burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Salvatore Quasimodo

Salvatore Quasimodo (* 20. august 1901, Modica, Taliansko – † 14. jún 1968, Neapol) bol taliansky prekladateľ a básnik, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru (1959).
Životopis.
V roku 1908 sa rodina kvôli otcovi železničiarovi presťahovala do Messiny, kde bývali v odstavenom železničnom vozni na hluchej koľaji. V Salvatorovi navždy utkveli v pamäti spomienky na trosky, zrúcaniny a ničenie.
Už počas povinnej školskej dochádzky začal písať prvú poéziu a prózu. Spolu s priateľmi založil časopis "Nuovo Giornale Letterario", z ktorého však vyšlo málo čísel. Po získaní diplomu na matematicko-fyzikálnom technickom inštitúte v roku 1919 odišiel do Ríma, kde sa zapísal na univerzitu - poľnohospodársku fakultu, ale zlé ekonomické podmienky mu zabránili v pokračovaní štúdia. Žil v chudobe a venoval sa rôznej činnosti. Písal a publikoval, pracoval ako technický kreslič aj ako predavač v železiarstve. Práve v Ríme vyšla jeho prvá zbierka básní "Acque e terre" a po nej druhá zbierka "Oboe sommerso". Vďaka pobytu v Ríme spoznal mnohých vtedajších významných básnikov ako Eugenio Montale, Elio Vittorini a iných.
V roku 1940 sa presťahoval do Milána a v roku 1941 začal pôsobiť na tunajšom konzervatóriu ako profesor talianskej literatúry, ktorú vyučoval do roku 1968, teda do smrti. Medzitým vydal ďalšie zbierky básní ("Ed e subito sera", "Le nuove poesie"). 
Po smrti prvej manželky sa druhýkrát oženil. V rokoch 1960 – 1968 veľa cestoval po Európe aj Amerike. V roku 1966 mu vyšla posledná zbierka básní "Dare e avere".
Jeho dielo je preložené do 40 svetových jazykov.
Diela.
zbierky básní
V slovenčine vyšli dve knihy: jedna pod názvom Ponorený hoboj ( Tutte le poesie ) a druhá Teraz, keď deň sa dvíha ( Quando sorge il giorno ).
Okrem básní písal aj hudobné libretá, ságy, preklady, antológie a rôzne spisy.
Luigi Pirandello

Luigi Pirandello (* 28. jún 1867, Xaos, Taliansko – † 10. december 1936, Rím) bol taliansky spisovateľ a dramatik. Nositeľ Nobelovej ceny za literatúru (1934).
Grazia Deleddová

Grazia Deleddová (* 27. september 1871, Nuoro, Sardínia – † 15. august 1936, Rím) bola talianska spisovateľka. V roku 1926 získala Nobelovu cenu za literatúru.
Giosuè Carducci

Giosuè Carducci (* 27. júl 1835, Valdicastello neďaleko Luccy, Taliansko – † 16. február 1907, Bologna, Taliansko) jeden z najväčších talianskych básnikov, považovaný za neoficiálneho moderného národného básnika. Je držiteľom Nobelovej ceny za literatúru (1906).
Život.
Giosuè Carducci začal písať poéziu už v detstve pod vplyvom antických vzorov, čoskoro v nej však začal uplatňovať revolučné tendencie (bol synom dedinského lekára, člena hnutia za slobodu a obnovu národnej jednoty Talianska). Študoval vo Florencii a v Pise, vystupoval ako radikálny republikán a antiklerikál sympatizujúci so socialistickým a robotníckym hnutím. Odporcovia Rakúska-Uhorska v ňom videli vzor svojich oslobodzovacích tendencií.
Carducci bol aj uznávaným prekladateľom nemecky písanej poézie. Diela Heineho a Goetheho, ktoré prekladal, hlboko ovplyvnili aj jeho tvorbu.
Zjednotenie Talianska v roku 1870 mu dalo nové umelecké možnosti a prehĺbilo jeho básnickú inšpiráciu. Po stretnutí s kráľovnou Margarétou v roku 1878 sa priklonil k monarchii a umelecky ku klasickému realizmu (stal sa odporcom nielen kresťanského mysticizmu, ale aj romantizmu Alessandra Manzoniho). Čoskoro je označovaný ako národný klasik a najvýznamnejší básnik jednotnej krajiny.
Vedľa básnických skladieb bol Carduci taktiež neúnavným bádateľom na poli literárnej histórie, vydavateľom a komentátorom starých klasických diel talianskej literatúry.
Vysokého ocenenia sa dočkal aj v aktívnej politike, stal sa čestným občanom v Bologni a v roku 1890 bol zvolený do senátu. Najvyššie literárne ocenenie v zahraničí, Nobelova cena za literatúru, mu bola udelená "„… nielen pre bohaté vedecké poznatky a kritické výskumy, ale predovšetkým ako hold tvorivej energii, štylistickej sviežosti a pôsobivej lyrickosti, ktoré charakterizujú jeho poeticky majstrovské diela“" (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie), nemohol už pre ochorenie v decembri roku 1906 osobne prevziať a o dva mesiace neskôr zomrel.
Chromosféra

Chromosféra je tenká vrstva atmosféry Slnka, prípadne aj iných hviezd. Nachádza sa hneď nad fotosférou. V prípade Slnka je široká asi , teda približne ako priemer Zeme. Je viac transparentná ako fotosféra. Za normálnych okolností nie je pozorovateľná, pretože nie je taká výrazná ako fotosféra, je však pozorovateľná pri úplnom zatmení Slnka alebo pomocou spektroskopu.
Jej názov pochádza z gréckeho slova "chromos" – farba. Má červenkastú farbu, pretože maximum jej žiarenia sa nachádza vo vodíkovej čiare H-alfa, čomu zodpovedá vlnová dĺžka 656,7 nanometrov. Pri prechode svetla chromosférou sa tvoria absorpčné čiary.
Teplota chromosféry sa pohybuje od 6 000 do 20 000 kelvinov. Jej hrúbka je 2 000 až 10 000 kilometrov, závisí od polohy a od fázy slnečného cyklu. V chromosfére sa vyskytujú spikuly, flokuly, fibrily, erupcie a protuberancie. Nad chromosférou sa nachádza koróna.
Szibill

Szibill (písaná tiež ako Sybil) je opereta, ktorú skomponoval Viktor Jacobi. Premiéra sa konala 27. februára 1914 v Király Színház v Budapešti. Libreto napísali Miksa Bródy a Ferenc Martos. Opereta mala obrovský úspech a stala sa najlepším a najslávnejším autorovým dielom. Už na premiére v Budapešti sa objavil anglický vydavateľ Boosey, ktorý ihneď kúpil práva pre Anglicko a USA. Žiaľ Londýnska premiéra operety bola v poslednej chvíli odvolaná, kvôli vypuknutiu 1. Svetovej vojny.
Obsah.
I. dejstvo.
Dej sa odohráva v malom mestečku Tomsk, v cárskom Rusku. Do elegantného hotela je pozvaná parížska speváčka Szibill, ktorá má vystúpiť na guvernérovom večierku na ktorý je pozvaná aj významná kňažná. Do hotela príde aj Petrov, ktorý dezertoval z armády, pretože je do Szibill zaľúbený. Guvernér sa dozvie o dezercii a chce Petrova zatknúť. Szibill protestuje, a jej rozhodnosť tak pomýli guvernéra, že ju považuje za veľkovojvodkyňu. Szibill, aby Petrova zachránila, sa rozhodne zahrať kňažnú a odíde s guvernérom na večierok do jeho zámku. Čoskoro príde aj veľkovojvoda, ktorý hľadá manželku a s prekvapením sa dozvedá, že už odišla na večierok.
II. dejstvo.
Na večierku hrá Szibill v spoločnosti guvernéra úlohu veľkovojvodkyne skvele. Prichádza veľkovojvoda, ale keďže sa mu táto hra (a hlavne „nová manželka“) zapáči, správa sa k nej ako k skutočnej manželke a to dokonca aj v medzi štyrmi očami. Medzitým Szibill posiela Petrova za skutočnou veľkovojvodkyňou s prosbou o pomoc, aby situáciu nevyzradila. Podarí mu sa ju presvedčiť a objaví sa na večierku v spoločnosti Petrova ako speváčka Szibill. Veľkovojvoda prestane považovať hru za zábavnú, keď vidí manželku v príliš dôvernej zábave s Petrovom. Nastane hádka a všetci štyria z večierka odchádzajú.
III. dejstvo.
V treťom dejstve sa po istých ťažkostiach podarí všetko urovnať. Veľkovojvoda sa udobrí s manželkou a Petrovovi uzná, že Szibill je skutočne skvelá žena. Pochopí jeho pohnútky, a dezerciu mu odpustí. Láska opäť zvíťazila.
Skladby.
"(Slovenský názov skladby je doslovný preklad z maďarského orginálu. Pri uvedení operety v slovenčine sa text obyčajne preštylizuje, takze sa texty aj názvy piesní môžu líšiť)
Magnetosféra

Magnetosféra je oblasť okolo astronomického telesa, v ktorej dominuje magnetické pole tvorené daným telesom. Magnetosférou je obklopená Zem, rovnako ako aj ostatné planéty s magnetickým poľom, ako Jupiter, Saturn, Urán a Neptún. Aj Merkúr má magnetické pole, ale príliš slabé na zachytenie plazmy.
Magnetosféra Zeme
Magnetosféra Zeme v smere k Slnku končí približne vo vzdialenosti 15 Zemských polomerov (Re = 6378 Km) od centra Zeme. Na odvrátenej strane od Slnka chvost magnetosféry končí vo vydialenosti približne 60 Re. Hranica magnetosféry sa nazýva Magnetopauza. Hodnota magnetického poľa na magnetopauze je v rádoch nanotesla. Hodnota magnetického poľa na povrchu Zeme je o štyri rády vyššia tj. ide o desiatky tisíc nanotesla. 
Tvar magnetosféry je tvarom poľa magnetického dipólu natiahnutého a deformovaného v smere prichádzajúceho slnečného vetra.
Magnetosféra Zeme tvorí prirodzenú ochranu našej planéty pred nabitými časticami prilietajúcimi z otvoreného priestoru. Tieto častice vstupujú do magnetického poľa Zeme kde na ne začne pôsobiť Lorentzova sila ktorá mení ich trajektóriu. Lorentzova sila pôsobí maximálnou silou na častice letiace kolmo k siločiare magnetického poľa a je nulová na časticu letiacu paralelne so siločiarami. Preto sa nabité častice nízkych energií v polárnych oblastiach kde siločiary magnetosféry vedú smerom k povrchu Zeme môžu dostať až k vrchným vrstvám atmosféry. Keďže častíc s nízkou energiou je viac ako častíc s vysokou energiou tak ich interakcia s molekulami atmosféry pri ktorej vznikajú gama kvantá je pozorovaná ako polárna žiara. Polárna žiara je tak jedným z prejavov štruktúry magnetosféry Zeme. Častice zachytené magnetickým poľom väčšinou ostávajú dlhodobo uväznené v oblastiach, ktoré nazývame Van Allenove radiačné pásy.
Karol Olszewski

Karol Stanisław Olszewski (* 29. január 1846, Broniszów, Rakúske cisárstvo – † 24. marec 1915, Krakov, Rakúsko-Uhorsko) bol poľský chemik, matematik a fyzik.
V roku 1883 Olszewski a Zygmunt Florenty Wróblewski ako prví skvapalnili kyslík, dusík a oxid uhličitý z atmosféry do stabilného štádia.
Olszewski študoval na Fakulte matematiky a Fyziky a chémiu a biológiu na Uniwersytet Jagielloński. V prvom experimente, ktorý uskutočnil pomocou vylepšeného kompresora, stláčal a kondenzoval oxid uhličitý. Obhajoval svoju dizertačnú prácu v Heidelbergu, potom sa vrátil na "alma mater", kde získal titul profesora.
Exponenciálna funkcia

Exponenciálna funkcia je funkcia daná rovnicou:
kde "a" je reálna konštanta, "a" &gt; 0, "a" ≠ 1. Definičný obor je celé formula_2, obor hodnôt je interval formula_3.
Funkcia je:
Konštanta "a" sa nazýva základ exponenciálnej funkcie. Významnou exponenciálnou funkciou je:
kde "e" je základ prirodzeného logaritmu. Táto funkcia je niekedy označovaná aj formula_7.
Trilógia

Trilógia je séria troch umeleckých diel, obyčajne literatúry alebo filmu, ktorá rozvíja jednu tému v troch častiach. Niektoré trilógie nesú názov podľa prvého dielu a iné majú samostatný názov pre celú sériu.
Eulerovo číslo

Číslo e alebo Eulerovo číslo (podľa švajčiarskeho matematika Leonharda Eulera, prípadne aj Napierova konštanta podľa škótskeho matematika Johna Napiera, ktorý zaviedol logaritmy) je matematická konštanta a základ prirodzeného logaritmu. Popri π a imaginárnej jednotke "i", je "e" jedno z najvýznamnejších čísel v matematike. Má viacero ekvivalentných definícií, najznámejšie z nich sú uvedené nižšie. Používa sa pri exponencionálnych výpočtoch úrokov, výpočtoch teórie pravdepodobnosti, pri výpočte prírastku stromov a živočíšneho tkaniva, v elektronike a inde. Jeho hodnota na 30 desatinných miest je:
Definície.
Tri najznámejšie definície:
Bolo dokázané, že tieto tri definície sú ekvivalentné.
Vlastnosti.
Exponenciálna funkcia formula_5 je dôležitá, pretože je to jediná funkcia (okrem funkcie formula_6), ktorá je svojou vlastnou deriváciou, a z toho vyplýva že aj svojou vlastnou primitívnou funkciou:
Eulerovo číslo je iracionálne (tzn. jeho desatinný rozvoj je nekonečný a neperiodický) a transcendentné (tzn. nedá sa vyjadriť ako koreň mnohočlenov s celočíselnými koeficientami)
Eulerov vzťah.
Medzi číslami formula_9 platí vzorec pochádzajúci od Eulera:
Je to špeciálny prípad všeobecnejšieho vzťahu, ktorý dáva do súvisu funkcie sínus, kosínus a exponenciálnu funkciu:
Sýkorka (film)

Sýkorka (angl. "Titmouse") je slovenský film natočený podľa novely Pavly Kováčovej "Danka z Gaštanovej ulice".
Lyrický príbeh z obdobia nastupujúceho fašizmu v Kežmarku o priateľstve dvoch detí, dcéry českého knihtlačiara Danky (dedkom nazývannej Sýkorka) a židovského chlapca Tea.
Józef Zawadzki

Józef Zawadzki (* 14. júl 1886, Varšava, Poľsko – † 22. február 1951, Zalesie]) bol poľský fyzikálny chemik, otec Tadeusza a Anny Zawadzkých.
Pavol Gejdoš ml.

Pavol Gejdoš ml. (* 4. júl 1958, Bratislava) je slovenský režisér a scenárista. Syn dramaturga a scenáristu Paľa Gejdoša (19241998).
V rokoch 19771982 vyštudoval filmovú a televíznu réžiu na VŠMU. Začinal ako asistent a pomocný režisér na Kolibe. Samostatne debutoval v roku 1989. Pracuje tiež pre televíziu (napr. "Gendúrovci" (1994)).
Zygmunt Florenty Wróblewski

Zygmunt Florenty Wróblewski (* 28. október 1845, Hrodno, Bielorusko – † 16. apríl 1888, Krakov, Poľsko) bol poľský chemik a fyzik.
Životopis.
Narodil sa v Hrodne, vtedy patriacom Rusku. Vyštudoval na univerzite v Kyjeve a po 6 ročnom exile pre spoluúčasť na januárovom povstaní (1863), študoval v Berlíne a Heidelbergu. Obhajoval doktoranskú dizertačnú prácu na Mníchovskej Univerzite v roku 1879 a stal sa asistentom profesora na Štrasburgskej univerzite. V 1880 sa stal členom Poľskej akadémie učenia (po poľsky: "Polska Akademia Umiejętności").
Profesor Caillet na École normale supérieure v Paríži ho oboznámil o dôsledkoch kondenzácie plynov. Keď mu ponúkli funkciu predsedu fakulty fyziky na Uniwersytet Jagielloński odišiel do Krakova, kde začal študovať plyny a čoskoro začal spolupracovať s Karol Olszewski. 29. marca 1883 použili novú metódu pri kondenzovaní kyslíka, a 13. apríla toho istého roku aj dusíka.
V roku 1888 pri skúmaní fyzikálnych vlastností vodíka, prevrátil kerozínovu lampu a ťažko sa popálil. O niekoľko dňí neskôr umrel na následky popálenín v Krakovskej nemocnici. Karol Olszewski pokračoval na experimentoch s použitím vylepšeného kolíkového kaskádového prístroja a využitia oxidu uhličitého a vriaceho etylénu vo vákuu, tak ako vriaceho dusíka a vracieho vzduchu ako ochladzovacích produktov.
Karol Sidon

Karol Sidon, hebrejským menom Efraim ben Alexander (* 9. august 1942, Praha) je židovský rabín a český spisovateľ, dramatik a scenárista. Patrí medzi popredné osobnosti náboženského života v Česku.
Životopis.
Narodil sa v tzv. zmiešanom manželstve. Jeho otec Alexander Sidon pochádzal z Trnavy, kde bol po dlhom vypovedaní Židov z mesta od roku 1856 prvým rabínom jeho prastrýc Šimon Sidon. Vzdialenejším príbuzným bol vrchný aškenázský rabín vtedajšej Palestíny rabi Josef Chaim Sonnenfeld, ktorý tiež pochádzal zo Slovenska. Otec bol umučený v Terezíne, jeho matka nemala židovský pôvod.
Po maturite v roku 1960, vyštudoval dramaturgiu a scenáristiku na FAMU. Krátky čas pracoval v Československom rozhlase, do roku 1968 bol dramaturgom v štúdiu Jiřího Trnku. V roku 1968 bol redaktorom "Literárních novin", "Literárních listů" a "Listů", Po ich zrušení (1969) sa stal ineditným autorom.
Od roku 1972 mal zákaz publikovať, pracoval ako predavač novín a pomocný robotník.
Po podpísaní Charty 77 v roku 1978 ako 35 ročný konvertoval k judaizmu s ktorým prijal meno Efraim. V tom istom roku mu bola udelená exilová cena J. Koláře.
V roku 1983 sa Sidon rozhodol emigrovať do Nemecka po akcii ŠtB s názvom Asanácia, ktorej úlohou bolo šikanovať disidentov, aby pod tlakom okolností opustili ČSSR. V Heidelbergu potom študoval na "Vysokej škole židovských štúdií" judaizmus. S nemeckým prostredím sa nikdy nezžil a prakticky v Nemecku prestal publikovať.
V rokoch 199092 študoval v Jeruzaleme židovskú teológiu a po absolvovaní rabínskeho seminára, keď sa vrátil do Prahy, bol v roku 1992 vymenovaný za pražského a zemského rabína.
Je tretíkrát ženatý. Má dve dcéry, spisovateľku a prekladateľku Kateřinu (* 1964) a herečku v Divadle Na zábradlí Magdalénu Sidonovou (* 1970) a dvoch synov, Eliáša (* 1978) a herca Daniela Sidona (nar. 1986).
Dielo.
Scenáre k filmom.
Podľa jeho scenárov natočil Juraj Jakubisko filmy "Zbehovia a pútnici" (1968), "Vtáčkovia, siroty a blázni" (1969) a " Dovidenia v pekle, priatelia!" (1970).
Kočka (film)

Kočka (angl. "What a Chick") je slovenský film.
Tragický osud mladej ženy, ktorá rozvrátila dlhoročné manželstvo.
Žaby a iné ryby

Žaby a iné ryby (angl. "Frogs and Other Fish") je slovenský film. 
Príbeh o citovom a morálnom dospievaní mladých ľudí.
V meste plnom dáždnikov

V meste plnom dáždnikov (angl. "In the Town Full of Umbrellas") je slovenský film. 
Príbeh o nenaplnenej láske, ktorá nebola žiadúca.
Július Jarábek

Július Jarábek (* 9. august 1953, Zlaté Moravce) je slovenský filmový režisér.
Od roku 1974 pracoval v Slovenskej filmovej tvorbe Bratislava. V roku 1981 absolvoval štúdium filmovej réžie na VGIK-u v Moskve. Absolvoval ju v triede Jurija Ozerova filmom "Sapienti sat". Pôsobil ako pomocný režisér. Samostatne debutoval v roku 1986.
Iva Kubelková

Iva Kubelková (* 8. máj 1977, Písek) je česká modelka, moderátorka a herečka žijúca prevažne v Prahe.
Väčšinu detstva prežila v Písku. Ako štrnásťročná sa s matkou odsťahovala do Prahy, kde dokončila súkromnú strednú ekonomickou školu. Potom pokračovala na vyššej odbornej škole ekonomickej v nemeckom jazyku.
Keď navštevovala druhý ročník, prihlásila sa do súťaže Miss ČR a stala sa prvou vicemiss roku 1996. V priebehu ďalších mesiacov dokončila štúdium a začala sa venovať povinnostiam vyplývajúcim z víťazstva v súťaži. Po dvoch rokoch, počas ktorých pracovala ako modelka na prehliadkach a pózovala fotografom, dostala ponuku hrať divadlo v spoločnosti Františka Ringo Čecha. Koncom roku 2002 stvárnila hlavnú rolu v hre Jaroslava Dobiáša "Noc s modelkou".
Iva Kubelková je viacnásobná víťazka súťaže o najkrajšie české prsia, bývalá priateľka hokejistu Jaromíra Jágra a pretekára Martina Koloca. Venuje sa aj maliarstvu.
1. novembra 2004 sa jej v pražskej pôrodnici narodila dcéra Natálka; otca tají. Od začiatku roku 2005 sa stále častejšie objavuje v televízii a v bulvárnej tlači.
Meria 178 cm, jej miery sú 93–60–90; má hnedé vlasy a hnedé oči.
Alena Šeredová

Alena Šeredová (* 21. marec 1978, Praha) je česká modelka a herečka. V súčasnosti žije prevažne v Taliansku.
Životopis.
Narodila sa a takmer celé svoje detstvo prežila v pražských Vinohradoch. Do modelingu nastúpila ešte ako dieťa, už v pätnástich fotila s českým módnym fotografom Jadranom Šetlíkom. O rok neskôr odišla za prácou do Grécka. V sedemnástich rokoch prišla Alena Šeredová prvýkrát do Milána, talianskeho centra módy. 
V roku 1998 sa stala prvou vicemiss Českej republiky, na súťaži Miss World, na ktorú tak postúpila a skončila na štvrtom mieste. Tento úspech prekonala až 20. septembra 2006 Taťána Kuchařová, ktorá v 56. ročníku súťaže Miss World zvíťazila. Jej umelecká kariéra začala v divadle v roku 1999. Vtedy v Prahe hrala vo významnej komédii pomerne dôležitú postavu. Pokračovala alternovaním módy a televízie, pričom dosahovala stále väčších úspechov, ktoré vyvrcholili veľmi sledovaným programom talianskeho kanála RAI autora Panariella "Torno Sabato - La Lotteria" (Vrátim sa v sobotu - Lotéria), čo bol prakticky víťazný program súťaže Telegatto (určitá obdoba českej sútaže TýTý). Vďaka nemu sa dostala do povedomia širokej diváckej verejnosti a stala sa tak jedným z najprestížnejších hosťov dôležitých televíznych programov.
V roku 2002 získala niekoľko cien a bola okrem iného označená za objav talianskej televízie. V roli „testimonial“ patrí medzi stálych protagonistov módy a reklamy najslávnejších módnych domov "Made in Italy". Pretože výborne zvládla znalosť talianskeho jazyka a mohla tak ukázať aj komickú a ironickú stránku svojej osobnosti, vyskúšala si v rokoch 2002 – 2003 aj účinkovanie v talianskom divadle, kde hrala hlavnú úlohu v jednej brilantnej komédii.
V roku 2004 sa objavila ako hlavná hrdinka v mnohých umeleckých oblastiach – pózovala pre najžiadanejší kalendár mesačníku MAX, bola protagonistkou divadelnej hry "La Signora in rosso" (Dáma v červenom) a hrala v očakávanom vianočnom filme Christmas in Love (Zamilované Vianoce), ktorý mal premiéru v talianskych kinách 17. decembra 2004.
Alena Šeredová je (obzvlášť v Taliansku) centrom pozornosti bulvárnej tlače, ktorá často píše taktiež o jej partneroch, medzi ktorými sa objavuje mnoho známych mien. Jedným z jej prvých partnerov bol moderátor Bořek Slezáček, k ďalším známym menám patrí taliansky herec Edoardo Costa, či režisér Luigi De Laurentiis. V istom období sa veľa písalo o jej vzťahu s Flavio Briatorem, podľa tvrdení Aleny Šeredovej však išlo o výmysel bulváru a nešlo o nič viac než o bežnú pracovnú zákazku.
Často sa zapája do charitatívnych a sociálnych aktivít a zúčastňuje sa mnohých benefičných akcií v Taliansku aj ďalších krajinách EU.
Rosa Parksová

Rosa Lee Parksová, niekedy aj Rosa Louise Parksová (* 4. február 1913, Tuskegee, Alabama, USA – † 24. október 2005, Detroit, Michigan) bola americká aktivistka za občianske práva v USA. V decembri 1955 bola v meste Montgomery na juhu USA zatknutá, pretože odmietla v autobuse uvoľniť miesto belochovi. Tento prípad viedol k veľkým protirasistickým protestom a vzniku hnutí za zrovnoprávnenie čiernych obyvateľov USA. Rosa Parksová sa stala symbolom boja amerických černochov za svoje práva.
Životopis.
Narodila sa ako "Rosa Louise McCauley" v Tuskegee v štáte Alabama. Mala írskych, indiánskych a černošských predkov, ale kvôli "pravidlu jednej kvapky krvi" ("One drop rule") bola považovaná za Afroameričanku. V roku 1932 si vzala Raymonda Parksa, holiča z Montgomery. 
V roku 1943 sa pripojila k National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) a začala v organizácii robiť sekretárku. Hoci nikdy nebola členkou Komunistickej strany USA, s manželom chodievala na ich mítingy.
Segregácia a rasová diskriminácia v USA v päťdesiatych rokoch 20. storočia bola najmä v južných štátoch normálnym a bežným javom. Týkali sa možnosti návštev reštaurácií, kín, škôl, ako aj používania prostriedkov hromadnej dopravy. V meste Montgomery (štát Alabama) platil zákon, že v prednej časti autobusu môžu sedieť len bieli; v prostrednej časti si smeli sadnúť aj čierni respektíve farební občania, ale museli uvoľniť celý rad, ak si tam chcel sadnúť hoci len jeden beloch. V tejto situácii sa stalo, že Rosa Parksová 1. decembra 1955 počas jazdy v autobuse odmietla vstať. Privolaná polícia jej udelila pokutu 14 dolárov. 
Reakcia bola na vtedajšie pomery prekvapujúca. Došlo k bojkotu mestskej autobusovej dopravy, ktorý trval viac ako rok, a na ktorom sa zúčastnila väčšina čierneho obyvateľstva mesta (vtedy necelých 50 000 obyvateľov). Solidaritu s protestami preukázali aj čierni taxikári, ktorí po celý čas vozili čiernych pracujúcich do práce za symbolickú cenu niekoľkých centov. 
4. júna 1956 rozhodol Federálny súd, že politika rasovej segregácie nie je konformná s ústavou USA. Zástupcovia mesta Montgomery podali okamžite odvolanie proti tomuto rozsudku, rasová diskriminácia bola v meste samotnom zosilnená. 13. novembra 1956 však Najvyšší súd prehlásil segregáciu v autobusoch mesta Montgomery za ilegálnu a protiústavnú. 
Jedným z iniciátorov tohto bojkotu, známeho ako "Montgomery Bus Boycott", bol vtedy ešte pomerne neznámy Martin Luther King, baptistický pastor. Tento protest viedol k zrušeniu segregácie v mestských autobusoch, najmä je však považovaný za zrod afroamerického hnutia za občianske práva (African-American civil rights movement) v USA. 
Rosa a jej manžel po tomto proteste stratili zamestnanie a po mnohých hrozbách sa jej muž nervovo zrútil. Parksovci sa roku 1957 odsťahovali do Detroitu, zostali však aj tam aktívni v hnutí za občianske práva.
Monika Žigová

Monika Žigová (* 23. august 1963, Prešov) je slovenská herečka.
Pre film ju objavil v roku 1983 režisér Dušan Klein. V roku 1984 hrala Ilonu v televíznom filme režiséra Marcela Děkanovského "Právom lásky". Po roku 1984 už nefilmovala. Býva v Prešove.
Hans Bethe

Hans Albrecht Bethe (* 2. júl 1906, Štrasburg, Francúzsko – † 6. marec 2005, Ithaca, New York, USA) bol nemecký fyzik, jeden z najvýznamnejších 20. storočia. Vysvetlil princípy fungovania termonukleárnych procesov vo hviezdach, podieľal sa na vývoji atómovej bomby a bol známym bojovníkom proti šíreniu jadrových zbraní.
Životopis.
Hans Bethe sa narodil v nemeckom Štrasburgu, doktorát získal v roku 1928 na univerzite v Mníchove. Keď sa v 30. rokoch dostali v Nemecku k moci nacisti, bol donútený kvôli svojmu židovskému pôvodu opustiť miesto prednášajúceho na univerzite v Tübingene. V roku 1933 preto emigroval do Anglicka, neskôr sa usadil v Spojených štátoch, kde v roku 1935 nastúpil ako profesor fyziky na Cornellovu univerzitu, na ktorej zostal s niekoľkými malými prestávkami až do svojej smrti.
Počas 2. svetovej vojny pracoval najprv na MIT v projekte mikrovlnného radaru, potom v laboratóriách Los Alamos, kde sa zúčastnil na Projekte Manhattan na výrobu atómovej bomby. Po skončení druhej svetovej vojny pracoval s Edwardom Tellerom na projekte vodíkovej bomby, v rokoch 1956–1964 bol členom tímu vedeckých poradcov amerického prezidenta, v roku 1958 viedol tím, ktorý pre prezidenta vytváral štúdiu o jadrovom odzbrojení. Pomáhal s vyjednaním dohody so Sovietskym zväzom o čiastočnom zákaze jadrových testov z roku 1963 a fungoval aj ako neformálny vedecký poradca prezidentov Eisenhowera, Kennedyho a Johnsona.
Hlavná časť Betheho práce sa zaoberá teóriou atómových jadier, v priebehu rokov 1935–1938 študoval jadrové reakcie a účinné prierezy reakcií, zdokonalil Bohrov model atómu. Jeho práca ho priviedla k objavu mechanizmu reakcií, ktoré hviezdam dodávajú energiu. Najmä tieto výsledky mu roku 1967 priniesli Nobelovu cenu za fyziku.
V roku 1975 odišiel do dôchodku, pričom získal na Cornellovej univerzite čestný titul emeritný profesor.
V priebehu 80. a 90. rokov sa aktívne zapojoval do kampane za mierové využitie atómovej energie; v roku 1995 zverejnil otvorený list, v ktorom žiadal všetkých vedcov, aby „prerušili a odmietali“ prácu na akejkoľvek časti vývoja a výroby jadrových zbraní. V roku 2004 podpísal s ďalšími 47 laureátmi Nobelových cien list podporujúci prezidentského kandidáta Johna Kerryho.
Bethe je tiež podpísaný ako jeden z autorov slávneho článku o teórii veľkého tresku, ktorý 1. apríla 1948 vydali Ralph Alpher a George Gamow; jeho meno pod článkom je však iba vtipom – George Gamow využil podobnosti ich mien s prvými písmenami gréckej abecedy ("alfa, beta, gama").
Po Bethem je pomenovaná planétka "30828 Bethe".
Christiane F.

Christiane F., celým menom Vera Christiane Felscherinow (* 20. máj 1962), je ústrednou postavou úspešnej knihy "My deti zo stanice ZOO" a neskôr rovnako úspešného filmu. Christiane F. je autentickou postavou, podkladom pre knihu aj pre film je jej autobiografické rozprávanie o svojom osude.
Christiane F. vyrástla v rodine, kde násilie a alkoholizmus (v tomto prípade otcov) boli na dennom poriadku. Vo veku šiestich rokov sa rodina prisťahovala na už vtedy problematické sídlisko Gropiusstadt v západoberlínskej štvrti Neukölln. Pri jednej príležitosti, kedy ju otec fyzicky ohrozoval, sa (neúspešne) pokúsila vyskočiť z okna bytu na 11. poschodí.
Rodinné problémy, najmä násilie proti deťom, je v tom čase v Nemecku ešte tabu. Christiane F. nevidí východisko a dostáva sa vo veku dvanásť rokov do drogovej scény. Najprv je to hašiš, marihuana, vo veku štrnástich rokov sa zoznamuje s heroínom. Aby si svoje dávky mohla zaobstarať, začína prostituovať na neslávne známej západoberlínskej železničnej stanici Bahnhof ZOO. Jej medzitým rozvedená matka si to všíma až o dva roky neskôr. 
Roku 1978, vo veku šestnástich rokov, vypovedá Christiane F. v jednom súdnom procese ako svedkyňa. Jej výpoveď zaujme dvoch reportérov známeho časopisu Stern, ktorí chcú interview a pozvú ju na dve hodiny na rozhovor. Z dvoch hodín sú dva mesiace a neskôr autobiografické dielo, ktoré v istom zmysle slova zvrátilo vtedajšie názory západonemeckej spoločnosti na mladistvých, ktorí sú závislí na drogách. Zo seriálu v časopise sa stala kniha, ktorá bola neskôr sfilmovaná.
Hrdinka knihy (a filmu) v nasledujúcich rokoch prežila turbulentný čas v USA a v Grécku, vrátila sa však do Berlína a po niekoľkých protidrogových liečbach sa oslobodila zo svojej závislosti na nich. Roku 1996 porodila syna.
V roku 2008 nemecké úrady zobrali do svojej opatery jej maloletého syna po zistení, že má opakovane problémy s drogami.
Metafora

Metafora (z gréckeho "μεταφορά" – prenos, prenesenie; iné názvy: zastarano prenáška, obraznosť, ako metaforické pomenovanie: obraz [v užšom zmysle] ) je sémantický termín, ktorý v užšom a bežne používanom zmysle označuje prenesenie jedného pomenovania na viacero predmetov na zákade ich vonkajšej podobnosti (t. j. nie na základe vecnej súvislosti). Podľa niektorých autorov v širšom zmysle metafora označuje hocijaké prenesenie pomenovania (t. j. aj na základe vecného súvisu, v tomto prípade je metonymia videná ako typ metafory).
Typy a funkcia.
Typy metafory:
Metafora ma obraznú (poetickú) a poznávaciu (noetickú) funkciu. Metafora sa používa na to, aby sa oživil prejav a aby sa vyzdvihla niektorá vlastnosť javu, aby vyjadrenie bolo názorné, obrazné. Vzdialenosti medzi pomenúvanou vecou a pomenovaním sa nazývajú asociačné polia.
Nevhodná kombinácia metafory sa nazýva katachréza, napr. "Svoju chorú nohu kládol na ľahkú váhu.; Pes bol zakopaný v jeho pravej ruke." atď.
Logaritmus

Logaritmus alebo logaritmická funkcia (pri základe "a") je inverznou funkciou k exponenciálnej funkcii (s tým istým základom).
Logaritmom čísla "x" pri základe "a" teda nazývame v matematike také číslo "y", pre ktoré platí:
a označujeme ho symbolicky
kde "a" &gt; 0, "a" ≠ 1, "x" &gt; 0. Funkciu
kde "x" &gt; 0, potom nazývame logaritmickou funkciou so základom "a". Definičný obor funkcie je interval formula_4, obor hodnôt tvoria všetky reálne čísla.
Funkcia je:
Graf logaritmickej funkcie nazývame logaritmická krivka; prechádza bodmi formula_7 a formula_8.
Konštanta "a" sa nazýva základ logaritmu. Logaritmus o základe 10 sa nazýva dekadický logaritmus' (prípadne desiatkový, alebo Briggsov podľa matematika Henryho Briggsa). V prípade dekadického logaritmu sa v zápise vynecháva základ a zapisuje sa ako
Ďalším (v matematike pravdepodobne najpoužívanejším) prípadom je logaritmus o základe "e" ("Eulerovo číslo"). Tento sa nazýva prirodzený logaritmus (niekedy tiež Napierov podľa matematika Johna Napiera) a používa sa skrátený zápis
Hlavne v informatike sa objavuje logaritmus o základe 2, nazývaný binárny logaritmus, ktorý sa skrátene zapisuje:
Špeciálne základy.
Prirodzený logaritmus.
Prirodzený logaritmus alebo Napierov logaritmus (podľa Johna Napiera) je taký logaritmus, ktorý ma základ "e" (Eulerovo číslo). 
Skrátený zápis:
Niekde sa môžete stretnúť aj so zápisom 
alebo 
Vlastnosti.
Pre formula_15 platí:
PlayOK.com

PlayOK.com, predtým Kurnik, je herná webová stránka, ktorú založil Poliak Marek Futrega v roku 2001. Za krátky čas sa stala najobľúbenejšou svojho druhu v Poľsku.
Bohdan Szyszkowski

Bohdan Szyszkowski (* 20. jún 1873, Trybuchy, Podole – † 13. august 1931, Myślenice, Poľsko) bol poľský chemik a člen Poľskej akadémie učenia.
Bohdan Szyszkowski publikoval články o elektrochémii a povrchovej chémii.
John Roberts

John Roberts môže byť:
Mágnáš Miško

Mágnáš Miško ("Mágnás Miska"), je najslávnejšia opereta, ktorú skomponoval Albert Szirmai. Premiéra sa konala 12. februára 1916, v Király Színház v Budapešti. Libreto napísali Károly Bakonyi a Andor Gábor. Dej operety aj jej hudobné spracovanie vychádza z maďarského vidieckeho prostredia.
Obsah.
I. dejstvo.
Ivan Baracs sa chce pomstiť grófovi Korláthovi za to, že ho nedávno zosmiešnil. Myslí si, že do toho bola zapletená aj Korláthova dcéra (a jeho láska) Rolla. Svojho koniara Miška oblečie do fraku a na večierku predstaví grófovi ako grófa Taszila, ktorý sa práve vrátil z ďalekej cudziny, z lovu tigrov.
II. dejstvo.
Gróf Taszilo si získa priazeň spoločnosti. Keď tancuje s Rollou, Baracs jej odhalí Taszilovu pravú identitu. Rolla je urazená a chce sa s Baracsom rozísť. Miškova láska, služobná Marcsa, ju ale presvedčí, že láska sa nemá obetovať kvôli takým banalitám. Na to sa Rolla rozhodne obliecť Marcsu do bálových šiat a predstaví ju ako neter grófa Taszila. Plán však stroskotá, lebo Marcsa sa poháda s Miškom a obaja sa prezradia. Baracs víťazoslávne odchádza z večierka.
III. dejstvo.
Rolla stále miluje Baracsa, ale po skandáli na večierku už jej rodičia nechcú o ňom ani počuť. Rozhodne sa teda ujsť z domu. Marcsa ju však prehovorí, že to nie je rozumné (že je to lepšie len tak „akože“) a radšej ju ukryje u seba v izbe. Jej rodičom povie, že Rolla ušla. Rodičia už nechcú ďalší škandál, tak radšej súhlasia so svadbou. Marcsa sa tiež udobrí z Miškom a ten je povýšený na vedúceho koniarne.
Jędrzej Śniadecki

Jędrzej Śniadecki (* 30. november 1768, Żnin, Poľsko – † 11. máj 1838, Vilnius, Litva) bol poľský spisovateľ, fyzik, chemik a biológ. Medzi jeho úspechy patrí vytvorenie modernej poľskej terminológie na poli chémie.
Životopis.
Narodil sa v Żnine v Poľsko-Litviaskej ríši. Po vyštudovaní univerzity, bol vybratý ako prvý profesor na fakulte medicíny a chémie na "Lithuanian Grand Duchy", ktorá bola v roku 1803 premenovaná na "University of Wilno". Jeden z jeho žiakov bol Ignacy Domeyko. Śniadecki bol tiež jeden z organizátorov nedávno založenej Wilno Medical-Surgical Academy. Nakoniec, od roku 1806 do 1836 viedol miestnu Medicínsku vedeckú spoločnosť, jednú z prvých vedeckých spoločností v regióne.
Śniadeckiho najdôležitejšia kniha bola "Początki chemii" (Začiatok v chémii), prvá po poľský napísaná kniha, vytvorená pre komisiu štátneho vzdelávania. Kniha bola považovaná za jednu z najlepších po poľsky napísaných kníh vtedajšej doby a bola používaná na Poľských univerzitách do 30. rokov 20. storočia. Śniadecki bol takisto spisovateľ, a spoluzakladateľ "Towarzystwo Szubrawców" (Wastrelova spoločnosť), prispieval článkami do satirickej rubriky v týždenníku "Wiadomości Brukowe" ("The Gutter News"). Takisto hojne písal pre "Wiadomości Wileńskie" (The Wilno News), najväčšie a najprestížnejšie denného noviny vo Vilnius.
Ako prvý objavil ruténium v roku 1807, takmer 34 rokov pred Karlom Klausom.
Bol bratom Jana Śniadeckieho a otcom Ludwika. Zomrel 12. mája 1838 vo Vilnius a bol pochovaný na Rossa cintoríne.
Zoznam galaxií

Toto je zoznam galaxií, ktoré majú alebo by mali mať vlastnú stránku vo Wikipédii.
Michał Sędziwój

Michał Sędziwój ("Michael Sendivogius") (* 2. február 1566, Łukowica, Poľsko – † medzi 20. májom a 12. augustom 1636, Kravaře) bol poľský šľachtic, alchymista, chemik, filozof a lekár.
Bol priekopníkom chémie, objaviteľ spôsobov očisťovania a vytvárania rôznych kyselín, kovov a iných chemických zlúčenín. Objavil, že vzduch nie je jeden prvok, ale zmes viacerých životodárnych substancií – neskôr pomenovaných ako kyslík – 170 rokov pred Scheelom a Priestleyom. Kyslík identifikoval ako "jedlo života".
Centaurus A

Centaurus A, známa aj ako NGC 5128, je najbližšia aktívna galaxia k Mliečnej ceste, pričom je to rádiová galaxia. Predpokladá sa, že v jej strede je supermasívna čierna diera.
Centaurus A má jasnosť 7 magnitúd a uhlový priemer 18,2´. Jej skutočný priemer je 10 miliónov svetelných rokov. Je to naša najbližšia obria eliptická galaxia, ktorá patrí k najjasnejším rádiovým zdrojom na oblohe. Galaxia je tiež veľmi jasným zdrojom röntgenového, infračerveného a gama žiarenia. 
Popis objektu.
Pozdĺž jej rotačnej osi sa nachádzajú laloky rádiového žiarenia rozprestierajúce sa do vzdialenosti cez 1 milión ly. Z veľmi malého jadra o priemere asi 10 ly vybieha výtrysk plazmy do jedného z lalokov. Tieto rádiové laloky sú prejavom uvoľňovania energie, ktorá pochádza z jadra galaxie.
Malé jadro galaxie je tiež zdrojom röntgenového žiarenia. V galaxii je veľa mladých hviezdokôp a oblastí, v ktorých vznikajú nové hviezdy. To je nezvyčajné, lebo iné eliptické galaxie takéto oblasti nemajú. 
Galaxia je výnimočná aj tmavým pruhom medzihviezdnej absorbujúcej hmoty, ktorá jej na snímkach dáva charakteristický vzhľad. Obe zvláštnosti u tejto eliptickej galaxie možno vysvetliť zrážkou dvoch galaxií – starej obrej eliptickej a špirálovej galaxie s priečkou, bohatej na medzihviezdnu hmotu. Pozostatok špirálovej galaxie vidíme takmer z boku ako tmavý pruh, lebo sa jej rovina odchyľuje od zorného uhla len o 15°. Špirálová galaxia je pohlcovaná obrou čiernou dierou s hmotnosťou asi 100 mil. hmotností Slnka v strede eliptickej galaxie. Snímky z Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu v infračervenom žiarení ukazujú okolo stredu rozsiahly vír, ktorý kŕmi obriu čiernu dieru a tým uvoľňuje veľkú energiu. Bez tejto hmoty dodávanej čiernej diere by NGC 5128 nemohla byť taká aktívna a nemohol by v nej prebiehať taký rozsiahly zrod hviezd.
San Francisco

San Francisco je mesto v USA, súčasť oblasti San Francisco Bay Area. So svojimi viac ako 900 500 obyvateľmi je 4. najväčšie a najľudnatejšie mesto v štáte Kalifornia a 14. najľudnatejšie mesto v Spojených štátoch (2017). Radí sa medzi najhustejšie obývané mestá v USA. San Francisco je taktiež veľmi vyhľadávané turistami vďaka veľkému množstvu zaujímavostí a pamiatok.
Opis mesta.
Úžina Golden Gate v sanfranciskom zálive poskytla miesto pre vybudovanie mesta s rovnakým názvom, ktoré dnes spolu s ďalšími mestami na pobreží zálivu (predovšetkým s San Jose a Oakland) tvorí 6 miliónovú aglomeráciu. Na konci 19. storočia tu boli vybudované 4 univerzity. San Francisco je významnou dopravnou križovatkou, s mestami Berkeley a Oakland ho spájajú mosty, ako aj podzemná dráha Bart. Nachádza sa tu aj letisko. San Francisco je zároveň hlavnou námornou centrálou severnej Kalifornie.
História.
Pôvodní Američania sa v oblasti San Francisca usadili pred 10 000 rokmi. Prví Európania, ktorý vplávali do sanfranciského prístavu boli Španieli (španielsky prieskumník Don Gaspar de Portola) v roku 1770. Prvá španielska misia „Mission San Francisco de Asis“ bola založená o šesť rokov neskôr. Na mieste, dnes nazývanom Presidio, bola postavená malá vojenská tržnica. Na ostrove Alcatraz postavili Španieli malú väznicu. Neskôr pripadlo územie Mexičanom a stalo sa nezávislým, ale izolovaným mestom.
Po dobytí Kalifornie Spojenými štátmi bolo mesto v roku 1847 premenované na San Francisco. V tej dobe to bolo malé mesto s nehostinnou geografiou. To všetko sa zmenilo za dva roky. Zlatá horúčka do tohto územia pritiahla imigračnú vlnu. Počet obyvateľov sa v roku 1849 zvýšil z 1 000 na 25 000. Železnice, bankovníctvo a ťažobný priemysel priviedli do mesta hlavné ekonomické sily.
V roku 1876 sa tu narodil spisovateľ Jack London.
Zemetrasenie v roku 1906, spolu so súvisiacim požiarom, zničilo 80% mesta, vrátane historického jadra. Zemetrasenie zabilo cez 3 000 ľudí. Otvorením mostov San Francisco – Oakland Bay Bridge a Golden Gate Bridge v roku 1936 a 1937 spôsobilo, že mesto bolo viac dostupné a počet obyvateľov prudko vzrástol. V druhej polovici 20. Storočia sa San Francisco stalo magnetom pre maliarov, spisovateľov, rockových muzikantov a hippies.
V roku 1989 zasiahlo mesto ďalšie zemetrasenie. Bolo zničené veľké množstvo ciest a diaľnic.
Geografická poloha.
San Francisco leží na západnom pobreží Spojených štátov a je z troch strán obklopené vodou. Zo západu mesto obklopuje Tichý oceán zátokou. Súčasťou mesta je i niekoľko ostrovov (Alcatraz, Treasure Island a iné). K mestu patria i neobývané Farallonské ostrovy v Tichom Oceáne vzdialené od mesta 43 km. Hlavná časť mesta sa rozprestiera na ploche zhruba 121 km². Pre San Francisco je typický nerovný terén s veľkým množstvom viac než päťdesiatich kopcov. Podľa kopcov na ktorých mesto leží je pomenovaných i niekoľko mestských štvrtí, napríklad: Pacific Heights, Russian Hill, Potrero Hill alebo Telegraph Hill.
Vďaka svojej polohe je San Francisco významnou dopravnou križovatkou.
NGC 1

NGC 1 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 30. septembra 1861.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
NGC 2

NGC 2 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil írsky astronóm Lawrence Parsons 20. augusta 1873.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 3

NGC 3 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 29. novembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
Zoznam kvazarov

Toto je zoznam známych kvazarov.
Zoznam najbližších galaxií

Toto je zoznam najbližších galaxií zoradených podľa vzdialenosti vzostupne. Mnohé vzdialenosti sú len odhadované a niektoré sa môžu líšiť od skutočnosti až o 50 % alebo i viac, teda aj poradie je len približné. Vzdialenosti sú udávané vo svetelných rokoch.
Krišna (rieka)

Krišna je rieka na juhu Indie. S dĺžkou asi je jednou z najdlhších riek krajiny. 
Pramení v pohorí Západný Ghát neďaleko mesta Púna vo federálnom štáte Maháraštra a tečie paralelne s riekou Gódávarí cez štáty Karnátaka a Ándhrapradéš, kde ústi do Bengálskeho zálivu. 
Rieka pramení v Mahádévovej svätyni v Mahábaléšvari, kde voda vyteká z ústneho otvoru sochy posvätnej kravy.
Jej najdôležitejším prítokom je Tungabhadra, ktorá vzniká sútokom riek Tunga a Bhadra. Ďalšie prítoky rieky sú Kojna, Bhíma, Malaprabha, Ghataprabha, Jérla, Várna, Dindi, Músi a Dudhganga.
Na rieke sú postavené dve veľké hrádze. Jedna v Srísailame a druhá pri Nágárdžunakonda. Posledne menovaná, nazývaná Nágárdžuna ságar, sa považuje za najväčšiu sypanú hrádzu na svete s výškou 124 metrov; zadržiava vody.
Banskobystrický samosprávny kraj

Banskobystrický samosprávny kraj (skr. BBSK) je jeden z ôsmich samosprávnych krajov Slovenska. Sídlo má v Banskej Bystrici v Ebnerovskom dome na Námestí SNP. Zriadený bol zákonom č. 302/2001 Z. z. v území Banskobystrického kraja.
Banskobystrický samosprávny kraj je s rozlohou 9 454 km2 najväčším samosprávnym krajom na Slovensku. V rámci kraja sa nachádza 13 okresov: Banská Bystrica, Banská Štiavnica, Brezno, Detva, Krupina, Lučenec, Poltár, Revúca, Rimavská Sobota, Veľký Krtíš, Zvolen, Žarnovica a Žiar nad Hronom.
Zastupiteľstvo Banskobystrického samosprávneho kraja.
Zastupiteľstvo Banskobystrického samosprávneho kraja sa skladá z 50 poslancov volených v priamych voľbách. 
"Pozri kategóriu: "
Organizácie v zriaďovateľskej pôsobnosti samosprávneho kraja.
Banskobystrický samosprávny kraj vykonáva zriaďovateľskú povinnosť nad viacerými inštitúciami nachádzajúcimi sa na jeho území. 
Kultúrne inštitúcie.
a iné
Školské zariadenia.
Do pôsobnosti kraja patrí 20 gymnázií, 43 stredných odborných škôl, 6 spojených škôl 1 jazyková škola, 
Konzervatórium Jána Levoslava Bellu a 5 ďalších školských zariadení.
Zdravotnícke a sociálne zariadenia.
V pôsobnosti BBSK sú aj dve zdravotnícke zariadenia ako aj viac než 50 zariadení sociálnej starostlivosti: domovov dôchodcov a domovov sociálnych služieb, útulkov a zariadení pestúnskej starostlivosti po celom kraji.
Zoznam poslancov Banskobystrického samosprávneho kraja (2001 – 2005)

Zoznam poslancov Banskobystrického samosprávneho kraja zvolených vo volebnom období 2001-2005.
Sagarmatha (film)

Sagarmatha je slovenský dobrodružný horolezecký film o výprave na najvyššiu horu sveta Mount Everest (po nepálsky "Sagarmáthá").
Spoločnosť Ježišova

Spoločnosť Ježišova () alebo Rád jezuitov alebo Jezuiti je najväčší rímskokatolícky rehoľný rád. V súčasnosti má okolo 20 000 členov. Jej činnosť sa sústreďuje na oblasť misií, vedy a pastorácie. Rehoľníci zo Spoločnosti Ježišovej na Slovensku si za meno píšu skratku SJ (vo svete sa používa aj SI a v Česku TJ). Táto mužská rehoľa nemá paralelnú ženskú vetvu, hoci sa mylne spája so ženskou Congregatio Jesu.
Dejiny.
Spoločnosť Ježišovu založil Ignác z Loyoly v roku 1534. Bol prvým hlavným predstaveným rehole, ktorý sa nazýva "generál". Rehoľu ústne schválil pápež Pavol III. 3. septembra 1539 a cirkevnoprávne ju potvrdil bulou "Regimini militantis Ecclesiae" dňa 27. septembra 1540. Spoločnosť Ježišova bola v rokoch 1773 – 1814 po vonkajšom nátlaku (dočasne) zrušená.
Charakteristika.
Vnútornú charakteristiku jezuitov najviac ovplyvňuje Ignácova kniha duchovných cvičení, exercicií. Z nej vychádzajú stanovy rádu. Pôsobnosť jezuitov je kdekoľvek kde ich pošle pápež, ktorému venujú svoj osobitný štvrtý sľub poslušnosti, ktorý pridávajú k zvyčajným trom rehoľným sľubom (chudoby, čistoty a poslušnosti). Najvyšším predstaviteľom rádu je generál, ktorý sa volí doživotne a sídli v Ríme.
Proces prijímania kandidátov začína dvojročným noviciátom, po ktorom novic skladá tri rehoľné sľuby. Definitívne prijatie nastáva po najmenej desiatich rokoch v ráde a po treťom skúšobnom roku. Generálny predstavený dovoľuje väčšine členov zložiť štvrtý sľub (poslušnosť pápežovi).
Vzhľadom na charakter činnosti Spoločnosti Ježišovej sa jej členovia necítia byť viazaní povinnosťou spoločnej modlitby v chóre.
Jezuiti na Slovensku.
Jezuiti pôsobia v 8 domoch:
Významné osobnosti.
Svätí a blahoslavení.
K 1. januáru 2003 mala Spoločnosť Ježišova vyhlásených 48 svätých (34 mučeníkov a 14 vyznávačov) a 148 blahoslavených (139 mučeníkov a 9 vyznávačov).
Prenesený význam.
Niekedy je možné sa stretnúť s preneseným slovným spojením "„jezuita“" - čo znamená cieľavedomý, dobrý manipulátor, namyslený.
Sivá

Sivá (iné názvy: šedá [podrobnosti pozri nižšie], farba podobná farbe striebra alebo neurčitá farba: šedivá, farba podobná popolu: popolavá, nárečovo [skôr pre tmavšie odtiene]: burá alebo buravá) je farba (alebo skôr celá skupina farieb) na pomedzí bielej a čiernej. Vzniká zmiešaním týchto farieb v ľubovoľnom pomere.
Pri aditívnom miešaním farieb vzniká pri použití rovnakého množstva všetkých základných farieb sivá, tzn. všetky farby "(k; k; k)" sú sivé (o rôznej svetlosti "k"). Pri subtraktívnom miešaní farebného modelu CMY platí to isté, ale v prakticky používanom farebnom modeli CMYK sa namiesto toho používa iba čierna farba vo zvolenej intenzite (0; 0; 0; "k").
Slovo šedý.
Hodnotenie slova šedý sa v literatúre rôzni. Konkrétne sa hodnotí ako:
Pokiaľ ide čisto o kodifikačné príručky, platí nasledovné:
V češtine je na rozdiel od slovenčiny štandardný názov farby medzi čiernou a bielou šedá a tvar sivá je len knižný.
Modrá

Modrá je jedna zo základných farieb spektra, je to farba monochromatického svetla o vlnovej dĺžke zhruba 470 nm.
Modrá farba patrí medzi základné farby pri aditívnom miešaním farieb (pozri RGB), jej doplnkom je žltá.
Zoznam poslancov Košického samosprávneho kraja (2001 – 2005)

Zoznam poslancov Košického samosprávneho kraja zvolených vo volebnom období 2001-2005.
AVL strom

AVL strom (pomenovaný podľa vynálezcov Adelson-Velsky and Landis) v informatike je údajová štruktúra, prvý vynájdený samovyvažovací binárny vyhľadávací strom. V AVL strome sa pre každý uzol rozdiel výšky dvoch podstromov detských uzlov líšia najviac o jednotku, preto je známy aj ako výškovo vyvážený. Hľadanie, vkladanie, a mazanie majú zložitosť O(log "n") v priemernom aj najhoršom prípade. Pridávanie a mazanie môže vyžadovať vyváženie stromu jednou alebo viacerými rotáciami stromu.
AVL strom je pomenovaný po jeho dvoch vynálezcoch, G. M. Adelson-Velskym a E. M. Landisovi, ktorí ho publikovali v ich dokumente z roku 1962 "Algoritmus pre organizáciu informácií".
Koeficient vyváženia uzla je výška jeho pravého podstromu mínus výška jeho ľavého podstromu. Uzol s koeficientom vyváženia 1, 0 alebo -1 sa považuje za vyvážený. Uzol s koeficientom vyváženia -2 alebo 2 sa považuje za nevyvážený a vyžaduje vyváženie stromu. Koeficient vyváženia sa buď ukladá priamo v každom uzle alebo sa počíta z výšiek podstromov, ktoré sú prípadne uložené v uzloch.
Operácie.
Základné operácie nad AVL stromom zvyčajne vykonávajú rovnaké operácie ako by sa vykonali nad nevyváženým binárnym vyhľadávacím stromom, ale predchádza alebo nasleduje jedna z takzvaných "AVL rotácií".
Vkladanie.
Vkladanie do AVL stromu je možné vykonať nasledovne: vložiť hodnotu do stromu ako keby bol nevyvážený binárny vyhľadávací strom, potom sa vrátiť ku koreňu a rotovať uzly, ktoré sa počas vkladania stali nevyváženými (pozri "rotácia stromu"). Keďže sa počas cesty späť ku koreňu prechádza najviac cez 1,44 x log "n" uzlov a každá AVL rotácia trvá konštantnú dobu, celý proces vkladania trvá O(log "n").
Mazanie.
Mazanie z AVL stromu je možné vykonať rotáciou uzla, ktorý má byť vymazaný dolu do listu a následne jeho priamym odseknutím. Keďže bude rotovaných najviac log "n" uzlov a každá AVL rotácia trvá konštantnú dobu, celý proces mazania trvá O(log "n").
Vyhľadanie.
Vyhľadanie v AVL strome sa vykonáva rovnako ako v nevyváženom binárnom vyhľadávacom strome a tak trvá O(log "n"), keďže AVL strom je vždy vyvážený. Netreba klásť žiadne zvláštne predpoklady a vyhľadávanie nemení štruktúru stromu (na rozdiel vyhľadávania v splay strome, ktoré mení jeho štruktúru).
Externé odkazy.
Po anglicky:
N’Djamena

N’Djamena [ndžamena] (arab. "Nidžámíná" alebo "Andžamíná") je hlavné mesto Čadu. Počet obyvateľov sa pohybuje okolo 1 milióna (2009), čím je najväčším mestom v krajine.
Poloha.
Mesto sa nachádza v západnej časti Čadu, na pravom brehu rieky Chari, do ktorej sa tu vlieva pohraničná rieka Logone. Most ponad rieku spája N'Djamenu s Kamerunským mestom "Kousséri". Z metropoly vedie tzv. "transsahelská diaľnica" na východné pobrežie Afriky do Džibuti, ktorá sa napája na transsaharskú cestu z Tripolisu do Kapského Mesta.
Porto-Novo

Porto-Novo je hlavné mesto Beninu. Mesto má 208 000 obyvateľov. (1998).