Sekulárny humanizmus

Sekulárny humanizmus je filozofia alebo životný postoj, ktorý akceptuje ľudský rozum, etiku a filozofický naturalizmus, pričom špecificky odmieta náboženské dogmy, paranormálne javy, poverčivosť a pseudovedu ako základy morálky a rozhodovania sa.
Sekulárny humanizmus postuluje, že ľudské bytosti sú schopné morálky a etiky bez náboženstva alebo boha. To samozrejme nepredpokladá, že ľudia sú buď zo svojej podstaty zlí alebo dobrí, ani neprezentuje človeka ako nadradeného prírode. Humanistický životný postoj skôr zdôrazňuje jedinečnú zodpovednosť ľudstva a etické dôsledky ľudských rozhodnutí. Základom koncepcie sekulárneho humanizmu je hlboké vnútorné presvedčenie, že každá ideológia — či už náboženská alebo politická — musí byť každým jednotlivcom dôkladne skúmaná a nie jednoducho prijatá alebo odmietnutá na základe slepej viery. Neoddeliteľnou súčasťou sekulárneho humanizmu je neustále hľadanie pravdy, primárne prostredníctvom vedy a filozofie. Mnoho sekulárnych humanistov odvodzuje svoj morálny kódex z filozofie utilitarizmu, etického naturalizmu alebo evolučnej etiky, niektorí zastávajú/podporujú vedu o morálke.
Medzinárodná humanistická a etická únia (International Humanist and Ethical Union; IHEU) je svetová únia viac ako stovky humanistických, racionalistických, ireligióznych, ateistických, Bright, sekulárnych, etických a voľnomyšlienkárskych organizácií vo viac ako 40 štátoch. "Šťastný človek" (angl. "Happy Human") je oficiálny symbol únie, pričom je považovaný zároveň za všeobecne uznávaný symbol tých, ktorý sa označujú ako humanisti. Organizácie sekulárnych humanistov sú celosvetovo rozšírené.
Terminológia.
Význam slovného spojenia "sekulárny humanizmus" sa v čase menil. Termín bol používaný minimálne od 30-tich rokov 20. storočia anglikánskymi kňazmi. V roku 1943, arcibiskup canterburský William Temple údajne varoval, že "Kresťanská tradícia... bola v ohrození, že bude podkopaná 'sekulárnym humanizmom', ktorí dúfal v udržanie si kresťanských hodnôt bez kresťanskej viery." Počas 60-tich a 70-tich rokov 20. storočia bol tento termín prijatý časťou humanistov, ktorí sa považovali za potináboženských, rovnako ako tými, ktorí - hoci neboli kritickí voči náboženstvu - dávali prednosť nenáboženskému prístupu. Publikovanie "Deklarácie sekulárneho humanistu" v roku 1980 novo založenou Radou pre demokratický a sekulárny humanizmus (Council for Democratic and Secular Humanism; CODESH) dnešnou Radou pre sekulárny humanizmus (Council for Secular Humanism) poskytlo sekulárnemu humanizmu organizačné zakotvenie a identitu v Spojených štátoch.
Mnoho prívržencov takéhoto životného postoja však odmieta použitie slova "sekulárny" ako zmätočného či mätúceho. Domnievajú sa, že termín "sekulárny humanizmus" bol "démonizovaný náboženskou pravicou... príliš často je sekulárny humanizmus redukovaný na sterilný názor, ktorý obsahuje iba o málo viac ako sekularizmus ľahko rozšírený o akademickú etiku. Tento druh 'spojeného humanizmu' sa ľahko stáva obsahovo viac o prídavnom mene ako o podstate". Prívrženci tohto názoru, vrátane Medzinárodnej humanistickej a etickej únie (International Humanist and Ethical Union) a Americkej spoločnosti humanistov (American Humanist Association; AHA), sa domnievajú, že by sa malo používať nemodifikované slovo s veľkým začiatočným písmenom - Humanizmus. Podpora IHEU pre túto formu označenia a zbavenia sa všetkých prívlastkov je pomerne nedávna. Americká spoločnosť humanistov začala mať tento pohľad na vec v roku 1973, a IHEU ho formálne podporila v roku 1989. V roku 2002 valná hromada IHEU jednomyseľne prijala Amsterdamskú deklaráciu, ktorá reprezentuje oficiálne definujúce stanovisko Svetového humanizmu pre humanistov (World Humanism for Humanists). Táto deklarácia používa výhradne termíny v podobe „Humanista“ a „Humanizmus“, čo je konzistentné s všeobecnou praxou a odporúčaním IHEU pre propagáciu spojenej identity humanizmu. Pre ďalšiu podporu humanistickej identity sú tieto slova bez akýchkoľvek prídavkov, tak ako to odporúčajú významní členovia IHEU. Takéto použitie medzi členskými organizáciami IHEU nie je všeobecné, hoci väčšina tieto konvencie vzala na vedomie.
Dejiny.
Historické použitie termínu humanizmus (odrážajúce sa v časti jeho súčasného akademického použitia) je spojené so spismi predsokratovských filozofov. Tieto spisy boli pre európsku spoločnosť stratené, až kým ich renesanční učenci znovu neobjavili cez moslimské zdroje a preložili ich z arabčiny do európskych jazykov. Preto termín humanista môže znamenať humanitný učenec/učenec humanitných vied, rovnako ako sa môže vzťahovať k osvietenským/renesančným intelektuálom a tým, ktorí názorovo súhlasia s predsokratovcami, ako názorovo odlišných od sekulárnych humanistov.
Sekularizmus.
V roku 1851 George Holyoake vytvoril termín "sekularizmus", ktorým popisoval "formu názoru, ktorý sa zaujíma iba o otázky, predmety ktorých môžu byť testované skúsenosťou tohto života".
Moderné sekulárne hnutie sa koncentrovalo okolo Holyoakeho, Charlesa Bradlaugha a ich intelektuálneho okruhu. Prvá sekulárna spoločnosť, Leicester Secular Society (Leicesterská sekulárna spoločnosť), vznikla v roku 1851. Podobné regionálne spoločnosti sa v roku 1866 spojili a vytvorili National Secular Society (Národnú sekulárnu spoločnosť).
Pozitivizmus a cirkev humanity.
Holyoakeho sekularizmus bol silno ovplyvnený francúzskym filozofom Augustom Comtem, zakladateľom pozitivizmu a modernej sociológie. Comte veril, že ľudské dejiny sa vyvíjajú podľa "zákona troch štádií" od teologickej fázy, cez metafyzickú až k plne racionálnej "pozitivistickej" spoločnosti. Neskôr, v čase rastúcich protináboženských nálad a sociálnej nespokojnosti v revolučnom Francúzsku, sa Comte pokúsil predstaviť "náboženstvo humanity". Toto náboženstvo by plnilo funkčnú, stmeľovaciu úlohu, ktorú kedysi plnilo to nadprirodzené.
Hoci Comteho náboženské hnutie bolo vo Francúzsku neúspešné, pozotivistická filozofia samotnej vedy hrala veľkú úlohu v rozširovaní sekulárnych organizácií v 19. storočí v Anglicku. Richard Congreve navštívil Paríž krátko po Francúzskej revolúcií v roku 1848, kde sa stretol s Augustom Comtem a bol silno ovplyvnený jeho pozitivistickým systémom. V roku 1867 založil Londýnsku pozitivistickú spoločnosť (London Positivist Society), ktorá medzi inými pritiahla Frederika Harrisona, Edwarda Spencera Beeslyho, Vernona Lushingtona a Jamesa Cottera Morisona.
V rokou 1878 pod Congreveho vedením spoločnosť založila Cirkev humanity. Tu predstavili sviatosti Náboženstva humanity a publikovali spoločný preklad Comteho Pozitívnej politácie. Keď Congreve v roku 1878 zapudil svojich Parížskych spoluveriacich, Beesly, Harrison, Bridges a ďalší vytvorili svoju vlastnú pozitivistickú spoločnosť. S Beeslym ako prezidentom otvorili konkurenčné centrum, Newtonov Dom, na nádvorí Fleet Street.
Verzia cirkvi v New York City bola založená anglickým imigrantom Henrym Edgerom. Americká verzia "Náboženstva humanity" bola z väčšej časti vytvorená podľa anglického vzoru. Podobne ako jej anglická verzia nebola ateistická a mala kázne a obrady. Občas bohoslužby zahŕňali čítania z náboženských kníh, ako napríklad Kniha proroka Izaiáša. Nebola tak významná ako cirkev v Anglicku, ale členmi boli mnohí vzdelaní ľudia.
Etické hnutie.
Ďalším dôležitým predchodcom bolo etické hnutie 19. storočia. V roku 1793 bola založená kaplnka/modlitebňa South Place Chapel na Finsbury Square, na okraji City of London, ktorá bola na začiatku 19. storočia známa ako "miesto zhromažďovania radikálov". V tom čase to bola kaplnka unitariánov, pričom toto hnutie, podobne ako kvakeri, podporovalo rovnoprávnosť žien. Pod vedením reverenda Williama Johnsona Foxa prepožičiavala svoju kazateľnicu aktivistom ako bola Anna Wheelerová, jedna z prvých žien propagujúcich feminizmus na verejných stretnutiach v Anglicku, ktorá v roku 1829 hovorila o "právach žien". Neskôr kaplnka zmenila názov na South Place Ethical Society, dnes Conway Hall Ethical Society. V súčasnosti sa explicitne identifikuje ako humanistická organizácia, hoci sa primárne zameriava na koncerty, akcie a udržiavanie svojej humanistickej knižnice a archívov. Označuje sa ako "Orientačný bod Londýnskeho nezávislého intelektuálneho, politického a kultúrneho života."
V Amerike bolo etické hnutie prezentované Felixom Adlerom, ktorý založil v roku 1877 New Yorkskú spoločnosť pre etickú kultúru (New York Society for Ethical Culture). V roku 1886 podobné spoločnosti vyrástli vo Philadelphii, Chicagu a St. Louis.
Všetky tieto spoločnosti prijali za svoje rovnaké princípy:
Hnutie odpovedalo na súdobú náboženskú krízu nahradením teológie skutočnou morálkou. Snažilo sa "oddeliť idey morálky od náboženských doktrín, metafyzických systémov a etických teórií, a urobiť z nich nezávislú silu v osobnom živote a sociálnych vzťahoch." Adler bol tiež mimoriadne kritický voči náboženskému dôrazu na vieru a veril že je zdrojom sektárskej bigotnosti. Preto sa pokúsil vytvoriť univerzálne spoločenstvo bez rituálov a ceremónií pre tých, ktorí by inak boli rozdelení vierou. Z rovnakého dôvodu hnutie v tom čase prijalo za svoj neutrálny postoj voči náboženským vieram, nevyzdvihujúc ateizmus ani teizmus, agnosticizmus či deizmus.
Prvá etická spoločnosť v tomto duchu v Británii vznikla roku 1886. V roku 1896 štyri londýnske spoločnosti sformovali Úniu etických spoločností a medzi rokmi 1905 a 1910 už vo Veľkej Británii existovalo viac ako 50 spoločností, 17 z nich združených v Únii. Únia etických spoločností, neskôr ako registrovaná charita Etická únia, sa pod vedením Harold Blackham v roku 1967 premenovala na Britskú humanistickú asociáciu (British Humanist Association). V roku 2017 sa zmenila na Humanists UK.
Sekulárny humanizmus.
V 30-tich rokoch 20. storočia bol "humanizmus" v Spojených štátoch Etickým hnutím všeobecne používaný v náboženskom duchu, a nebol veľmi obľúbený medzi neveriacimi v Británii. Avšak "bolo to práve Etické hnutie, z ktorého postupne vzišlo nenáboženské filozofické vnímanie humanizmu v Británii, a bola to konvergencia etických a racionalistických hnutí, vďaka ktorej toto vnímanie humanizmu nakoniec prevládlo vo voľnomyšlienkárskom hnutí".
Ako organizované hnutie je humanizmus samotný pomerne mladý – "narodil sa" na University of Chicago v 20-tich rokoch 20. storočia a stal sa známym v roku 1933 publikovaním svojho prvého Humanistického manifestu. Americká humanistická asociácia (The American Humanist Association) bola v roku 1943 zaradená ako nezisková organizácia v Illinois. Medzinárodná humanistická a etická únia (International Humanist and Ethical Union; IHEU) bola založená v roku 1952, keď sa spájanie svetových humanistov dostalo pod patronát Sira Juliana Huxleyho. Britská humanistická asociácia (British Humanist Association) nesie svoje meno od roku 1967, no vyvinula sa z Únie etických spoločností (Union of Ethical Societies), ktorá bola založená Stantonom Coitom v roku 1896.
Manifesty a deklarácie.
Humanisti sa spojili viacerými Humanistickými manifestami, pričom cieľom bolo zjednotiť vlastnú identitu.
Pôvodní signatári 1. humanistického manifestu z roku 1933 sa vyhlásili za náboženských humanistov. Pretože z ich pohľadu tradičné náboženstvá zlyhali v uspokojovaní potrieb ľudí súčasnosti, deklarovali potrebu založiť náboženstvo, ktoré by bolo dynamickou silou schopnou tieto potreby uspokojiť. Avšak toto "náboženstvo" nevyznávalo vieru v žiadneho boha. Odvtedy boli napísané dva dodatočné manifesty, s cieľom nahradiť ten prvý. V Úvode Humanistického manifestu II v roku 1973 jeho autori Paul Kurtz a Edwin H. Wilson presadzovali, že pre nádejnú víziu budúcnosti j potrebná viera a vedomosti. 2.manifest obsahoval časť o náboženstve a uvádzal, že tradičné náboženstvá ľudstvo oslabujú. Rozoznával nasledovné skupiny ako časti svojej prírodnej filozofie: "vedecký", "etický", "demokratický", "náboženský" a "marxistický" humanizmus.
Medzinárodná humanistická a etická únia (IHEU).
V roku 2002 Valné zhromaždenie IHEU jednohlasne prijalo Amsterdamskú deklaráciu, ktorá reprezentuje oficiálne vyhlásenie Svetového humanizmu. Členom IHEU je aj slovenská organizácia Spoločnosť Prometheus. 
Všetky členské organizácie IHEU musia podľa stanov (článok 5.1) akceptovať "Minimálne vyhlásenie o Humanizme":Humanizmus je demokratický a etický životný postoj, ktorý vyhlasuje, že ľudské bytosti majú právo a zodpovednosť dávať cieľ a tvar svojim životom. Stojí za budovaním humánnejšej spoločnosti prostredníctvom etiky založenej na ľudských a iných prírodných hodnotách v duchu rozumu a slobodného skúmania prostredníctvom ľudských schopností. Nie je teistický a neakceptuje nadprirodzené pohľady na realitu.S cieľom propagovať a zjednotiť "humanistickú" identitu, prominentní členovia IHEU schválili nasledovné vyhlásenia o identite Humanistu:
Rada pre sekulárny humanizmus.
Podľa Rady pre sekulárny humanizmus (Council for Secular Humanism), v Spojených štátoch termín "sekulárny humanizmus" popisuje pohľad na svet s nasledovnými základmi a princípmi:
"Deklarácia sekulárneho humanistu" bola vydaná v roku 1980 predchodcom Rady pre sekulárny humanizmus, CODESH. Stanovuje 10 ideálov: Slobodné skúmanie ako protiklad k cenzúre a zneužívaniu viery; oddelenie cirkvi od štátu; ideál oslobodenia sa od náboženskej a vládnej kontroly; etika založená na sociálnej inteligencii a nie odvodená z náboženských predstáv; morálne vzdelanie; náboženský skepticizmus; rozum; presvedčenie, že veda a technológia je najlepšia cesta k pochopeniu sveta; evolúcia; vzdelanie ako nevyhnutná metóda budovania humánnych, slobodných a demokratických spoločností.
Americká spoločnosť Humanistov (American Humanist Association; AHA).
Všeobecný náčrt Humanizmu uvádza aj Humanistický manifest pripravený American Humanist Association.
Etika a vzťah k náboženskej viere.
V 20. a 21. storočí sa členovia humanistických organizácií sporili o to, či Humanizmus je náboženstvo. Rozdelili samých seba na tri prúdy. Náboženský humanizmus, podľa tradície najstarších humanistických organizácií v Spojenom kráľovstve a Spojených štátoch, sa pokúša naplniť tradičnú sociálnu úlohu náboženstva. Sekulárny humanizmus považuje všetky formy náboženstva, vrátane náboženského humanizmu, za prekonané. S cieľom vyhnúť sa sporom medzi týmito dvomi frakciami,súčasne proklamácie Humanizmu ho definujú ako "životný postoj"; tí, ktorí preferujú takýto názor tvoria tretiu frakciu. Všetky tri typy humanizmu (a všetky tri manifesty ) odmietajú úctu k nadprirodzeným vieram; preferujú praktický, metodologický naturalizmus vedy, ale okrem toho podporujú filozofický postoj metafyzického naturalizmu. Výsledkom je prístup k sporom sekulárnym spôsobom. Humanizmus sa venuje aj etike bez odkazov na nadprirodzeno, potvrdzujúc, že etika je ľudský konštrukt (pozri naturalistická etika).
Sekulárny humanizmus nepredpisuje konkrétnu teóriu morálky alebo etického kódu. Ako vyhlásila Rada pre sekulárny humanizmus:
Sekulárny humanizmus vyhlasuje, že pri súčasnej úrovni vedeckých znalostí je dogmatická viera v absolutistický morálny/etický systém (napr. kantovský, islamský, kresťanský) nezmyselná. Zároveň prehlasuje, že jedinci, ktorí sa zapájajú do racionálnych morálnych/etických úvah, môžu objaviť niektoré univerzálne platné "normy".
Mnoho Humanistov prijalo princípy Zlatého pravidla. Časť verí, že pre správne fungovanie spoločnosti sú potrebné univerzálne morálne pravidlá. Avšak sú presvedčení, že takáto nevyhnutná univerzalita môže a má byť dosiahnutá rozvojom silnejšieho vnímania povahy morálky prostredníctvom rozumu, skúseností a vedeckého skúmania, než cez vieru v jej nadprirodzený zdroj.
Humanizmus je kompatibilný s ateizmom a agnosticizmom, ale byť ateistom alebo agnostikom automaticky nerobí z daného človeka humanistu. Humanizmus je v diametrálnej opozícii voči štátnemu ateizmu. Podľa Paula Kurtza, považovaného niektorými za zakladateľa amerického hnutia sekulárneho humanizmu, jeden z rozdielov medzi marxisticko-leninskými ateistami a humanistami je záväzok tých druhých k "ľudskej slobode a demokracii", pričom militantný ateizmus Sovietskeho zväzu konzistentne porušoval základné ľudské práva. Kurtz tiež vyhlásil, že "obrana náboženskej slobody je pre humanistu rovnako cenná, ako sú práva veriacich". Greg M. Epstein poznamenal, že "moderný, organizovaný Humanizmus začal v mysliach jeho zakladateľov viac-menej ako náboženstvo bez Boha".
Mnoho humanistov hľadí na etiku pohľadom prírodného naturalizmu a niektorí podporujú súčasnú vedu o morálke.
Moderný kontext.
Spoločnosti sekulárnych humanistov sú celosvetovo rozšírené. Počet tých, ktorí sa nazývajú humanisti sa v sledovaných 31 krajinách odhaduje na 4 až 5 miliónov, ale čísla sú nepresné, pretože chýba ich univerzálna definícia v rámci jednotlivých sčítaní. Humanizmus je neteistická viera a ako taká by mala byť podkategóriou kolónky "Náboženstvo" iba v prípade, ak je taký termín definovaný ako "Náboženstvo a (akýkoľvek) systém viery". Tak je to uvedené v prípade Medzinárodného paktu o občianskych a politických právach, ako "sloboda náboženstva a vier". Mnoho národných sčítaní a prieskumov kontroverzne definuje Humanizmus ako subkategóriu subkategórie "bez náboženstva", ktorá typicky zahŕňa ateistov, racionalistov a agnostikov. V Anglicku a Walese 25% sa ľudí označuje 'Bez náboženstva', v Austrálii to je okolo 30%. V USA sa desaťročné sčítania ľudu nepýtajú na náboženstvo či jeho chýbanie; prieskumy ukazujú okolo 13%. V roku 2001 sčítanie v Kanade ukázalo 16.5% populácie bez náboženskej príslušnosti. V škótskom sčítaní z roku 2011 37% označilo, že je bez náboženstva, oproti 28% v roku 2001. Jedna z najväčších humanistických organizácií sveta (relatívne k populácii) je nórska "Human-Etisk Forbund;" má viac ako 86 000 členov zo 4,6 milióna obyvateľov (2013) – približne 2% populácie.
Medzinárodná humanistická a etická únia (IHEU) je celosvetová organizácia, ktorá zaštiťuje tých, ktorí inklinujú k humanistickému životnému postoju. Reprezentuje viac ako 3 milióny Humanistov vo viac ako stovke národných organizácii v 30 krajinách. Pôvodne sídlila v Holandsku, dnes operuje z Londýna. Niektoré regionálne skupiny, ktoré uplatňujú varianty humanistického svetonázoru, ako napr. humanistická podskupina v rámci Unitarian Universalist Association, nie sú členmi IHEU. Hoci Európska federácia Humanistov rovnako stojí mimo IHEU, tieto dve organizácie pracujú spoločne a zdieľajú dohodnutý protokol.
Od polovice 20. storočia začali náboženskí fundamentalisti a kresťanská pravica používať termín "sekulárny humanizmus" nepriateľským spôsobom. Francis A. Schaeffer, americký teológ žijúci vo Švajčiarsku, tvrdí vo svojej knihe "How Should We Then Live: The Rise and Decline of Western Thought and Culture" (1976), že agresívny sekulárny humanizmus vedie k morálnemu relativizmu a etickému bankrotu. Vykresľuje sekulárny humanizmus ako zhubný a diabolský, a varuje, že môže podryť morálne a spirituálne základy Ameriky. Jeho názory boli veľmi široko opakované v kázňach fundamentalistov v Severnej Amerike. Toumey (1993) zistil, že sekulárny humanizmus je typicky vykresľovaný ako široká diabolská konšpirácia, podvodnícky a nemorálny, zodpovedný za feminizmus, pornografiu, potraty, homosexualitu a spiritualitu New Age. V určitých oblastiach sveta sa Humanizmus ocitol v konflikte s náboženským fundamentalizmom, najmä čo sa týka sporu o oddelenie cirkvi od štátu. Mnoho Humanistov vidí náboženstvá ako poverčivé, represívne a obmedzujúce slobodné myslenie, kým náboženskí fundamentalisti môžu vidieť Humanistov ako hrozbu hodnotám vychádzajúcim z ich svätých textov.
V posledných rokoch humanisti ako Dwight Gilbert Jones a R. Joseph Hoffmann ostro odsúdili nadmerné spájanie Humanizmu s vyhláseniami o neviere a ateizme. Hoffmann prehlásil: "Považujem použitie termínu 'humanizmus' v totožnom význame ako sekulárny humanizmus alebo ateizmus za jednu z najväčších tragédií hnutí 20. storočia, ktorú spáchali druhotriedne mysle a ktoré bolo opakované treťotriednymi diskutérmi a dedinskými ateistami. Pokus odštiepiť humanizmus od náboženstva a spirituality bol neohrabanou, predovšetkým americkou cestou ako zaútočiť na náboženské práva. Chýbala mu jemnosť, elegancia a európsky zmysel pre históriu."
Sviatky Humanistov.
Niektorí Humanisti oslavujú oficiálne verejné sviatky s náboženským podtextom, ako sú Vianoce alebo Veľká noc, ale skôr sekulárne ako nábožensky. Mnoho Humanistov tiež oslavuje zimný a letný slnovrat, pričom prvý (na severnej pologuli) úzko koliduje s nábožensky zameranými oslavami Vianoc, a rovnodennosti, z ktorých jarná je spojená s kresťanskou Veľkou nocou a ďalšími jarnými oslavami znovuzrodenia, a jesenná koliduje so sviatkami ako je Halloween a Dušičky. Spoločnosť humanistického judaizmu (Society for Humanistic Judaism) oslavuje väčšinu židovských sviatkov sekulárnym spôsobom..
IHEU schvaľuje Svetový deň humanistov (21. jún), Darwinov deň (12. február), Deň ľudských práv (10. december) a HumanLight (23. december) ako oficiálne sviatočné dni Humanistov, hoci žiaden z nich nie je oficiálnym verejným sviatkom (dňom pracovného voľna).
V mnohých krajinách vykonávajú Humanistickí celebranti slávnostné obrady pri svadbách, pohreboch, slávnostiach pomenovania či dospelosti a ďalších.
Sekulárni humanisti na Slovensku.
Na Slovensku pôsobia tri občianske združenia, ktoré sa hlásia k myšlienkam sekulárneho humanizmu: Spoločnosť Prometheus – združenie svetských humanistov, Humanisti Slovenska – spolok racionalistov, skeptikov a svetských humanistov a Ethos.