burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ľudovít Turzo-Nosický

Ľudovít Turzo-Nosický - Turzo de Nosicz (* 25. marec 1827, Ilava-Klobušice - † 23. február 1896, Banská Bystrica) bol advokát, verejný činiteľ, politik.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Turzo de Nosicz. Študoval na evanjelický lýceu a na Právnickej akadémii v Bratislave. Od roku 1849 advokátsky úradník, neskôr prísediaci okr. súdu v Trenčíne, od 1858 advokát a verejný notár v Banskej Bystrici. Popredný politicko-ekonomický dejateľ slov. nár. hnutia. Člen memoranda a signatár Memoranda národa slovenského v Martine. Roku 1863 zakladajúci člen a člen výboru Matice slovenskej. Roku 1844 prispel veršami do bratislavského študentského rkp. časopisu, politické a jazykovedné články uverejňoval v Nár. novinách a Slov. pohľadoch, 1868 spoluvydavateľ Spevov Sama Chalupku. Roku 1865 a 1869 kandidát na poslanca uh. snemu, člen riaditeľstva Tatrabanky, funkcionár evanjelickýa.v. cirkvi.
Alexej I. Turzo

Alexej (I.) Turzo alebo Alexius (I.) Turzo (staršie "Alexej Thurzo", "Alexius Thurzo Bethlenfalvi"; po maďarsky "Thurzó Elek") (* 1490, Krakov, Poľské kráľovstvo - † 25. január 1543, Levoča; pochovaný v Levoči) bol stoličný a kráľovský hodnostár z rodu Turzo.
Životopis.
Po otcovi a bratovi to bol hlavný predstaviteľ Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti v Uhorsku, kremnický komorský gróf (od 1517 do 1524), kráľovský tajomník (v rokoch 1519 - 1521), dedičný spišský gróf (do 1543), taverník (v rokoch 1523 - 1527), krajinský sudca (v rokoch 1527 - 1543) a kráľovský miestodržiteľ cisára Ferdinanda I. (v rokoch 1531/1532 - 1542). Udržiaval bohaté styky s významnými humanistickými spisovateľmi, Erazmus Rotterdamský mu venoval výklad Plutarchovej knihy De non erascendo (1527). Podporoval rozvoj evanjelický škôl, mecén študentov a chudobných.
Ján III. Turzo

Ján (III.) Turzo (staršie Thurzo; Thurzo de Bethlenfalva (z Betlanoviec); uvádzaný aj ako I. a podobne) (* 30. apríl 1437, Levoča – † 10. október 1508, Baia Mare; pochovaný v Levoči) bol kremnický komorský gróf, obchodník, podnikateľ európskeho významu, znalec modernej dolovacej techniky, levočský, krakovský a banskobystrický mešťan, zvolenský župan, jeden z hlavných veriteľov uhorského panovníckeho dvora. Založil Turzovsko-fuggerovskú spoločnosť. Pôsobil na Slovensku, v Poľsku, Česku a Sedmohradsku.
Životopis.
Narodil sa ako syn levočského mešťana a kupca Juraja Turzu, nebol teda šľachtického pôvodu napriek prívlastku "de Bethlenfalva", barónom sa stal až v roku 1505. Pôvodne sa mal stať kňazom.
Podnikal v baníctve a hutníctve. V Krakove založil roku 1465 filiálku turzovského podniku. V Mogile pri Krakove postavil hutu, v ktorej už okolo roku 1469 z medi dovážanej zo Slovenska odlučoval pomocou poľského olova striebro. Koncom storočia sústredil výrobu medi a striebra do stredoslovenskej oblasti do podniku, ktorý sa stal neskôr základom Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti.
V roku 1494 založil Turzovsko-fuggerovskú spoločnosť (prvú alebo jednu z prvých kapitalistických spoločností v Európe), a tým aj bohatstvo a slávu svojho rodu (Turzo).
V roku 1498 sa stal komorským grófom Kremnice (vďaka úverom, ktoré poskytol uhorskému kráľovi), v roku 1502 sa stal zvolenským županom.
Vzťah k Banskej Bystrici.
V roku 14941496 začal podnikateľsky prenikať do banskobystrického medeného revíru, postupne sa zmocnil všetkých baní. Roku 1495 založil šplajsovaciu medenú hutu a medený hámor v Banskej Bystrici; skoncentroval produkciu medi a striebra z tejto oblasti; hámor bol hlavným zdrojom ziskov Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti (90. roky 15. stor.).
Od roku 1496 sa stal banskobystrickým mešťanom, majiteľom komorského domu spolu s Fuggerovcami, vlastnil bane, hute, lesy a nehnuteľnosti v Banskej Bystrici, kde podporil aj vznik Bratskej baníckej pokladnice, jej mecén.
Pavel Ivan Tvarožek

Pavel Ivan Tvarožek (* 18. jún 1907, Brezová pod Bradlom – † 31. december 1975, Brezová pod Bradlom) bol protifašistický bojovník.
Životopis.
Účastník protifašistického odboja a SNP. Prišiel na povstalecké územie do Banskej Bystrice (september 1944), priradený k zásobovaniu armády na Povereníctve vúživy a zásobovania. Pracovník SNR, politicky prenasledovaný (1951).
Tomáš Tvarožek

Tomáš Tvarožek (* 21. december 1892, Brezová pod Bradlom – † 20. júl 1945, Bratislava) bol slovenský finančník, verejný činiteľ, národný pracovník. Známy pod pseudonymami: Jano Lipnický, T. Ovčiarov, T. Slabý.
Životopis.
Jeho otec bol Juraj Tvarožek (1863-1945) a matka Anna rod. Poláčková (18641953). Juraj bol kováčsky majster a hostinský, predseda Roľníckej vzájomnej pokladnice v Brezovej. Z trinástich detí okrem Tomáša sa verejne známym stal aj jeho starší brat architekt Juraj Tvarožek (1887 - 1966).
Študoval na Obchodnej škole v Uherskom Hradišti a krátko po vzniku Česko-Slovenska absolvoval študijný pobyt v Spojený štátoch. Bol bankovým úradníkom, pracoval postupne v Prahe, Vrbovom a Novom Meste nad Váhom, vo Viedni, Ružomberku a v Bratislave. V rokoch 1918 až 1923 bol riaditeľom banky v Trnave a Bratislave, v rokoch 1923 až 1944 riadil Mestskú sporiteľňu v Bratislave. Od roku 1945 bol povereníkom Slovenskej národnej rady pre financie v Bratislave.
Po vzniku Česko-Slovenska sa zúčastnil na reorganizácii slovenského peňažníctva, zaslúžil sa o vybudovanie siete sporiteľní na Slovensku. Ako finančný odborník pôsobil aj iných oblastiach. napr. ekonomike kultúry. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po vzniku tzv. Slovenského štátu sa zapojil do ilegálneho hnutia, v Bratislave vytvoril vlastnú odbojovú skupinu a podieľal sa na organizovaní prechodov českých vlastencov z Protektorátu Čechy a Morava na Slovensko a do zahraničia.
Od začiatku septembra 1944 pôsobil v Banskej Bystrici ako člen povstaleckej Slovenskej národnej rady za Demokratický blok. Bol vedúcim povereníctva pre financie. Spoluzakladateľ, člen predsedníctva a hospodár Demokratickej strany. Člen a funkcionár profesijných a záujmových spolkov, predseda gen. hosp. výboru evanjelický cirkvi. Autor ekonomickej príručky, článkov v slovenských novinách, odborných časopisoch a krajanskej tlači v USA. Od apríla 1945 do 20. júla 1945 podpredseda Slovenskej národnej rady. Okolnosti jeho úmrtia 20. júla 1945 sú nevyjasnené.
Peter Tvrdý

Peter Tvrdý (* 29. jún 1850, Žilina – † 24. február 1935, Myjava) bol jazykovedec, lexikograf, prekladateľ a pedagóg.
Životopis.
Študoval na katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici (18611866); získal základy filologického vzdelania u J. Lósa a F. Mráza v Nitre (18661867), v kňazskom seminári v Banskej Bystrici (18671869), kde 1869 maturoval. Poslucháč teológie, práva, študoval na právnickej a na filozofickej fakulte univerzity v Budapešti. V roku 18741877 štipendista na historicko-filozofickej fakulte univerzity v Petrohrade. Pôsobil ako pedagóg v Rusku, kde sa zaslúžil o rozvoj školstva a pedagogiky. Roku 1920 sa vrátil na Slovensko. Autor praktických cudzojazyčných slovníkov, príručiek a štúdií. Spracoval lexikón cudzích slov. Vrchol jeho lexikografickej činnosti predstavuje Slovenský frazeologický slovník. Preložil významné diela ruskej klasickej literatúry.
Ondrej Uhorskai

Ondrej Uhorskai (* 3. máj 1927, Tomášovce - † 27. máj 1981, Banská Bystrica) bol lesný inžinier.
Životopis.
Študoval na lesníckom odbore Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva (VŠPLI) v Košiciach, 1950 Ing. Odborný asistent na VŠPLI, od 1952 na VŠLD, 1953-1955 technológ Banskobystrického lesného priemyslu, 1956-1967 pracovník Krajskej správy lesov v Banskej Bystrici. Vedúci technického oddelenia Podnikového riaditeľstva Štátnych lesov v Banskej Bystrici (1967-1973), vedúci odboru technickej prípravy výroby (1973-1981). Špecializoval sa na technológiu prípravy ťažobných a pestovateľských prác. Autor 5 realizovaných zlepšovacích návrhov a odborných článkov.
Jozef Uhrín (hospodársky pracovník)

Jozef Uhrín (* 31. marec 1921, Vígľaš-Pstruša – † 24. november 1976, Pelhřimov-Olešná) bol slovenský hospodársky pracovník.
Životopis.
Študoval na Vyššej priemyselnej škole strojníckej v Banskej Bystrici (19371941). Hospodársky pracovník v Považskej Bystrici, Žiline a v Nitre. Organizačne sa zaslúžil o rozvoj výroby malolitrážnych motocyklov na Slovensku, najmä skútra Manet, textilných strojov a pod. Autor vynálezov a patentov uplatnených v strojárskej výrobe. Organizátor telesnej výchovy a športu v Považskej Bystrici. Nositeľ vyznamenaní.
Pavol Uhrin

Pavol Uhrin (* 17. január 1924, Lišov – † 23. február 1987, Bratislava) bol slovenský pedagóg a výskumný pracovník. Pseudonym: Lišovský
Životopis.
V roku 19411942 študoval na obchodnej škole v Krupine, v Trnave, kde nadviazal osobné kontakty s M. Válkom a V. Mihálikom , v Banskej Bystrici (19431945), filozofiu a slov. literatúru na univerzite v Bratislave. Vychovávateľ v domove mládeže , stredošk. prof. na SPŠ stavebnej, 19721984 výskumný pracovník Výskumného ústavu pedagogického. Zakladateľ slov. literárnej geografie, populizátor slov. literárnej histórie a kult. dedičstva vôbec, recenzent, autor poviedok. Výskum nehnuteľných pamiatok uverejňoval v časopisoch, kalendároch i knižne.
Dagmar Ujházyová

Dagmar Ujházyová (* 29. december 1925, Košice – † 11. júl 1983, Bratislava) bola slovenská neurologička.
Životopis.
Jej otec bol Alojz Králik a matka Anna Waltraud rod. Bartelová. Študovala na rehoľnom gymnáziu v Prahe, Ružomberku a v Bratislave, 1945 maturovala. Medicínu študovala na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Roku 1951 MUDr. Sekundárna lekárka v Nemocnici OÚNZ Nitra, v Banskej Bystrici (19541955). Prvá ordinárka pre neuroinfekcie na Slovensku. Prednášala na domácich i zahraničných seminároch a kongresoch. Autorka a spoluautorka niekoľkých odborných prác v lekárskych časopisoch.
Matej Unger

Matej Unger (* Slovensko) bol divadelný riaditeľ.
Životopis.
Riaditeľ kočovnej divadelnej spoločnosti, ktorá hrala v Banskej Bystrici (28. september -14. októbra 1770).
Ferko Urbánek

Ferko Urbánek (vlastné meno: František Ľudovít Urbanek, umelecké meno: Ferko Urbánek; * 31. júl 1858, Vsetín – † 10. december 1934, Petržalka) bol slovenský spisovateľ, dramatik, úradník. Známy je tiež pod pseudonymami Miloň, Salvator, Tatran, Tatranský, Tatrín, Tatroslav.
Životopis.
Urbánek študoval na slovenskom patronátnom gymnáziu v Kláštore pod Znievom, po jeho zatvorení pokračoval na benediktínskom gymnáziu v Ostrihome v rokoch 1875 – 1877 v Banskej Bystrici, kde nadviazal priateľstvo s J. Vlčkom a M. Kollárom. Pre chorobu sa však štúdií vzdal. Bol všestranne literárne a kultúrne činný dejateľ, ktorý národnobuditeľskú misiu vykonával v období vrcholenia pomaďarčovacích snáh uhorskej vlády.
Je považovaný za tvorcu národnej ľudovej dramatiky a je autorom mnohých básní a piesní. Knižne vydal zbierku veršov pre deti a zbierku piesňových textov spolu s partitúrou M. Schneidera-Trnavského. Jeho prozaická tvorba ostala bez väčšieho ohlasu. Písal besednice, úvodníky, hospodárske a satirické články, prispieval do krajanskej tlače. Ako spolumajiteľ tlačiarne "Urbánek a spol." v Trnave zasiahol do vydávania slovenských kníh v medzivojnovom období.
Michal Ursini

Michal Ursini (Ursíni, Ursinus) (* Turčiansky Michal) bol evanjelický kňaz, pedagóg.
Životopis.
Štud. v Banskej Bystrici, Ilave a 1658-1655 na gymnáziu v Bratislave. Po štúdiách kantor v Brezne, evanjelickýfarár v Lovinobani ,1673-1681 počas prenasledovania protestantov žil ako súkromná osoba v Banskej Bystrici, od 1681 dočas. kantor a kazateľ v Brezne, napokon farár v Príbelciach, od 1691 seniorálny asesor. Autor príležitostných oslavných veršov pripojených k dišputám M. Heinzelia, prispel do zbierky sobášnych pozdravných veršov.
Ján Ursinus

Ján Ursinus (* Banská Bystrica - † 22. marec 1611, Sighişoara) bol kronikár, notár.
Životopis.
Pôsobil ako kronikár a notár.
Juraj Ursíny

Juraj Ursíny (* 5. november 1904, Banská Bystrica-Radvaň – † 7. jún 1981, Malacky) bol veterinárny lekár, výskumný pracovník.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici-Radvani, 1917-1925 na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1925-1930 na vysokej škole veterinárnej v Brne, 1931 MVDr. Významný odborník št. veterinárnej služby na Slovensku, zakladateľ a budovateľ viacerých odborných veterinárnych pracovísk, autor zlepšovacích návrhov. Počas SNP náčelník veterinárnej služby 1. čs. armády na Slovensku, súčasne náčelník poľnej nemocnice v Banskej Bystrici-Podlaviciach (1944). Po ústupe Povstania do hôr bojoval s partizánskymi skupinami v kremnických horách až do oslobodenia Banskej Bystrice, potom ako prvý posádkový veterinár organizoval veterinárnu službu v Banskej Bystrici (po oslobodení). Spolupracovník na výskume a výrobe vakcíny proti nákazlivej obrne a tzv. adsorbátovej vakcíny proti červienke ošípaných. Venoval sa aj problematike hynutia mláďat a neskôr skúmal besnotu líšiek a jej prenos na hospod. zvieratá. Autor publikácie o nákazlivej obrne ošípaných, spoluautor publikácií o besnote, brucelóze a i., publikoval veterinárnu problematiku v odborných časopisoch. Prekladal z nem.,ruš.,maď. a poľ..
Uttner

Ján Uttner (* pred 1754; Slovensko) bol sochár, kamenár.
Životopis.
Sochár a kamenár činný v Banskej Bystrici (1772-1779); tesal hlavice na hlavnom oltári a bočných oltároch kostola Nanebovzatie Panny Márie, tzv. farského, v Banskej Bystrici.
Štefan Uvarov Skitalec

Štefan Uvarov Skitalec (* 1848, Rusko - † 24. január 1936, Banská Bystrica) bol ruský maliar.
Životopis.
Pochádzal z ruskej šľachtickej rodiny. Profesor na umeleckej akadémii v Petrohrade. Po prevrate 1917 žil v ČSR na rozličných miestach, dlhšie na Spiši, naposledy v Banskej Bystrici. Maľoval tušom krajinárske motívy, námety čerpal zo svojej vlasti, maľoval i Tatry. Po ČSR poriadal putovné výstavy a prednášky o ruskom umení.
Ján Vachovský

Ján Vachovský (Wachowsky, Johannes) (* Banská Bystrica - † 1790, Slovensko) bol organista.
Životopis.
V knihe občanov v Banskej Bystrici zapísaný ako farský organista (28. novembra 1775).
Karel Václavík

Karel Václavík (* 3. december 1937, Vítkovice - † 20. apríl 1987, Brezno) bol športovec-boxer, rozhodca.
Životopis.
Vedúci autoservisu Kovohron v Brezne. Ako boxer účinkoval v Dukle Brezno, medzinárodný rozhodca najvyššej kvalifikácie Medzinar. federácie amatérskeho boxu (AIBA), rozhodoval na vrcholných podujatiach. Zaslúžil sa o rozvoj čs. boxu, iniciátor zal. komisie a neskôr zväzu boxu v Stredoslovenskom kraji. Predseda Výboru zväzu pästiarov ÚV ČSZTV.
Jozef Vadáni

Jozef Vadáni (Vadányi) (* 16. november 1776, Ľubietová – † 14. jún 1849, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a národnokultúrny pracovník.
Jeho otec bol Štefan Vadáni a matka Alžbeta Vadaniová.
Životopis.
Vyštudoval teológiu. Pôsobil ako rokuk. kaplán v Predajnej a Banskej Bystrici, 18071813 farár v Močiari, 18141829 v Ponikách, od 1830 vo Valaskej, 1848 čestný kanonik banskobystrický, vicearchidiakon breznianskeho dištriktu, prísediaci konzistória v Banskej Bystrici. Spolupracovník Martina Hamuljaka a druhej bernolákovskej generácie, od 1839 účastinár Spolku milovníkov reči a literatúry slovenskej, autor smútočnej kázne pri príležitosti úmrtia pápeža Pia VII.
Juraj Váh

Juraj Váh (vl. m. Henrich Herzog; * 29. august 1925, Žilina – † 3. október 1976, Žilina) bol slovenský dramatik, prozaik a prekladateľ. Pseudonym: Chleb, Ján Krimlák, Milan Sloboda, Milan Varínsky.
Životopis.
Jeho otec bol Ignác Herzog a matka Margita, rod. Hermannová. Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Slovenskej vysokej škole obchodnej v Bratislave (nedokončil). Rozhlasový pracovník, dramaturg Novej scény SND v Bratislave, od 1958 v slobodnom povolaní v Žiline. V rokoch 19741976 pracovník Čs. rozhlasu v Banskej Bystrici. Ako dramaturg bol pôvodcom viacerých dramatizácií podľa predlôh svetových autorov. Autor prozaických prác, divadelných a rozhlasových hier, televíznych scenárov, v ktorých riešil dramatické konflikty vnútorného sveta človeka, zvlášť v tzv. krajných situáciách ohrozujúcich život. Osobitné miesto v jeho tvorbe má detektívny román. Posmrtne vyšiel román s vojnovou tematikou a zbierka rozhlasových noviel. Divadelné kritiky a recenzie uverejňoval v novinách a kultúrnych časopisoch.
Alexander Vajcík

Alexander Vajcík (* 8. február 1887, Špania Dolina – † 9. jún 1964, Banská Bystrica) bol kanonik a pápežský komorník.
Životopis.
Alexander Vajcík bol bratom babičky disidenta a prvého ponovembrového federálneho ministra vnútra Jána Langoša, ktoreho Vajcík od mladosti formoval. R.k. kaplán v Banskej Bystrici (1915), správca farnosti v Banskej Bystrici (1934), zástupca školského dekana pre Banskobystrický dištrikt (od 1937). Pápežský komorník (1942).
Emil Vajcík

Emil Vajcík (Vaitzik) (* 9. august 1867, Štiavnické Bane† 1936, Miškovec) bol slovenský lesný inžinier a entomológ.
Jeho otec bol Eduard Vajcík a matka Amália rod. Richterová.
Životopis.
Roku 18781886 študoval na katolíckom gymnáziu, neskôr na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, 18861890 na lesníckom odbore banskoštiavnickej Baníckej a lesníckej akadémie, 1892 Ing. Lesný úradník v Buštyne, asistent katedry deskriptívnej geometrie na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 19001909 pôsobil na riaditeľstve štátnych lesov v Banskej Bystrici, neskôr pôsobil v Liptovskom Hrádku a v Miškovci. Už počas štúdií sa zaoberal entomológiou, neskôr zoológiou. Od 1898 organizoval zalesňovanie rozsiahlych výmoľov v katastrálnom území Banskej Bystrice-Podlavíc. Prispieval do odborných časopisov. Člen krajinského lesníckeho spolku, inžinierskej komory, hospodárskych organizácií a spolkov v Miškolci; hlavný lesný radca. Svoju zbierku motýľov (neznámy počet jedincov) daroval lesníckemu odboru Banskoštiavnickej akadémie a Krajinskému lesníckemu spolku.
Ing. Emil Vajcík zomrel v roku 1936 v Miškolci v Maďarsku.
Peter Vajcik

Peter Vajcik (* 17. apríl 1902, Špania Dolina – † 5. jún 1985, Bratislava) bol vysokoškolský pedagóg. Pseudonym: Patrozalčan, Veršinov.
Životopis.
V roku 1913 – 1921 študoval na kat. gymnáziu v Banskej Bystrici, 1921 – 1925 teológiu na Teologickej fakulte KU a 1925 – 1931 diaľkovo filozofiu a dejepis na Filozofickej fakulte KU v Prahe, štúdium dokončil 1936 na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Roku 1925 vysvätený za kňaza, 1933 ThDr., 1937 PhDr. V roku 1925 – 1934 rokuk. kaplán katechéta na Vrútkach a v Banskej Bystrici, neskôr profesor na učiteľskej akadémii v Bratislave a na gymnáziu v Martine, 1944 účastník SNP, pracovník Povereníctva školstva a národnej osvety v Banskej Bystrici, 1945 – 1947 jeho prednosta. Univerzitný profesor na PF Slovenskej univerzity v Bratislave, na VŠPd a na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Zakladateľ moderného historicko-pedagogického bádania na Slovensku. Zaoberal sa všeobecno-historickými otázkami, problematikou dejín školstva a pedagogiky i pedagogickej metodológie. Monograficky spracoval študijné a školské poriadky. V štúdiách sprístupnil odkaz svetových pedagogických osobností. Autor celoštátnych učebníc pedagogiky, dejín českej a slovenskej pedagogiky a ďalších vysokoškolských učebných textov. Publikoval v odborných pedagogických čsp. a zborníkoch. Člen vedeckých rád viacerých inštitúcií. Nositeľ 
viacerých pedagogických vyznamenaní.
Vojtech Vajcík

Vojtech Vajcík (* 21. júl 1902, Hodruša-Hámre - † 8. september 1973, Bratislava) bol lesný inžinier.
Jeho otec Ján Vajcík, matka Františka rod. Láničová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, 1922-1927 na lesníckom odbore ČVUT v Prahe, 1927 Ing. V roku 1929-1930 technik stavebného odd. Štátnych lesov v Banskej Bystrici, neskôr pracovník lesných správ a závodov na viacerých miestach Slovenska, 1966-1968 kontrolór na Podnikovom riaditeľstve Štátnych lesov v Bratislave. Lesník-praktik zameriaval sa na riešenie aktuálnych otázok lesného hospodárstva, zostavoval pokyny a smernice pre racionalizáciu prác v lesnej prevádzke. Autor odborných publikácií a početných článkov v lesníckych časopisov o zalesňovaní neplodných i výmoľových plôch, o výsadbe melioračných drevín, premenách borových monokultúr na Záhorí, obnove bučín v Malých Karpatoch a i.
Andrej Vajda

Andrej Vajda (* 22. november 1904, Tótkomlós – † 10. november 1963, Vyšné Hágy) bol slovenský kultúrno-osvetový pracovník, prekladateľ.
Životopis.
Vyučil sa za krajčíra v Tótkomlósi, absolvent kurzu zborového spevu a hudby. Sprvu pastier a čistič topánok, po vyučení krajčír, nár. a kultúrnoosvetový pracovník v Tótkomlósi. Počas horthyovského Maďarska emigroval do ČSR. Úradník Slovenskej národnej banky v Bratislave a v Banskej Bystrici, 1944 účastník SNP. Režisér a herec slovenského ochotníckeho divadla, zakladateľ a dirigent tamburášského súboru a speváckeho krúžku, aktivista Krajanského rob. spolku v Tótkomlósi. Príspevky zo života dolnozemských Slovákov publikoval v Nár. novinách. Po roku 1945 pôsobil v kultúrnom živote v Novom Smokovci, i v celom území Tatier. Príležitostne sa venoval aj prekladateľskej činnosti.
Igor Vajda

Igor Vajda (* 16. marec 1935, Banská Bystrica – † 12. december 2001, Trnava) bol slovenský muzikológ, hudobný kritik, redaktor.
Životopis.
Krátko študoval hru na klavíri na Štátnom konzervatóriu, 1959 absolvoval štúdium hudobnej vedy na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 19591961 pracoval ako pedagóg na Konzervatóriu v Košiciach (hudobno-teoretické predmety), 19621963 dramaturg spevohry DJGT v Banskej Bystrici, 19631971 redaktor časopisu Slovenská hudba, od 1968 pracovník Ústavu hudobnej vedy, resp. Umenovedného ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V rokoch 19691982 bol výkonným redaktorom zborníka "Musicologica slovaca". Venoval sa najmä výskumu súčasnej slovenskej hudby a hudobného divadla. Autor súbornej práce "Slovenská operná tvorba", štúdií o dramatickom umení, spoluautor monografie o Eugenovi Suchoňovi. Venoval sa aj hudobnej, najmä opernej kritike, publikoval v odborných časopisoch a v dennej tlači. Spolupracoval aj s Československým rozhlasom a Čs. televíziou (cyklus 50 rokov SND). Správa o súčasnom stave slovenskej opery, roku 1980.
Karola Vajdová

Karola Vajdová (* 16. apríl 1919, Piešťany – † 29. september 1968, Bratislava) bola slovenská operná speváčka (soprán). Jej manželom bol František Oldřich Bernatík. 
Životopis.
Spev študovala súkromne. V roku 19391942 členka opery a operety SND v Bratislave, 19421946 sólistka opery SĽD v Nitre, 19471948 členka Komickej spevohry v Prahe, 19481955 sólistka spevohry DJZ v Prešove, 19591962 sólistka opery DJGT v Banskej Bystrici. V SND vytvorila niekoľko menších postáv v operetných inscenáciách, jej repertoár sa obohatil o náročné sopránové party klasickej operety v spevohernom súbore DJZ v Prešove, neskôr prešla k mezzosopránovým úlohám. V súbore banskobystrickej opery vytvorila postavy Múzy Leopoldovny (Módny ateliér, 1960) a Serafiny Tomaševičovej (Hrnčiarsky bál, 1960).
Lenhart Valach

Lenhart Valach (* Slovensko) je mestský kapitán.
Životopis.
Mestský kapitán v Banskej Bystrici, člen mestskej rady v Banskej Bystrici (1523-1524). Žil v dome č. 34 ( v 19. stor. sa k námestiu nepočítal) za Hodinovou vežou v Banskej Bystrici.
Igor Válek

Igor Válek (* 7. január 1967, Martin) je básnik, publicista.
Životopis.
V roku 1981-1985 študoval na gymnáziu vo Vrútkach, 1986-1987 žurnalistiku na Filozofickej fak. UK v Bratislave (nedokončil ), 1998-2000 absolvoval bakalárske štúdium publicistiky na Fakulte humanitných vied UMB v Banskej Bystrici. Od roku 1987 pracuje v Matici slovenskej, 1991-1993 bol redaktorom mesačníka Knižnice a informácie, od 1993 je redaktorom, v súčasnosti zástupcom šéfredaktora Slov. národných novín v Martine. Básne publikoval najskôr časopisecky (Slov. pohľady, Slov. národné noviny - Orol tatranský a i.). Knižne vydal zbierku veršov, ktorá sa vyznačuje svojskosťou pohľadu a poetickou hrou náhod. Na vydanie pripravil spomienkové črty Tida J. Gašpara, mozaiku zo života a diela Ladislava Pašku a i. Venuje sa kultúrnej publicistike a recenzistike, podieľa sa na znovuobjavovaní mien i súvislostí v zamlčiavanej časti slov. literatúry (Slov. národné noviny, Slov. pohľady, Knižná revue a i.).
František Valentin

František Valentin (niekedy tiež F. Valentín) (* 5. február 1892, Hlohovec – † 27. január 1966, Bratislava) bol slovenský chemik a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Po maturite na gymnáziu v Banskej Bystrici v roku 1911 študova teológiu vo Viedni, po 1. svetovej vojne chémiu na na ČVUT v Prahe. V roku 1925 získal titul Ing. Následne v rokoch 19351939 absolvoval pobyt na Institut de Biologie physico-chemique v Paríži. Medzi rokmi 19151920 krátko pôsobil ako kňaz a kaplán v Banskej Bystrici. Bol prvý slovenský univerzitný profesor v odbore lekárska chémia. V rokoch 1940 až 1942 bol prvým dekanom Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity v Bratislave, kde prednášal organickú chémiu. Pôsobil aj ako rektor a prorektor SVŠT v Bratislave. Vo vedecko-výskumnej práci sa zameral na oblasť sacharidov a potravinársku chémiu. Objavil a pripravil viaceré nové organické zlúčeniny. Autor vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov v odborných časopisoch. Vyznamenaný bulharským Radom s hviezdou za občianske zásluhy a inými vyznamenaniami.
Ján Valentini (básnik)

Ján Valentini (Valentiny, Valentinyi; * 10. november 1756, Turčiansky Michal† 4. apríl 1812, Kláštor pod Znievom) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, básnik, historik, prírodovedec.
Životopis.
Jeho otec Ján Valentini a matka Žofia Valentiniová. Roku 17761782 študoval filozofiu a teológiu na gymnáziu a v kňazskom seminári v Budíne, 1782 vysvätený za kňaza. Roku 1782 rímskokatolícky kaplán v Slovenskej Ľupči, 17831787 v Prievidzi, v Bojniciach, od 1787 správca fary, 1788 farár v Kláštore pod Znievom. Príslušník staršej generácie v bernolákovskom hnutí. Autor historickej latinskej klasicistickej príležitostnej poézie. Zaoberal sa aj balneológiou a fyzikou, špeciálne elektrostatikou, ktorú využíval ako liečiteľ. Od 1795 člen Slovenského učeného tovarišstva, ústredná osobnosť v jeho pobočnom stánku v Banskej Bystrici.
Fridrich Valentšík

Fridrich Valentšík (* 31. január 1916, Rajec, Slovensko† 20. jún 1966, Bougie, Alžírsko, pochovaný v Trenčíne) bol slovenský gynekológ.
Životopis.
Jeho otec bol Jozef Valentšík a matka Zuzana rod. Čiefová. V rokoch 19221926 absolvoval "Štvortriednu rímsko katolícku školu ľudovú" v Rajci. Študoval na Československom štátnom gymnáziu Andreja Sládkoviča v Banskej Bystrici (19261934) a počas rokov 19341940 medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde bol promovaný za „doktora všetkých vied lekárskych“.
V októbri 1940 nastupuje na vojenskú prezenčnú aj záložnú službu. Do 31. októbra 1943 pôsobí na Východnom fronte: Dnepropetrovsk, Kalinovka, Kyjev, Ľvov, Ovruč, Minsk.
Od 1. novembra 1943 do 4. februára 1950 pôsobil najskôr ako náhradný asistent neskôr ako asistent v Bratislave na Klinike ženskej a pôrodníckej Štátnej nemocnice Bratislava. Do 31. mája 1945 činný v "Štátnej náhradnej nemocnici" v Trenčianskych Tepliciach, odkiaľ bol kvôli likvidácii pracoviska v júni 1945 preložený do Bratislavy. Od 1. októbra do 31. decembra 1947 poverený zastupovaním riadenia "Nemocnice pre choroby ženské" v Košiciach (za MUDr. Ernesta Dlhoša). Od 7. júla 1948 do 31. júla 1948 zastupuje primára v "Štátnej nemocnici v Ružomberku".
V rámci distribúcie lekárov v Bratislavskom kraji preložený do Skalice ako prednosta novootvoreného gynekologicko-pôrodníckeho oddelenia v Štátnej okresnej nemocnici v Skalici, kde je činný od 1. augusta 1951 do 15. novembra 1953. Počas tohto obdobia zastupuje primárov na gynekologicko-pôrodnííckych pracoviskách mimo Skalice: Piešťany, Lúčky. Vedie tiež preškoľovacie kurzy pôrodných asistentiek a vychováva ošetrovateľský dorast.
16. novembra 1953 preložený na OÚNZ Trenčín, kde do 30. júna 1959 pracuje ako prednosta gynekologicko-pôrodníckeho oddelenia. Počas tohto obdobia poskytuje v závode Merina n.p. Trenčín ambulantné a preventívne služby a tiež je vymenovaný za „"stáleho prísažného znalca z odboru lekárstva pre gynekológiu a pôrodníctvo v okrese Trenčianskom"“. Od 1 júla 1959 do 31. mája 1965 pracuje na oddelení ako zástupca primára.
Od 1. júna 1965 v rámci misie zdravotníckej pomoci ČSSR rozvojovým krajinám vyslaný na 2 roky do Alžírska: Bou Saâda „"Hôpital civil de Bou-Saâda"“ a tiež „"Hôpital Étienne Sergent Bou Saâda"“. Zazmluvnená práca gynekológa, no pracuje aj ako všeobecný lekár. 1. júna 1966 preložený do „"Hôpital regional Bougie"“ ako gynekológ, ako „chef de service“ na gynekologicko-pôrodnícke oddelenie. Zomrel na infarkt myokardu počas vykonávania svojich funkcií (komplikácia ťažkého forceps), pričom bol sám ako gynekológ-pôrodník v Bougie v nepretržitej službe.
Zaoberal sa poruchami v odlupovaní placenty, publikoval práce o profúznom krvácaní z ovária pri myelotickej leukémii ovária. Vynikajúci psychoterapeut.
Viliam Valló

Viliam Valló (Vilmos) (* 1851, Kremnica – † 27. jún 1922, Košice) bol pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Stredoškolský profesor nem. a franc. jazyka. Autor niekoľkých učebníc z nem. a franc. jazyka. Vo svojej prednáškovej činnosti sa zameriaval na náboženskú tematiku.
Jozef Valo

Jozef Valo (* 7. marec 1898, Vlčkovce – † 16. február 1978, Bratislava) bol funkcionár KSČ, robotník, verejný činiteľ a protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na Medzinár. leninskej škole v Moskve. Sprvu pracoval ako robotník, účastník 1. svet. vojny. V roku 19331934 oblastný tajomník KSČ v Banskej Bystrici. Organizátor štrajkov a protifašistických manifestácií. Účastník protifašistického odboja a SNP, po vypuknutí SNP prišiel do Banskej Bystrice ako pracovník Sekretariátu ÚV KSČ (1944). Po oslobodení poverený hospodárskymi úlohami, aktívny počas politického puču vo februári 1948. Postupne predseda Ústrednej sociálnej poisťovne a Slovenského úradu dôchodkového zabezpečenia v Bratislave, poslanec, podpredseda NZ a člen Predsedníctva FZ, člen SNR..
Ján Vančo

Ján Vančo (Wančo) (* asi 1891, Banská Bystrica-Kremnička - † 19. december 1944, Slovensko) bol obchodník, ktorý poskytoval pomoc SNP.
Životopis.
Obchodník s miešaným tovarom v Banskej Bystrici. Podporoval SNP po stránke finančnej i materiálnej, obeť fašistického teroru. Zaistený Sicherheitsdienst v Banskej Bystrici (6. novembra 1944), väznený. Popravený v masovom hrobe v Banskej Bystrici - Kremničke. Spoločne s manželkou a 2 synmi boli prevezení na evanjelický cintorín v Banskej Bystrici.
Andrej Vandlík

Andrej Vandlík (* 22. január 1925, Bardejov – † 17. január 1985, Martin) bol slovenský herec, protifašistický bojovník.
Životopis.
Začínal ako kulisár, rekvizitár, tanečník i spevák v zájazdovom Slovenskom ľudovom divadle F. Devínskeho. Roku 1943 člen novovytvoreného Slovenského divadla v Prešove. Po vypuknutí SNP vstúpil do povstaleckej armády, s Andrejom Bagarom, Eugenom Medekom a inými spoluzakladateľ Frontového divadla. Externý spolupracovník Slobodného slov. vysielača v Banskej Bystrici. Po prechode SNP do hôr príslušník partizánskeho oddielu. Od roku 1945 predstaviteľ hereckej generácie, ktorá sa pričinila o profesionalizáciu slovenského mimobratislavského divadelníctva. Účinkoval aj rozhlase, vytvoril niekoľko desiatok postáv v televíznych filmoch a inscenáciách a sporadicky hral aj vo filmoch.
Vanek (staviteľ)

Vanek bol slovenský staviteľ pôsobiaci v Banskej Bystrici v prvej polovici 16. storočia.
Životopis.
Staviteľ v Banskej Bystrici (okolo 1530); pripisujú sa mu zaklenuté valené klemby s hrotitými lunetami hrubšieho profilu v neskorogotickom dvojpodlažnom dome č. 18 na Námestí v Banskej Bystrici.
Rudolf Vanko

Rudolf Vanko (* 31. máj 1882, Banská Bystrica† 22. január 1959, Budapešť) bol slovenský hutnícky inžinier a banský konštruktér.
Jeho otec bol Samuel Vanko a matka Zuzana rod. Kusá.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1900 maturoval na evanjelický lýceu v Banskej Štiavnici, 19001904 študoval hutníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Konštruktér banských strojov a zariadení vo firme "Karol Kachelmann a syn" vo Vyhniach, vo firme "Lipták a spoločník" v Pestszentlőrinci. Technický riaditeľ podniku na výrobu banských strojov a mechanických dopravných zariadení v Budapešti, vedúci kancelárie konštrukcie banských strojov, vedúci oddelenia v Ústave banskej projekcie v Budapešti. Publikoval odborné články v časopise "Banské a hutnícke listy" (Bányászati és Kohászti Lapok).
Samuel Samoslav Vanko

Samuel Samoslav Vanko (* 26. január 1811, Banská Bystrica - † máj 1854, Viedeň) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Do 1832 študoval v Banskej Štiavnici, 1833-1835 teológiu na evanjelický lýceu v Bratislave, 1836-1837 študoval na teologickej fakulte vo Viedni. V roku 1832-1833 učiteľ na evanjelický škole v Banskej Bystrici, 1835-1836 a 1837 vychovávateľ v Zárečí, 1838 v rodine baróna Prónaia v Romhány, neskôr administrátor farnosti a učiteľ v Szarvasi, od roku 1846 evanjelický farár v Szemlaku. Člen Čes.-slovanskej spoločnosti na lýceu v Bratislave, spolupracovník spolku Tatrín pre Békesskú stolici. Autor Kázní.
Tomáš Varga

Tomáš Varga (* 8. december 1784, Zemianske Kostoľany – † 20. apríl 1850, Beňuš) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a básnik.
Životopis.
Pochádzal zo schudobnelej zemianskej rodiny. Študoval v Kecskeméte, filozofiu v Szegede, katolícku teológiu v Trnave, od roku 1906 v Banskej Bystrici, v roku 1809 vysvätený za kňaza. Najprv pôsobil ako prebendant katedrálneho kostola v Banskej Bystrici, neskôr kaplán na viacerých miestach Uhorska, 18121815 v Slovenskej Ľupči, 18191850 farár v Beňuši. Literárne činný, venoval sa básnickej tvorbe, z ktorej je známa najmä rozsiahla básnická skladba "Jubilácia svätého Petra" a báseň venovaná k meninám banskobystrického kanonika T. Červeňa (1842).
Ján Vansa

Ján Vansa (pseudonymy: Miloslavín, Mlvin) (* 21. jún 1846, Rimavská Píla – † 22. jún 1922, Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz, učiteľ, náboženský spisovateľ, publicista, osvetový činovník.
Jeho otec bol Juraj Vansa, matka Katarína, rod. Ujháziová a manželka Terézia Vansová, rod. Medvecká.
Životopis.
Pochádzal z učiteľskej rodiny. Základné vzdelanie získal v Rimavskej Píle. Študoval na gymnáziu v Rimavskej Sobote, v Levoči (18621867), teológiu v Prešove (1867) a v Lipsku (18701871). Pôsobil ako učiteľ v Plavnici, farár v Lomničke (18751882) a Rimavskej Píle (18821911). Od roku 1911 žil na odpočinku v Banskej Bystrici, po roku 1918 krátko pôsobil ako stredoškolský profesor na dievčenskom reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici. V rokoch 19191922 pomáhal manželke Terézii Vansovej s administráciou a redigovaním časopisu "Slovenská žena". Publikoval 32 kázní v zbierke "Svědectví víry" I. a II., ako aj v homiletickom časopise "Evanjelický kazateľ". Bol ľudovýchovne činný, v časopise "Orol" uverejňoval pravidelné praktické rady pre včelárov (od 1889), bol zakladateľom potravných a úverových spolkov. Zaoberal sa aj pomológiou. Bol ochotníckym hercom slovenského divadla v Tisovci, šíriteľom slovenských kníh a časopisov a členom spolku Detvan v Prahe.
František Váray

František Váray (* Slovensko) bol pedagóg, zbormajster.
Životopis.
Učiteľ a zbormajster Banskobystrického hudobného spolku (1857 – 1862).
Ľudovít Varga

Ľudovít Varga známy tiež pod pseudonymom 27 (* 27. január 1917, Merašice – † 7. apríl 1945, Mauthausen) bol slovenský maliar, účastník SNP.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Nitre, na učiteľskom ústave v Modre (19321936), na Odd. kreslenia a maľovania SVŠT v Bratislave (19381932). Počas štúdií začal pracovať v odboji, od 1942 asistent na SVŠT v Bratislave. Od 20. augusta 1944 spravodajca na veliteľstve pozemného vojska Hlavného velenia povstaleckej armády v Banskej Bystrici. Počas SNP navrhoval povstalecké plagáty, spolupracoval na príprave 4-korunovej čs. známky k 1. výročiu Povstania (návrh sa nezachoval). Roku 1945 zatknutý, po väznení v Bratislave transportovaný do Mauthausenu. V jeho diele je zastúpená krajinomaľba, portrét a figurálne kompozície, v poslednom tvorivom období bola pre neho charakteristická kresba tušom. Autor expresívnych, farebne osobitných figurálnych kompozícií, vyjadrujúcich hrôzy vojny.
Michal Varga

Michal Varga (* Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Rodák zo Zadunajska. Profesor (1880) a rektor evanjelický gymnázia v Banskej Bystrici (1886-1916). Člen, zapisovateľ evanjelický [Zvolenského] seniorátu, člen súdnej stolice, revízor a neskôr predseda účtovnej komisie. Dlhoročný referent Banského evanjelický 
cirkevného obvodu v Banskej Bystrici.
Branislav Vargic

Branislav Vargic (* 1. júl 1939, Hriňová – † 1. august 2017, Banská Bystrica) bol slovenský zbormajster, dramaturg a korepetítor.
Životopis.
Absolvoval štúdium na vysokej škole pedagogickej a 1973 štúdium zborového dirigovania (J. Haluzický) na VŠMU v Bratislave, roku 1978 získal titul PhDr. na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského. V roku 19581975 učiteľ na stredných školách v Žiline a Leviciach, 19701975 na ĽŠU v Leviciach; od 1975 korepetítor a zbormajster opery Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Pred vstupom do divadelného angažmánu pôsobil aj ako dirigent speváckych zborov. V DJGT spolupracoval ako korepetítor pri príprave všetkých operných inscenácií, v operách naštudoval zborové operné party. Pravidelne publikoval príspevky o problematike zborového spevu, hudobnej a estetickej výchovy. Od 1982 umelecký vedúci Rob. speváckeho zboru Mier vo Zvolene.
Jarmila Vašicová

Jarmila Vašicová (rod. Hoffmannová) (* 31. august 1935, Piešťany - † 24. máj 1996, Banská Bystrica) bola operná speváčka (soprán).
Životopis.
V roku 1950-1953 študovala balet a 1955-1960 spev na Št. konzervatóriu v Bratislave. Počas štúdia bola dva roky sólistkou Lúčnice, 1960-1970 spevohry Novej scény. Od roku 1970 sólistka Opery DJGT. Na scéne opery banskobystrického divadla sa ako sólistka zaradila k protagonistom súboru a spievala mnohé náročné subretovo-lyrické, lyrické a melodramatické sopránové úlohy v operách najrôznejšieho štýlového zamerania a osobitne v operách slov. autorov - premiérová kreácia Hanky v Hájnikovej žene (1974, 1977), Gréty v opere Majster Pavol (1980), k ďalším patrí Donna Elvíra (Don Gionanni (1971), Musseta (Bohéma, 1971, 1987); Marka (Krútňava, 1972); Micaela (Carmen, 1976); Nella (Gianni Schicchi, 1983); Nedda (Komedianti, 1984) a i. Okrem postáv v spevohernom repertoári niekoko postáv stvárnila aj v Čs. televízii, účinkovala v tel. filme Oko za oko (1966), tel. muzikáloch aj v tel. hud.-zábavných programoch, v rozhlase v nahrávkach operiet, operetných a operných árií a prierezov. Zaslúžila umelkyňa (1989).
Ján Vávra (vysokoškolský pedagóg)

Prof. Ing.Ján Vávra (* 10. marec 1900, Jasenová – † 11. december 1969, Bratislava) bol elektrotechnický inžinier a univerzitný profesor.
Životopis.
Študoval na evanjelickom nižšom gymnáziu v Banskej Bystrici, kde sa stal členom tajného slovenského spolku „Mor ho“. Po jeho prezradení bol roku 1913 vylúčený zo školy. Štúdium dokončil v Nyíregyháze, kde roku 1918 maturoval, elektrotechnické inžiniertsvo ukončil na ČVUT v Prahe; Ing. Zaslúžil sa o rozvoj elektrárenstva a elektrtechnického priemyslu na Slovensku. Zakladateľ a organizátor odboru elektrotechnického inžinierstva na SVŠT v Bratislave, kde vybudoval a bol v rokoch 1951 - 1960 prvým vedúcim Katedry elektroenergetiky. Autor vysokoškolských učebných textov, odborných príručiek, článkov o jadrovej energetike a o slov. elektrotechnickej terminológii v 19. stor. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Jozef Vavro

Jozef Vavro (* 30. november 1914, Dolná Súča – † 30. máj 1977, Prešov) bol slovenský rezbár a jezuita.
Životopis.
Ako umelecký rezbár s pátrom Michalom Potockým a s bratom Zozulákom boli poverení pripraviť jezuistkú rezidenciu v Banskej Bystrici na prijatie Teologického inštitútu (1941). Autor veršov v časopise Posol Božského srdca Ježišovho. Politicky prenasledovaný (1950).
Vojtěch Večeřa

Vojtěch Večeřa (* 22. marec 1891, Panská Lhota† 16. február 1978, Zvolen) bol slovenský stavebný inžinier a dopravný projektant.
Jeho otec bol Jan Večeřa a matka Marie rod. Krechlerová.
Životopis.
Od roku 1908 študoval stavebné inžinierstvo na ČVUT v Prahe, 1921 Ing. Zakladateľ projekčnej kancelárie pre stavby železníc a ciest v Prahe, 19241948 majiteľ tejže kancelárie vo Zvolene. Zameral sa na tvorbu projektov dopravných stavieb, jeho kancelária vypravovala vyše 1 200 projektov, o. i. projekt cesty Banská BystricaUľanka. Zaoberal sa štúdiami trás ciest a železníc ZvolenBanská Bystrica, Slovenská ĽupčaRužomberok. Po 2. svetovej vojne sa zúčastnil na rekonštrukcii zničených cestných a železničných mostov. Iniciátor založenia národného akčného výboru pre výstavbu hlavného mesta na strednom Slovensku zo zástupcov miest Žilina, Zvolen, Martin, Banská Bystrica. Vypracoval návrh na turistický chodník hrebeňom Kremnických vrchov, Veľkej Fatry a Nízkych Tatier. Zaujímal sa aj o ľudové umenie, o. i. o výšivkárstvo; venoval sa i harmonizácii ľudových piesní.
Karol Vecker

Karol Vecker bol lekár (* 1796 † ?). 
Študoval na univerzite vo Viedni, praktický lekár. Autor dizertačného spisu o hepatitíde (1822).
Ján Veigel

Ján Veigel (Veigelius) (* Slovensko - † 1746) bol pedagóg.
Životopis.
Rektor evanjelický gymnázia v Banskej Bystrici (1736-1746).
Štefan Velgos

Štefan Velgos (* 20. august 1887, Bardejov – † 20. marec 1959, Banská Bystrica) bol verejný činiteľ, notár a úradník.
Jeho matka Mária Velgosová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Prešove, 19061907 absolvoval notársky náukobeh v Prešove. Notár, župný úradník, úradník štátnej správy na viacerých miestach Slovenska. Od roku 1940 príslušník občianskeho protifašistického hnutia, pomáhal pri útekoch českých vlastencov a rasovo prenasledovaných občanov do Maďarska, 1944 zatknutý gestapom za účasť na príprave SNP. Významne prispel k repatriácii slovenského obyvateľstva z Maďarska a k reslovakizácii južného Slovenska. Poslanec SNR.
Juraj Velič

Juraj Velič (Velics) (* 28. apríl 1847, Banská Belá – † 1919, Lom nad Rimavicou) bol remeselník.
Život.
Štúdiá na gymnáziu v Banskej Štiavnici prerušil, vyučil sa za medovnikára a voskára. Po návrate z vandrovky po Rakúsku a Nemecku si v Banskej Štiavnici zariadil dielňu a kúpil dom na Hlavnej ulici. V roku 1913 sa z manželkou presťahoval do Lomu nad Rimavicou, kde sa venoval gazdovstvu a ovocinárstvu.
Dielo.
Výrobca medovníkov, cukrárskych výrobkov, dekoratívnych predmetov z vosku, votívnych plastík, sviečok a faklí. Medovníkové formy i sadrové voskárske formy si zhotovoval aj sám podľa st. predlôh.
Jan Petr Velkoborský

Jan Petr Velkoborský (* 11. júl 1934, Banská Bystrica – † 30. november 2012) bol prekladateľ.
Životopis.
Študoval češtinu a históriu na Filozofickej fak. KU v Prahe, absolvoval roku 1959. Od roku 1965 redaktor nakladateľstva Albatros a externý lektor fínskej literatúry na Filozofickej fak. KU v Prahe. Prekladal a komentoval klas. a modernú fínsku prózu a poéziu (A. Kivi, P. Haavikko, V. Huovinen a i.). Spoloprekladateľ slov. výberu z eposu "Kalevala" (1986).
Július Verčík

Július Verčík (Vercsik) (* 12. apríl 1894, Žilina† 8. jún 1981, Žilina) bol slovenský komunistický politik, redaktor a publicista. Pseudonym: Vl. Tatran, Vl. Horský, Rodoľub, Zelenay, Kamenský, Grigorievič, Bronevik.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Žiline. Potom pôsobil ako zámočnícky učeň vo Viedni a v Žiline, kde navštevoval učňovskú školu. Pracoval ako strojný zámočník na viacerých miestach Slovenska. V prvej svetovej vojne bojoval na ruskom a srbskom fronte. Od roku 1917 člen predlitavskej sociálnej demokracie. Bol organizátor odborového hnutia kovorobotníkov. V rokoch 19191921 člen a politický pracovník Československej sociálne demokratickej strany, tajomník Zväzu kovorobotníkov Slovenska a Podkarpatskej Rusi vo Zvolene a v Banskej Bystrici. V rámci sociálnej demokracie bol predstaviteľom ľavice. Bol jeden z organizátorov zjazdu marxistickej ľavice v Ľubochni a Ružomberku v januári 1921, ktorým sa zavŕšil proces tvorenia komunistickej strany na Slovensku. V rokoch 19211930 popredný organizátor a funkcionár komunistického hnutia na Slovensku. V rokoch 19241925 a 19281929 člen politbyra KSČ. Bol tiež tlačovým tajomníkom ÚV KSČ pre Slovensko. V rokoch 19251929 poslanec Národného zhromaždenia za KSČ. Pôsobil ako redaktor komunistickej tlače ako "Pravda chudoby", "Hlas ľudu", "Spartakus", "Proletárka". V tomto období sa stal jeho spolupracovníkom Klement Gottwald. Po čase sa s Gottwaldom rozišiel a V roku 1930 opustil aj KSČ. Roku 1933 sa vrátil k sociálnej demokracii. Po vyhlásení autonómie Slovenska v roku 1938 vstúpil do HSĽS. V 50. rokoch bol krivo obvinený a odsúdený a väznený.
Bol autorom viacerých brožúr o obecných voľbách, mestských a dozorných radách, družstevnej mládeži. Písal aj príležitostné básne a články o pobyte v Rusku. Prekladal z nemčiny, ruštiny, češtiny, preložil Komunistický manifest. Vyšli o ňom tri bibliografické diela.
Jozef Verner

Jozef Verner (Werner; od 1844 Verney) (* 16. november 1785, Banská Bystrica† ?) bol slovenský vysokoškolský pedagóg a filozof.
Životopis.
Základnú školu navštevoval pravdepodobne v Banskej Bystrici, klerik banskobystrickej diecézy, študoval teológiu a filozofiu, 1812 doktor filozofie. Vychovávateľ v rodine grófa L. Gyulaya, od 1810 profesor teroretickej a praktickej filozofie na akadémii v Győri, 1834-1849 v Pešti. Autor filozofických spisov, v ktorých sa zameral na výklad psychológie, logiky, metafyziky a etiky. Tlačou vydal príhovor pri príležitosti výročia založenia univerzity v Pešti. Tabulárny sudca Győrskej, Tolnayskej, Esztergomskej a Zvolenskej stolice. Člen mineralogickej spoločnosti v Jene.
Ivan Vesel

Ivan Vesel (* 5. december 1901, Zvolen – † 4. február 1964, Bratislava) bol slovenský právnik, protifašistický bojovník, účastník SNP.
Životopis.
V rokoch 19111918 navštevoval gymnázium v Banskej Bystrici, študoval právo na univerzite v Prahe, JUDr. Sudca v Banskej Bystrici (19301933), potom v Modrom Kameni, Novej Bani, Námestove a v Bratislave, po 1945 prezidiálny šéf najvyššieho súdu Povereníctva spravodlivosti v Bratislave. Od 1939 účastník ilegálneho protifašistického hnutia. Po vypuknutí SNP pracovník propagačného oddelenia Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku, organizoval činnosť Povereníctva pravosúdia, gen. prokurátor v Banskej Bystrici. Po ústupe SNP do hôr príslušník partizánskej skupiny Kaličenko 1. čs. partizánskej brigády J.V. Stalina. Bol pochovaný v Banskej Bystrici.
Ján Vesel (1899)

Ján Vesel (* 10. august 1899, Banská Bystrica - Kráľová – † 5. marec 1971, Banská Bystrica) bol slovenský včelár a kultúrny pracovník. 
Životopis.
Zamestnanec ČSAD v Banskej Bystrici, včelársky odborník, člen rôznych kultúrnych spolkov v Banskej Bystrici. 7. februára 1926 sa ako spoluzakladateľ podieľal na vytvorení Spolku včelárov v Banskej Bystrici-Radvani, spoločne s Bohumilom Dlouhým a s Augustínom Mydlom. Pochovaný v Radvani.
Milan Vesel

Milan Vesel (* 23. máj 1903, Zvolen – † 5. marec 1984, Zvolen) vojenský veliteľ, generál in memoriam, protifašistický bojovník a účastník SNP.
Životopis.
V roku 1913-1921 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1921-1923 na Vojenskej akadémii v Hraniciach na Morave, 1943 absolvoval kurz veliteľov divíznej dopravy v Hannoveri, 1946-1947 kurz veliteľov vojskových telies na Vysokej šk. vojenskej v Prahe. Od 1921 vojak, od 1923 dôstojník česko-slovenskej resp. slovenskej armády z povolania. Príslušník a veliteľ útvarov viacerých delostreleckých plukov vo Zvolene, v Brezne, a i. V roku 1939 účastník ťaženia proti Poľsku. Počas Prvej Slovenskej republiky zostal naďalej verný Česko-Slovensku a vstúpil do protifašistického hnutia, spoluorganizátor ozbrojeného povstania, 29. augusta 1944 s bratom Mirkom Veselom inicioval obsadenie budovy Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici. Spoluautor Proklamácie vojenského rev. vedenia a Proklamácie predsedníctva UNV. Počas SNP príslušník 1. čs. armády na Slovensku, v apríli až júli 1945 posádkový veliteľ v Banskej Bystrici. Po ústupe Povstania do hôr príslušník part. skupiny N.V. Volkova, od marca 1945 príslušník 1. čs. armádneho zboru v ZSSR, s ktorým sa zúčastnil na oslobodzovaní Slovenska. V totalitnom režime politicky prenasledovaný, odsúdený a väznený. V roku 1955 omilostený, 1956 právne a občiansky rehabilitovaný. Nositeľ vysokých vojenských vyznamenaní, 25. august 1994 in memoriam udelená hodnosť generálmajor. Bol pochovaný v Banskej Bystrici.