ktoré používajú na hrabanie brlohov. Vyskytujú sa v Austrálii a Tasmánii. 
Systematika.
Do čeľade patrí niekoľko vyhynutých rodov a dva recentné rody. Spomínané dva recentné rody sú konkrétne:
Pokiaľ ide o druhy, čeľaď celkovo zahŕňa okrem mnohých vyhynutých druhov len 3 recentné druhy.
Jaroslav Ušiak

Prof. Mgr. Jaroslav Ušiak, PhD. (* 10. október 1983, Myjava) je slovenský politológ, autor viacerých publikácií a vysokoškolský učiteľ. Pôsobí ako prodekan pre medzinárodné vzťahy a vzťahy s verejnosťou na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici a tiež ako šéfredaktor časopisu "Politické vedy".
Biografia.
Vyštudoval Gymnázium na Myjave a vysokoškolské vzdelávanie v odbore politológie na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, na ktorej po skončení doktorandského štúdia v roku 2010 pôsobí aj do dnes. V roku 2015 získal titul docenta v odbore medzinárodné vzťahy. na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici Od roku 2016 pôsobí ako prodekan pre medzinárodné vzťahy a vzťahy s verejnosťou. V roku 2023 ho prezidentka SR Zuzana Čaputová vymenovala za profesora v odbore medzinárodné vzťahy.
Vedecká a profesná činnosť.
Vo svojej vedeckej činnosti sa zameriava na problematiku medzinárodných vzťahov, bezpečnostných štúdií, bezpečnostných teórií, novoobjavujúcich sa bezpečnostných hrozieb a tiež na regionálnu a societálnu bezpečnosť, hlavne v strednej Európe, so zameraním na problémy identít v spoločnosti, nacionalizmus a extrémizmus. Taktiež je členom vedecko-výskumného projektu „Centra exceletnosti so zameraním na výskum otázok národnej a medzinárodnej bezpečnosti“. Je tiež členom pracovnej skupiny Medzirezortnej terminologickej komisie Bezpečnostnej rady Slovenskej republiky. Pôsobí ako Associate Reserach Fellow v Data&amp;Society Lab so zameraním na výskum a vzdelávanie v oblasti digitálnych technológií v interakcii so spoločnosťou. Publikuje v odborných časopisoch a zborníkoch, zúčastňuje sa na vedeckých konferenciách doma a v zahraničí. Realizoval tiež viacero zahraničných prednáškových a výskumných pobytov a bol hosťujúcim profesorom na univerzitách v Poľsku a v Česku.
Členstvo v odborných organizáciách a redakčných radách.
Počas štúdia aktívne pôsobil v spolku CPSSU – Česko-Slovenská únia študentov politických vied. V súčasnosti je členom Slovenského združenia pre politické vedy a členom výkonného výboru Central European Political Science Association (CEPSA). Je tiež členom vedeckej rady Fakulty politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Aktívne pôsobí aj vo vedení časopisov. Kedy je:
Iná činnosť.
V rokoch 2007 až 2009 bol koordinátorom a členom organizačného tímu Národného konventu o budúcnosti Európskej únii, ktorý organizoval Úrad vlády SR a Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí SR. V súčasnosti je členom organizačného tímu projektu Bezpečnostné fórum, ktorý funguje pod záštitou Katedry bezpečnostných štúdií na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov.
Publikácie.
Publikoval ako autor alebo spoluautor viac ako 100 monografií, kapitol v monografiách a vedeckých štúdií v slovenčine, češtine a angličtine.
GPD XD

GPD XD je androidová prenosná herná konzola od čínskej spoločnosti GamePad Digital, uvedená v roku 2015. Má podobný formát ako Nintendo 3DS XL, pričom má jeden kapacitný dotykový displej a je optimalizovaná na beh emulátorov a iných natívnych androidových aplikácií. Jeho nasledovníkom je GPD XD Plus.
Beží na ňom Android 4.4.4 s Metro spúšťačom, obsahuje emulátory hier a aplikácie. Dodaný systém jemožné nahradiť novším komunitným systémom LegacyROM, ktorý odstraňuje nepotrebné aplikácie a zvyšuje výkon niektorých emulátorov a pridáva podporu roota a pretaktovanie do 1,8 GHz.
Je založený na čipsete Rockchip RK3288, ktorý pozostáva z procesora ARM Cortex-A17 taktovaného na 1,4 GHz, spárovaného s grafickým procesorom Mali-T764, taktovaným na 600 MHz. Toto umožňuje beh natívnych 3D aplikácií pre Android a emuláciu systémov po Sega Dreamcast a Nintendo DS, hoci s premenlivou kvalitou. Systém má 2 GB DDR3 SDRAM 720p displej.
Zoznam prototypových hier pre Atari 2600

Toto je zoznam prototypových hier pre hernú konzolu Atari 2600.
Runy (germánske písmo)

Runy alebo runové písmo je starogermánske hranaté písmo. Predpokladá sa, že vzniklo v 1. storočí odvodením od rímskeho písma (alebo gréckeho, etruského). Často sa vytesávali do kameňa (runové kamene) alebo ryli do dreva, zbraní a ozdôb. Písmo bolo vokalizované, jedna runa bola samohláska alebo spoluhláska. Rozlišujú sa dva runové rady, runové abecedy: 1. starší futhark alebo celogermánsky futhar (roky 200 až 800) mal 24 písmen a 2. mladší futhark, severský futhark (roky 800 až 1050) so 16 písmenami. Anglosaská runová abeceda z 9. storočia mala 33 znakov. Vo Švédsku vznikli aj runy s bodkami (stungnar rúnir). Od 10. storočia sa runové písmo používalo iba v Škandinávii.
Najviac runových nápisov sa našlo vo Švédsku, viac ako tritisíc. Najstaršie runy vo Švédsku pochádzajú z 3. storočia a našli sa v hrobe blízko obce Stenkyrka na ostrove Gotland. 
V minulosti aj v súčasnosti sa runám pripisuje magický význam. Runy sa našli aj na území osídlenom slovanskými kmeňmi.
Slizniak fatranský

Slizniak fatranský ("Deroceras fatrense") je druh slizniaka z čeľade slizniačikovité. 
Obýva horské lesy a ide o slovenský endemit.
Elchasaiti

Elchasaiti (iné názvy: elkasaiti, elkesaiti) boli židokresťanská gnostická skupina, sekta, pôsobiaca v 2.4. storočí v Mezopotámii. Za jej zakladateľa bol považovaný Elchasaios žijúci na prelome 1. a 2. storočia. Podľa elchasaitu Alkibiada z Apameie, ktorý ich náuku priniesol do Ríma sa Elchasaiovi zjavil anjel, ktorý mu odovzdal knihu so Zjavenou pravdou. Elchasaitské učenie striktne odmieta chrámový kult obiet, zápalné obety a odmieta konzumáciu mäsa. Hlavnou stravnou zložkou veriacich preto boli najmä plodiny, ktoré rozdeľovali na mužské a ženské. Povolené mali iba pojedanie mužských plodín a i to len po nutnom umytí a posvätení. Okrem toho vyznávali klasické židovské tradície ako obriezky, sabat, či pôsty. Elchasaiti boli monoteisti, od židovskej viery sa líšili uznávaním Ježiša ako proroka. Významným prvkom ich učenia boli židovské apokalyptické teórie a Harmónia evanjelií ("Diatessaron") od Tatiána. Odmietali však učenie Pavola z Tarsu.
Faustus z Mily

Faustus z Mily alebo Faustus z Mileve († okolo 392) bol manichejský biskup, učenec a rétor pôvodom zo Severnej Afriky pôsobiaci v 4. storočí.
Životopis.
Pochádzal z chudobnej pohanskej rodiny žijúcej v rímskej Numídii. Vďaka svojej vzdelanosti dosiahol isté spoločenské postavenie a v zrelom veku konvertoval k manicheizmu. Čoskoro sa stal vyvoleným ("electi") a stal sa dokonca aj jedným zo 72 manichejských biskupov. V Kartágu sa okolo roku 383 stretol s Augustínom z Hippa, na ktorého počas jeho manichejského obdobia urobila dobrý dojem zvesť o jeho rečníctve. Augustín však čoskoro prišiel na to, že Faustus hoci skvelý rečník, nedokáže svojim skepticizmom dostatočne odpovedať na jeho otázky a vyvrátiť jeho pochybnosti vo viere. Následne Augustín odišiel do Ríma a Milána, kde pod vplyvom sv. Ambróza prijal kresťanstvo. Neskôr Faustus s Augustínom zviedol viacero polemík. Po tom, čo sa v roku 386 v severnej Afrike započalo prenasledovanie manichejcov bol Faustus vyhnaný na pustý ostrov v Stredozemnom mori. Po roku sa dočkal amnestie a smel sa vrátiť. Známe je jeho 30 kapitolové dielo „Kapitoly“ ("Capitula"), ktoré je známe z Augustínoveho diela "Contra Faustum Manichaeum" (Proti manichejcovi Faustovi).
Art McDonald (admirál)

Admirál Arthur Gerard McDonald (* 1967, New Waterford, Nové Škótsko)) je kanadský admirál. Je bývalý náčelník Generálneho štábu a náčelník Kráľovského kanadského námorníctva.
Životopis.
Svoj bakalársky a magisterský titul získal na Royal Military College.
V roku 2010 McDonald slúžil ako veliteľ námorného komponentu Operácie Hostia, kanadskej operácie v Haiti. Za koordináciu aktivít po katastrofe na HMCS "Halifax" a HMCS "Athabaskan" získal vyznamenanie Meritorious Service Medal. V rokoch 2007 až 2009 velil lodi HMCS "Halifax", v decembri 2009 sa stal veliteľom Fifth Maritime Operations Group (Piatej skupiny námorných operácií).
Vo februári 2014 bol vymenovaný za generálneho riaditeľa rozvoja námorných síl. V januári 2016 sa stal veliteľom námorných síl v Pacifiku. V rokoch 2018 až 2019 bol zástupcom veliteľa Kráľovského kanadského námorníctva.
Veliteľom Kráľovského kanadského námorníctva sa stal 12. júna 2019. Stal sa 36. držiteľom tejto funkcie za 109 ročnú tradíciu námorníctva.
23. decembra 2020 bol navrhnutý za náčelníka Generálneho štábu, jeho predchodca, generál. Jonathan Vance odišiel do dôchodku po podozreniach z nepatričného vzťahu s podriadenou. McDonald svoju funkciu oficiálne prebral 14. januára 2021. McDonald dobrovoľne odstúpil už 24. februára 2021 potom ako sa sám stal predmetom vyšetrovania ohľadne nepatričných vzťahov. Jeho dočasným nástupcom je generálporučík Wayne Eyre.
Neachille

Neachille (Neachil, Neachile Pocerana, Neachila Pocaragua, Neakil) bola v prvej polovici 16. storočia sultánka - manželka sultána Boliefeho, v moslimskom (sunitskom) sultanáte s názvom Ternate, ktorý zahŕňal ostrovy terajšej východnej Indonézie, južných Filipín a okolia Novej Guinei.
Neachil bola dcérou Almansora (Al-Mansura I., Bayan Sirrullaha), vládcu vedľajšieho „konkurenčného“ sultanátu s názvom Tidore. Po smrti manžela sa stal sultánom nelegitímny syn Boliefeho, Hairun Jamilu, ktorý s pomocou portugalských kolonizátorov odstránil troch synov Neachil (legitímnych následníkov) a zbavil vdovu moci i majetku. Vdova konvertovala v roku 1546 z islamu na kresťanstvo. Pokrstená bola na meno Izabela jezuitom sv. Františkom Xaverským. Svojim správaním získala popularitu u obyvateľstva. Počas nasledovného prenasledovania kresťanov sultánom sa odmietla zriecť viery a bola preto popravená. V kresťanstve je symbolom pevnej viery a pokory, najmä u jezuitov. Uvádza sa obvykle v životopisoch sv. Františka Xaverského v súvislosti s jeho misijnou činnosťou. Krst sultánky - vdovy Neachil, spolu s krstom japonského kniežaťa Ótomo Sórina, predstavujú najznámejšie konverzie aristokratov počas pôsobenia sv. Františka Xaverského v Ázii.
V sakrálnej kultúre sú známe oltárne obrazy a fresky krstu Neachil od jezuitského maliara Andrea Pozza a jeho žiakov (Trenčín, Budapešť, Trident, Sansepolcro, Mondovi). Pravdepodobným modelom pre podobu Neachil bola vojvodkyňa a regentka Mária Jana Savojská.
Korán však hovorí o vzťahu ku kresťanstvu, navyše aj kresťanstvo má v spoločnosti svoju pozíciu, ktorej nedodržiavanie viedlo aj v kresťanských krajinám k problémom.
Solar Orbiter

Solar Orbiter je aktívna sonda na prieskum Slnka, ktorú vyvinula Európska vesmírna agentúra (ESA). Solar Orbiter je určený na vykonávanie podrobných meraní vnútornej heliosféry, slnečného vetra a na vykonávanie dôkladných pozorovaní polárnych oblastí Slnka.
Solar Orbiter bude pozorovať Slnko z excentrickej obežnej dráhy s perihéliom ~ 60 slnečných polomerov (RS), alebo 0,284 au. Počas plánovanej 7-ročnej misie sa orbitálny sklon zvýši asi na 25°.
Vedecké ciele.
Sonda sa každých päť mesiacov priblíži k Slnku tak, aby sa umožnilo opakované štúdium tej istej oblasti slnečnej atmosféry. Solar Orbiter bude pozorovať hromadenie magnetickej aktivity v atmosfére, ktorá môže viesť k silným slnečným erupciám.
Vedci budú mať tiež možnosť koordinovať pozorovania s misiou Parker Solar Probe (20182025) agentúry NASA, ktorá vykonáva merania koróny Slnka.
Cieľom misie je vykonať detailné štúdie Slnka a jeho vnútornej heliosféry s vysokým rozlíšením, ktoré pomôžu nájsť odpovede na tieto otázky:
Vedecký náklad.
Užitočné zaťaženie na vedecké účely sa skladá z:
Časová os.
Oneskorenie štartu.
V apríli 2015 bol plán štartu od júla 2017 do októbra 2018. V auguste 2017 bol plán štartu február 2019. Štart bol naplánovaný na 10. februára 2020 04:03 UTC na rakete Atlas V 411 a v tomto termíne aj prebehol.
Trajektória orbitera.
Od štartu bude Solar Orbiteru trvať približne 3,5 roka, pri použití opakovanej gravitačnej asistencie Zeme a Venuše, aby dosiahol svoju operačnú dráhu, eliptickú obežnú dráhu s perihéliom 0,28 au a s aphéliom 0,9 au. Počas očakávaných 7 rokov trvania misie použije ďalšiu gravitačnú pomoc Venuše, aby zvýšil svoj sklon k rovníku Slnka z 0° na 25°, čo mu umožní lepší pohľad na póly Slnka. Ak bude schválená predĺžená misia, sklon by sa mohol ďalej zväčšiť na 34°. Sklon rotačnej osi Slnka k eklitike je 7,25°.
9. augusta 2021 urobila sonda Solar Orbiter jeden zo svojich manévrov pri Venuši. Len o 33 hodín neskôr preletela okolo Venuše aj sonda BepiColombo. Takýto ojedinelý krátko po sebe nasledujúci prelet dvoch sond poskytol jedinečný pohľad na túto planétu. Sondy boli od seba aj v dobe maximálneho priblíženia vzdialené vyše pol milióna km.
Bryaxis monstrosetibialis

Bryaxis monstrosetibialis alebo Bythinus monstrosetibialis je vzácny druh chrobáka.
Žije hlavne v podzemí v jaskyniach alebo v pôde, pod listami, machom a kameňmi. Jeho hlavný výskyt je v horských oblastiach slovenských Karpát. Aj keď sa považuje za slovenský endemit, jeho výskyt môže byť potvrdený aj v okolitých krajinách.
Marián Jakubócy

Marián Jakubócy (* 9. máj 1970, Martin) je slovenský diplomat. Od novembra 2019 je mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Nemecku. V rokoch 20132017 pôsobil ako mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Bulharsku.
Životopis.
Marián Jakubócy absolvoval Elektrotechnickú fakultu Slovenskej technickej univerzity, Ústav medzinárodných vzťahov na Univerzite Komenského v Bratislave a Európske centrum pre bezpečnostné štúdie Georgea C. Marshalla v nemeckom Garmisch-Partenkirchene.
Diplomatické pôsobenie.
Na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí začal v roku 1995 ako referent politického oddelenia E (krajiny Spoločenstva nezávislých štátov a Západného Balkánu). Následne v rokoch 1998 až 2002 pracoval ako 3. tajomník na slovenskom zastupiteľstve v Moskve. V rokoch 2002 až 2005 bol zástupcom riaditeľa a riaditeľom kancelárie štátneho tajomníka. V rokoch 2005 až 2009 bol zástupcom veľvyslanca a radcom na veľvyslanectve Slovenska v Nemecku. Následne bol v rokoch 2009 až 2013 riaditeľ odboru štátov východnej Európy, južného Kaukazu a Strednej Ázie a národný koordinátor SR v Stredoeurópskej iniciatíve.
V roku 2013 bol vymenovaný za veľvyslanca Slovenska v Bulharsku. V tejto funkcii pôsobil od apríla 2013 do augusta 2017, predchodcom bol Karol Mistrík. Nástupcom je Manuel Korček.
Po návrate bol generálnym riaditeľom politickej sekcie na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí.
20. novembra 2019 ho prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala za veľvyslanca Slovenska v Nemecku. Jeho predchodcom bol v rokoch 2015 až 2019 Peter Lizák. Funkcie sa ujal v decembri 2019.
Klub zberateľov autogramov

KLUB SBĚRATELŮ AUTOGRAMŮ (skratka KSA) je zberateľský klub v Česku a na Slovensku, ktorý združuje záujemcov o zbieranie podpisov (autogramov) a rukopisov (autografov).
História.
Klub vznikol v roku 1986 odštiepením sa od Klubu sběratelů kuriozit, v rámci ktorého pôvodne existovala sekcia pre zberateľov autogramov. Zakladateľom klubu bol Ivan Vápenka, ktorý navrhol logo s využitím signatúry Mikoláša Aleša, ktoré sa používa dodnes. Klub je zapísaným spolkom.
Činnosť.
Klub združuje v súčasnosti vyše 230 členov a organizuje dvakrát ročne stretnutie (na jar a na jeseň) na Novotného lávce v Prahe, ktorého súčasťou je autogramiáda slávnych osobností. Účasť na autogramiáde je umožnená tiež verejnosti. Na jesennom stretnutí sa koná súťaž o najkrajší autogram v zbierke, súťažnú tému vyhlasuje výbor klubu v časopise.
Klub vydáva štyrikrát ročne časopis "Autogram", ktorý obsahuje odborné články členov klubu a osobností na témy, ktoré sa venujú zberateľstvu autogramov, správy o činnosti klubu, informácie o termínoch stretnutí a inzerciu.
Kozinec ľadový

Kozinec ľadový ("Astragalus frigidus") je bylina z čeľade bôbovité ("Fabaceae").
Ide o euroázijský druh, rozšírený na vápencovom podloží v alpínskom až subalpínskom pásme. Je to trváca rastlina. Stonka je vpriamená a dlhá 15 až 20 cm. Má strapcovité súkvetie so žltými kvetmi.
Na území Slovenska patrí medzi chránené rastliny.
Plavúnik alpínsky

Plavúnik alpínsky ("Diphasiastrum alpinum") je plazivá a trváca rastlina z čeľade plavúňovité ("Lycopodiaceae").
Je rozšírený cirkumboreálne v Európe, Severnej Amerike a severnej Ázii a rastie vo vyšších polohách a tundrách. Rastie vo zväzku plazivých výhonkov dĺžky 6 až 14 cm. Lyžicovitý tvar listov je v rámci rodu unikátny. Rastie hlavne na kyslých pôdach.
Na území Slovenska patrí medzi chránené rastliny.
Prilbica tuhá moravská

Prilbica tuhá moravská ("Aconitum firmum" subsp. "moravicum") je poddruh prilbice tuhej z čeľade iskerníkovité ("Ranunculaceae").
Je to jedovatá rastlina. Rastie iba v západných Karpatoch v Česku, Poľsku a na Slovensku v cca 80 lokalitách. Je vysoká od 30 do 150 cm, má strapcovité súkvetie s modrofialovými kvetmi. Kvitne v júli a auguste.
Na území Slovenska patrí medzi chránené rastliny.