Oskar Kokoschka

Oskar Kokoschka (slovenská výslovnosť [kokoška]; * 1. marec 1886, Pöchlarn, Rakúsko† 22. február 1980, Montreux, Švajčiarsko) bol rakúsky grafik, ilustrátor, spisovateľ a jeden z najvýznamnejších maliarov 20. storočia. Jeho tvorba sa vyznačuje radikálnym prístupom zachytiť ľudskú psychiku a emócie.
V maľbe presadzoval nový vizuálny efekt zviditeľnenia nehmotných síl, ktoré pôsobili za vonkajším javom vecíobjekt bol živou a pohyblivou substanciou, ktorá oku odhaľovala svoju vnútornú podstatu. Okrem iného používal sýte farby, energické ťahy štetcom a deformáciu figúr. Najznámejšími sú jeho expresívne portréty alebo panorámy miest. Základ jeho tvorby vychádza z maliarskej tradícii rakúskeho neskorého baroka, najmä vo farebne expresívnych víziách Franza Antona Maulbertscha. Jeho umeleckú činnosť ovplyvnila viedenská secesia, nemecký expresionizmus a francúzsky fauvizmus. Angažoval sa aj politicky a jeho diela pred druhou svetovou vojnou i počas nej zaznamenávajú vtedajšie spoločenské napätie.
Život.
Oskar Kokoschka sa narodil ako druhý syn Gustava Josefa Kokoschku, obchodného cestujúceho, a jeho manželky Márií Romane, rodenej Loidlovej. Predkovia z otcovej strany pochádzali z pražskej zlatníckej rodiny. V roku 1887 sa rodina presťahovala do Viedne; v tom istom roku zomrel jeho starší brat Gustav. O dva roky neskôr sa narodila jeho sestra Bertha Theresia a o ďalšie tri roky mladší brat Bohuslav, ktorého meno potvrdzuje, že v rodine pretrvávali české korene. Oskar absolvoval štátnu reálnu školu ("Realschule") vo Währingu. Z tej doby pochádzajú jeho najstaršie zachované kresby a akvarely. Jeho talent rozpoznal Carl Otto Czeschka, ktorý ho prijal do svojej triedy. V rokoch 19051909 študoval na Umeleckopriemyselnej škole ("Kunstgewerbeschule") vo Viedni, kde bol jedným z jeho učiteľov Gustav Klimt. Venoval sa predovšetkým portrétom, ovplyvnený Vincentom van Goghom a prevládajúcou secesiou. Veľký vplyv naňho mal aj viedenský maliar Rudolf Kalvach, ktorého považoval za svojho učiteľa.
Nadviazal vášnivý a búrlivý pomer s Almou Mariou Mahlerovou, krátko po smrti jej štvorročnej dcéry Márie Mahlerovej a ukončenie jej pomeru s Walterom Gropiom. V roku 1912, po niekoľkých spoločných mesiacoch s ním Alma otehotnela, dieťa si však nechala vziať a odmietla aj sobáš. Roku 1914 sa vzťah rozpadol a Kokoschka dobrovoľne narukoval do rakúskej armády a bojoval v prvej svetovej vojne. Neskôr bol v Haliči ťažko zranený. Kokoschka miloval Almu po celý život a jedna z jeho najlepších prác je obraz "Nevesta vetra" (1913), ktorá vznikla k jej pocte.
Po prvej svetovej vojne pôsobil niekoľko rokov v Drážďanoch a následne cestoval po Európe. Roku 1931 sa vrátil do Viedne, roku 1934 pred silnejúcim nacizmom emigroval do Prahy. Tam namaľoval portrét prezidenta Tomáša Garriguea Masaryka a spoznal aj svoju budúcu ženu Oldu Palkovskú. Zároveň inicioval vznik spolku Oskar-Kokoschka-Bund (OKB), ktorému predsedal Theo Balden a ktorý sa usiloval o umenie nezávislé od nacistickej ideológie, ktorá jeho obrazy označovala za zvrhlé umenie ("entartete Kunst"). V Prahe namaľoval množstvo pohľadu na Vltavu, Karlov most, Malú Stranu a Staré Město. Dokonca získal československé štátne občianstvo a krátko po Mníchovskej dohode emigroval do Spojeného kráľovstva. Počas druhej svetovej vojny tam zostal, oženil sa a aktívne sa zapájal do emigrantského kultúrneho života. Britským občanom sa stal roku 1946. Po krátkom pobyte v Spojených štátoch sa potom usadil vo Švajčiarsku, kde prebehli jeho prvé veľké povojnové výstavy a kde žil až do konca života. Až v roku 1975 prijal späť rakúske štátne občianstvo.
Dielo.
Jeho raná tvorba bola ovplyvnená secesnou štylizáciou a Gustavom Klimtom, ktorému venoval zbierku básni "Snívajúci chlapci" ("Die träumenden Knaben", 19071908) obsahujúcu 8 farbených litografií. Približne v tomto období rozvinul svoj originálny maliarsky štýl charakteristický výrazovo silnou farebnosťou a originálnou predstavivosťou, ktorý neopustil až do konca života. Koschokova práca je veľmi maliarska. Jeho najstaršia grafická tvorba bola ovplyvnená linearitou Jugendstilu, ale od začiatku experimentoval s olejomaľbou a čoskoro tvorivý potenciál farieb prekročil rámec použitia čiar na vytvorenie tvaru.
Jeho maľby vystavené z rokov 19081909 vo Viedni vzbudili verejné pobúrenie. V tomto období portrétoval významných viedenských intelektuálov ako Karl Kraus, Peter Altenberg a Adolf Loos. Okrem iného maľoval aj zátišia, ktoré majú skôr symbolický charakter, ako napríklad "Zátišie s korytnačkou, jahňaťom a hyacintom" (1910). Roku 1910 spolupracoval s nemeckým expresionistickým časopisom "Der Sturm", v ktorom uverejňoval svoje eseje, básne, divadelné hry a kresby. V rokoch 19121915 prežil intenzívny vzťah s Almou Mariou Mahlerovou, čo sa výrazne prejavilo aj v jeho dielach, ako napríklad "Nevesta vetra" (1913) alebo "Potulný rytier" (19141915). Počas prvej svetovej vojny bol vážne zranený, neskôr sa usadil v Drážďanoch, kde pôsobil ako profesor na akadémií. V tomto období sa zaoberal grafikou, konkrétne technike kriedovej litografie, ktorou vytvoril viaceré portréty a grafické cykly, ako napríklad "Pašie" (1916) a "Jób" (1917). Na začiatku 20. rokov 20. storočia sa hlavnou témou jeho malieb stali panorámy miest.
Vďaka cestám po Európe, Blízkom východe a po severnej Afrike čerpal motívy pre svoje obrazy miest a krajín. Jeho diela nacisti označili zvrhlé umenie ("entartete Kunst"), na čo reagoval obrazom "Autoportrét zvrhlého umelca" (1937). Okrem portrétov slávnych osobností a panorám miest namaľoval aj alegorické a mytologické obrazy a vytvoril dva triptychy, ktoré sú prejavom jeho umeleckých názorov, ako napríklad "Sága o Prométeovi" (1950) alebo "Ternopyly" (1954). V tomto období sa venoval aj ilustráciám ako je litografický cyklus "Odysseia" (19631965), ale aj návrhom scén a kostýmov pre divadlo i operu. Príkladom je jeho spolupráca z rokov 19601962 s Burgtheatrom vo Viedni. Roku 1963 založil Medzinárodnú letnú akadémiu výtvarných umení v Salzburgu, ktorú viedol v tom istom roku.
Jeho diela sa vyznačujú expresívnym energickým rukopisom a farebnou i emocionálnou intenzitou. Výraz je založený na dramatickosti, často kontrastnej a sofistikovanej farebnosti. V neskorší dielach aj graficky poňatých linkách. Farby nanášal pastóznym spôsobom vo veľkých množstvách. V portrétnej maľbe zachytával vnútorne vlastnosti ľudí, prekonával v nich psychológiu a približoval sa až k duchovnu. Pri tvorbe panorám miest uplatňoval pohľad z výšky, ktorý mu umožnil široký rozhľad s vysokým horizontom. Mestá maľoval ako žijúci organizmus, pričom sa sústredil na ich jedinečnosť, ako napríklad "Pohľad na Istanbul" (1929), "Jeruzalem" (19291930), "Karlov most v Prahe" (1934) a "Zámok Wilhelminenberg s pohľadom na Viedeň" (1931). V jeho dielach sa snažil zachytiť vnútornú a skutočnú podstatu. Okrem 485 olejomalieb vytvoril rozsiahly súbor grafických prác, približne 5000 kresieb vytvorené pomocou pera a atramentu, štetca, kriedy, dreveného uhlia a pasteliek. Ďalej akvarely a 567 tlačí, hlavne litografie. Malý počet trojrozmerných diel zaujíma v jeho tvorbe okrajové miesto.
Ocenenia.
Oskar Kokoschka bol v rámci Novoročných vyznamenaní v roku 1959 vymenovaný za komandéra Rádu britského impéria. Takisto získal cenu Erasmus v roku 1960 spolu s Marcom Chagallom.
Literárna činnosť.
Kokoschkove literárne diela sú rovnako zvláštne a zaujímavé ako jeho umenie. Jeho memoáre "Morské prstene vízií" popisujú jeho teórie o telesnom a viscerálnom videní a o tom, ako formujú vedomie, umenie a reality. Jeho krátka hra "Morder, nádej žien" (1909, neskôr adaptovaná o desať rokov neskôr Paulom Hindemitom ako "Mörder, Hoffnung der Frauen") je často označovaná ako prvá expresionistická dráma. Jeho "Orfeus a Eurydika" (1918) sa stal operou Ernsta Kreneka, ktorý bol pôvodne oslovený na príležitostnú hudbu.