Imrich (Uhorsko)

Imrich (* 1174 – † 30. november 1204, Ostrihom) bol chorvátsko-dalmátsky vojvoda v rokoch 11941196 a uhorský kráľ v rokoch 11961204, z rodu Arpádovcov. Korunovaný za uhorského kráľa bol už v roku 1182.
Rodina.
Bol synom uhorského kráľa Bela III. a Agnesy z Antiochie, dcéry antiochijského kniežaťa Raimonda I. Za manželku si zobral v roku 1196 Konštanciu, dcéru aragónskeho kráľa Alfonza II. Mal syna Ladislava III., ktorý na trón musel nastúpiť už v 4–5 rokoch.
Skorý život.
Imrich bol najstarším dieťaťom uhorského kráľa Bela III. a Belovej prvej manželky Agnesy z Antiochije. Jeho vychovávateľom bol taliansky kňaz Bernard. Mikuláš, ostrihomský arcibiskup, korunoval osemročného Imrcha 16. mája 1182, čím potvrdil právo Imricha na nástupcu svojho otca. Imrich bol zasnúbený s dcérou cisára Svätej rímskej ríše Fridricha I., ale tá zomrela v roku 1184. Belo III. poveril Imricha správou Chorvátska a Dalmácie okolo roku 1195.
Vláda.
Problémy s bratom.
Imrich nahradil svojho otca, ktorý zomrel 23. apríla 1196. Belo III. odkázal majetky a peniaze Imrichovmu mladšiemu bratovi Ondrejovi pod podmienkou, že Ondrej povedie krížovú výpravu do Svätej zeme. Namiesto toho sa Ondrej obrátil proti Imrichovi a v roku 1197 požadoval pre seba samostatné vojvodstvo. V mene Ondreja zasiahol rakúsky vojvoda Leopold VI. a na konci roka ich spojené sily porazili Imrichove jednotky v Slavónsku. Začiatkom roku 1198 bol Imrich nútený urobiť z Ondreja chorvátskeho a dalmátskeho vojvodu ako apanáž.
Ondrej pokračoval v sprisahaní proti Imrichovi, hoci pápež Inocent III. naďalej naliehal na Ondreja, aby spustil krížovú výpravu. 10. marca 1199 prinútil Imrich Boleslava, biskupa z Vacova, ktorý bol Ondrejovým podporovateľom, aby mu dal dokumenty, ktoré dokazovali sprisahanie proti nemu. V lete toho istého roku Imrich porazil Ondrejovu armádu pri Balatone, čo Ondreja prinútilo utiecť do Rakúska. Do Uhorska prišiel pápežský legát Gregor, aby sprostredkoval zmierenie medzi oboma bratmi. Podľa zmluvy bratov Imrich v lete 1200 Ondrejovi opäť udelil Chorvátsko a Dalmáciu.
Vojny na Balkáne (1200–1203).
Okolo roku 1200 bol Imrich hlboko zapojený do záležitostí Balkánskeho polostrova. 11. októbra 1200 ho pápež Inocent vyzval, aby prijal opatrenia na likvidáciu „kacírov“ v Bosne. Na Imrichovu žiadosť pápež odmietol poslať kráľovskú korunu veľkému princovi Štefanovi Srbskému. Imrich napadol Srbsko v roku 1201 alebo 1202 a pomohol Štefanovmu bratovi Vukanovi zmocniť sa trónu. Na znak svojej zvrchovanosti nad Srbskom sa Imrich stal prvým uhorským panovníkom, ktorý prijal titul srbského kráľa v roku 1202. Bol tiež prvým kráľom, ktorý použil kráľovskú pečať s vyobrazením takzvaných „Arpádovských pruhov“, z ktorých sa nakoniec stala časť znaku Uhorska.
V lete 1202 podpísal benátsky dóža Enrico Dandolo zmluvu s vodcami štvrtej križiackej výpravy, ktorí súhlasili, že Benátčanom pomôžu získať späť Zadar, mesto v Dalmácii, ktoré od roku 1186 akceptovalo zvrchovanosť uhorských panovníkov. A keď pápež Inocent III. zakázal križiakom obliehať Zadar, 24. novembra sa zmocnili mesta a dali ho Benátčanom. Hoci pápež na Imrichovu žiadosť exkomunikoval Benátčanov a križiakov, Zadar zostal pod benátskou nadvládou. 
V strachu pred križiackou výpravou Imricha, bán Kulin z Bosny usporiadal 6. apríla 1203 synodu bosnianskej cirkvi v meste Bilino Polje. Synoda uznala pápežský primát a nariadila reformu obradov. Kulin tiež uznal Imrichovu zvrchovanosť. Bulharský cár Kalojan v liste napísanom v roku 1203 informoval pápeža Inocenta, že Imrich obsadil päť okresov v Bulharsku a Kalojan žiadal pápežovu intervenciu.
Posledné roky.
Vojvoda Ondrej opäť povstal v otvorenom povstaní proti Imrichovi na jeseň roku 1203. Ich vojská sa v októbri stretli pri Varaždíne pri rieke Dráva. Imrich vošiel do tábora svojho brata neozbrojený a povedal: „Teraz uvidím, kto sa odváži zdvihnúť ruku, aby prelial krv kráľovského rodu!“, podľa takmer súčasného Tomáša, arcidiakona. Nikto sa neodvážil zastaviť kráľa; tak pristúpil k Ondrejovi a bez odporu ho uchopil. Vojvoda Ondrej bol niekoľko mesiacov držaný v zajatí, no jeho priaznivci ho začiatkom roku 1204 prepustili.
Využijúc občiansku vojnu v Uhorsku, Kaloan napadol a dobyl Belehrad, Braničevo a ďalšie pevnosti. Imrich sa pripravoval na ťaženie proti Bulharsku, ale na žiadosť pápeža Inocenta rozpustil svoju armádu. Pápež, ktorý s Kalojanom vyjednával cirkevnú úniu, mu poslal kráľovskú korunu, ale Imrich uväznil pápežského legáta, ktorý korunu doručoval do Bulharska, keď legát prechádzal cez Uhorsko.
Keďže Imrich vážne ochorel, dal 26. augusta 1204 korunovať svojho štvorročného syna Ladislava za kráľa. Prepustil aj pápežského legáta. Zmieril sa so svojím bratom, „zveril mu poručníctvo svojho syna a správu celého kráľovstva, kým zverenec nedosiahne plnoletosť“, hovorí Tomáš arcidiakon. Imrich podľa Obrázkovej kroniky zomrel 30. novembra. Imrich bol pochovaný v katedrále v meste Jáger.