Anna (svätica)

Svätá Anna (hebr. Hannah, חַנָּה, t. j. "milostiplná", "milá") bola podľa raných apokryfných evanjelií matka Panny Márie a manželka svätého Joachima. Žiadne z novozákonných kánonických evanjelií svätú Annu vôbec nespomína.
Život svätej Anny.
Podľa tradície Anna pochádzala z rodovej línie starozákonného proroka a prvého veľkňaza Árona a jej manželom bol svätý Joachim. Manželia žili v Nazarete a obaja boli už vo veľmi pokročilom veku. Boli bezdetní, čo ich veľmi trápilo. Joachim preto odišiel hlboko do púšte, kde v modlitbách k Bohu a držaním pôstu strávil štyridsať dní. Vtedy sa mu zjavil anjel a oznámil mu, že jeho modlitby boli vypočuté a jeho manželka čoskoro porodí vytúžené dieťa (tento námet sa v biblických textoch objavuje aj v ďalších prípadoch, napr. Abrahám a Sára, Zachariáš a Alžbeta). Narodenie dcéry vyvolalo v ich okolí veľký údiv.
Joachim umrel krátko po Máriinom narodení. Podľa "Zlatej legendy", zbierky životopisov svätých z rokov 1255 – 1266, sa Anna po Joachimovej smrti vydala ešte dvakrát. Druhým manželom bol Kleofáš (jeden zo sedemdesiatich apoštolov) a tretím muž menom Šalamún. Legenda uvádza, že s každým z mužov mala jednu dcéru (obe sa volali Márie). Umrela vraj ako sedemdesiatdeväťročná a spolu s Joachimom sú pochovaní v hrobke v Getsemanskej záhrade.
Úcta svätej Anny.
Jej sviatok sa v liturgickom kalendári rímskokatolíckej cirkvi slávi 26. júla, v liturgickom kalendári gréckokatolíckej cirkvi je 25. júla sviatok "Zosnutie svätej Anny, matky presvätej Bohorodičky" a 9. septembra sviatok "Svätí a spravodliví Boží predkovia Joachim a Anna".
Napriek nevierohodným svedectvám sa kult svätej Anny rozšíril pomerne rýchlo po celom kresťanskom svete; vo východných cirkvách ho možno doložiť od šiesteho, v kresťanských cirkvách na Západe od ôsmeho storočia. Na Západe bol najintenzívnejší v 15. a 16. storočí zásluhou pápeža Sixta IV., ktorý v roku 1481 prijal Annu do rímskeho kalendára. O storočie neskôr, v roku 1584, nariadil rímsky pápež Gregor XIII. slávenie sviatku svätej Anny. Šíreniu kultu svätej Anny pomohlo uctievanie matky Panny Márie viacerými rehoľnými spoločenstvami.
O mimoriadnej obľúbenosti tejto svätice svedčí nepreberné množstvo umeleckých diel s námetom svätej Anny a jej rodiny. Prvé spodobnenia svätej Anny nachádzame na freskách v kresťanských chrámoch z 8. – 10. storočia. Takmer všetci velikáni výtvarného umenia neskorších období zanechali diela s námetom svätej Anny; v drvivej väčšine ide o diela, ktoré zachytávajú tri postavy Svätej rodiny (okrem svätej Anny Pannu Máriu a malého Ježiša, odtiaľ pomenovanie "Svätá Anna samotretia", od staršieho "samotretí" = sám jeden v skupine troch ľudí). Ich autormi sú majstri výtvarného umenia takmer všetkých výtvarných epoch a štýlov – Giotto, Jacopo Pontormo, Leonardo, Agnolo Bronzino, Caravaggio, Peter Paul Rubens, Albrecht Dürer a ďalší.
Svätej Anne je zasvätených viacero sakrálnych stavieb, k najznámejším patria vatikánsky Kostol svätej Anny a jeruzalemská Bazilika svätej Anny. Meno svätej Anny nesie jedna z vatikánskych mestských brán. Na Slovensku je niekoľko kostolov a farností zasvätených sv. Anne. Napr. Sušany, Oravská Lesná, Vavrečka, Medvedzie, Oravice, Zemianska Dedina (filiálka farnosti Nižná), Veľký Grob, Vranov nad Topľou – Čemerné, Štefultov, Dlhé nad Cirochou a Kluknava.
Ikonografické zobrazenie.
Podľa kresťanskej ikonografie býva svätá Anna zobrazovaná v dlhých šatách, s hlavou zahalenou závojom. Na Západe k jej atribútom patria kniha ako symbol učenosti a múdrosti (pomerne časté zobrazenie, ako svätá Anna vyučuje mladú Máriu) alebo ľalia ako odkaz na nepoškvrnenosť Panny Márie. Zvláštnym ikonografickým typom je "Svätá Anna samotretia" (zobrazenie spolu s Pannou Máriou a Ježišom). V byzantskom ikonografickom kánone sa zobrazuje s malou Máriou na rukách, resp. na ikone sviatku Narodenia presvätej Bohorodičky v ležiacej polohe alebo polosede a na ikone sviatku Počatia presvätej Bohorodičky svätou Annou (9./8. december) v objatí so svätým Joachimom.