burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Rajské jablko

Rajské jablko alebo rajské jabĺčko môže byť zastarano:
Marťácky vrch

Marťácky vrch (), miestne aj Marťakovský kopec je vrch v severovýchodnej časti pohoria Javorníky v geomorfologickej časti Rakovská hornatina.
Polohopis.
Nachádza sa hranici okresov Čadca a Kysucké Nové Mesto približne južne od centra obce Zákopčie a juhozápadne od Čadce, v centrálnej časti Rakovskej hornatiny na hlavnom hrebeni Javorníkov medzi Chotárnym kopcom a Kazíckou Kýčerou. Vrcholom prechádza hranica katastrálnych území Zákopčia a Ochodnice.
Rozhľadňa.
V rokoch 2009 – 2011 bola na vrchole Marťáckeho vrchu postavená "rozhľadňa Zákopčie". Štrnásť metrov vysoká stavba je postavená z prírodných materiálov (kameň a drevo). Rozhľadňa poskytuje kruhový výhľad, pri ktorom je okrem blízkych Javorníkov viditeľná aj Lysá hora v Moravsko-sliezskych Beskydách, Veľká Rača v Kysuckých Beskydách a Veľký Rozsutec v Malej Fatre.
Prístup.
V oblasti prechádza červene značená trasa ("Javornícka magistrála") z Čadce do "Sedla pod Grapou", ktorá obchádza vrchol východným smerom a od ktorej vedie k rozhľadni značená odbočka. V osade "Petránky" sa križuje s modro značenou trasou (Cesta Vila Galvánka) z Kysuckého Nového Mesta do centra Zákopčia.
Najkratšia cesta na vrchol, vhodná aj pre rodiny s deťmi, je z konečnej autobusov v osade "U Rulcov" cez osadu "U Trnkov".
Kriminalistické laboratórium

Kriminalistické laboratórium je špecializované pracovisko, laboratórium určené na odborné pokusy, vedecký výskum, technický vývoj, expertné rozbory a posudky (pozri kriminalistická expertíza), špecializovanú diagnostiku, skúšobné testy (napr. vyšetrovacie pokusy) či školskú výuku v rámci kriminalistiky.
Kriminalistická stopa

Kriminalistická stopa alebo skrátene stopa je akákoľvek zmena v materiálnom prostredí alebo vo vedomí človeka, ktorá príčinne alebo aspoň miestne a časovo súvisí s vyšetrovanou udalosťou, obsahuje kriminalisticky alebo trestnoprávne relevantnú informáciu, je zistiteľná, zaistiteľná a využiteľná pomocou dostupných kriminalistických, prírodovedných a technických metód, prostriedkov a postupov.
Vyhľadávanie a zaisťovanie stôp patrí medzi základné a najdôležitejšie úlohy kriminalistickej praktickej činnosti. Spôsoby zaisťovania jednotlivých druhov materiálnych stôp sa líšia podľa ich charakteru, pričom často možno jednu stopu zaistiť niekoľkými vzájomne odlišnými spôsobmi (napr. fotografovanie daktyloskopickej stopy a jej následné odobratie na daktyloskopickú fóliu).
Typológia.
Kriminalistické stopy možno deliť podľa rôznych kritérií. Kriminalisti Jiří Straus a František Vavera uvádzajú ako najvhodnejšie nasledovné delenie:
Naos

Naos môže byť:
Alibi (kriminalistika)

Alibi (z ) je dôkaz podozrivého, obvineného alebo obžalovaného zo spáchania trestného činu o neprítomnosti na mieste činu v čase spáchania príslušného trestného činu. V kriminalistike sa rozlišuje pozitívne a negatívne (lživé) alibi. Uznanie alebo neuznanie alibi sa odôvodňuje previerkou a vyhodnotením dôkazov.
Alibi

Alibi (z ) môže byť:
Želmíra Duchajová-Švehlová

Želmíra Duchajová-Švehlová (* 6. máj 1880, Lazy pod Makytou† 15. máj 1955, Martin) bola slovenská maliarka, pedagogička, organistka. Venovala sa zbieraniu ľudových piesni z Púchovskej doliny. Organizovala slovenské ženské hnutie a 26. rokov pôsobila ako podpredsedníčka spolku Živena. Je považovaná za prvú slovenskú maliarku.
Život.
Duchajová-Švehlová sa narodila na Lazoch pod Makytou. Jej otec Fraňo Švehla, pôsobil na Lazoch ako evanjelický farár. Základnú školu navštevovala v rodnej obci, kde pôsobila neskor ako učiteľka a organistka. Meštiansku školu navštevovala v Turčianskom Svätom Martine. Po absolutóriu na bratislavskom Učiteľskom ústave, pôsobila ako učiteľka na evanjelickej škole v Blatnici (19131919). Následne vyučovala na Meštianskej škole v Martine kreslenie, matematiku a deskriptívu. V rokoch 19061910 navštevovala Umeleckú školu spolku umelkýň v Berlíne a v rokoch 19101914 Akadémiu výtvarných umení pre umelkyne v Mníchove. 22. októbra 1925 sa vydala za verejného notára v Martine, JUDr. Matúša Duchaja. Pracovala aktívne ako členka Červeného kríža, bola predsedníčkou Miestneho odboru Matice slovenskej. Pracovala aj ako členka Živeny, v rokoch 19391946 vo funkcii podpredsedníčky tohoto ženského spolku.
Jej tvorbu ovplyvnili študijné cesty do zahraničia, ktoré podnikla po roku 1920. Navštívila Francúzsko, Taliansko, Anglicko, Holandsko, Škandináviu či Nemecko. Od roku 1931 bola umelkyňou v slobodnom povolaní v Martine. Počas štúdia vystavovala v Berlíne aj Mníchove, v roku 1918 vystavovala svoje obrazy v rámci kolektívnej výstavy v Hodoníne na Morave. Na Slovensku vystavovala svoje obrazy v Martine a Bratislave (1931), súbornú výstavu mala roku 1941 v Bratislave.
Zomrela 15. mája 1955 v Martine kde je pochovaná spolu s manželom na národnom cintoríne.
Kuchyňa (vodná nádrž)

Kuchyňa je umelo vybudovaná vodná nádrž na Záhorí, na území okresu Malacky, v katastrálnom území obce Kuchyňa.
Základné údaje.
Nádrž sa nachádza na sútoku rieky Maliny a potoka Javorinky. Má plochu hladiny o rozlohe 101 162 m², priemernú hĺbku 4,80 metra a objem vody 486 000 m³. Nadmorská výška hladiny sa pohybuje okolo Priehradný múr je vysoký 10 metrov, delí údolie na styku Modranskej a Švancpošskej doliny, na rozmedzí Malých Karpát a Záhorskej nížiny. Prítok vody z Maliny do jazera činí priemerne 104,2 l/s, z Javoriny je neznámy. Odtok vody zabezpečujú dve umelé korytá Maliny, ktoré sa za obcou spájajú. Brehy, okrem západného (umelo vytvoreného), majú plytký ráz, s postupným klesaním dna.
Význam.
Význam nádrže je predovšetkým zavlažovací a protipovodňový, no v neposlednom rade aj rekreačný, vhodný na lov rýb. Známou, dnes už schátranou turistickou atrakciou bol náučný chodník ponad hladinu: Bobria hrádza. V priehrade sa dá kúpať, v jej blízkosti pri Javorinke sa nachádza bufet. V údolí Maliny (Modranská dolina) sa nachádza prameň pitnej vody, zásobujúci obec Kuchyňa.
Príroda.
V nádrži žijú rôzne druhy rýb, potok Javorinka je pstruhový rybársky revír. V jej okolí sa týči dubovo-bukový les, ktorý je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Popri brehoch rastú tŕstie a pálky.
Halo orbita

Halo orbita je periodická, trojrozmerná obežná dráha blízko Lagrangeovho bodu L1, L2 alebo L3. Aj keď Lagrangeov bod je iba bodom v prázdnom priestore, jeho zvláštnou charakteristikou je to, že ho možno obiehať. Halo orbity môžu byť považované za výsledok interakcie gravitačného ťahu dvoch hmotných telies a odstredivými zrýchleniami na satelit. Halo orbity existujú v akomkoľvek systéme s tromi telesami, napr. v satelitnom systéme Slnko - Zem - satelit alebo Zem - Mesiac - satelit. V každom Lagrangeovom bode existujú kontinuálne „rodiny“ severných aj južných halo orbít. Pretože halo orbity bývajú nestabilné, na udržanie satelitu na obežnej dráhe sa vyžaduje aktívne udržiavanie.
Väčšina satelitov na halo orbite slúži na vedecké účely, napríklad ako vesmírne teleskopy.
Definícia a história.
Halo (z gréckeho ἅλως, "halōs)" je svetelný kruh na oblohe okolo Slnka alebo Mesiaca. Vo význame dráhy okolo libračného bodu tento názov prvýkrát použil Robert W. Farquhar vo svojej Ph.D. práci v roku 1968. Farquhar obhajoval použitie satelitu na halo orbite za Mesiacom (okolo L2 Zem - Mesiac) ako komunikačnú prenosovú stanicu pre misiu Apollo na odvrátenú stranu Mesiaca. Satelit na takejto halo orbite by mal nepretržitý výhľad na Zem a aj na odvrátenú stranu Mesiaca. Pretože všetky pristátia boli na privrátenej strane Mesiaca nebol pre misie Apollo potrebný žiadny prenosový satelit.
Farquhar použil analytické výrazy na znázornenie halo orbít; Kathleen Howell ukázala, že presnejšie trajektórie je možné vypočítať číselne.
Prvou misiou, ktorá použila halo orbitu bola sonda ISEE-3, vypustená v roku 1978. Cestovala k bodu L1 Slnko - Zem a zostala tam niekoľko rokov. Ďalšou misiou využívajúcou halo orbitu bola Solar and Heliospheric Observatory (SOHO), spoločná misia ESA a NASA na štúdium Slnka, v bode L1 Slnko-Zem od roku 1996. Použila obežnú dráhu podobnú ako ISEE-3. Misia Genesis v roku 2001 bola vypustená na halo orbitu blízko bodu L1 systému Slnko - Zem. Po dobu troch rokov sonda vykonala na tejto obežnej dráhe păť obehov okolo L1, po ktorých sa uskutočnil päťmesačný let dlhý viac ako tri milióny kilometrov do bodu L2, prelet okolo neho a po gravitačnom manévri v blízkosti Mesiaca vstup na pristávaciu dráhu. Výpočet tejto nízkoenergetickej trajektórie vyžadoval asi tri roky práce a aplikáciu moderných metód teórie dynamických systémov. Hoci odvtedy niekoľko ďalších misií letelo k Lagrangeovým bodom, zvyčajne používali súvisiace neperiodické variácie nazývané Lissajousove obežné dráhy, a nie skutočnú periodickú halo orbitu. 
Farquharovu pôvodnú myšlienku nakoniec zrealizovala Čína v máji 2018, keď umiestnila prvý prenosový komunikačný satelit Queqiao (čín. 鵲橋, pchin-jin "Quèqiáo; angl." "Magpie Bridge)" na orbitu okolo libračného bodu L2 Zem - Mesiac. 3. januára 2019 pristála kozmická loď Čchang-e 4 v kráteri Von Kármán na odvrátenej strane Mesiaca a na komunikáciu so Zemou použila tento prenosový satelit.
Bílý kopec u Čejče

Bílý kopec u Čejče je prírodná pamiatka ev.č. 6020, ktorá sa nachádza v priestore medzi obcami Čejč, Hovorany a Mutěnice. Pozostáva z niekoľkých izolovaných lokalít situovaných na rôznych miestach členitého východného brehu Čejčskej kotliny.
Predmet ochrany.
Predmetom ochrany sú spoločenstvá stepných trávníkov, najmä stanovištia panónskych stepných trávnikov a tiež stanovištia panónskych dubohrabín s celým radom ohrozených a zvlášť chránených druhov rastlín, na ktoré sú viazané tiež významné druhy bezstavovcov. Medzi hlavné predmety ochrany na lokalite patria európsky významné druhy chrobák jednorohý ("Bolbelasmus unicornis") a spriadač kostihojový ("Euplagia quadripunctaria"). Z rastlinných druhov potom kosienka karbincolistá ("Serratula lycopifolia"), hrachor panónsky ("Lathyrus pannonicus"), púpava neskorá ("Taraxacum serotinum") a katran tatársky "(Crambe tataria)".
Caroline Atoll

Caroline Atoll (iné názvy: Caroline Island, Caroline, Thornton Island, Millenium Island) je najvýchodnejší z neobývaných koralových atolov tvoriacich južné Line Islands. Nachádza sa v centrálnej časti Tichého oceánu a je územím ostrovného štátu Kiribati.
Objavil ho portugalský moreplavec Pedro Fernandes de Queirós v roku 1606. V roku 1868 si ho začalo nárokovať Spojené kráľovstvo, od ktorého Kiribati získalo nezávislosť v roku 1979. 
Atol zostáva z veľkej časti nedotknutý a je považovaný za jeden z najzachovalejších tropických ostrovov. Je domovom jednej z najväčších svetových populácií kraba palmového () a významným hniezdiskom morských vtákov, najmä rybára čiernochrbtého ().
V roku 1995 bola dátumová hranica posunutá tak, aby celé územie štátu Kiribati ležalo na západ od nej. Caroline sa tak nachádza v špeciálnom časovom pásme , v ktorom sa ako v prvom časovom pásme začína nový deň. Keďže je Caroline najvýchodnejším ostrovom v tomto pásme, slnečný svit nového dňa naň dopadne najskoršie. Možno teda povedať, že Caroline je prvou časťou pevniny, nad ktorou svitá nový deň a 1. januára aj prvý deň nového roka. Z tohto dôvodu sa tu na pomedzí rokov 1999 a 2000 uskutočnilo vítanie nového tisícročia, ktoré dalo atolu názov „Miléniový ostrov“.
Uniwersytet Warszawski

Uniwersytet Warszawski (doslovne "Varšavská univerzita") je popredná a najväčšia verejná univerzita v Poľsku so sídlom v hlavnom meste Varšave. Vznikla v roku 1816 ako "Kráľovská (varšavská) univerzita" spojením "Školy práva a administrácie" (od 1808) a "Lekárskej školy" (od 1809). Uzavretá v roku 1831 cárskou vládou. V rokoch 186269 ako "Hlavná varšavská škola", neskôr ruská "Cisárska univerzita". V 1915 obnovila svoju činnosť ako poľská univerzita. Medzi 193539 "Univerzita Józefa Piłsudského". V rokoch 193945 uzavretá nemeckou vládou, fungovala v utajení. Obnovená v júli 1945. V roku 2018 mala 21 fakúlt, 42 477 študentov a 7 259 zamestnancov.
Čertopoloch

Čertopoloch môže byť:
Srdcovka

Srdcovka môže byť:
Srdcovky môže byť:
Prvý rybník

Prvý rybník alebo Majerský rybník je ľudskými zásahmi upravený lesný rybník na území Záhoria, v okrese Malacky vo vojenskom obvode Záhorie (k.ú. Bažantica).
Rybník sa nachádza uprostred borovicových lesov na viatych pieskoch na dolnom toku Perneckej Maliny, má plochu hladiny 18 975 m², vrátane močiarov v okolí 44 958 m² a jeho nadmorská výška predstavuje Keďže ide o nížinné jazero, jeho priemerná hĺbka činí cca 1 meter a dno je vzhľadom na polohu piesčité.
Okolie rybníka (vojenské lesy) je vychýrený hubársky revír, s výskytom hríbov smrekových, zrnitohlúbikových, masliakov kravských a mnohých iných jedlých druhov húb. Taktiež v jeho okolí žijú rôzne druhy lesnej zvery, ako srnce, diviaky, líšky a iné. Vodná plocha je, okrem severozápadného brehu obohnaná močiarom, kde rastú pálky, tŕstie a mnohé druhy vodných tráv.
Jazero je využívané najmä na chov rýb.
Háj u Lipova

Háj u Lipova je prírodná pamiatka ev. č. 107, ktorá sa nachádza v okrese Hodonín na juhovýchodnom okraji obce Lipov. Správa AOPK Brno.
Ochrana.
Predmetom ochrany je lokalita zriedkavej scily dvojlistej "(Scilla bifolia)".
Očnica (rozlišovacia stránka)

Očnica môže byť:
Macejkov kanál

Macejkov kanál alebo Matejkov kanál je umelý, odvodňovací kanál, tok VI. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, v katastrálnom území obcí Lozorno, Zohor a mesta Stupava. Ide o vodnú stavbu nížinného charakteru, s dĺžkou 2,677 km, veľkosťou povodia 2,795 km² a plochou odtokových oblastí 2,289 km². Vzniká vo výške a ústi do Rakytova, v nadmorskej výške 
Vznik.
Jeho koryto vzniká v areáli priemyselno-logistického parku Zohor, neďaleko križovatky Lozorno medzi cestou I/2 a diaľnicou D2, v lokalite Široké diely (), uprostred úžitkovej zelene, v Záhorskej nížine, v podcelku Borská nížina, časti Bor, vo výške 
Opis toku.
Po vzniku kanál pokračuje západným smerom a vzápätí v rúre podteká výrobno-technoligiskú halu. Po skončení povrchového prekrytia už tok tečie juhozápadným smerom. Po chvíli vteká do stromového porastu a mierne sa stočí na juhozápadojuh, stále preteká areálom výrobného parku. Onedlho park opúšťa, pokračuje už prírodnejším, trávnatým korytom, no následne vteká do listnatého lesa, kde prijíma prvý, pravostranný prítok. Po sútoku tvorí kanál dvojvlnu smerujúcu na západ, počas ktorej sa križuje s elektrickým vedením vysokého napätia. Znova tečie trávnatým korytom, zľava priberá melioračný kanál a podteká poľnú cestu. Tok pokračuje stále juhozápadojužným smerom, v poľnohospodársky obrábanej krajine a sprava doňho ústi posledný, umelý prítok. Ďalej tečie trávnatou medzou, až napokon sa v nadmorskej výške vlieva sprava do Rakytova, ako jeho najvýznamnejší prítok.
Význam.
Vodnú stavbu vystavali z dôvodu odvodnenia premočenej pôdy, aby sa mohla skultivovať a následne začať plnohodnotne využívať na poľnohospodárske účely.
Kalevi Holsti

Kalevi „Kal“ Jaakko Holsti (* 1935, Ženeva, Švajčiarsko) je kanadský politický vedec fínskeho pôvodu, zameriavajúci sa výskumne na teórie medzinárodných vzťahov.
Život.
Kalevi Holsti sa narodil v roku 1935 v švajčiarskej Ženeve. Tu sa narodil v roku 1933 tiež jeho starší brat, americký diplomat Ole Holsti. Ich otec, Rudolf Holsti (1881-1945), bol dvojnásobným fínskym ministrom zahraničných vecí. Holsti mal do roku 1956 tiež fínske občianstvo. V čase narodenia oboch bratov pôsobil ich otec ako vyslanec Fínska pri Spoločnosti národov. V septembri 1939 sa pre svoje antifašistické postoje stala rodina Holstiovcov vo Fínsku nepohodlná a preto sa rozhodli pre emigráciu do USA, kam vycestovali cez Lisabon. Počas druhej svetovej vojny stratil Holsti oboch rodičov, otca Rudolfa aj tuberkulózou nakazenú mamu Liisu. Následne sa ho spolu s bratom ujali americké pestúnske rodiny. V roku 1952 Kalevi Holsti nastúpil na vysokoškolské štúdium na Univerzite Stanford. V škole najprv nevynikal, po semestri štúdium prerušil, aby navštívil vlasť vo Fínsku a stretol sa s blízkymi. Pri návšteve Fínska sa utvrdil, že chce študovať medzinárodné vzťahy a po návrate opäť začal so štúdiom na Stanforde. Tu získal magisterský titul z politológie a následne na jar 1961 tiež doktorát (Ph.D.). Dostal viaceré ponuky na prácu z amerických univerzít, nakoniec sa však rozhodol odísť v lete 1961 do Kanady. Od roku 1962 pracoval v rôznych pozíciách na University of British Columbia v Kanade. 
Akademické pôsobenie.
Holsti bol držiteľom titulu čestného profesora "University Killam Professor Emeritus" na Univerzite Britskej Kolumbie, tento titul mu patril do júna 1999. Tam pracoval na ústave Liu Institute for Global Issues. Holsti nepovažuje medzinárodné vzťahy za samostatnú vedeckú disciplínu, keďže nemajú unikátny alebo odlišný súbor teórií a metodológie. Vo svojich dielach koncom 90. rokov 20. storočia tvrdil, že hegemonické postavenie USA vo výskume medzinárodných vzťahov sa rúca a ťažisko výskumu sa presúva do Spojeného kráľovstva, Európy a Japonska. Skúmal tiež anglickú školu medzinárodných vzťahov.
V roku 1983 bol zvolený za člena Kanadskej kráľovskej spoločnosti. V roku 2005 sa stal členom Fínskej akadémie vied.
Diela.
"Zoznam nie je kompletný."
Born a Lion

Born a Lion je debutový štúdiový album kanadského rockového tria Danko Jones. Vyšiel 23. júna 2002 a debutoval na 51. mieste v rebríčku Canadian Albums Chart.
Ocenenia.
V roku 2003 bol album nominovaný na cenu Juno za najlepší rockový album.
Výchoz (prírodná pamiatka)

Výchoz je prírodná pamiatka ev. č. 1945 neďaleko obce Čejč v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Znovu bola prírodná pamiatka vyhlásená Nariadením Juhomoravského kraja z 19.12.2017 č. 1 o zriadení prírodnej pamiatky Výchoz a jej ochranného pásma. Pôvodné nariadenie okresného úradu Hodonín č. 4/98 bolo zrušené.
Ochrana.
Predmetom ochrany je umelý odkryv po ťažbe piesku a lignitu v zalesnených svahoch štvrtohorného Čejčského jazera, ktorý obnažuje treťohorné sedimenty spodného panónu. Z hornín prevažujú ílovité, prachovıté a vápnité morské piesky s fosíliami treťohorných morských mäkkýšov, ďalej je zastúpený kyjovský uhoľný sloj, štrkový kolektor neznámeho toku a pochovaný pôdny horizont.
Hummel Fest

Hummel Fest je medzinárodný hudobný festival skladieb Johanna Nepomuka Hummela založený ako spomienka na tohto hudobného skladateľa pri príležitosti 240. výročia jeho narodenia z iniciatívy klaviristky Krisztiny Gyöpös. Prezentuje sa prostredníctvom koncertov a ďalších pridružených podujatí ako sú semináre, majstrovské kurzy, baletné predstavenia, prierez operou a výstavy. Aktivity festivalu sú plánované najmä na miesta, ktoré boli prepojené so životom hudobného skladateľa: Bratislava, Viedeň a Weimar.
I. ročník sa uskutočnil v roku 2018, keď sa širokej verejnosti na koncertných pódiách predstavili významní umelci z Bratislavy, Viedne, Weimaru, Hamburgu, Budapešti, Haagu, Soulu, Zürichu, ale i študenti a pedagógovia rôznych vysokých škôl. Festival sa začal úvodným koncertom 11. augusta 2018 v Primaciálnom paláci a jeho bratislavská fáza skončila tamtiež 6. novembra. 11. septembra sa tiež uskutočnil jeden koncert vo Viedni. Celý ročník festivalu bol zakončený sériou koncertov a podujatí vo Weimare od 6. do 9. decembra.
Farfalle

Farfalle je druh cestoviny, ktorý je na Slovensku známy aj pod názvom mašličky. Názov je odvodený od talianskeho slova "farfalle" ("motýle"). V talianskom meste Modena sú farfalle známe ako "strichetti". Väčšia variácia sa nazýva "farfalloni", zatiaľ čo menšia verzia sa nazýva "farfalline". Farfalle vznikli v 16. storočí v regiónoch Lombardsko a Emilia-Romagna na severe Talianska.
Slovo sa dá spliesť s podobne znejúcim slovom "farfel", cestovina využívaná v židovskej kuchyni.
Druhy.
Farfalle prichádzajú v niekoľkých veľkostiach, ale všetky majú výrazný tvar motýlika. Zvyčajne sú farfalle tvorené z obdĺžnikových alebo oválnych cestovín, pričom dve strany sú orezané, aby mali zvlnený okraj a stred je zovretý, aby vytvoril nezvyčajný tvar cestovín. Vrúbkovaná verzia cestovín je známa ako "farfalle rigate". Aj keď sú použiteľné pre väčšinu omáčok, farfalle sú najvhodnejšie pre smotanové a paradajkové omáčky. Okrem hladkej a celozrnnej múky sa do cesta pridávajú farbivá aj zmiešaním ich určitých zložiek do cesta, ktoré ovplyvňujú aj arómu (ako v prípade všetkých cestovín). Napríklad červená repa môže byť použitá na červenú, špenát na zelenú a atrament zo sépie na čiernu farbu. K dispozícii môže byť aj paradajka. Zelené, biele a červené variácie sa často predávajú spolu v jednej zmesi, ktorá pripomína farby talianskej vlajky.
Ralph Fiennes

Ralph Nathaniel Twisleton Wykeham-Fiennes (* 22. december 1962, Ipswich, Spojené kráľovstvo) je anglický herec, ktorý hral napríklad vo filmoch "Anglický pacient", "V Bruggách", "Súboj Titanov", "Smrť čaká všade", "Predčítač" a "Vojvodkyňa".
Je známy stvárnením troch známych zločincov: nacistického vojnového zločinca Amona Götha vo filme "Schindlerov zoznam", sériového vraha Francise Dolarhydea vo filme "Červený drak" a Lorda Voldemorta vo filmovej sérii "Harry Potter".
Získal prestížnu divadelnú cenu Tony a dvakrát bol nominovaný na Oscara. Je vyslancom pri UNICEF UK.
Životopis.
Narodil sa v Ipswichi (Suffolk) ako najstarší zo šiestich detí spisovateľky Jennifer Lashovej a farmára a fotografa Marka Fiennesa. Jedným z jeho súrodencov je herec Joseph Fiennes. Je potomkom Jakuba II. Stuarta a bratrancom z ôsmeho kolena princa z Walesu. Rodina Fiennesových sa v roku 1973 na niekoľko rokov odsťahovala do Írska.
Navštevoval Kráľovskú akadémiu dramatického umenia a potom začal vystupovať v Kráľovskom národnom divadle, a neskôr v Kráľovskej shakespearovskej spoločnosti. Pred kamerou debutoval v roku 1990 v televíznom filme "A Dangerous Man: Lawrence After Arabia". V roku 1992 si po prvýkrát zahral vo filme "Búrlivé výšiny". Prelom prišiel v roku 1993, kedy sa najskôr po boku Julie Ormondovej objavil vo filme Petera Greenawaya "Dieťa z Maconu" a potom sa preslávil stvárnením roly nacistického veliteľa koncentračného tábora Amona Götha v Spielbergovom filme "Schindlerov zoznam". Za túto rolu bol nominovaný na Oscara za najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe. Oscara nezískal, ale za rolu si odniesol britskú cenu BAFTA. Aby mohol Götha vierohodne stvárniť, nabral asi 10 kilogramov váhy.
V roku 1996 bol nominovaný na Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe za stvárnenie roly grófa Lászlóa Almásyho v romantickom filme z doby druhej svetovej vojny "Anglický pacient".
V roku 2005 stvárnil rolu Lorda Voldemorta vo filme "Harry Potter a Ohnivá čaša". Tú istú rolu hral aj neskôr v ďalších troch zo štyroch filmových pokračovaniach. Vo filme "Harry Potter a Polovičný princ" bola len retrospektívna scéna na 11-ročného Voldemorta, ktorého stvárnil Fiennesov synovec Hero Fiennes-Tiffin.
V roku 2008 si zahral vo filmoch "Vojvodkyňa" a "Predčítač", v roku 2009 vo filme "Smrť čaká všade" a v roku 2010 vo filme "Súboj Titanov", ktorý je remakom rovnomenného filmu z roku 1981.
Horky (prírodná pamiatka)

Horky je prírodná pamiatka, pôvodne vyhlásená ako prírodná rezervácia ev. č. 1489 na juhozápadnom okraji obce Milotice v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Novo Nariadením č.8 Juhomoravského kraja z 25. augusta 2016 bola zrušená pôvodná vyhláška ONV Hodonín č. 1605 / 89-13 a územie vyhlásené ako prírodná pamiatka.
Ochrana.
Predmetom ochrany je komplex suchého variantu širokolistých trávnikov bielokarpatského typu so zastúpením úzkolistých suchých trávnikov vrátane najpočetnejšej populácie hadinca červeného ("Echium russicum") v Česku a porasty nízkych xerofilných krovín.
Manuel I.

Manuel I. môže byť:
Max q

Max q je bod, keď atmosférický let kozmickej rakety dosiahne maximálny dynamický tlak, drak rakety je v ňom vystavený maximálnemu mechanickému namáhaniu. Štrukturálne zaťaženie rakety je úmerné dynamickému tlaku a môže viesť k obmedzeniu letovej obálky rakety.
Dynamický tlak "q" je matematicky definovaný ako
kde "ρ" je hustota vzduchu a "v" je rýchlosť rakety; dynamický tlak sa môže považovať za hustotu kinetickej energie vzduchu vzhľadom na raketu. Pri vypustení rakety zo zeme do vesmíru je dynamický tlak
Preto (podľa Rollovej vety) bude vždy miesto, kde je maximálny dynamický tlak.
Inými slovami, pred dosiahnutím max q je zmena dynamického tlaku v dôsledku zvyšujúcej sa rýchlosti väčšia ako zmena v dôsledku klesajúcej hustoty vzduchu, takže dynamický tlak pôsobiaci na raketu sa neustále zvyšuje. Po absolvovaní max q je to naopak. Dynamický tlak pôsobiaci proti rakete sa znižuje so znižovaním hustoty vzduchu a nakoniec dosahuje 0, keď sa hustota vzduchu rovná nule.
Príklady štartu rakety.
Napríklad pri normálnom štarte raketoplánu došlo k maximu q vo výške približne 11 km. Keď sa dynamický tlak priblížil k max q, tri hlavné motory raketoplánu znížili ťah na asi 60 - 70% menovitého (v závislosti od užitočného zaťaženia). V kombinácii s konštrukciou zŕn hnacej hmoty pomocných urýchľovacích rakiet, ktoré znížili ťah pri max q o jednu tretinu po 50 sekunde horenia sa celkové namáhanie raketoplánu udržiavalo na bezpečnej úrovni.
Počas typickej misie Apollo sa max q vyskytlo medzi 13 a 14 km; hodnoty sú pre SpaceX Falcon 9 približne rovnaké.
Bod max q je kľúčovým medzníkom pri vypustení rakety.
Lissajousova obežná dráha

Lissajousova obežná dráha (pomenovaná po Julesovi Antoine Lissajousovi) v orbitálnej mechanike je kvázi-periodická dráha okolo Lagrangovho bodu systému troch telies bez potreby akéhokoľvek pohonu. Lyapunovské dráhy okolo Lagrangovho bodu úplne ležia v rovine dvoch primárnych telies, teda pohyb je v dvoch dimenziách. Na rozdiel od toho Lissajousove obežné dráhy obsahujú komponenty v tejto rovine a kolmé na ňu, pohyb je v 3 dimenziách a sledujú Lissajousovu krivku. Halo orbity tiež zahŕňajú komponenty kolmé na rovinu, sú však periodické, zatiaľ čo Lissajousove obežné dráhy nie.
V praxi sú akékoľvek obežné dráhy okolo Lagrangeových bodov L1, L2 alebo L3 dynamicky nestabilné, čo znamená, že malé odchýlky od rovnovážneho stavu sa v priebehu času zvyšujú. V dôsledku toho musí sonda na týchto Lagrangeových orbitálnych dráhach používať svoje pohonné systémy na stabilizovanie orbitálnej stanice. Aj keď nie sú dokonale stabilné, malé úsilie na udržiavanie staníc udržuje sondu na požadovanej Lissajoussovej obežnej dráhe po dlhú dobu.
V neprítomnosti iných vplyvov, dráhy okolo Lagrangeových bodov L4 a L5 sú dynamicky stabilné, tak dlho, kým pomer hmotností oboch hlavných objektov je väčší ako približne 25. Prirodzená dynamika udržiava sondu (alebo prírodné nebeské teleso) v blízkosti Lagrangeovho bodu bez použitia pohonného systému, aj keď je rovnováha mierne narušená. Tieto dráhy však môžu destabilizovať iné blízke masívne objekty. Napríklad obiehanie okolo L4 alebo L5 bodu systému Zem-Mesiac môže trvať len niekoľko miliónov rokov, namiesto miliardy, kvôli pertuberanciam ostatných planét.
Sondy využívajúce Lissajousove obežné dráhy.
Niekoľko misií využilo Lissajousove obežné dráhy: ACE okolo L1 Slnko - Zem, SOHO L1 Slnko - Zem, DSCOVR L1 Slnko - Zem, WMAP Slnko - Zem L2 a tiež misia Genesis k L1, zachytávanie slnečných častíc. 14. mája 2009 Európska vesmírna agentúra (ESA) vypustila do vesmíru observatóriá Herschel a Planck, ktoré využívajú Lissajousove obežné dráhy okolo L2 Slnko - Zem. Súčasná misia ESA Gaia využíva aj Lissajousovu obežnú dráhu okolo L2 Slnko - Zem. V roku 2011 NASA previedla dve zo svojich kozmických sond THEMIS zo obežnej dráhy Zeme na Lunárnu obežnú dráhu prostredníctvom Lissajousových obežných dráh Zem - Mesiac L1 a L2. V júni 2018, Queqiao, prenosový satelit pre čínsku lunárnu misiu Čchang-e 4, vstúpil na obežnú dráhu okolo L2 Zem Mesiac.
Pozri aj.
Halo orbita
Rovníkový hrebeň

Rovníkové hrebene sú najmenej na troch Saturnových mesiacoch: veľký mesiac Japetus a malé mesiace Atlas a Pan. Sú to hrebene, ktoré pozorne sledujú rovníky mesiacov. Zdá sa, že sú jedinečné pre systém Saturnu, nie je však jasné, či sú tieto udalosti súvisiace alebo náhoda. Všetky tri boli objavené sondou Cassini v roku 2005. Zdá sa, že Daphnis má taký hrebeň.
Hrebeň na Japetuse je takmer 20 km široký, 13 km a 1 300 km dlhý. Hrebeň na Atlase je úmerne ešte výraznejší vzhľadom na oveľa menšiu veľkosť mesiaca, čo mu dodáva tvar disku. Obrázky mesiaca Pan ukazujú štruktúru podobnú štruktúre Atlasu.
Vytvorenie.
Nie je jasné, ako sa tieto hrebene vytvorili, alebo či medzi nimi existuje nejaká súvislosť. Pretože Atlas a Pan obiehajú vo vnútri Saturnových prstencov, pravdepodobné vysvetlenie pre vytvorenie ich hrebeňov je to, že počas obehu zametajú častice Saturnovho prstenca, ktoré vytvárajú hrebeň okolo ich rovníku. Táto teória je menej aplikovateľná na Japetus, ktorý obieha ďaleko za prstencami. Jeden vedec navrhol, že Japetus zametal prsteň skôr, ako bol nejako vyhodený na svoju súčasnú vzdialenú obežnú dráhu. Iní si myslia, že Japetus sa nepremiestnil, ale prstene sa odtiahli, spadli do gravitačného poľa Saturnu. Snáď ešte pravdepodobnejšie je teória, že preto, že Japetus má nezvyčajne veľkú Hillovu sféru v porovnaní s inými mesiacmi v Slnečnej sústave, mohol kedysi mať svoj vlastný prsteň, alebo dokonca mesiačik, ktorý sa pomaly dostal bližšie, roztrhal sa do prstenca a potom postupne vytvoril Japetov rovníkový hrebeň. Ale väčšina vedcov predpokladá, že hrebeň Japetusu bol vytvorený nejakým vnútorným zdrojom a nesúvisí s hrebeňmi Atlasu a Panu. Ďalšia navrhovaná teória je, že vydutie mohli vytvoriť kolízie medzi mesiacmi pri nízkych rýchlostiach, hoci okolnosti pre takúto udalosť sú malo pravdepodobné.
Čerešňa obyčajná

Čerešňa obyčajná môže byť:
Žerucha

Žerucha (ľudovo alebo staršie: režucha; zastarano: "žericha", "rerucha", "rericha", "rerycha", "kres", [v niektorých kontextoch] "křez") môže byť v botanike:
Čerešňa (Cerasus)

Čerešňa (staršie: višňa; lat. "Cerasus" v širšom zmysle) je v niektorých systémoch rastlinný rod , ktorý zahŕňa druhy čerešňa vtáčia a čerešňa višňová a okolo 60 s nimi príbuzných druhov. Dnes patrí do čeľade ružovité (Rosaceae); staršie sa niekedy zaraďoval do čeľade mandľovité (=slivkovité; lat. Amygdalaceae, Prunaceae, Drupaceae). V mnohých systémoch však tento rod neexistuje - podrobnosti pozri nižšie.
Systematika.
Podoba taxónu/-ov.
Mnohí autori rod tak, ako je definovaný vyššie v prvej vete článku, neuznávajú a namiesto neho majú nasledujúce taxóny (inými slovami: druhy z tohto rodu zaraďujú do nasledujúcich taxónov):
Napriek tomu, že už potom nejde o jeden rod, vo všetkých uvedených prípadoch sa slovo čerešňa používa v slovenských názvoch ako rodové meno pre všetky druhy z vyššie uvedených taxónov (čiže sa používa ako rodové meno tých druhov z rodu Prunus, ktoré v iných systémoch tvoria rod Cerasus v širšom zmysle).
Poznámky o pojmoch Cerasus a Microcerasus: 
Naddruhové taxóny.
Rod Cerasus v širšom zmysle (teda tak, ako je definovaný prvej vete tohto článku) sa zvykne deliť na podrod Cerasus a podrod Microcerasus a obidva tieto podrody sa ďalej delia na sekcie a tie sa ďalej delia na druhy. O delení na sekcie pozri nasledujúci odsek.
Podrod Cerasus vo významoch A, B a D (vysvetlenie písmen pozri vyššie) sa zvykne deliť na sekcie a tie na druhy. Presné delenie na sekcie je sporné. Východisková podoba delení na sekcie bola práca Rehder 1940 (porovnaj v článku slivka (veľký rod)); toto delenie na sekcie sa teda často používa dodnes, to znamená, že podrod Cerasus (význam B) sa najčastejšie zvykne deliť na sekcie: Eucerasus (=Cerasus v najužšom zmysle), Pseudocerasus, Lobopetalum, Phyllocerasus, Phyllomahaleb a Mahaleb. Taxón Microcerasus je v závislosti od systému buď ďalšia sekcia podrodu Cerasus alebo je zaradený inde v rode Prunus a môže sa ďalej deliť na sekcie alebo sa už ďalej nedelí. 
Podrod Cerasus vo význame C (pozri vyššie) sa delí na sekciu Cerasus (t.j. to, čo je inde rod čerešňa) a sekciu Laurocerasus (t.j. najmä vavrínovec a čremcha); obidve sa ďalej delia na druhy - porovnaj GRIN v článku slivka (veľký rod). 
V niektorých systémoch sa rod Prunus delí priamo na druhy. 
Druhy.
Príklady z okolo 60 druhov patriacich do rodu čerešňa (lat. Cerasus v širšom zmysle) - resp. do jemu ekvivalentných taxónov - sú (znak "/" oddeľuje synonymá):
Charakteristika.
Čerešňa pochádza z Európy alebo Ázie. Je to strom alebo ker. Dorastá do výšky 20-30 m. Konáre sú bez tŕňov, jednoduché stopkaté, opadavé. Listy sú pílkaté. Kvety sú päťpočetné stopkaté obojpohlavné v okolíkoch alebo strapcoch. Plod je žltkastá, červená alebo čierna kôstkovica.
Ken Jeong

Kendrick „Ken“ Kang-Joh Jeong (* 13. júl 1969, Greensboro, Severná Karolína, USA), nazývaný aj Dr. Ken, je americký komik, herec a lekár. Je známy tým, že začlenuje svoje lekárske znalosti do komédii.
Životopis.
Ken Jeong je absolventom univerzít Duke University a University of North Carolina v meste Chapel Hill. Jeho prielom prišiel, keď vyhral Big Easy Laff-Off, kde boli porotcami prezident NBC Brandon Tartikoff a Budd Friedman. Obaja presvedčili Jeonga, aby sa presťahoval do Los Angeles, a aby pravidelne vystupoval v kluboch The Improv a Laugh Factory.
Väčšiu popularitu dosiahol stvárnením gangstera Leslieho Chowa v trilógii "Vo štvorici po opici". Ken Jeong hral v rokoch 2009 až 2015 vedľajšiu úlohu v televíznom seriály televízie NBC (neskôr Yahoo! Screen) Community, ako Ben Chang.
V roku 2018 bol menovaný za člena Akadémie filmových umení a vied, ktorá každoročne udeľuje Oscarov.
Ocenenie.
Jeong získal MTV Movie Award 2010 za najlepší What-The-Fuck moment.
Hošťálka

Hošťálka je prírodná pamiatka ev. č. 117, lokalita Skalka u Kyjova v okrese Hodonín. Správa AOPK Brno.
Ochrana.
Predmetom ochrany je bývalá pastvina s poslednými zachovanými zvyškami acidofilnej xerotermnej vegetácie v podhorí Chřibov s výskytom jednej z najbohatších populácií ponikleca velkokvetého "(Pulsatilla grandis)".
Letiště Milotice

Letiště Milotice je prírodná pamiatka ev. č. 5977, lokalita Milotice v okrese Hodonín. Správa AOPK Brno. Prírodnú pamiatku tvorí trávnatá plocha športového letiska. Nachádza sa v Ratíškovickej pahorkatine na východnom úpätí Liščího kopca (), v nadmorskej výške 195 až 209 m, po ľavej strane cesty z Milotíc do Kyjova, asi 1,9 km SSZ od Milotíc.
Ochrana.
Predmetom ochrany je biotop a populácia kriticky ohrozeného sysľa pasienkového "(Spermophilus citellus)" na trávnatej ploche letiska v Miloticiach u Kyjova.
Lebes

Lebes () je typ starogréckej nádoby.
Lebes (mn. č. "lebétes"), hlboká okrúhla bezuchá misa s oblým dnom, umiestnená na stojane, sa často nesprávne nazýva dinos. Ich priemerná výška je asi 20 cm a asi 70 cm so stojanom. Hoci vedci často uprednostňujú termín dinos, staroveké literárne zdroje (napr. v Homérovej Odysei si hodovníci na hostine v nádobách lebétes umývali ruky,) a nápisy na vázach naznačujú, že lebes bol starovekým názvom tejto nádoby.
Atické dielne tento tvar v keramickej forme vyrábali od začiatku 6. stor. pred Kr. do konca 5. stor. pred Kr., nikdy však nebol taký bežný ako praktickejší kratér (lebes mal guľatý tvar a preto ho položili na stojan alebo tripus - trojnožku). Zdá sa, že tvar keramických lebétes ovplyvnil tvar kovových (zväčša bronzových) foriem lebétes, tvar ktorých sa zrejme vyvinuli z tvaru starších kovových kotlov ozdobených protomami (protomé - druh ozdôb, ktoré majú podobu hlavy a hornej časti trupu človeka alebo zvieraťa, na gréckej pevnine známych od polovice 13. stor. pred Kr.) Kovové kotly s protomami boli bežné od 8. stor. pred Kr. vo svätyniach (ako rituálne nádoby). Ich tvar a výzdoba sa inšpirovala nádobami severosýrskymi dovážanými najmä z územia novochetitských štátov.
V druhej polovici 7. stor. pred Kr. sa výroba veľkých kotlov skončila a kotly sa začali nahrádzať bronzovými lebétes bez protomov. Táto zmena sa časovo pravdepodobne zhoduje s prvým používaním nádob na riedenie vína s vodou na symposiach. Existuje však i niekoľko keramických kotlov zo 7. stor. pred Kr. (niektoré s protomami na horných okrajoch) aj s podstavcami (veľké keramické alebo kovové lebétes sa mohli položiť nad oheň a uvarilo sa v nich väčšie množstvo vody alebo jedla) Najstarší atický čiernofigúrový lebes, pripisovaný maliarovi Gorgony, bol zhotovený približne v roku 580 pred Kr. Atický tvar lebétes sa inšpiroval starším korintským, ktorý sa vyrábal od druhej polovice 7. stor. pred Kr. Korintský pôvod atických lebétes sa často spochybňoval a podoby atických kovových lebétes alebo protoatickej keramiky boli považované za prototypy. Neprítomnosť aténskych kovových lebétes a chronologická priepasť medzi protoatickými a najstaršími čiernofigúrovými lebétes však vylučuje ich atický pôvod. Avšak objav korintských lebétes vo "Vari" (aténske predmestie) naznačuje, že aténski hrnčiari ich poznali. Zdá sa, že aténske pohrebné keramické lebétes boli považované za nevhodné na sympotické (týkajúce sa symposii) použitie a preto sa na tieto účely začal vyrábať lebes korintského typu (tvaru). Podľa ikonografických nálezov sa lebes najčastejšie používal ako umývadlo alebo slúžil ako cena pre víťazov v atletických súťažiach (často aj s podstavcom na vystavenie). Objavuje sa aj v sympotických scénach, kde sa používa podobne ako kratér na riedenie vína s vodou. Lebes slúžil tiež ako votívny dar (pre svätyne, pohrebiská).
Fach

Fach môže byť:
Špidláky

Špidláky sú prírodná pamiatka ev. č. 5769, rozkladajúca sa južne od obce Čejč v okrese Hodonín. Nariadením Juhomoravského kraja č. 6 z 19. mája 2016, s účinnosťou od 1. septembra 2016, bola zrušená pôvodná prírodná rezervácia rovnakého mena o výmere 4,03 ha. Zrušená časť sa nachádza v lokalite Bílý kopec. Zvyšná časť bola už v roku 2012 vyhlásená ako prírodná pamiatka Špidláky.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú unikátne xerotermné spoločenstvá, ktorá sa zachovali na strmých svahoch rôznych expozícií na okrajoch Čejčskej kotliny. Na stepných stráňach a lúkach sa vyskytuje celý rad vzácnych a ohrozených druhov rastlín, mnohé na jednej z posledných lokalít v Česku. Napríklad: katran tatársky ("Crambe tataria"), kozinec bezbyľový ("Astragalus exscapus"), kosatec nízky ("Iris pumila"), púpava neskorá ("Taraxacum serotinum"), kosienka karbincolistá ("Serratula lycopifolia"), lykovec voňavý ("Daphne cneorum"), ľubovník ozdobný ("Hypericum elegans") atď. Na vegetáciu je viazaný svojim výskytom aj rad teplomilných druhov hmyzu.
Trip

Trip môže byť:
Losky

Losky sú prírodná pamiatka ev. č. 2202 na lokalite Ježov v okrese Hodonín. Chránené územie je v správe Krajského úradu Juhomoravského kraja.
Predmet ochrany.
Ide o opustenú východnú časť hliniska, kde sa vykonávala ťažba štvrtohorných sprašových sedimentov. V takto vzniknutej stene je zjavných niekoľko sedimentačných vrstiev fosílnych pôd a ich derivátov.
Neďaleko sa nachádza ďalšia prírodná pamiatka, Ježovský lom.
Šopronský snem

Šopronský snem bol uhorský snem, ktorý zvolal v roku 1681 Leopold I. do maďarského mesta Šopron. Snemové zasadnutia trvali od 28. apríla do 30. decembra roku 1681.
Uhorský kráľ a zároveň rímsko-nemecký cisár Leopold I. bol nútený snem zvolať po osemročnej pauze, keď v Uhorsku, prehlásenom iba za provinciu ríše, vládlo z poverenia panovníka osemčlenné gubernium na čele s veľmajstrom rádu nemeckých rytierov. Na zvolanie snemu mal vplyv vojenský úspech Tököliho povstania. Jeho vodca Imrich Tököli bol na snem prizvaný, ale odmietol sa ho zúčastniť. Ešte pred začiatkom snemových rokovaní cisár zrušil vládu gubernia a snem toto rozhodnutie ratifikoval v prvý deň rokovania. Na sneme bol obnovený aj úrad palatína, ktorým sa stal magnát Pavol Esterházi (palatínom bol v rokoch 1681 – 1713). Snem ďalej potvrdil Viedenský mier z roku 1606, privilégia uhorských stavov (aj povstalcov, ak do dvoch mesiacov zložili zbrane), zrušil protireformačné nariadenia z roku 1671 a z obdobia vlády gubernia. Celkovo snem prijal 82 ustanovení, z nich sa dve (25., 26.) týkajú náboženských slobôd. Dôležitým rozhodnutím v náboženských otázkach bolo umožnenie výstavby drevených kostolov v stoliciach a slobodných kráľovských mestách, v ktorých mohli protestantskí kňazi kázať a realizovať obrady pre osobne slobodné obyvateľstvo (v jednej stolici mohli byť postavené dva drevené kostoly, na miestach, ktoré vybrali predstavitelia katolíckej cirkvi – napríklad vo Zvolenskej boli vybrané lokality Hronsek a Ostrá Lúka, ale oba drevené chrámy boli postavené s veľkým časovým oneskorením). 
Celkovo „šopronský snem r. 1681 s reštitúciou moci stavov a obmedzenej slobody vyznania znamenal vážne oslabenie povstaleckého tábora“.
Svätojánska noc

Svätojánska noc je európsky ľudový sviatok oslavovaný predvečer sviatku kresťanského svätca Jána Krstiteľa, ktorý spadá na 24. jún. Nadväzuje na dávne predkresťanské oslavy letného slnovratu, ako sú slovanské kupadeľné sviatky alebo anglosaské litovské slávnosti, a veľkú rolu pri tomto sviatku mal predovšetkým oheň, voda, nahota a zeleň. 
Typickým prvkom tejto noci sú svätojánske ohne, pálené na kopcoch. Ohne zakladali za dedinou na najviditeľnejšom mieste okolo ktorých sa tancovalo a spievalo. Tento deň je najdlhším dňom v roku. Symbolicky predstavujú slnko, ktoré je v dobe letného slnovratu na vrcholi síl. Tieto ohne sa kvôli získaniu sily preskakujú, zapaľujú sa v nich metly, ktorými sa potom krúži a v niektorých častiach Európy sa z kopcov púštajú horiace kolesá alebo sudy, symbolizujúce putujúce slnko.
Starý kanál (prítok Zohorského kanála)

Starý kanál je hydromelioračný, umelý vodný kanál na Záhorí, na území okresu Malacky, v katastrálnom území obcí Veľké Leváre a Gajary. Jedná sa o nížinný tok V. rádu, má dĺžku 7,561 km, plocha jeho povodia predstavuje 19,344 km² a plocha odtokových oblastí činí 8,267 km². Vzniká v nadmorskej výške a vlieva sa do Zohorského kanála, vo výške 
Vznik.
Kanál vzniká 20 metrov od koľají železničnej trate Bratislava - Břeclav, uprostred trávnatého porastu, v lokalite Malinová mláka (), v Záhorskej nížine, v podcelku Borská nížina, v časti Bor, v nadmorskej výške 
Opis toku.
Najskôr tok tečie juhozápadným smerom, v trávnatej medzi, poľnohospodársky využívanou krajinou a podteká poľnú cestu. Onedlho sa križuje so súborom troch vysokonapäťových vedení, priberá zľava melioračný kanál, podteká ďalšie vedenie vysokého napätia a stáča sa na západojuhozápad. Je premostený Mostom cesty I/2, znova sa križuje s elektrickými drôtmi a zľava prijíma významnejší Kocúrkovský kanál. Míňa pravobrežné ťažobné jazierko a opäť doňho ústi ľavostranný tok, Šimkovský kanál. Po tomto Sútoku sa kanál stočí na viacmenej západný smer. Pokračuje trávnatým korytom, kde sa sem-tam vyskytne strom alebo ker a neskôr dvakrát za sebou podteká miestne účelové komunikácie. Následne priberá najvodnatejší prítok, pravostranný Nový kanál, naposledy sa križuje s vysokonapäťovým elektrickým vedením a na chvíľu sa stáča na severozápad. Ďalej už pokračuje západným smerom na hranici riedkeho listnatého lesa a lúky. Zakrátko mení smer na západoseverozápadný a takto pokračuje cez premostenie cestou III/2034 až ku camping centru Rudava, kde sa stočí na západ. Tečie stále korytom s trávnatým charakterom. Tvorí výrazný oblúk smerujúci na juhozápad, v ktorom pokračuje najprv juhozápadným, neskôr západoseverozápadným, potom severozápadným, následne severovýchodoseverným a napokon severozápadným smerom. Ku koncu sa kanál ešte výrazne vlní, vteká do Lesa, je premostený lesnou cestou a stáča sa na juhozápad. Nakoniec ústi do Zohorského kanála, v nadmorskej výške , ako jeho významný ľavostranný prítok.
Význam.
Kanál vystavali, ako aj okolité umelé vodné toky kvôli odvodneniu premočenej pôdy, aby sa dala hodnotne poľnohospodársky využívať.
Jakub Bauernfreund

Jakub Bauernfreund (* 25. október 1904, Zborov† 8. november 1976, Londýn) bol slovenský maliar židovského pôvodu. Po emigrácii do Londýna používal meno Jacob Bornfriend. Venoval sa maľbe, kresbe, grafike, nástennej maľbe a kolážam.
Život.
Bauernfreundov otec pracoval ako hostinský nie veľmi úspešného hostinca na konci obce Zborov. Hostinec sa nachádzal v najsvätejšej izbe ich rodinného domu. Mal sedem súrodencov, z toho dve sestry.
Najskôr sa pokúšal nájsť prácu v Ostrave, ale po neúspešných pokusoch nájsť zamestnanie sa presťahoval do Bratislavy. Neskôr sa pokúšal vyštudovať na Morave poľnohospodársku školu a pripraviť sa na vysťahovanie do Palestíny. Vďaka nedostatku financií sa vrátil do Bratislavy, kde si privyrábal ako retušér fotografií. Od roku 1926 študoval na súkromnej škole Gustáva Mallého v Bratislave. Tu sa spriatelil s Cypriánom Majerníkom. V roku 1927 sa odsťahoval do Prahy, kde študoval na Akadémii výtvarných umení (1929 1933, u prof. Williho Nowaka). V prvom ročníku získal prvú cenu všetkých ročníkov. Tu sa zoznámil s maliarom a básnikom Andrejom Nemešom, ktorý sa stal jeho celoživotným priateľom. Po spoločnej výstave s názvom „Jakub Bauernfreund, Andrej Nemeš – akvarely a olejomalby“ v pražskej Galérii Dr. Huga Feigla boli pozvaný za riadnych členov Umeleckej besedy. Vďaka predaju obrazov mohli podniknúť študijnú cestu do Paríža. V roku 1938 museli obaja opustiť Československo. Nemes emigroval do Švédska a Bauernfreund do Berlína a odtiaľ v roku 1939 do Spojeného kráľovstva. V snahe udomácniť sa v Londýne si zmenil meno na "Jacob Bornfriend". Počas Druhej svetovej vojny pracoval v továrni a ku jej koncu sa zamestnal ako učiteľ v československej umeleckopriemyselnej škole. Za krátky čas s učením prestal a venoval sa hlavne vlastnej tvorbe. V roku 1959 realizoval v knižnici školy Jeshiva (Jews’ College, Montagu Place) v Londýne nástennú maľbu. Od päťdesiatych do sedemdesiatych rokov mal Bauernfreund niekoľko samostatných výstav v Londýne a vďaka kontaktom svojho priateľa Andreja Nemeša aj vo Švédsku. Výstava diel z maliarovej pozostalosti sa konala v múzeu v nemeckom Bochume v roku 1986.
Jakub Bauernfreund zomrel 8. novembra 1976 v Londýne.
Evanjelický kostol (Pezinok)

Evanjelický kostol v Pezinku je klasicistický kostol nachádzajúci sa na Potočnej ulici v historickom centre mesta, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku 28. februára 2018. Stavba je obdĺžnikového pôdorysu a bola postavená v roku 1783. V rokoch 1858 až 1863 bol kostol upravený a rozšírený o novú vežu.
Nachádza sa tu klasicistický oltár z 18. storočia s obrazom Oplakávania Krista zo začiatku 18. storočia, ktorého autorstvo sa pripisuje Jánovi Kupeckému. Kazateľnica a krstiteľnica pochádza z 1784 od M. Stamingera.
V osemdesiatych rokoch 20. storočia bol v múre kostola objavený reliéf Zmŕtvychvstania Krista z roku 1622.
Architektúra.
Ide o jednoloďový emporový sakrálny priestor s rovným uzáverom, ktorý je krytý rovným stropom. Fasáda kostola je členená lizénovým rámom.
Samsung Galaxy A50

Samsung Galaxy A50 je smartfón s operačným systémom Android vyrobený spoločnosťou Samsung Electronics ako časť hlavnej línie ich piatej generácie série Galaxy A. V USA bol dostupný 13. júna 2019. Smartfón prišiel s operačným systémom Android 9 (Pie), 128 GB veľkosťou interného úložiska a 4000 mAh batériou.
Špecifikácie.
Hardvér.
Smartfón Galaxy A50 má 6.4" (2340 x 1080 (FHD+)) Super AMOLED edge-to-edge obrazovku. Je poháňaný Octa-core, 2300 MHz, ARM Cortex-A73 a ARM Cortex-A53, 64-bitovým, 10 nm CPU a Mali-G72 MP3 GPU. Prišiel so 4GB alebo 6GB pamäte RAM a 64GB alebo 128GB flash pamäte (konfigurácia sa môže líšiť v závislosti od modelu), ktorá môže byť rozšírená externou MicroSD kartou až do 512GB. Smartfón je sám o sebe rozmerov 158.5 x 74.7 x 7.7mm a prišiel s 4000 mAh batériou.
Fotoaparát.
Samsung Galaxy A50 prišiel trojitým radom fotoaparátov pozostávajúcim 25MP wide fotoaparátu, 8MP ultrawide fotoaparátu a 5MP depth sensor fotoaparátu.
Galaxy A50 má samostatnú 5MP kameru na zachytenie informácií do hĺbky.
Hardvér je schopný snímať video v rozlíšení 4K, ale nie je dostupné pomocou aplikácie Samsung Stock Camera. Prístup k tejto možnosti je možný pomocou aplikácií tretích strán.
Softvér.
Samsung Galaxy A50 beží na operačnom systéme Android 9 (Pie) a Android 10 s nadstavbou One UI 2.0 v nasledujúcej primárnej aktualizácii. Medzi vlastnosti tohto smartfónu patria Bixby, Google Assistant a Samsung Pay.
Hodnotenie.
Smartfón Galaxy A50 získal zväčša pozitívne recenzie. Stránka "PCWorld" mu dala 4/5 hviezd, chválila displej, dizajn a výdrž batérie a kritizovala snímač odtlačkov prstov na obrazovke a spracovanie fotoaparátu. Stránka "Tom's Guide" mu taktiež udelila 4/5 hviezd, nazývajúc ho „lacným telefónom s veľkou a farebnou obrazovkou, solídnym výkonom a elegantným dizajnom“, aj keď s „vynikajúcou výdržou batérie“. Stránka "CNET" mu udelila bodovanie 8.4/10 a popísala ho ako „jeden z najlepších lacných telefónov“, a stránka "Digital Trends" ho nazvala „lacným telefónom Samsung vašich snov“.