burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hodkovičky

Hodkovičky sú katastrálne územie v Prahe.
V roku 1245 sa spomínajú ako majetok vyšehradskej kapituly. Lhotka sa spomína v roku 1368 ako majetok rovnakého vlastníka. Osada Nové Dvory vznikla v 19. storočí.
V roku 1900 boli Hodkovičky (Hodkovička, Malé Hodkovice) s 346 obyvateľmi s vilami a záhradami obcou okresu Královské Vinohrady. V tom čase bola obec rovnakého okresu aj Lhotka so 113 obyvateľmi.
V súvislosti s pripojením tohto územia k Prahe (ako súčasť Prahy XV) v roku 1922 bola k Hodkovičkám pripojená časť územia Modřan, nazvaná Zátiší. Celé toto územie malo necelých 1200 obyvateľov a 127 domov.
V roku 1949 bolo katastrálne územie Hodkovičky začlenené do správneho obvodu Praha 15 (s Braníkom, Podolím a časťou Krče). V roku 1960 sa Hodkovičky stali súčasťou nového obvodu Praha 4 a v roku 1990 sa stali súčasťou mestskej časti Praha 4.
Holyně

Holyně je katastrálne územie Prahy. Leží v mestskej časti Praha-Slivenec a patrí do správneho obvodu Praha 5. Je tu evidovaných 14 ulíc a 169 adries. Žije tu 400 obyvateľov.
Holyně je malá obec, ktorá sa ani pripojením k Prahe veľmi nezmenila. Prvá časť Holyně bola pripojená v roku 1968, celé katastrálne územie v roku 1974.
Horní Měcholupy

Horní Měcholupy sú štvrť a katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 36 ulíc a 561 adries. Žije tu 12 462 obyvateľov. Horní Měcholupy sú spoločne s Hostivařou súčasť mestskej časti Praha 15.
Dĺžeň

Dĺžeň (´), alebo v iných jazykoch ostrý prízvuk, je diakritické znamienko.
V slovenčine sa používa na označenie dĺžky hlásky. V slovenčine sa zapisuje nad samohlásky ("a", "e", "i/y", "o", "u") a spoluhlásky "r" a "l". Ak sa zapisuje nad písmeno "i", nahrádza bodku.
Hostavice

Hostavice sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 40 ulíc a 480 adries. Žije tu 1 587 obyvateľov.
Cholupice

Cholupice sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 18 ulíc a 165 adries. Žije tu 564 obyvateľov.
Jinonice

Jinonice sú štvrť a katastrálne územie v Prahe, nachádza sa v kopcovitom teréne na juhozápad od centra. Celé Jinonice patria do mestského obvodu Praha 5, z toho väčšina katastrálneho územia patrí k mestskej časti Praha 5 a malá časť územia na západe (Nová Ves vrátane retenčnej nádrže na Prokopskom potoku) k mestskej časti Praha 13.
Komořany (Praha)

Komořany sú katastrálne územie Prahy v mestskej časti Praha 12 a obvode Praha 4.
Dnes sú Komořany známe hlavne svojim zámkom (bývalou pevnosťou), ktorý je pracoviskom Českého hydrometeorologického ústavu. Tento ústav sídli v neďalekej novostavbe na ulici Na Šabatce.
Košíře

Košíře sú štvrť a katastrálne územie v Prahe, nachádzajú sa v údolí Motolského potoka medzi Smíchovom a Motolom. Sú súčasťou mestskej časti a mestského obvodu Praha 5. V rokoch 1896–1921 to bolo mesto.
Kyje (Praha)

Kyje sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 112 ulíc a 1434 adries. Žije tu 7860 obyvateľov.
Najstaršou a najvýraznejšou stavebnou pamiatkou je farský kostol sv. Bartolomeja. Ide o jednoloďovú románsku stavbu z prvej polovice 13. storočia. Pôvodná fara zo 14. storočia sa nezachovala a súčasná stavba fary je z 18. storočia.
Lahovice

Lahovice sú mestská štvrť a katastrálne územie na juhu Prahy, ktoré tvorí od 24. novembra 1990 severnú časť mestskej časti Praha-Zbraslav. Lahovický kataster má rozlohu a rozkladá sa na ľavom brehu Vltavy pri jej sútoku s Berounkou. Súčasťou Lahovického územia je aj severnejšie položená malá osada Lahovičky.
Liboc

Liboc je časť Prahy 6 neďaleko krajinnej oblasti Divoká Šárka a obory Hvězda. Má tak polohu v blízkosti prírody a súčasne dobré spojenie s centrom mesta. Nevýhodou sú malé možnosti nákupu a služieb. Do jej katastrálneho územia patrí stará časť obce Dolní a Horní Liboc (Dolní Liboc bola samostatná obec, Horní Liboc - domy v Libockej ulici od č. 251 - patrila k Břevnovu), ďalej obora Hvězda s letohrádkom, bývalé poľné trate V zahradách a U křížku a západná časť Divokej Šárky.
Malá Chuchle

Malá Chuchle () je katastrálne územie Prahy na ľavom brehu Vltavy, medzi Hlubočepmi a Velkou Chuchlou. Pred pripojením k Prahe v roku 1922 bola Malá Chuchle súčasťou obce Velká Chuchle, Velká Chuchle však bola pripojená k Prahe až v roku 1968.
Malešice

Malešice sú mestská štvrť a katastrálne územie vo východnej časti Prahy. Z prevažnej časti sú súčasťou mestského obvodu a mestskej časti Praha 10, iba záhrady na západnom úpätí vrchu Tábor v areáli záhradníckej školy a v okolí patria do mestskej časti Praha 9.
Miškovice

Miškovice sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 19 ulíc a 293 adries. Žije tu 1394 obyvateľov. Sú súčasťou mestskej časti Praha-Čakovice.
Písnice

Písnice sú mestská štvrť a katastrálne územie na juhu Prahy, tvoriace od 24. novembra 1990 súčasť mestskej časti Praha-Libuš. Bola samostatnou obcou až do pripojenia k Prahe v roku 1974, kedy bola podriadená MNV Praha-Libuš. Je tu evidovaných 42 ulíc a 496 adries. Na rozlohe tu trvalo žije 4 177 obyvateľov.
Pitkovice

Pitkovice sú mestská štvrť a katastrálne územie na juhovýchodnom okraji Prahy s rozlohou . Tvorí najzápadnejšiu časť mestskej časti Praha 22. Je tu evidovaných 8 ulíc a 83 adries. Žije tu 197 obyvateľov.
Podolí (Praha)

Podolí je katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 76 ulíc a 1147 adries. Žije tu 13 913 obyvateľov. Podolí je malá mestská štvrť nachádzajúca sa na pravom brehu Vltavy. Na juhu susedí s Braníkom, na severe sa nachádza Vyšehrad, na ľavom brehu Vltavy na západe sa nachádza Smíchov, na východe na kopci miestna švrt Pankrác, ktorá spadá pod Nusle.
Radlice

Radlice sú časť Prahy, administratívne patriaca k Prahe 5.
Dnes sú Radlice evidentne tranzitná štvrť, bolo to tak aj v minulosti. Kedysi tadiaľto jazdili zamestnanci z centra Prahy do Walterovej továrne v Jinoniciach, dnes metrom cestujú tisíce ľudí na Luku, Lužiny a Stodůlky. V kopcoch okolo terminálu stanice sa nachádzajú rodinné domy. Na ulici Radlická, smerom k Smíchovu a k rieke sú mestské činžiakové domy.
Sobín

Sobín je historická obec, mestská štvrť a katastrálne územie Prahy, na severozápade mestskej časti Praha-Zličín, v rámci ktorého je začlenená do mestského správneho obvodu Praha 17. Nachádza sa na západnom „výbežku“ územia Prahy.
Střešovice

Střešovice sú katastrálne územie a historická obec stredovekého pôvodu. Od svojho pripojenia k "Velkej Prahe" roku 1922 sú rezidenčná štvrť, od roku 1960 súčasť mestskej časti Praha 6. 
Geográfia.
Střešovice sa nachádzajú v západnej časti Prahy vklenené medzi štvrte Dejvice, Vokovice, Břevnov, Veleslavín a Hradčany. Zástavbu tvoria predovšetkým vily a rodinné domčeky z obdobia prvej Československej republiky. Miestné časti sú: Ořechovka, Staré Střešovice, Střešovičky, Batérie a ďalšie. Velkú plochu zaujímajú parky, ihriska a chránená krajinná oblasť Střešovické skaly.
Doprava.
Tramvajové linie spájajú dve stanice metra trasy "A" "Hradčanská" a "Petřiny".
Střížkov

Střížkov je katastrálne územie Prahy, spadajúce zhruba napoly medzi mestské obvody (a zároveň rovnomenné mestské časti) Praha 8 a Praha 9.
Točná

Točná je katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 31 ulíc a 413 adries. Žije tu 679 obyvateľov. V blízkosti Točnej sa nachádza známe športové letisko.
Třeboradice

Třeboradice sú katastrálne územie Prahy. Je tu evidovaných 21 ulíc a 233 adries. Ku dňu 16. októbra 2006 bolo v Třeboradiciach evidovaných 702 obyvateľov. Sú súčasťou mestskej časti Praha-Čakovice. V Třeboradiciach leží najsevernejší bod Prahy.
Heydukova ulica (Bratislava)

Heydukova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Adolfa Heyduka (1835 – 1923), českého spisovateľa.
Tiahne sa od Kolárskej po Mariánsku. Hollého ulica je na ňu kolmá a je rovnobežná so Špitálskou a Obchodnou ulicou.
Na Heydukovej 10 ma sídlo Onkologický ústav svätej Alžbety, významné stredisko liečby onkologických chorôb s celoslovenskou pôsobnosťou. Na Hedykovej 21 sa v minulosti nachádzala kaviareň u Pioniera s relikviami z obdobia socialistického Česko-Slovenska. Zanikla v auguste 2012.
Národné kultúrne pamiatky.
Na Heydukovej 11 a 13 sa nachádza sa jediná synagóga v Bratislave – ortodoxná synagóga, postavená v rokoch 1923 – 1926 podľa projektu architekta Artúra Szalatnaia-Slatinského (1891 – 1961).
Národnými kultúrnymi pamiatkami sú aj budovy s číslami 3, 6, 17, 19 a 23.
Na Heydukovej 3 a 6 sa nachádzajú eklektické nájomné domy z roku 1905, Na Heydukovej 17 sa nachádza nájomný dom postavený okolo roku 1900, ktorého prevládajúce slohy sú historizmus a secesia. Eklektický nájomný dom na Heydukovej 19 bol postavený začiatkom 20. storočia. V štýle kubizmu bol postavený nájomný dom na Heydukovej 23 z roku 1923, ktorý navrhol architekt Klement Šilinger.
Uhříněves

Uhříněves je štvrť a katastrálne územie Prahy s rozlohou , tvoriace väčšinu územia pražskej mestskej časti Praha 22. Od roku 1866 bola Uhříněves mestečko, v rokoch 1913–1974 mesto.
Heydukova ulica

Heydukova ulica je ulica:
Vokovice

Vokovice sú katastrálne územie a štvrť Prahy, súčasť mestskej časti, mestského obvodu a správneho obvodu Praha 6.
Vokovice boli pripojené k Prahe v roku 1922, kedy mali 2021 obyvateľov. Predtým boli samostatnou obcou.
Záběhlice

Záběhlice sú katastrálne územie pri toku Botiča na juhovýchode Prahy. Záběhlice boli od románskej doby tradičnou poľnohospodárskou obcou. Od polovice 19. storočia do druhej svetovej vojny mali charakter robotníckeho predmestia. Od roku 1922 sú Záběhlice súčasťou Prahy. V 20. a 30. rokoch na okrajoch územia Záběhlic vznikli rozsiahle štvrte rodinných domov, Spořilov a Zahradní Město. Tie boli po druhej svetovej vojne rozšírené rozsiahlymi panelovými sídliskami a začiatkom 21. storočia vo východnej časti Novým Zahradním Městom. Staré Záběhlice a Zahradní Město patria do mestské časti a obvodu Praha 10, Spořilov do mestské časti a obvodu Praha 4.
Veleslavín

Veleslavín je katastrálne územie Prahy.
Vznikol zrejme v 10. až 11. storočí a je spomínaný vo falošnej zakladacej listine břevnovského kláštora. Do roku 1420, kedy bol zhabaný Pražanmi a prešiel do majetku Starého Mesta, patril břevnovskému kláštoru. V 16. storočí patril jeden z dvorov vo Veleslavíne otcovi Daniela Adama z Veleslavína a iný vtedajší dvor vlastnil Ferdinand Šlik. Súčasný zámok bol postavený v roku 1730. V roku 1922 bol Veleslavín s 1814 obyvateľmi a 173 domami pripojený k Prahe ako súčasť Prahy XIX. V roku 1949 sa stalo katastrálne územie Veleslavín súčasťou obvodu Praha 6 (s Dejvicami, Sedlecom, Vokovicami a s časťami Bubenča, Hradčan, Střešovíc a Liboce) a zostalo súčasťou obvodu Praha 6 aj pri reforme v roku 1960. V roku 1990 sa územie stalo súčasťou mestskej časti Praha 6.
Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko

Jevgenij Alexandrovič Jevtušenko (* 18. júl 1932, stancia Zima, Irkutská oblasť – † 1. apríl 2017 Tulsa, USA) bol ruský a sovietsky básnik, prozaik, filmár a publicista.
Život.
Narodil sa 18. júla 1932 v rodine geológa a milovníka poézie Alexandra Rudoľfoviča Gangnusa (1910 – 1976), ktorý bol pôvodom pobaltský Nemec. Jeho matka Zinaida Jermolovna Jevtušenková (1910 – 2002) bola tiež vyštudovaná geologička, živila sa však ako herečka a kultúrna pracovníčka. Matka mu po návrate z vojnovej evakuácie v sibírskom meste Zima v Irkutskej oblasti zmenila meno na svoje dievčenské. Pri formalitách pri zmene priezviska zámerne zadala nesprávny dátum narodenia, pretože priezvisko bolo možné zmeniť iba do 12 roku života dieťaťa. V jeho nových dokladoch bol preto zapísaný rok narodenia 1933.
V roku 1948 sa zúčastnil s otcom na geologickej expedícii v Kazachstane. Počas štúdií na Literárnom inštitúte mu vyšla básnická zbierka "Rozviedčici budúcnosti" (Razvedčiki buduščego, 1952) a autobiografická poéma "Stanica zima" (Stancija zima, 1953). Popularitu si získal ako básnik venujúci sa aktuálnym témam a spolu s Roždestvenským a Voznesenským tvorili prúd „novej poézie“. 
Aktívne sa zúčastňoval na verejnom a politickom živote, protestoval proti vstupu vojsk varšavskej zmluvy do Československa v roku 1968, aj proti nútenej emigrácii Solženicyna. Vystupoval proti cenzúre komunizmu, tri roky pôsobil ako poslanec parlamentu. Bol čestným členom Americkej akadémie umení a Európskej akadémie vied a umení. Žil striedavo v Moskve a Tulse v Oklahome, kde zomrel vo veku 84 rokov.
Dielo.
Najznámejším autorovým dielom je román "Kde rastú najkrajšie jahody" (Jagodnyje mesta, 1981), kde uvažuje o ľudských hodnotách v období perestrojky. Tento román, ako aj celkovo jeho prozaická tvorba, vyvolali rôzne protirečivé reakcie. Ďalším Jevtušenkovým prozaickým dielom je román s autobiografickými črtami "Neumieraj pred smrťou" (Ne umiraj prežde smerti, 1993).
Čo sa poézie týka, Jevtušenko prispel do ruskej literatúry básnickými zbierkami ako "Stanica zima" (Stancija zima), "Rozviedčici budúcnosti" (Razvedčiki buduščego), "Stalinovi nástupcovia" (Nasledniki Stalina), "Po Prahe idú tanky" (Tanki idut po Prage), či poémami "Pod kožou sochy Slobody", "Mama a neutrónová bomba", "Trinásť".
Jevtušenko tiež spolupracoval s hudobníkmi. Známa je napríklad spolupráca s Dmitriom Šostakovičom na jeho "13. symfónii - Babij Jar".
Shawn Quinnová

Shawn Quinnová (rodená "Womacková") je americká bridžistka.
V roku 2000 bola na 1. mieste svetového rebríčka bridžistiek.
Narodila sa v meste Phoenix v Arizone. Študovala na Kalifornskej univerzite a na Irvin and Western State University School of Law. Obaja rodičia boli Doživotní majstri bridžu. Shawn začala hrať bridž so svojou mamou v roku 1981. Doživotnou majsterkou sa stala v roku 1987. V roku 1989 sa stretla s Joe Quinnom, vzali sa v roku 1994. S Mildred Breedovou trikrát vyhrala Majstrovstvá Severnej Ameriky a v roku 2000 ženskú bridžovú olympiádu.
V súčasnosti s manželom žijú v Krakove, kde Joe Quinn pracuje na univerzite. V roku 2007 sa obaja zúčastnili Otvorených majstrovstiev Slovenska, kde skončili na 3. mieste.
Igor Vasilievič Kurčatov

Igor Vasilievič Kurčatov (* 12. január 1903, Simskij Zavod, Ufská gubernia, Ruská ríša – † 7. február 1960 Moskva, ZSSR) bol sovietsky fyzik, vedúci sovietskeho programu na výrobu atómovej bomby.
Život.
Igor Kurčatov sa narodil na Urale v meste Simskij Zavod, dnes Sim, v Čeľabinskej oblasti. Onedlho po jeho narodení sa rodina presťahovala na Krym. Tam študoval na gymnáziu č. 1 v meste Simferopol. Následne pokračoval v štúdiu fyziky na Krymskej štátnej univerzite a lodného inžinierstva na Polytechnickom inštitúte v Petrohrade. V rokoch 1924-1925, bol Kurčatov asistentom na fakulte fyziky Polytechnického inštitútu v Baku. V roku 1925 sa presunul na Fyzikálno-technický inštitút, kde pod vedením A.F. Ioffeho študoval problémy rádioaktivity. V roku 1932 získal podporu, vďaka ktorej mohol zostaviť vlastný vedecký tím, ktorý 21. septembra 1939 (podľa iných v roku 1944) zostrojil prvý sovietsky urýchľovač častíc. Kurčatov a jeho žiak Georgij Fľorov v tej dobe objavili podstatu reťazovej reakcie uránu a vytvorili aj koncepciu jadrového reaktora. Jeho tím vytvoril roku 1946 prvý jadrový reaktor v Európe.
Počas druhej svetovej vojny zameral svoj výskum na obranu lodí pred nemeckými námornými magnetickými mínami. Neskôr sa venoval vylepšovaniu pancierovania tankov. V roku 1943 NKVD zachytilo správy o jadrovom programe západných Spojencov. Stalin následne nariadil čo najskôr začať s vlastným výskumom, na ktorý však vojnou nivočená krajina nemohla poskytnúť dostatok prostriedkov. Ioffe poradil svojim nadriadeným aby do zodpovednej funkcie postavili práve Kurčatova. Výskum viedol na novovytvorenom Ústave atómovej energie Sovietskej akadémie vied.
Sovietsky atómový program mal spočiatku relatívne nízku prioritu. Situáciu zmenili až informácie agenta K. Fuchsa a neskoršie bombardovanie Hirošimy a Nagasaki. Stalin nariadil Kurčatovovi aby postavil bombu do roku 1948 a jeho nadriadeným menoval Lavrentija Beriju. Na programe spolupracovalo mnoho významných sovietskych vedcov ako boli Julij Borisovič Chariton a Jakov Borisovič Zeľdovič. Prvá skúška sa uskutočnila 29. augusta 1949 na Semipalatinskom cvičisku v Kazachstane. Počas výskumu si Kurčatov nechal narásť dlhú bradu, ktorú si často upravoval do rôznych neobyčajných foriem. Vyhlasoval tiež, že si ju neostrihá do konca testov.
Kurčatov pracoval aj na projekte sovietskej vodíkovej bomby, ale neskôr pracoval a trval na mierovom využití jadrovej energie a bol proti testom jadrových zbraní.
Zomrel v Moskve roku 1960 na dôsledky cievnej mozgovej príhody. Urna s jeho popolom bola pochovaná na cintoríne pod Kremeľskou stenou na Červenom námestí.
Po Kurčatovovi bol pomenovaný rádioaktívny prvok s protónovým číslom 104 ako Kurčatovium (Ku), dnes sa však preferuje pomenovanie Rutherfordium (Rf) po novozélandskom jadrovom fyzikovi lordovi Ernestovi Rutherfordovi.
Jason Arnott

 
 
Jason Arnott (* 11. október 1974, Collingwood) je bývalý kanadský hokejista.
Kariéra.
Arnott bol draftovaný v roku 1993. V prvom kole si si ho vybral hokejový klub NHL Edmonton Oilers. Počas sezóny 1997-98 prestúpil do klubu New Jersey Devils, kde hrával spoločne s Patrikom Eliášom a Petrom Sýkorom. V roku 2000 získal Stanleyho pohár. Tri sezóny bol kapitánom Nashville Predators. 
&lt;br&gt;Po troch sezónach za klub Dallas Stars prestúpil pred sezónou 2006-07 do Nashville Predators, kde pôsobil ako kapitán. V roku 2010 sa vrátil do New Jersey, tam sa mu však nedarilo a preto ho vedenie na začiatku roku 2011 poslalo do klubu Washington Capitals. Po skončení sezóny sa dohodol na zmluve so St. Louis Blues.
Arnott reprezentoval Kanadu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 1994 a na Svetovom pohári v roku 1996.
Lhotka

Lhotka môže byť:
Nové Butovice

Nové Butovice sú sídlisko v Prahe 13, tvoriace východnú časť Jihozápadného města. Pozostáva predovšetkým z panelových domov, vybudovaných v druhej polovici 80. rokov 20. storočia a na začiatku 90. rokov.
Zlámaná

Zlámaná môže byť:
Westfield Chodov

Westfield Chodov (do roku 2019 "Centrum Chodov") je s počtom 300 obchodov (bez reštaurácií a kaviarní) druhé najväčšie nákupné centrum v Česku po OC Letňany, ktoré má len 180 obchodov, ale väčšiu predajnú plochu – 125 000 m2. Nachádza sa v pražskej štvrti Chodov pri rovnomennej stanici metra, medzi ulicami U Kunratického lesa, Roztylská a diaľnicou D1 na Brno. Vlastníkom je francúzska firma Unibail-Rodamco, ktorá sídli v miestnych kanceláriách.
Na stavbe sa podieľalo viac spoločností, najmä firmy Skanska a APB Plzeň. Investorom stavby je holandská spoločnosť Rodamco Europe, developerom spoločnosť AM Development. Na stavbu boli preinvestované asi 4 miliardy českých korún. Celková plocha po prvej etape výstavby bola 55 500 m², etapa trvala celkom 19 mesiacov.
Kľúč (náradie)

Kľúč je nástroj primárne určený na doťahovanie a povoľovanie (skrutkovanie) skrutiek a matíc. Základným princípom každého kľúča je páka (koncentrátor sily). Tvar kľúča účelovo závisí od tvaru hlavy skrutky (matice…). 
Základným tvarom používaným v technickej praxi je šesťhran (šesťhranná skrutka a matica) vnútorný a vonkajší. Menej často sa používa trojhran, štvorhran, osemhran (hviezdica) a dvanásťhran (hviezdica). 
Podľa konštrukcie rozoznávame niekoľko druhov kľúčov. Základné delenie je na vonkajší a vnútorný n-hran. Niektoré kľúče sa skladajú z viacero vymeniteľných častí - používajú základnú páku a nástrčnú hlavicu zodpovedajúceho rozmeru. K hlaviciam sa často dodáva aj prídavné príslušenstvo (predlžovacie tyče, kĺby, ohybné predĺženia, nástrčné kľúče...); najčastejšie sa používa 12-mm Gola.
Kľúč na vonkajší šesťhran (n-hran).
Priestor potrebný pre použitie kľúčov na šesťhrany.
Priestor potrebný pre použitie vidlicového (otvoreného) kľúča a uzavretého kľúča (nástrčkový kľúč, gola), definuje norma STN 23 0605. Norma definuje odstup skrutky od steny, rozostup skrutiek aj v rade aj po kružnici a podobne.
Pre vidlicový kľúč sa rozostup skrutiek v jednom rade predpokladá najmenej dvojnásobok veľkosti kľúča a odstup osi skrutky od zadnej steny viac ako 0,63 násobok veľkosti kľúča, pri splnení podmienok normy. Tým je garantovaný potrebný priestor pre montáž a demnotáž skrutkového spoja. 
Potom napríklad dve skrutky M10 so šesťhrannou hlavou, pre vidlicový kľúč veľkosti 17mm, musia mať diery pre skrutky osovo vzdialené najmenej 34mm a ich os nesmie byť k zadnej stene, resp. prekážke bližšie, ako 11mm.
Špeciálne kľúče.
Počas histórie bolo vytvorené obrovské množstvo účelových kľúčov pre najrôznejšie použitia.
a mnoho iných ...
Rozmery kľúčov.
Rozmery kľúčov sú štandardizované u nás sa používajú metrické normy. Stretneme sa však aj s náradím v anglosaských mierach potrebných napr. pre zahraničné motorové vozidlá.
Metrické rozmery obvyklého vonkajšieho a vnútorného šesťhranu [mm] prislúchajúce metrickému závitu (M).
Chlorid

Chlorid je bezkyslikatá zlúčenina chlóru, kde chlór má oxidačné číslo -I . Chloridy patria medzi halogenidy. Chloridy, tak ako aj všetky ostatné halogenidy, môžu vzniknúť:
Palladium

Palladium je nákupné centrum v Prahe na Námestí Republiky. Otvorený bol 25. októbra 2007. Vznikol na mieste kasární Jiřího z Poděbrad, ktoré boli už dlhší čas v 90. rokoch 20. storočia opustené, ich poloha oproti obchodnému domu Kotva v centre mesta z nich urobila lukratívnu nehnuteľnosť, vhodnú na ďalšie nákupné centrum. Centrum má 11 poschodí, z čoho 5 poschodí je pod zemou, 6 v rozsiahlo prestavanom objekte. Sortiment ponúka tovar prevažne luxusného a módneho charakteru.
Čpavok

Čpavok alebo hydroxid amónny je vodný roztok amoniaku. Môže byť označený NH3 (aq), ale častejšie sa používa označenie vzorcom NH4OH. Roztoky amoniaku sú bezfarebné, majú štipľavý zápach a sú zásadité. 
Zásaditosť amoniaku vo vode.
Pri bežných podmienkach je amoniak bezfarebný plyn so štipľavým a dráždivým zápachom. Je charakterizovaný ako toxická veľmi nebezpečná látka. Vo vode je amoniak veľmi dobre rozpustný, vytvára s ňou silne leptavé zmesi aj pri zriedení. Rozpúšťaním amoniaku vo vode dochádza k disociácii: 
Maximálna koncentrácia amoniaku vo vode je 35,6%. Pri 15,6 °C a so zvyšovaním teploty amoniak z roztoku uniká. pH 1M roztoku je 11,63.
Použitie.
Čistiace prípravky.
Čpavok (1–3 %) je aj zložkou mnohých čistiacich prostriedkov. Čpavok je populárny v prípravkoch na čistenie okien. Čpavok má tú výhodu, že je to plyn rozpustený vo vode, a ako sa voda vyparuje z okna, plyn sa tiež vyparí a okno zostane bez šmúh.
Úprava vody.
Čpavok sa používa na výrobu chlóramínu, ktorý sa používa najmä v dezinfekcii vody. Chloramín je uprednostňovaný pred chlórovaním pre jeho schopnosť zostať aktívny v stojatých vodovodných potrubiach dlhšie, čím sa znižuje riziko infekcií prenášaných vodou. Čpavok používajú aj akvaristi na účely založenia nového akvária.
Chladenie.
V prvých rokoch dvadsiateho storočia čpavok slúžil ako chladenie v chladničkách, ale po neskoršom vývoji stratil veľkú časť svojho významu pre nízky koeficient výkonu. 
Riziká pre zdravie a život.
Čpavok vo vyšších koncentráciách plynu v ovzduší leptá oči, dýchacie cesty, pľúca a kožu. Pri nadmernom dýchaní koncentrovaných pár čpavku môže dôjsť k edému pľúc, prípadne ku kŕču dýchacích ciest, čo môže mať za následok udusenie. Koncentrácia 0,2 – 0,3% čpavku vo vzduchu je po pol až jednej hodine smrteľná. Pri koncentráciách vyšších ako 0,5% nastáva smrť do pol hodiny. Styk kvapalného čpavku s nechránenou pokožkou vyvoláva ťažké omrzliny majúce ráz popálenín druhého stupňa (vzhľadom na teplotu varu -33,5 °C sa pri styku s pokožkou búrlivo odparuje a vzhľadom na veľké skupenské teplo ju prudko ochladzuje). Pri koncentráciách medzi dolnou (14%) a hornou (28%) medzou výbušnosti môže pri pôsobení iniciátora dôjsť k výbuchu s príslušnými deštrukčnými účinkami tlakovej vlny.
Riziká pre životné prostredie.
Čpavok je veľmi toxický pre vodné organizmy (predovšetkým ryby). Vzhľadom na svoju zásaditú reakciu môže meniť pH vodných ekosystémov. Vo vode podporuje pri nízkych koncentráciách premnoženie vodných rias.
Chlorid amónny

Chlorid amónny (NH4Cl, triviálne salmiak) je biela kryštalická látka, rozpustná vo vode. Vodný roztok je slabo kyslý. Chlorid amónny sa vyskytuje ako minerál salmiak, a to najmä v horiacich uhoľných slojoch, kde kondenzuje z plynov vznikajúcich pri horení, a tiež v niektorých sopkách.
Výroba.
Chlorid amónny sa priemyselne vyrába reakciou amoniaku s kyselinou chlorovodíkovou:
Laboratórne sa pripravuje aj reakciou dusičnanu amónneho s chloridom draselným:
Výsledkom je roztok salmiaku a dusičnanu draselného, po ktorom, keď sa odparí, zostane zmes chloridu amónneho a dusičnanu draselného, ku ktorej stačí pridať repný cukor (alebo ešte lepšie sorbitol), premiešať a vznikne zmes uplatniteľná ako biela dymovnica.
Vlastnosti.
Chlorid amónny sa zahrievaním rozkladá na amoniak a chlorovodík.
Plynný chlorovodík a amoniak však spolu okamžite reagujú a vzniká opäť chlorid amónny podľa rovnice:
Využitie.
Chlorid amónny sa využíva ako prídavná látka a v potravinárstve sa označuje kódom E 510. Používa sa ako regulátor kyslosti, prídavná látka do pečiva a na ostro slanú chuť pri výrobe niektorých slaných druhov cukríkov zo sladkého drievka (predovšetkým v Škandinávii a Holandsku, napr. fínske "salmiakki"). Niektoré zdroje uvádzajú, že nežiaduce účinky pri požití nie sú známe a bezpečný denný príjem nie je stanovený; má sa za to, že množstvo, ktoré je možné požiť, je prirodzene obmedzené jeho intenzívnou chuťou. Je uvedený v zozname záväzne klasifikovaných nebezpečných chemických látok ako látka zdraviu škodlivá (s tým, že škodí zdraviu pri požití a dráždi oči).
Ďalej sa využíva v dymovniciach, pomocou neho sa upravuje trať pre beh na lyžiach (chemická úprava - spevnenie a zrýchlenie trate), pri spájkovaní na odstránenie vrstvy oxidov z povrchu kovu, v suchých článkoch ako depolarizátor a vo fotografii sa používa ako ustaľovač.
Bezpečnosť.
Čistý chlorid amónny je zdraviu škodlivý pri požití (spôsobuje nauzeu, zvracanie a bolesti v krku) a dráždi oči. Pri zahrievaní sa rozkladá za vzniku chlorovodíka a amoniaku (oba plyny sú toxické), v žiari môžu vznikať aj oxidy chlóru. Chlorid amónny prudko reaguje s dusičnanom amónnym a s chlorečnanom draselným - nebezpečenstvo požiaru alebo výbuchu. Reaguje tiež s meďou a jej zlúčeninami, čo sa využíva pri patinovaní predmetov z medi a jej zliatin.
Jednotkový vektor

Jednotkový vektor je vektor, ktorého veľkosť sa rovná jednej. Jednotkový vektor nesie iba informáciu o smere vektora. Označuje sa ako formula_1, formula_2.. Každý vektor môžeme vyjadriť ako súčin skalárnej hodnoty vektora a jednotkového vektora.
Jednotkové vektory súradnicových systémov.
V prípade že sú jednotkové vektory totožné s osami všeobecného súradnicového systému, označujú sa formula_4, formula_5, formula_6.
Sprievodný trojhran priestorovej čiary.
V prípade špeciálnych súradnicových systémov, napríklad pri posudzovaní všeobecného pohybu po krivke sa používa súradnicový systém tvorený vektormi formula_7, formula_8, formula_9 kde:
Vzťah medzi týmito jednotkovými vektormi, flexnou krivosťou čiary a torznou krivosťou čiary popisujú Frenetove rovnice.
Spätná väzba pri prijímaní kritiky

Spätná väzba pri prijímaní kritiky je jedna z metód asertívneho zvládania kritiky. Podstatou metódy je vyjadrovanie pohnútok a pocitov. Používa sa hlavne v prípadoch, ak je kritika neprimeraná, v nevhodnej situácii, nepravdivá a pod. a vyvoláva silné negatívne emócie.
Eastern Range

Eastern Range (skratka: ER) je americká raketová strelnica (kozmodróm) pridružená k odpaľovaniu riadených striel a rakiet zo Základne vesmírnych síl Cape Canaveral a z Kennedyho vesmírneho strediska. Strelnica je pod kontrolou Vesmírnych síl Spojených štátov ("United States Space Force"). Rozloha strelnice začína na odpaľovacích rampách na Cape Canaveral a ostrove Merritt a rozširuje sa smerom na východ a juh cez Atlantický oceán až do Indického oceánu. Do roku 1964 bola známa ako Atlantická raketová strelnica ("Atlantic Missile Range").
Strelnica sa skladala z pobrežného pásma a morských sledovacích miest. „Od januára 1960, Eastern Range zahŕňa 13 hlavných stanovísk, približne 91 vzdialených miest, flotilu lodí a tri námorné doplňovacie stanice. Od septembra 1963 sa strelnica rozšírila okolo Mysu Južnej Afriky až k ostrovu Mahé v Indickom oceáne.“ Všetky morské sledovacie miesta a veľa z pozemných staníc boli nakoniec nahradené satelitným sledovaním, obsahujúcim TDRS ("Tracking and Data Relay Satellite").
Dve bodky

Dve bodky (¨) alebo zriedkavo tréma, dieréza, rozluka je diakritické znamienko.
Družstevné domy na Námestí SNP v Bratislave

Družstevné domy (1934-1939) na Námestí SNP 13, 14 a 15 v Bratislave sú tri stavby pre ústredie poľnohospodárskych družstiev na Slovensku s kinom, obchodmi a bankou. 
Vyprojektoval ich mladý slovenský architekt Emil Belluš. Zaberajú významné miesto na námestí. Architekt aplikoval tradičné architektonické princípy funkcionalizmu spolu s veľkorysým moderným tvarovaním
Dom "č. 13" bol sídlom Ústredného družstva. Na prízemí s pasážou s obchodmi, v ktorej sa nachádza zaujímavý elipsovitý svetlík. V horných poschodiach sú umiestnené administratívne priestory, nad nimi byty, rovnako ako aj v ostatných dvoch domoch.
Dom "č. 14" bol projektovaný pre "Sídlo centrály družstiev". V suteréne je umiestnené kino, ktoré je v súčasnosti využívané ako divadelná scéna.
Nárožný objekt "č. 15" patril "Zväzu roľníckych vzájomných pokladníc", nazývaný aj "Roľnícky dom". Na prízemí sa nachádza banka a obchodná pasáž. 
Prízemie je do námestia obložené kameňom. Horné poschodia s veľkými horizontálnymi oknami sú obložené tmavočerveným keramickým obkladom, vďaka ktorému sa nazývali aj "Tri červené domy". Na strednom dome vyčnieva modernistická nadstavba so špirálovitým schodiskom.
Komplex v 50. rokoch doplnil štvrtý objekt v podobnom stvárnení od architekta M. Chorváta.
Goldfinger (hudobná skupina)

Goldfinger je americká punkrocková skupina, ktorá vznikla v roku 1994 v Los Angeles. 
Skupina sa priraďuje do tretej vlny ska. V deväťdesiatych rokoch bola jej tvorba zameraná viac na ska ale po roku 2000, keď vydala Stomping Ground, začala byť vnímaná skôr ako poppunková skupina. Členovia skupiny Goldfinger sa angažujú aj v politike, presnejšie v právach zvierat.
Karl Adolph Gjellerup

Karl Adolph Gjellerup (* 2. jún, 1857 – † 13. október, 1919) bol dánsky básnik, prozaik a dramatik, ktorý v roku 1917 získal Nobelovu cenu za literatúru (spolu s ďalším Dánom Henrikom Pontoppidanom). Používal pseudonym Epigonos.
Život.
Gjellerup pochádzal z rodiny pastora a vyštudoval teológiu. Kňazom sa však nikdy nestal a už na fakulte prejavoval dosť slobodomyseľné názory. Záujem o náboženské otázky ho potom priviedol k podrobnejšiemu štúdiu budhizmu a následne k východným myšlienkovým prúdom a k mystike. Popri indických vplyvoch sa v jeho literárnom diele prejavilo taktiež programové spriaznenie s novoromantizmom. Od roku 1892 žil v Nemecku a písal tiež v nemčine.
Jeho vrcholné dielo Pútnik Kamaníta patrí spolu s knihou Kameň mudrcov Johannesa Ankera Larsena k najväčším skvostom mystickej dánskej literatúry 20.storočia. Je tiež dôkazom Gjellerupovho hlbokého náhľadu do sfér stvorenia a zákonitostí vývoja duše.
Mariner 1

Mariner 1 bola prvá sonda amerického programu Mariner určená na prieskum Venuše. Bola vypustená 22. júla 1962 z Mysu Canaveral. Mala sa stať prvou sondou pri cudzej planéte, avšak kvôli zlyhaniu antény sa vychýlila z kurzu a asi 5 minút po štarte bola zničená. Náhradou sa stala identická sonda Mariner 2.
François de La Rochefoucauld

François de La Rochefoucauld bol:
Supermax (televízia)

Supermax bola česká televízna stanica, ktorá vysielala hlavne animované seriály pre tínedžerov. Vysielala od novembra 1994 do septembra 2004, keď bola nahradená detským televíznym kanálom Fox Kids.
Začiatky.
Vysielanie stanice bolo spustené 22. novembra 1994 spoločne so stanicami HBO a Max1 (dnes Spektrum). Supermax mal pokrytie signálom najmä v Česku, ale aj na Slovensku.
Počas jej vysielania odvysielala veľa seriálov, hlavne anglických dabovaných do češtiny. Jeden z tých najznámejších bol "Cybernet" (výslovnosť - "Kybernet"), ktorý vysielal recenzie a screenshoty z hier. Taktiež sa uchytila aj seriálom "Bláznivé sporty", ktorý bol zostavený iba z domácich videí, ktoré ukazovali smiešne situácie pri športoch. Iné seriály, ktoré vysielala, boli napríklad "Fresh Prince of Bel Air", "Rugrats", "G.eek", "Animaniacs", "Fly Tales", "Pinky and the Brain" alebo "Are You Afraid of the Dark?". Supermax taktiež vysielal animované filmy na Veľkú noc, ale tento zvyk bol prerušený pred niekoľkými rokmi. Na Veľkú noc vysielal tiež dabovanú verziu "Rock and Rule-u".
Zánik.
Supermax si našiel divákov nielen medzi detským publikom, ale i medzi dospelými. V rokoch, keď sa do popredia dostávali ponuky satelitného pripojenia alebo operátorov káblového pripojenia, bol Supermax vytlačaný programom Fox Kids Česká republika (neskôr Jetix, dnes Disney Channel). Jeho sledovanosť a obľúbenosť bola v čase vysoká a na tamojšie pomery to bol jeden z najlepších detských kanálov, dal by sa nazvať českou verziou populárneho amerického kanálu Cartoon Network. Stanica ukončila vysielanie sitcomom "Kenan and Kel-a", 15. septembra 2004 o 21:30 hod.
North Shore (seriál)

North Shore je americký televízny seriál odohrávajúci sa v hoteli na ostrove na Havaji. Seriál vysielali na americkom televíznom kanáli FOX v júni 2004. V Česku bol seriál odvisielaný 14. júna 2004 na Nove. Seriál má 21 častí, z ktorých nebola posledná nikdy odvysielaná.
Hotel Grand Waimea, luxusná havajská rezidencia, slúží výhradne ako útočisko a miesto oddychu pro bohatých, mocných a krásnych klientov. Rodený Havajčan Jason Matthews, ktorý pracuje v hoteli, sa svedomito stará o to, aby všetci prominentní hostia dostali to, čo žiadajú. Ale s príchodom jeho bývalej milenky Nicole Booth na post riaditeľky pre vzťahy s klientami sa jeho život od základu zmení. Majiteľ hotelu Vincent Colville je o ich spoločnej minulosti oboznámený a nehodlá pripustiť, aby len čo v nejmenšom ohrozila ich pracovné vzťahy a chod dobre vynášajúceho komplexu.
Personál hotelu nie je o nič menej potrhlý a nespútaný ako hýčkaná klientela prichádzajúca obnoviť svoje nervy z náročného života v luxuse. Čašníčka M. J. Bevans, Jasonova spolubývajúca a jeho dievča, s kterou má takmer súrodenecký vzťah, nesníva o ničom inom, len sa dostať s vlastným designom do sveta módy a dobyť celý svet. Chris Remsen sa stará o spoločnosť na adrenalínové športy a aktivity v prírode. Jeho klientela sa skladá ako inak než výhradne z hostí hotelu Waimea. Barman Frankie Seau sa stará o prísun tekutín a pohodlia duše životom sužovaných boháčov. Gabriel Miller pracuje v hotelovom bazéne ako plavčík, ale svoju budúcnosť vidí viac v kariére profesionálneho surfera než ako zvodcu starnúcích paničiek. Bývalá kúzelníčka a falošná umelkyňa Tessa Lewis sa tak úplne nespreneverila svojmu remeslu, keď začala pracovať ako hotelová recepčná. Schopnosť manipulovať a čarovať spojila s bystrým zrakom a úsudkom. Neunikne jej žiadna informácia, ktorá by sa dala využiť k vlastnému zisku. Intrigy a vzrušenie sa skrýva v zamestnancoch hotela.
Hugh Laurie

Hugh Laurie, celým menom James Hugh Calum Laurie (* 11. jún 1959, Spojené kráľovstvo), je britský herec, hudobník, spisovateľ a komik. Za úlohu arogantného doktora v seriáli "Dr. House" dostal 3 ocenenia. 
So Stephenom Fryom vytvoril úspešné komediálne duo Laurie and Fry, neskôr účinkoval v seriáli "Blackadder".
Ocenenia.
Emmy Award
Zlatý Glóbus
Satellite Awards
Ceny Združenia filmových hercov
Asociácia televíznych kritikov
Teen Choise Award
Jozef Psotka

Jozef Psotka (* 12. február 1934, Košice† 16. október 1984, Mount Everest, Nepál) bol slovenský horolezec, vo svojej dobe najstarší človek, ktorý dosiahol vrchol Mount Everestu bez kyslíkového prístroja.
Životopis.
Narodil sa a mladosť prežil v Košiciach. Študoval na Gymnáziu Šrobárova a neskôr bol asistentom na Katedre elektrotechnológie Elektrotechnickej fakulty SVŠT v Bratislave.
Už ako 1516 ročný gymnazista začal chodiť do Vysokých Tatier. Pritiahli ho tam košickí horolezci. Veľmi rýchlo si osvojil zásady horolezectva. Väčšinou v tom čase chodil sám. Počas krátkych pobytov v Tatrách vypomáhal pri záchranných akciách. Patril do tretej generácie Kubínovej lezeckej školy v Košiciach. Na horolezectvo ho naviedol spolužiak z gymnázia a jeho prvá horolezecká túra viedla na Cukrovú homoľu v Zádielskej doline. Netúžil objavovať nové cesty v horách. V jeho horolezeckom kalendári nie je viac ako 25 prvovýstupov a z nich 15 bolo urobených v zime. Svoj prvý urobil v roku 1950 v severnej stene Kôpok. Od roku 1955 do roku 1964, kedy urobil svoj posledný prvovýstup, vyliezol aj opakovane desiatky horolezeckých ciest, ktoré nikdy neboli ľahké. 
Už ako 22 ročný bol ako československý reprezentant vo francúzskych Alpách. Zdolal viacero vrcholov, medzi iným v roku 1967 alpský Matterhorn Bonattiho cestou. Počas výpravy v roku 1965 na Hindúkuš dosiahol svoje prvé výškové rekordy. Ďalšie nasledovali vo vysnívaných Himalájach. Na prvú osemtisícovku vystúpil v roku 1981. Vtedy vystúpil na tretí najvyšší vrchol Zeme - Káčaňdžungu. Potom nasledovali ďalšie výpravy.
Osudnou sa mu stala výprava na Mount Everest. Na jeho vrchol vystúpili ako prví Slováci bez kyslíka 15. októbra 1984 Zoltán Demján a Jozef Psotka. Vystúpil s nimi šerpa Ang Rita. Počas návratu sa Psotka od svojich spoločníkov oddelil a po vyše 1 000-metrovom páde do Západného kotla zahynul.
Dňa 28. júna 2018 bola na budove Gymnázia Šrobárova odhalená pamätná tabuľa na jeho počesť.
Richard Douglas Husband

Richard Douglas "Rick" Husband (* 12. júl 1957, Amarillo, Texas, USA - † 1. február 2003, nad Texasom) bol americký astronaut. Bol pilotom raketoplánu Discovery v misii STS-96 a veliteľom raketoplánu Columbia v misii STS-107. Zahynul na palube raketoplánu Columbia, ktorý sa rozpadol po vstupe do zemskej atmosféry.
Životopis.
Narodil sa v meste Amarillo v štáte Texas. V roku 1980 promoval na Texas Tech University v roku 1980. Pilotným výcvikom prešiel na základni Vance Air Force Base v štáte Oklahoma. Spočiatku lietal na strojoch F-4, neskôr sa stal inštruktorom a skúšobným pilotom. Nalietal vyše 3 800 hodín na strojoch 40 rôznych typov.&lt;br&gt; 
Pokračoval v štúdiu na California State university vo Fresne, ktoré úspešne zakončil v roku 1990 a nastúpil ako skúšobný pilot na britskej leteckej základni "Bascombe Down".
V decembri roku 1994 prešiel konkurzom na astronauta. S výcvikom v Johnsonovom kozmickom stredisku začal v marci 1995. Po ukončení základného výcviku pracoval na vylepšení raketoplánov, na plánovanom záchrannom člne pre kozmickú stanicu CRV (Crew Return Vehicle), podieľal sa na štúdiách o možnosti letu na Mesiac a na Mars, pôsobil ako manažér oddelenia bezpečnosti astronautov. Svoj prvý let do vesmíru absolvoval na palube raketoplánu Discovery v roku 1999, v roku 2000 ho vymenovali do funkcie veliteľa posádky raketoplánu Columbia STS-107, na štart však musel čakať až do roku 2003. Zahynul pri pristávaní raketoplánu 1. februára spolu s ostatnými šiestimi členmi posádky.
Bol hlboko veriacim človekom. Ženatý, s manželkou Evelyn mal syna Matthewa a dcéru Lauru. 
Po katastrofe po ňom pomenovali najvyšší vrch marťanského pohoria "Columbia Hills" ako "Husband Hill". Jeho meno tiež nesie letisko v jeho rodnom meste "Husband Amarillo International Airport" a planétka "51823 Rickhusband".
Vilniuska univerzita

Vilniuska univerzita (po litovsky: "Vilniaus universitetas") je jedna z najstarších univerzít vo východnej Európe a najväčšia a najvýznamnejšia univerzita v Litve. Vznikla roku 1579 povýšením jezuitskej akadémie, ktorá vo Vilniuse fungovala od roku 1570, na univerzitu.
Dejiny.
Jezuiti v roku 1573 z Litvy odišli a školu zdedil štát. Dlho bola táto univerzita jedinou univerzitou v Litve. Jej sláva sa čoskoro dostala aj za hranice štátu. Na škole vyučovali profesori z Anglicka, Škótska, Talianska, Dánska a iných západoeurópskych krajín. Študovali tu študenti z rôznych štátov sveta. V roku 1832 podľa nariadenia cára Mikuláša I. univerzitu zatvorili. Dôvodom bolo podozrenie, že univerzita je centrom revolučného hnutia litovského obyvateľstva. Svoju činnosť obnovila až v roku 1919.
Úspešní absolventi univerzity.
Medzi úspešnými absolventami Vilniuskej univerzity boli mnohí literáti – poľský básnik Adam Mickiewicz a iní.
Architektúra stavby.
Za viac ako štyri storočia sa univerzita rozšírila. Dnes sa jej budovy nachádzajú nielen v Starom meste (dvanásť budov), ale aj za hranicami mesta. Umelecky hodnotný je najmä veľký hlavný dvor Vilniuskej univerzity. Je vytvorený z najstarších budov univerzity, ktorých história siaha až do 16. storočia, ale aj z budov postavených o tri storočia neskôr – v 19. storočí. Súčasťou tohto komplexu je aj kostol so zvonicou sv. Jána. Zlúčenie architektonických štýlov – renesancie, baroka a klasicizmu – sa odzrkadlil hlavne v architektúre univerzitného dvora. Arkády, nachádzajúce sa na dvore, dodávajú budove univerzity typický nádych talianskych budov z obdobia renesancie. Na pamätných tabuliach umiestnených na fasáde Kostola sv. Jána a na budovách univerzity sú mená profesorov a rektorov, ktorí preslávili Vilniusku univerzitu.
Knižnica univerzity bola založená roku 1580. Skladá sa z niekoľkých sál, vyzdobených v rôznych architektonických štýloch. Najstaršou sálou je Sála Smugleviča, ktorú vyzdobil Franciszek Smuglewicz, autor obdivuhodných fresiek s náboženskou tematikou, okrášľujúce strop a steny sály. V 20. storočí boli fresky zreštaurované.
Súčasnosť.
Dnes sa v Sále Smugleviča nachádza stála expozícia unikátnych rukopisov.
Kazusa (provincia)

Provincia Kazusa () bola stará japonská provincia na polostrove Bósó na Honšú, kde sa v súčasnosti nachádza centrálna časť prefektúry Čiba. Kazusa hraničila s provinciami Awa a Šimósa. 
Kazusa bola zvyčajne ovládaná z hradného mesta Ótaki, hoci starobylé hlavné mesto sa nachádzalo neďaleko Ičihara.
V období Edo sa v provincii Kazusa nachádzali nasledujúce léna:
Šimósa

Provincia Šimósa () bola stará japonská provincia, ktorá sa nachádzala v severnej časti súčasnej prefektúry Čiba na ostrove Honšú. Spolu s provinciou Kazusa sa tiež volali "Sóšú." Šimósa hraničila s provinciami Hitači, Kazusa, Kózuke, Musaši a Šimocuke. 
Starobylé provinčné hlavné mesto sa nachádzalo v blízkosti modernej Ičikawy, hoci vo feudálnych časoch bolo dôležitejšie centrum Sakura. Šimousa prešla cez rôzne ruky a celá alebo jej časti boli ovládané silnými daimjómi z Musaši alebo Kazusy.
V ranom období Edo sa provincia Šimousa skladala z týchto lén:
Hitači (provincia)

Provincia Hitači () bola stará japonská provincia, ktorá hraničila s provinciami Iwaširo, Iwaki, Šimósa a Šimocuke. V súčasnosti jej to prefektúra Ibaraki.
Starobylé provinčné hlavné mesto a kláštor sa nachádzali v blízkosti súčasného mesta Išioka (boli objavené vo vykopávkach), kým hlavná svätyňa bola východnejšie v Kašima. V období Sengoku bola oblasť rozdelená medzi niekoľkých daimjóv, ale hlavné hradné mesto bolo zvyčajne súčasné mesto Mito.
Tréma

Tréma môže byť:
Mariner 3

Mariner 3 bola sonda programu Mariner určená na prelet okolo Marsu. Bola vypustená 5. novembra 1964 z Mysu Canaveral raketou Atlas. Misia skončila neúspechom - nepodarilo sa odhodiť aerodynamický kryt chrániaci sondu pri prelete atmosférou. Teraz obieha okolo Slnka. Úspešnou sa stalo jej identické dvojča Mariner 4.
Trijų kryžių kalnas

Trijų kryžių kalnas (doslova "Vrch troch krížov") je vrch vo Vilniuse na pravom brehu rieky Vilnia. Na jej vrchole stojí pamätník, ktorého autorom je Antoni Wiwulski.
Dejiny.
V Litve sa dlho udržalo pôvodné pohanské náboženstvo. Krajina oficiálne prijala kresťanstvo v roku 1387, keď sa litovské knieža Jogaila stalo poľským kráľom Vladislavom II., nechalo sa pokrstiť a spolu so svojím bratrancom, kniežaťom Vytautasom odštartovali proces christianizácie Litvy. Dovtedy všetky pokusy o obrátenie Litovcov na kresťanskú vieru zlyhali. Litovci misionárov popravovali, mníchov križovali a rozštvrtených ich hádzali do vody. Mnohí historici tvrdia, že v 13. storočí boli práve na tomto vrchu zavraždení siedmi františkáni, ktorí zvestovali Litovcom kresťanskú vieru.
Na brehu rieky Vilnia sa v 13. storočí v týchto miestach týčil takzvaný Krivý zámok. V roku 1390 ho križiaci vypálili a odvtedy sa už neopravoval. Na jeho mieste boli v roku 1613 na pamiatku siedmich mníchov, zavraždených za vieru, postavené prvé drevené kríže. V roku 1916 drevené kríže vymenili za betónové. Kríže boli vyhotovené podľa projektu architekta Antoni Wiwulského (Antanasa Vivulskisa). Po vojne boli na príkaz ZSSR Tri kríže spolu s ďalšími náboženskými pamiatkami zničené. Obnovené boli až 14. júna 1989. Súčasťou vrchu sú aj zrúcaniny zničených krížov.
Súčasnosť.
Z hory je výhľad na panorámu Vilniusu. Neďaleko od nej sa nachádza zámok zakladateľa mesta, kniežaťa Gediminasa.
Wawel

Wawel () je vápencové návršie na ľavom brehu rieky Visla v poľskom meste Krakov s výškou 228 metrov nad morom. Je to symbolické miesto s veľkým významom pre Poliakov. Nachádza sa tu kráľovský hrad a katedrála. Bolo tu korunovaných mnoho poľských kráľov.
Stare Miasto

Stare Miasto (poľ. "Staré Mesto") je mestská časť v rôznych poľských mestách:
Časti Varšavy

Varšava je administratívne okres a je rozdelená na 18 mestských častí, každá s vlastnou správou. Každá mestská časť je rozdelená na miestne časti, ktoré nie sú oficiálnymi správnymi jednotkami, ale používajú sa medzi obyvateľstvom. Najznámejšou miestnou časťou je "Stare Miasto" a "Nowe Miasto" v mestskej časti Śródmieście.
Stare Miasto (Krakov)

Stare Miasto (v preklade "Staré Mesto") je centrálny historický obvod Krakova. Je to najvýraznejší príklad starého mestského obvodu v Poľsku.
Medzi významné objekty patrí Rynek Główny (Hlavné námestie), čo je najväčšie stredoveké mestské námestie v Európe s množstvom historických kostolov, napríklad Kościół Mariacki (Mariánsky kostol), Kostol sv. Vojtecha a iné národné pamiatky, ako napríklad Sukiennice, veža mestskej radnice, barbakán, čo je obranná veža, ktorá slúžila ako súčasť siete opevnení okolo mesta, vedľa Floriánskej brány, Wawelský zámok, bývalé sídlo poľských kráľov nad riekou Visla.
Krakovské historické centrum je pamiatkovou rezerváciou UNESCO.
Rynek Główny (Krakov)

Rynek Główny (v preklade "Hlavný trh") je hlavné námestie v Krakove, nachádzajúce s v časti Stare Miasto. Datuje sa do 13. storočia a je to najväčšie stredoveké mestské námestie v Európe, pričom má rozmery 200 x 200 metrov.
Najvýraznejšie objekty na námestí sú Mariánsky kostol (Kościół Mariacki), Sukiennice a Adalbertov kostol.
Grzegórzki

Grzegórzki je druhý administratívny obvod Krakova. Do roku 1990 bol súčasťou prvého obvodu Stare Miasto. Od 27. marca 1991 je Krakov rozdelený na 18 administratívnych obvodov, každý so svojou samosprávou. Obvody sú číslované rímskymi číslicami od 19. apríla 1995.
Henrik Pontoppidan

Henrik Pontoppidan (24. júl 1857 – 21. august 1943) bol dánsky prozaik, najvýznamnejší predstaviteľ dánskeho naturalizmu a kritického realizmu, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1917 (spoločne s ďalším dánskym spisovateľom Karlom Adolphom Gjellerupom). "„… za jeho dokonalé obrazy súčasného dánskeho života“" (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie).
Život.
Pontoppidan sa narodil ako syn pastora vo Fredericii. Nechcel sa však stať teológom a začaté inžinierske štúdium zanechal pre prácu učiteľa na základnej škole. Neskôr sa stal voľným novinárom a spisovateľom, ktorý debutoval v roku 1881.
Ako osemnásťročný peši precestoval Dánsko, Nemecko a Švajčiarsko, čo mu poskytlo bohatý materiál pre jeho spisovateľskú činnosť. Začiatky jeho literárnej tvorby boli ovplyvnené prírodnými námetmi a ľudovými povesťami. Jeho poviedky poukazovali na zlú sociálnu realitu dánskeho vidieka. Neskôr sa ústredným motívom jeho diel stali ľudské existenčné otázky a sklamania ľudí, ktorí márne hľadajú uskutočnenie svojich životných ideálov.
Medzi jeho ústredné diela patria tri romány o dánskej spoločnosti, ktoré napísal v rokoch 1890 až 1920: 
Pontoppidan sa neustále usiloval o zobrazenie mravných hodnôt ľudského života a odkrýval nesúlad medzi vznešenými, ale prázdnymi heslami a neutešenou životnou realitou. 
Literatúra.
P. M. Mitchell: "Henrik Pontoppidan". Boston, 1979.
Nowa Huta

Nowa Huta je najvýchodnejší (osemnásty) mestský obvod Krakova. Žije tu vyše 200-tisíc obyvateľov a je to jedna z najľudnatejších oblastí mesta.
Prądnik Czerwony

Prądnik Czerwony je tretí mestský obvod mesta Krakov. Do roku 1990 bol súčasťou obvodu Stare Miasto.