burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Augustín Mydlo

Augustín Mydlo (* 18. február 1882, Donovaly-Polianka – † 6. október 1964, Motyčky) bol slovenský pedagóg a včelár.
Životopis.
Pôsobil ako učiteľ v Krivej na Orave, Selciach a Motyčkách. Bol organizátorom kultúrno-spoločenského a športového života. V roku 19181932 pôsobil ako učiteľ v Banskej Bystrici-Radvani. Založil a viedol spevokol a ochotnícke divadlo v Banskej Bystrici.
Spoluzakladateľ Matičky (1919), predchodkyne Matice slovenskej. Predsedal Spotrebnému družstvu, bol aj zakladateľom a prvým predsedom Spolku včelárov Slovenska (7. februára 1926) v Banskej Bystrici-Radvani, organizoval a viedol odborné školenia včelárov. Knihovník v knižnici Miestneho odboru Matice slovenskej v Banskej Bystrici.
Viktor Mydlo

Viktor Ján Mydlo (* 15. december 1895, Donovaly-Mistríky - † 28. august 1978, Ružomberok) bol sochár.
Životopis.
Roku 1932 pôsobil v bratislavskej dielni A. Rigeleho, kde sa zdokonaľoval v kresbe, v sochárskych princípoch výstavby ľudského tela a v práci s kamenným materiálom. Vo svojej tvorbe uprednostňoval monofigurálne kompozície a portréty, materiálove pálenú hlinu a sadru. Zaujal naivne realistickým prístupom svojich sociálne orientovaných prác. V 30. rokoch člen Spolku slovenských umelcov.
Ludvík Nábělek (1896)

MUDr. Ludvík Nábělek, tiež "Ľudevít" (* 10. máj 1896, Kroměříž – † 14. október 1982, Banská Bystrica) bol slovenský lekár a protifašistický bojovník českého pôvodu.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kroměříži (maturita 1904) a na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, v roku 1920 získal titul MUDr. V rokoch 19241929 lekár okresnej nemocenskej poisťovne, 19481971 OÚNZ v Banskej Bystrici. V rokoch 19451946 expert MNO 19461948 v hodnosti plukovníka, prednosta zdravotného oddelenia divízie v Banskej Bystrici. Spolupracoval s občianskymi skupinami v armáde a s Vojenským ústredím SNR, zúčastnil sa na prípravách SNP. Osobný priateľ Vavra Šrobára, spolu s ním 30. augusta 1944 skoncipoval Proklamáciu vojenského revolučného vedenia a Proklamáciu predsedníctva Ústredného národného výboru, ktorú vysielal SSV v Banskej Bystrici.
Počas SNP zástupca vedúceho politickej správy Milana Vesela, po prechode SNP do hôr lekár v 1. čs. partizánskej brigáde. Po oslobodení expert MNO pri identifikovaní obetí masových hrobov.
Externé odkazy.
Ivan Nábělek

Ing. Ivan Nábělek (* 14. jún 1929, Banská Bystrica – † 2007, tamže) bol slovenský pedagóg a lyžiar.
Životopis.
V roku 1935-1940 navštevoval Rokuk. chlapčenskú ľudovú školu, 1940-1948 gymnázium v Banskej Bystrici, 1950-1955 absolvoval štúdium strojníctva na SVŠT v Bratislave. Pracoval ako projektant Chemoprojektu v Prahe a v Bratislave, 1962-1966 v Stredoslovenských celulózkach a papierňach v Harmanci, 1966-1981 pôsobil ako pedagóg na Strednej priemyselnej škole J. Murgaša v Banskej Bystrici, 1981-1990 na Strednej priemyselnej škole pre pracujúcich v Banskej Bystrici. Bol členom horolezeckého klubu JAMES. V zjazdových disciplínach reprezentoval Klub slovenských turistov a lyžiarov. V roku 1948 na Predzletových telovýchovných slávnostiach v slov. sekcii v zjazdových lyžiarskych disciplínach obsadil 1. miesto a 7. miesto celoštátne, 3. miesto v obrovskom slalome na Kľačianskej Magure a tiež na Memoriáli Aljošu Halašu. Zúčastnil sa niekoľkokrát zimného prechodu Veľkou Fatrou a Partizánskou republikou. V roku 1962-1981 vykonával funkciu predsedu ZO Čs. vedecko-technickej spoločnosti, od 1985 bol predsedom ZO Zväzu protifašistických bojovníkov v Banskej Bystrici.
Elena Nábělková

Elena Nábělková, rod. "Veselová" (* 10. apríl 1896, Zvolen – † 24. február 1986, Banská Bystrica) bola slovenská kultúrna pracovníčka, pedagogička a protifašistická bojovníčka.
Životopis.
Študovala na Vyššej dievčenskej škole v Banskej Bystrici, neskôr bola učiteľka hudobnej školy vo Zvolene. Spoluzakladateľka a podpredsedníčka ženského spolku Živena v Banskej Bystrici. Sólistka-sopranistka chrámového zboru evanjelickej cirkvi v Banskej Bystrici (do roku1945). Spolu s bratmi sa zúčastnila protifašistického odboja a SNP.
Externé odkazy.
Milan Naď

Milan Naď (* 14. november 1912, Vaďovce - † 25. október 1944, Červená Skala) bol protifašistický bojovník, pedagóg.
Životopis.
Učiteľský ústav v Leviciach absolvoval roku 1932. Učiteľ v Krajnom-Prehôrke. Zúčastnil sa SNP ako kpt. čs. armády. Bojoval pri Telgárte, Muráni, Revúcej, Tisovci a Červenej Skale, kde zahynul.
Peter Bičkoš

Peter Bičkoš (* 1. jún 1911, Krásna nad Hornádom – † 31. marec 2001, Žilina) bol slovenský spisovateľ a prozaik.
Životopis.
Roku 1930 maturoval na obchodnej akadémii v Košiciach. Po štúdiách pracoval ako notársky pomocník a bankový úradník. Od roku 1936 pracoval v bankových inštitúciách v Prahe, v Bratislave, v Banskej Bystrici, v Prešove, v Žiline a ďalších. Už počas štúdií viedol v rokoch 1929 – 1930, košickú filiálnu redakciu časopisu Svojeť. Od roku 1933 bol redaktorom týždenníka Košické noviny a v tom čase uverejňoval poviedky, kurzívky a publicistické príspevky vo východoslovenských periodikách. Po dlhej odmlke od roku 1980 publikoval novely a poviedky v zborníkoch stredoslovenských autorov ("Pribúdanie kruhov", "Variácie na život"). Knižne vydal román "Pred svitaním" (1983) z vojnových a povstaleckých čias, po ktorom nasledovala kniha noviel z prostredia bankovníctva s detektívnymi zápletkami "Dolárová story" (1987).
Dezider Nágel

Dezider Nágel (* 25. apríl 1913, Dolný Hričov – † 17. jún 1981, Partizánske) bol pedagóg, hudobný skladateľ, dirigent.
Životopis.
V rokoch 1926-1934 študoval na reálnom gymnáziu v Banskej Štiavnici, skladbu a dirigovanie na Hudobnodramatickej akadémii v Bratislave a súčasne hudobnú vedu na FFUK v Bratislave. Učiteľ hudby, v roku 1952-1959 prof. hudby na Pedagogickej škole v Banskej Bystrici a od roku 1959 dirigent Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici. Významný organizátor ochotníckeho hudobného života a dirigent viacerých speváckych súborov a orchestrov. Dirigent speváckeho zboru Hron v Banskej Bystrici (1949). Tajomník stredoslovenskej pobočky Zväzu slov. skladateľov v Banskej Bystrici. Inštruktor pre hudobno-spevácke súbory ĽUT v Stredoslovenskom kraji. Písal odborné články o práci spevokolov do časopisov, založil a redigoval časopis Hudba, spev, tanec (1949-1950). Činný aj skladateľsky, autor vyše 50 piesní a menších skladieb, upravil vyše 100 ľudových piesní pre zbory, napísal metodické príručky pre spevácke zbory. 
V 60. rokoch bol pedagógom na ĽŠU v Brusne a v Partizánskom.
Ján Krstiteľ Najmar

Ján Krstiteľ Najmar alebo Ján Baptista Najmar (Naimar, Naimár, Najmer, Naymayer, Neumayer, Neumayr) (* 27. október 1696, Trnava – † 27. október 1766, Pezinok) bol historik, geograf, rímskokatolícky kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trnave, teológiu na univerzite v Košiciach a Trnave, a v rokoch 17131725 bol členom jezuitskej rehole. Vyučoval rétoriku, spoločenské náuky a jazyky na gymnáziu v Banskej Bystrici. Neskôr opát, apoštolský protonotár, riaditeľ gymnázia v Pezinku. V historicko-geografickej práci zhrnul vlastivedné údaje o krajoch Uhorska najmä Slovenska. Náboženské práce písal v slovakizovanej češtine. Podporoval pezinské gymnázium, kázal takmer výlučne po slovensky.
Úmrtie.
Zomrel na svoje 70. narodeniny v roku 1766 v Pezinku. Je pochovaný v krypte pod pezinským katolíckym kostolom Nanebovzatia Panny Márie.
Alexej Nedecký

Alexej Nedecký (* 1. apríl 1737, Užhorod – † 30. marec 1809, Spišské Podhradie) bol náboženský spisovateľ, rímskokatolícky kňaz a jezuita.
Životopis.
Filozofiu štud. vo Viedni, teológiu v Košiciach, 1752 vstúpil do jezuitskej rehole, pôsobil v Gy2ri, Budíne, v Banskej Bystrici (po roku 1752). Autor básne, ktorou privítal Kościuszkovo povstanie. Tlačou vydal aj opis kvapľovej jaskyne vo Fonoháze v Maďarsku.
František Nedecký

František Nedecký († 11. september 1694, Trenčín) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, misionár, jezuita.
Životopis.
Pôsobil ako kazateľ, spovedník a katechéta v okolí Trenčína a na Spiši. Ako príslušník jezuitského rádu pôsobil ako misionár v Banskej Bystrici (16521661).
František Nedeljak

František Nedeljak (* 13. január 1904, Prievidza – † 24. august 1974, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a prírodovedec.
Životopis.
Učiteľ na rôznych miestach Slovenska (od roku 1931), stredoškolský profesor na JSŠ v Banskej Bystrici, odborný asistent Vysokej školy pedagogickej v Banskej Bystrici (od roku 1954), založil Katedru biológie a biologické laboratórium, neskôr ved. Katedry biológie a chémie VŠP v Banskej Bystrici. Aktívne sa podieľal na zriadení diaľkového štúdia na VŠP v Banskej Bystrici a bol jeho prodekanom. Pracoval ako okresný konzervátor prírodných pamiatok a predseda Krajského prírod ovedeckého kabinetu v Banskej Bystrici. Externe vyučoval na SZŠ v Banskej Bystrici. Publikoval prácu Drobné cicavce Badínskeho pralesa. Recenzent učebníc biológie pre zákl. a stredné školy. Vzorný učiteľ a nositeľ viacerých vyznamení.Vnučka Františka Nedeljaka je slovenská herečka Barbara Nedeljaková.
Arnold Nemčok

Arnold Nemčok (* 1. august 1926, Braväcovo - † 20. jún 1985, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg a geológ. Zaoberal sa najmä problematikou inžinierskej geológie.
Rodina.
Bol bratrancom geológa Jána Nemčoka a strýkom geológa Michala Nemčoka.
Životopis.
V rokoch 1946 až 1950 študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Asistent Geologického ústavu Fakulty špeciálnych náuk SVŠT. Vedecko výskumnú činnosť zameral najmä na inžiniersko-geologický výskum pre budovanie vodných diel. Spolu s ďalšími vypracoval dodnes platné rozdelenie svahových pohybov. Mnoho populárno-vedeckých článkov uverejňoval v časopise "Príroda a spoločnosť", v rozhlase a televízii. Bol tiež jedným z prvých členov súboru Lúčnica. Rokoch 1958-1959 zastával funkcie prodekana Fakulty geologicko-geografických vied Univerzity Komenského, zároveň bol tajomníkom Slovenského výboru Československej spoločnosti pre geológiu a mineralógiu, člen komisii ČSAV pre koordináciu inžiniersko-geologického výskumu v Česko-Slovensku.
Juraj Nemec

Prof. Ing. Juraj Nemec PhD. (* 1960) je slovenský ekonóm a vysokoškolský pedagóg.
Profesor na Fakulte financií Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Problematike verejných financií a verejného sektora sa venuje od začiatku svojho pôsobenia na vysokej škole, patrí k zakladateľom slovenskej modernej školy verejnej mikroekonómie. V tejto oblasti publikoval množstvo knižných a časopiseckých prác doma i v zahraničí. Je členom "International Institute of Public Finance", ako aj mnohých ďalších svetových odborných organizácií, venujúcich sa problematike verejného sektora.
František Nemeš

František Nemeš (* 9. jún 1898, Banská Bystrica - † 27. júl 1967, Bratislava) bol pedagóg, dramatik.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici. V rokoch 1911-1916 študoval na lýceu v Bratislave, 1916-1917 na lekárskej fakulte univerzity v Budapešti. Po návrate z vojny v štúdiu medicíny nepokračoval. Roku 1935 získal vysvedčenie učiteľskej spôsobilosti pre meštianske, 1937 pre ľudové školy. Bol učiteľom na základných a meštianskych školách, metodikom a didaktikom. Riaditeľ 1. základnej odbornej školy pre výchovu učňovského dorastu. Člen metodickej sekcie učňovských škôl pri ministerstve hospodárstva. Autor divadelných hier a jednoaktoviek veseloherného charakteru. Publikoval články o problematike ochotníckeho divadla, spolupracoval s mládežníckym časopisom Természet és technika ako prekladateľ.
Mikuláš Nigríni

Mikuláš Nigríni (Nigrini, Nigriny, Nicolaus, Oskorszky, Oskorski, Miklós, Oskerszky) (* Žilina? - † 1686, Háj) bol evanjelický kňaz, pedagóg.
Životopis.
Študoval na univerzitách v Toruni, Gdaňsku a v Kráľovci. Po návrate konrektor v Banskej Bystrici, 1650 – 1653 rektor v Žiline. Pôsobil ako evanjelický kňaz na rôznych miestach Slovenska. Reprezentoval stúpencov reformácie na sneme v Trenčíne (1671)
. Autor dišpút.
Žigmund Nikel Séči

Žigmund Nikel Séči (od 1881 "Szécsi"; * 6. október 1841, Hronec - † 8. október 1895, Banská Štiavnica) bol lesný inžinier, pedagóg.
Jeho otec bol Libor Nikl a matka Regina rod. Jendrašíková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 18591862 na lesníckom odbore Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. V roku 18671872 lesný úradník v Banskej Bystrici a súčasne asistent na Akadémii v Banskej Štiavnici. Prednášal stavebníctvo, spracovanie a ťažbu dreva, poľovníctvo a rybárstvo a i. Zaoberal sa aj výskumom stavebného dreva. Autor publikácie o lesnej ťažbe, vydal katalóg stavebných pomôcok, publikácie o poľovníctve, prispieval do odbornej tlače. Od l893 hlavný lesný radca. Člen predsedníctva Krajinského lesníckeho spolku v Budapešti.
Andrej Nitsch

Andrej Nitsch (* 22. máj 1883, Veľká Lomnica – † 7. jún 1976, Banská Bystrica) bol politik a statkár.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kežmarku a na poľnohospodárskej škole v Košiciach. Politicky sa začal aktivizovať po vzniku prvej ČSR, od začiatku na platforme odporu voči nej. Roku 1920 iniciátor založenia a až do jej zániku 1938 predseda Zipser deutsche Partei. Člen spoločného výboru opozičných strán na Slovensku a Podkarpatskej Rusi v parlamente. Odmietal v akejkoľvek podobe nacionalizmus,založil Arbeitsgemeinschaft unablängiger volksdeutschen Parteien ako protiváhu nemeckých nacionalistických smerov. Angažoval sa za autonómiu Spiša v rámci Poľska. Odporcom nacizmu ostal i za Slovenského štátu, 1940 bol väznený v Ilave. Roku 19251938 poslanec NZ.
Anton Novák

Anton Novák (* 16. január 1878, Banská Bystrica-Uľanka† 29. január 1971, Martin) bol slovenský kníhtlačiar, publicista.
Jeho otec bol Karol Novák, matka Antónia rod. Oravcová, jeho manželka Mária rod. Šulcová.
Životopis.
Vyučil sa za knítlačiara v Ružomberku, kde začas aj pracoval. Roku 1902 a rokoch 19061909 pracoval v tlačiarni slovenského časopisu v Pittsburghu, potom pôsobil ako typograf v tlačiarni KÚS-u v Martine. Člen spevokolu Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), 1919 zakladateľ Slovenskej remeselníckej a obchodnej jednoty v Martine, od 1925 spoluvlastník Novej tlačiarne (s D. Šulcom), ktorú prevzala Matica slovenská. Publikoval články, črty, krátke prózy a preklady v Národných novinách, Národnom hlásniku. Po roku 1919 vydal samostatne rozprávky, povesti a príhody zo slovenského života i z prostredia amererických Slovákov.
Mikuláš Novák

Mikuláš Novák (* Trnava† 1636, Slovensko) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár.
Otakar Novák (herec)

Otakar Novák (* 1880, Liptovský Mikuláš – † 15. jún 1929, Slovensko) bol slovenský divadelný herec a režisér.
Životopis.
V roku 1904 začína ako herec v kočovnej divadelnej spoločnosti, za 1. svetovej vojny získal divadelnú koncesiu. Súbor vystupoval pod názvom "Novákova divadelná spoločnosť", ako aj pod názvom "Vidiecky súbor SND". V roku 1928 mu ponúklo koncesiu Východoslovenské národné divadlo v Košiciach, kde bol v rokoch 1928 - 1929 riaditeľom. Jeho súbor bolo jediné profesionálne divadlo, ktoré vystupovalo po väčších mestách Slovenska, okrem iného aj v Banskej Bystrici. Jeho manželkou bola Mária Nováková, rodená Konětopská.
Pavol Novák

Pavol Novák (* 29. jún 1908, Banská Bystrica – † 15. marec 1991, Banská Bystrica) bol slovenský lyžiar.
Životopis.
Vyučil sa za elektrikára v Banskej Bystrici. Jeden z najlepších banskobystrických pretekárov v behu i v skokoch na lyžiach (20. roky, zač. 30. rokov), pretekal za nemecký spolok Karpathenverein H.D.W., neskôr za lyžiarsky oddiel KČST, SKI-klub a KSTL v Banskej Bystrici. Priekopník akrobatického lyžovania v Banskej Bystrici a na Slovensku (30. roky 20. storočia).
Ján Obernauer

Ján Obernauer (* 26. apríl 1923, Brezno† 10. november 1975, Brezno) bol slovenský divadelný ochotník, hospodársky pracovník.
Jeho otec Július Obernauer, matka Mária rod. Sopková a manželka Mária rod. Hrabinská.
Životopis.
Vyučil sa v podniku Ústredná predajňa Gajdošík a spol. v Brezne, kde bol obchodným pomocníkom. V roku 19451953 vedúci kníhkupectva Spolku sv. Vojtecha v Brezne. Zakladateľ, herec a režisér Divadelného súboru Jána Chalupku pri Dome kultúry v Brezne, dlhoročný organizátor tamojšieho divadelného života. Jeho súbor získal viacero uznaní. Účinkoval aj v televíznych filmoch Jozefa Medveďa "Krčmársky kráľ" a "Plamene".
Ľudovít Obetko

Ľudovít Obetko (* Slovensko) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Učiteľ a správca elementárnych škôl evanjelického a. v. cirkevného zboru v Banskej Bystrici, súčasne predseda učiteľského spolku (od 1911). Za úspechy vo výučbe a presadzovanie maďarčiny získal ocenenie uhorskej vlády a Hornouhorského maďarského vzdelávacieho spolku.
Andrej Očenáš

Andrej Očenáš (* 8. január 1911, Selce – † 8. apríl 1995, Bratislava) bol hudobný skladateľ, pedagóg.
Životopis.
Absolvoval štúdium na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1930), kompozíciu a dirigovanie na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave (1937), kompozíciu na Majstrovskej škole konzervatória v Prahe (1938), 1978 prof. V roku 19301939 učiteľ v Medzibrode a v Ivanke pri Dunaji, 19391950 referent hudobného vysielania Československého rozhlasu, 19501954 riaditeľ konzervatória, 19551957 tajomník Zväzu slovenských skladateľov, 19571962 šéfredaktor hudobného vysielania Čs. rozhlasu, 19631969 prvý tajomník Zväzu slovenských skladateľov, 19781982 predseda Zväzu čs. skladateľov, súčasne 19421972 pedagóg na konzervatóriu, 19721983 na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, 19751979 dekan jej Hudobnej fakulty.
Vo vlastnej tvorbe sa orientoval na symfonickú, vokálno-symfonickú a komornú hudbu inšpirovanú najmä folklórnymi tradíciami rodného kraja. Autor orchestrálno-symfonických skladieb, komorných diel a zborových skladieb. Vytvoril scénickú 
hudbu k literárnym dielam J. Bottu ("Smrť Jánošíkova", 1948), A. Sládkoviča ("Marína", 1948) a Hviezdoslava ("Herodes a Herodias", 1955), zhudobnil aj verše J. Kráľa, Roku Fábryho, J. Kostru, M. Lajčiaka a i. Napísal pôvodný balet "Vrchárska pieseň" (1964) a javiskovú symfóniu "Román o ruži" (19691970). Pozoruhodné sú jeho orchestrálne suity "Povesti o rodnom kraji" (1943) a "Ruralia slovaca" (1957). Venoval sa i upravovaniu a montážam ľudových piesní. Jeho pozostalosť je uložená v Literárnom a hudobnom múzeu v Banskej Bystrici.
Daniel Očenáš

RNDr. Daniel Očenáš (* 29. máj 1949, Špania Dolina) je astronóm.
Životopis.
V roku 1964-1967 študoval na SVŠ v Banskej Bystrici, 1967-1972 absolvoval štúdium na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici, odbor matematika - fyzika a v roku 1976-1980 štúdium na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave, odbor astronómia, 1981 RNDr. Sprvu pôsobil ako pedagóg v Banskej Bystrici, od roku 1976 pracoval v Krajskej hvezdárni v Banskej Bystrici ako odborný pracovník, vedúci oddelenia, neskôr ako riaditeľ. Od roku 1978 je členom redakčnej rady astronomického populárno-vedeckého časopisu Kozmos, periodika Meteorické správy. Je zakladajúcim členom Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV, v rámci ktorej v súčasnosti vykonáva funkciu tajomníka pobočky v Banskej Bystrici. Od roku 1990 je členom International Meteor Organization (Medzinárodná organizácia pozorovateľov meteorov). Výsledky odbornej a vedeckej astronomickej činnosti publikuje v domácich časopisoch, zborníkoch i v zahraničnej tlači. Je členom Banskobystrického klubu zberateľov minerálov, členom občianskeho združenia Súkromná iniciatíva baníkov v Španej doline a členom Klubu kaktusárov pri Arboréte Borová hora vo Zvolene.
Bartolomej Očovský

Bartolomej Očovský (* Slovensko) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Evanjelický kňaz v Banskej Bystrici-Radvani (okolo 1575(?)-1587), senior Zvolenského seniorátu v Banskej Bystrici-Radvani (1583-1587).
Pavol Odaloš

Pavol Odaloš (* 9. január 1960, Banská Bystrica) je slovenský jazykovedec a univerzitný profesor.
Životopis.
Študoval v rokoch 1979-1984 na Pedagogickej faklte v Banskej Bystrici (slovenský jazyk - občianska náuka), 1984 PaeDr., 1995 CSc., 1998 doc., 2005 prof. 
V roku 1984-1986 pracovník Štátnej vedeckej knižnice v Banskej Bystrici (odborný pracovník bibliografie), v roku 1986-1987 pôsobil na Strednom odbornom učilišti v Banskej Bystrici (učiteľ), v roku 1987-1992 pracovník Katedry slovenského jazyka a literatúry Pedagogickej fakulty v Banskej Bystrici (odborný asistent), od roku 1992 pracovník Katedry slovenského jazyka a literatúry Pedagogickej fak. Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. &lt;br&gt;
V roku 2005 vymenovaný za profesora, prorektor pre vedu a výskum, dekan PF UMB. Pracuje v oblasti výskumu slovnej zásoby, jazykovej kultúry, štylistiky, onomastiky, syntaxe a bibliografie slovenskej jazykovedy.
Alexius Okoličáni

Alexius Okoličáni ("Okolicsányi de Okolicsna"; * 16. apríl 1711, Liptovská stolica? - † 2. október 1757, Liptovský Mikuláš) bol pedagóg, cirkevný hodnostár.
Jeho otec bol Jozef Okoličáni a matka Františka rod. Révaiová.
Životopis.
Roku 1725 vstúpil do jezuitskej rehole. Študoval na gymnáziu a na univerzite v Trnave, Mgr. filozofie a slobodných umení. Učiteľ na gymnáziu v Trnave, 17401741 v Banskej Bystrici a Košiciach, 17421746 učiteľ filozofie, maďarský kazateľ a historik rehole v Kluži, 1746 v Košiciach, od 1747 vedúci misie v Liptovskom Mikuláši. Autor prác o šaštínskom pútnickom mieste a o živote a dekrétoch uhorských kráľov vo vzťahu k Sedmohradsku.
Oto Okoličány

Oto Okoličány ("Okolicsányi de Okolicsna"; * 29. september 1918, Likavka – † 20. jún 1967, Bratislava) bol slovenskí lekár – urológ a športovec.
Životopis.
Študoval medicínu na LF Slov. univerzity v Bratislave, 1944 MUDr. Roku 1944 nastúpil vojenskú základnú službu v lekárskej škole v Ružomberku, účastník SNP lekár poľných nemocníc v Ružomberku, Korytnici, Banskej Bystrici a v Medzibrode. Priekopník v oblasti urologickej medicíny, najmä urogenitálnej tuberkulózy, ovládal moderné vyšetrovacie metódy a operačnú techniku. Pôsobil v Krajskej nemocnici pre TBC v Podunajských Biskupiciach, kde vybudoval oddelenie urogenitálnej TBC, ktoré viedol až do smrti. Odborník na operácie resekcie obličky a močových orgánov, externý lektor postgraduálneho štúdia vzdelávania lekárov. Člen domácich a medzinárodných lekárskych spoločností. Hokejový reprezentant Slovenska, člen ŠK Bratislava. Autor odborných filmov, prednášok, štúdií a článkov.
Vojtech Oláh

Vojtech Oláh (* Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Pomocný inžinier Št. inžinierskeho úradu v Banskej Bystrici (do roku 1909). Učil na vodohospodárskej škole v Košiciach (od roku 1909). Tajomník Hornouhorského inžinierskeho spolku a redaktor jeho tlačového orgánu Műszaki Közlemények (1913-1917).
Ján Olejár

Ján Olejár (* Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Profesor na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici. Tajomník Miestneho odboru MS v Banskej Bystrici (1919).
Vladimír Oleríny

Vladimír Oleríny (* 15. júl 1921, Banská Bystrica† 29. apríl 2016, Bratislava) bol slovenský prekladateľ a literárny historik. 
Životopis.
Detské roky prežil v Argentíne, kam sa po 1. svetovej vojne vysťahovali rodičia. R. 1940 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1940-1945 študoval na Právnickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. 
Od roku 1945 pracoval na československom ministerstve zahraničných vecí v Prahe, 1947-1950 bol legačným tajomníkom na veľvyslanectve v Buenos Aires, 1950-1954 tajomníkom Kruhu prekladateľov pri Zväze slovenských spisovateľov. Od roku 1955-1959 pôsobil ako odborný asistent na Filozofickej fakulte UK. Bol vedeckým pracovníkom Ústavu svetovej literatúry a jazykov SAV v Bratislave, od roku 1973 Literárnovedného ústavu SAV v Bratislave.
Popredný prekladateľ zo španielskej a portugalskej literatúry, priekopník literárnej hispanistiky na Slovensku. Preložil niekoľko desiatok básnických, prozaických a dramatických diel zo španielskej literatúry. Autor mnohých štúdií a článkov o tejto literatúre.
Viktor Olgyai

Viktor Olgyai (pôv. Matirko; * 1. november 1870, Spišská Nová Ves – † 19. jún 1929, Salzburg) bol slovenský maliar a grafik.
Životopis.
Jeho otec bol Bartolomej Matirko a matka Mária rod. Kavecká. Pôvodne študoval teológiu v Košiciach a vo Viedni, od roku 1891 na výtvarnej akadémii vo Viedni. Pôsobil v Spišskej Novej Vsi, od roku 1897 striedavo v Banskej Bystrici a v Mníchove. Väčšinu jeho diela tvoria grafické listy, významný novátor grafických techník v Maďarsku. Roku 1902 spoluzakladal banskobystrický mesačník "Havi szemle". Jeho diela sú v zbierkach Galérie mesta Bratislavy, v Maďarskej národnej galérii, Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici. Bol viackrát ocenený za kresbu, grafiku a akvarely.
Stanislav Ondrejka

Prof. RNDr. Stanislav Ondrejka, DrSc. (* 22. máj 1933 Liptovská Štiavnica – † 16. júl 2008 Banská Bystrica) bol fyzik, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1952-1957 absolvoval štúdium na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave, 1972 RNDr., CSc., 1976 doc., 1992 prof., 1993 DrSc. Od roku 1957 pôsobil v Banskej Bystrici ako vysokoškolský pedagóg, ako vedúci Katedry fyziky na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici (1965-1983), ako prodekan pre vedu a výskum (1982-1991) a ako dekan na Fakulte prírodných vied UMB v Banskej Bystrici (do 1. marca 2001). Bol členom redakčnej rady časopisu Matematika, fyzika, informatika (1978-1988), od r. 1991 je členom redakčnej rady časopisu Obzory matematiky, fyziky a informatiky. Bol členom ÚV a členom Predsedníctva ÚV JSMF ČSAV (1962-1992). Od roku 1970 bol členom ÚV, členom Predsedníctva ÚV JSMF pri SAV a predsedom fyz. pedag. sekcie a od roku 1992 čestným členom JSMF pri SAV v Bratislave. Na celosvetovej výstave DIDACTA (1984 : Bazilej, Švajčiarsko) získal bronzovú medailu a na Lipskom veľtrhu zlatú medailu (1985). Bol autorom odborných publikácií Súprava pre netradičné pokusy z geometrickej optiky a polarizácia svetla. - Diapanels for Physic I., II., III. - Molekulová fyzika a termika.
František Ondro

František Ondro (* 1. január 1941, Vranie - † 1. október 1986, Banská Bystrica) bol grafik, výtvarný pedagóg.
Životopis.
Vyštudoval na SŠUP v Bratislave, grafiku na VŠUP v Prahe, výtvarnú výchovu výchovu na FF UPJŠ v Prešove.Odborný asistent (1969-1979), vedúci Katedry výtvarnej výchovy PF v Banskej Bystrici (1983-1986). Ilustroval krajský denník Smer v Banskej Bystrici (1969-1972), výstavy v Banskej Bystrici (1972, 1975, 1976, 1980, 1983). Venoval sa voľnej a užitej grafike a monumentálno-dekoratívnej tvorbe. Autor štúdií, článkov a recenzií z oblasti teórie a kritiky súčasného výtvarného umenia. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Drahomíra Ondrová

Drahomíra Ondrová (rod. Garecová; * 31. august 1947, Rapovce) je vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
Jej otec bol Juraj Garec, matka Mária rod. Datková a manžel František Ondro.
Študovala na Strednej všeobecnovzdelávacej škole vo Zvolene, 19651970 na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove (odbor angličtina - ruština), 1977 PhDr., 1991 CSc. Absolvovala postgraduálne štúdium na Univerzitách v Prahe a Olomouci, vedecké študijné pobyty na viacerých anglických univerzitách. V roku 19701976 pôsobila na Katedre germanistiky a romanistiky na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici ako odborná asistentka, 19771991 na Katedre cudzích jazykov VŠE v Banskej Bystrici ako odborná asistentka, vedúca anglickej sekcie, 19921995 na Štátnej jazykovej škole ako vedúca anglického oddelenia, od 1995 pôsobí na Katedre medzinárodnej komunikácie Fakulty politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici ako vedúca anglického oddelenia, garant anglického jazyka, zástupca vedúceho Katedry, prodekanka.
V publikačnej činnosti sa venovala tvorbe anglicko-slovenských slovníkov, autorka 5 monografických štúdií a slovníkov, 10 vedeckých štúdií, 6 vysokoškolských učebníc, vystupovala na domácich a zahraničných konferenciách, posudky, recenzie, citácie v Bibliografických odkazoch UMB, v Zborníku Právnickej fakulty UMB a v iných zborníkoch a prácach. Členka Slovenskej a Českej asociácie učiteľov anglického jazyka, Európskej asociácie učiteľov anglického jazyka, Britskej rady, Európskej asociácii amerických štúdií, Komisie pre udeľovanie štipendií.
Pavel Ondrus

Prof. PhDr. Pavel Ondrus, DrSc. (* 19. máj 1919, Pitvaroš, Maďarsko – † 8. marec 1980, Bratislava) bol jazykovedec, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V rokoch 1930-1936 študoval na gymnáziu v Nových Zámkoch, v rokoch 1936-1937 v Banskej Bystrici a v rokoch 1937-1938 v Kežmarku. Od roku 1939 pracoval ako administratívny pracovník na Ministerstve školstva a osvety v Bratislave (až do roku 1941). V rokoch 1940-1944 študoval na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Po skončení vysokoškolského štúdia pôsobil ako profesor na gymnáziách v Piešťanoch (1944–1946), v Bratislave (1946–1948) a v Dunajskej Strede (1948-1949). V rokoch 1949–1980 pracoval ako vysokoškolský učiteľ na Katedre slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty UK v Bratislave, ktorej vedúcim bol v rokoch 1977-1980. 
Bol členom mnohých vedeckých spoločností doma i v zahraničí: tajomník (1960–1963) a druhý podpredseda (1963–1966) Združenia slovenských jazykovedcov pri SAV, podpredseda Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri SAV (1976–1980), člen Vedeckého kolégia SAV pre jazykovedu a vedy o literatúre a umení (1962–1974), člen medzinárodnej komisie pre jazykové kontakty pri Medzinárodnom komitéte slavistov (1976–1980). 
Venoval sa slovenskej i slovanskej dialektológii, výskumu slovenského spisovného jazyka, metodike jeho vyučovania a onomastike. Bol členom redakčnej rady Celokarpatského dialektetického atlasu. Bol autorom učebníc slovenského jazyka, lexikológie, gramatických a morfologických príručiek.
Ocenenie.
V roku 1965 dostal pamätnú medaila k 20. výročiu oslobodenia ČSSR Za zásluhy v boji proti fašizmu. V roku 1969 bol vyznamenaný striebornou medailou UK, v roku 1973 medailou Univerzity Martina Luthera v Halle. V roku 1979 dostal ocenenie zaslúžilý školský pracovník.
Edmund Oravec

Edmund Oravec (* Rožňava) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Učiteľ klasických jazykov, literárne činný, stredoškolský profesor (od. roku 1904). Riaditeľ evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1916-1919).
Štefan Oravec

Štefan Oravec (* 10. december 1914, Opatová† 18. november 1973, Banská Bystrica) bol slovenský funkcionár KSČ, verejný činiteľ.
Životopis.
Vedúci odboru štátnej administratívy SKV KSS v Banskej Bystrici.
Hermína Orfanidesová

Hermína Orfanidesová (iný zápis priezviska: Orphanidesová; pseudonymy: Cilka, Cilka z Hýb, Marína Sirotská, Milka, Tabita; * 22. november 1853, Hybe, Rakúske cisárstvo – † 28. apríl 1916, Banská Bystrica, Rakúsko-Uhorsko) bola slovenská poetka, spisovateľka detskej literatúry a zberateľka ľudových zvykov, piesní a povestí.
Život.
Narodila sa v rodine Ľudovíta Samuela Orfanidesa a Zuzany Amálie rod. Kleinovej. Základnú školu navštevovala vo svojom rodisku v Hybiach. Vedomosti si dopĺňala samoštúdiom, čítaním kníh, časopisov a novín z miestnej cirkevnej knižnice. Bývala v Hybiach, na sklonku svojho života sa presťahovala k bratrancovi Karolovi Orfanidesovi do Banskej Bystrice.
Tvorba.
Už v mladosti prejavila sklon písať verš. Debutovala v roku 1887 v "Slovenských pohľadoch" básňou na národnobuditeľský motív. Okrem "Slovenských pohľadov" prispievala veršami do "Priateľa dietok" (18891890). Vo veršoch sa inšpirovala hybskými folklórnymi zvykmi a tradičnými témami osobnej lyriky. V rukopise ostala zbierka básní, ktoré pripravovala na podnet Rehora Urama-Podtatranského. Venovala sa zbieraniu a zapisovaniu liptovských zvykov, piesní a povestí.
Karol Orfanides

Karol Orfanides (Orphanides) (* 1836, Vyšná Boca – † 3. február 1884, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a botanik.
Životopis.
Učiteľ jazykov a správca dievčenskej ľudovej školy v Banskej Bystrici (18661884). Zaoberal sa aj botanikou.
Šimon Organista

Šimon Organista (* Banská Štiavnica) bol slovenský maliar.
Životopis.
Pôsobil ako maliar, bol mešťanostom Banskej Štiavnice (doložený 1718). Presťahoval sa do Banskej Bystrice, kde ho prijali za mešťana (po 1735).
Fedor Ormis ml.

Fedor Ormis ml. (* 19. február 1906, Bingula - † 17. marec 1983, Banská Bystrica) bol slovenský právnik, cirkevný hodnostár.
Jeho otec bol Fedor Ormis st., matka Amália rod. Fábryová a brat Ján Vladimír Ormis.
Životopis.
Vyštudoval právo, cirkevný hodnostár evanjelickej a.v. cirkvi, dozorca Západného dištriktu. Spoluautor novej cirkevnej ústavy. Politicky prenasledovaný, pre angažovanosť v cirkvi musel opustiť miesto prednostu Krajského súdu a pracoval ako úradník v banskobystrických vodárňach, zbavený aj iných cirkevných hodností (1959). Počas 2. svetovej vojny, účastník SNP a protifašistického odboja.
Fedor Ormis st.

Fedor Ormis st. (* 26. február 1871, Revúca - † 5. júl 1924, Binguľa) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník. Pseudonym: Srémac.
Jeho otec bol Samuel Ormis, matka Mária rod. Poloncová, syn Fedor Samuel Ormis ml., Ján Vladimír Ormis a manželka Amália rod. Fábryová. 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, potom poslucháč evanjelickej teológie v Bratislave, 1897 vysvätený za kňaza. Farár binguľsko-erdevíckej cirkvi v Srbsku. Tu sa zaslúžil o výstavbu chrámov, ako seniorálny zapisovateľ vydal tlačou zápisnice koncentu z 1904 a 1905, prispieval do slovenskej tlače, pracoval na udržovaní a prehlbovaní národného a slovenského povedomia medzi dolnozemskými Slovákmi. Pôsobil v Iloku, Chorvátsko v rokoch 1920 – 1921.
Ján Vladimír Ormis

Ján Vladimír Ormis (* 3. jún 1903, Bingula – † 18. apríl 1993, Bratislava) bol slovenský literárny historik, bibliograf. Pseudonym: Abstemius, Dr. J.O., Jaroslav, Laik, Sriemsky.
Jeho otec bol Fedor Ormis st., matka Amália rod. Fábryová a brat Fedor Ormis ml.
Životopis.
Študoval na maďarskom gymnáziu v Banskej Bystrici (19141918), právo v Záhrebe (19221924). Roku 1927 vyštudoval právo na Právnickej fakulte UK a neskôr roku 1944 vyštudoval dejiny moderných literatúr a slovanskú filológiu na Filozofickej fakulte UK. Po právnickej praxi v Banskej Bystrici a vo Zvolene, pracovník Matice slovenskej v Martine (1930). Prednosta prezídia SAV (1949), odborný pracovník Literárnovedného ústavu SAV (1950), Ústavu Slovenskej literatúry (19531963). Jeho odborný záujem sa sústreďoval na národné a kultúrne pohyby medzi dolnozemskými Slovákmi. Venoval sa slovenskej bibliografii, redaktor knižného vydania Riznerovej Bibliografie písomníctva slovenského, autor doplnkov, knižne vyšla pod názvom Doplnky a opravy k Riznerovej bibliografii (1972). Vo výskumnej práci sa zameral najmä na slovenskú literatúru 19. storočia. Autor stoviek štúdií a článkov v odborných periodikách, v ktorých sa sústredil na spresňovanie a doplňovanie biografickobibliografických a literárnych faktov, osobitnú pozornosť venoval dejinám dolnozemských Slovákov. Zaslúžil sa o vydanie diel viacerých slovenských spisovateľov (S. Chalupka, J. Záborský, P.O. Hviezdoslav, M. Kukučín, J.G. Tajovský a i.), ktoré doplnil doslovmi a poznámkovým aparátom.
Ignác Országh

Ignác Országh (* 2. jún 1844, Kláštor pod Znievom – † 2. apríl 1900, Abramová-Laclavá) bol slovenský podnikateľ a statkár.
Jeho otec bol Ján Országh, matka Jana rod. Capková a manželka Augusta rod. Peťková, brat Juraj Országh.
Životopis.
Študoval na gymnáziu 18581865 a 18651867 teológiu v Banskej Bystrici (neukončil). Statkár v Laclavej, 1879 spoluzakladateľ a akcionár firmy Bratia Országh vo Varšave. Účastník slovenského národného hnutia, člen direktória Tatra banky v Martine, 1883 zakladajúci člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti.
Ján Országh (kňaz)

Ján Országh (* 19. máj 1816, Lazany† 22. október 1888, Turčiansky Ďur) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár a národnokultúrny dejateľ.
Jeho otec bol Ján Országh a matka Anna Országhová.
Životopis.
Teológiu študoval v Banskej Bystrici a v Pešti, 1839 vysvätený za kňaza. V rokoch 18391844 kaplán na viacerých miestach v banskobystrickej diecéze, 18441949 študijný prefekt a profesor cirkevného práva na bohosloveckom seminári v Banskej Bystrici.
Aktívne sa zúčastňoval národnokultúrneho pohybu, angažoval sa v príprave Memoranda národa slovenského, zakladajúci člen, 18631866 druhý podpredseda Matice slovenskej, podporovateľ a mecén gymnázia v Kláštore pod Znievom, pôsobil v Spolku svätého Vojtecha. Nadaný rečník, znalec histórie, propagátor slovenskej tlače.
Jozef Országh (podnikateľ)

Jozef Országh (* 19. január 1836, Ležiachov – † 22. marec 1925, Varšava-Kobyłka) bol slovenský podnikateľ, obchodník.
Životopis.
V roku 1849-1857 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Statkár v Laclavej, 1879 spoluzakladateľ firmy Bratia Országh vo Varšave. Funkcionár slovenskej kolónie vo Varšave, rusofil. Od 1914 účastník zahraničného čs. odboja v Rusku, spolupracovník Národnej rady čs.
Juraj Országh

Juraj Országh (* 6. september 1850, Kláštor pod Znievom, Rakúske cisárstvo, dnes Slovensko† 4. júl 1926, Kláštor pod Znievom, Československo) bol slovenský podnikateľ, obchodník, statkár a činiteľ kultúrnych spolkov.
Narodil sa v rodine obchodníka Jána Országha a jeho manželky Jany, rod. Capkovej. Mal staršieho brata Ignáca. V rokoch 18561861 navštevoval ľudovú školu v Laclavej a v rokoch 18611869 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Pôsobil ako statkár v Lazanoch. V roku 1879 spolu so svojim bratom vo Varšave založil akciovú spoločnosť Bratia Országh. Angažoval sa v slovenskom národnom hnutí, za čo naňho dopadla perzekúcia uhorských úradov. Bol zakladajúcim členom Muzeálnej slovenskej spoločnosti, funkcionárom Živeny a účastníkom akciovej spoločnosti Lipa v Martine. Zosobášil sa a mal jedného syna, Bohuslava (? – 1935), ktorý bol taktiež statkárom.
Adolf Svätopluk Osvald

Adolf Svätopluk Osvald (* 12. máj 1839, Banská Bystrica – † 4. júl 1876, v bitke pri Sremskej Rači) bol spisovateľ, novinár, redaktor. Pseudonym: A.Sv. Bystrický, Detvan, A.S.Pohronský, Turanský, Turský, Urpinov, Urpinský
Životopis.
Základné a stredoškolské vzdelanie získal v Banskej Bystrici, 1863 – 1866 študoval filozofiu na univerzite v Prahe. Roku 1862 pisár pri stoličnom súde v Banskej Bystrici, neskôr redaktor v Prahe, na Slovensku a v Budapešti. Dobrovoľník v srbsko-tureckej vojne, padol v boji. Príslušník generácie okolo almanachu Napred. Básnickou tvorbou sa zaradil do prúdu epigónskej poštúrovskej tvorby. Autor veršovaných povestí, biografických profilov, politických komentárov, úvah a spravodajských príspevkov v slov. čes. a nem. časopisoch. Prekladateľ z nemčiny, poľštiny a maďarčiny.
Karol Ožvoldík

Karol Ožvoldík (* 23. január 1919, Kopčany – † 18. október 1944, Šváb – Široké Lúky – dnes časť Krupiny) bol slovenský dôstojník, protifašistický bojovník a partizán.
Životopis.
V rokoch 19401942 Študoval na vojenskej akadémii v Banskej Bystrici. Potom pôsobil ako príslušník slov. armády. Veliteľ horskej kanónovej batérie v Raslaviciach. Po vypuknutí SNP sa odmietol podriadiť rozkazu o odzbrojení a prešiel s jednotkou k partizánskemu zväzku Alexander Nevský. Padol v boji po začiatku generálnej ofenzívy proti SNP, keď jeho batéria videla boj proti skupine Schill v úseku Prenčov – Krupina. In memoriam povýšený na kpt.
Štefan Matej Padlička

Štefan Matej Padlička (* 12. október 1867, Pohronská Polhora – † 31. január 1940, Brezno) bol slovenský sochár.
Životopis.
R. 1892 dostal štipendium od Obchodnej a priemyselnej komory v Banskej Bystrici a študoval na Magyar királyi iparművész eti iskola v Budapešti. Po skončení umeleckých štúdií sa usadil v Budapešti, neskôr sa presťahoval do Brezna. Väčšinu prác robil pre poľnohospodárske múzeum v Budapešti. Vytváral modely domáceho i južného ovocia, zeleniny a húb a reliéfy plodov s konármi a listami. Robil aj modely domácich zvierat, v práci na modeloch pokračoval aj v Brezne. Autor soc. motivovaných realistických plastík a drobných komorných kompozícií. Jeho diela sú zastúpené v zbierkach v Bratislave.
Alojz Peierberger

Alojz Peierberger (Paierberger, Payerberger) (* Slovensko) bol staviteľ a architekt.
Životopis.
Staviteľ a architekt v Banskej Bystrici (1900 – 1930).
Stavby.
Porges Palota.
Porges Palota je historická budova v centre mesta Banská Bystrica, v bezprostrednej blízkosti Obchodného Domu PRIOR, situovaná na rohu Kukučínovej a Hornej ulice.
Budova bola postavená v roku 1912 a v tom istom roku bola odovzdaná do užívania. Jej staviteľmi boli manželia Porgesovci. Nanešťastie sa nedočkali jej dokončenia, pretože obaja zomreli v priebehu výstavby. Po ich smrti bola stavba predaná manželom Seidnerovcom za 800-tisíc korún.
Dnes sa v nej nachádzajú rôzne predajne a služby, kedysi však budova slúžila ako nájomný dom. Byty boli slnečné, priestranné, vzdušné, mali vysoké stropy a kompletné príslušenstvo. V tej dobe si len málokto mohol dovoliť bývať v takomto bytovom dome. V spodnej časti sídlil krajčír, mäsiar a nachádzala sa tam tiež aj mliekareň.
Porges Palota bola do obdobia 50. rokov najvyššou budovou v Banskej Bystrici. Tiež bola prvou budovou v meste, v ktorej bol naprojektovaný výťah. Parcela je v tvare písmena V. Má šesť podlaží. V dvorovej časti, ktorý je čiastočne prekrytý sa nachádzajú pavlače, z ktorých sa vchádza do bytov. Budova má manzardovú strechu. Fasády sú zdobené secesným ornamentom. Hlavné priečelie je ukončené segmentovým štítom.
Budova je pamätná tým, že v nej pôsobil Klement Gottwald. V rokoch 1921 – 1922 v nej korigoval robotnícku tlač. Pripomína to aj pamätná tabuľa, ktorá sa nachádza na jej priečelí.
V roku 1945 bola budova znárodnená a prešla pod národnú správu bytového podniku. Neskôr budovu odkúpila Tesla a urobila v nej kancelárie. Tiež slúžila Závodom ťažkého strojárstva. Vtedy v nej bola zrealizovaná rekonštrukcia podkrovných priestorov, čím sa zvýšil počet pracovných miest. Rekonštrukcia nemala podstatný zásah do konštrukcie a ani na vzhľad budovy. Bola prevedená šetrným spôsobom. Zachované pôvodné väzby krovu boli priznané v interiéri. Odstránili sa nepoužívané komínové telesá a do roviny strešného plášťa sa zabudovali nové okná. Priestor, ktorý tu vznikol bol využitý pre dva veľkopriestorové ateliéry s kanceláriami pre 39 technických pracovníkov. Vykurovaný bol teplovodným systémom a mal vlastnú plynovú kotolňu, ktorá bola na tom istom podlaží. Ostatné podlažia boli vykurované elektrickými pecami. V lete fungovala na skvalitnenie podmienok klimatizácia. Celá rekonštrukcia mala náklad 1 150 000 Kčs, čo bol veľmi dobrý ekonomický výsledok.
Pavol Pálfi

Gróf Pavol (IV.) Pálfi (Pálffy) - prídomok "Pálffy de Erdőd" (* 19. január 1592, hrad Červený Kameň – † 6. november 1653, Pálfiho palác, Bratislava, Uhorsko) bol krajinský hodnostár, palatín.
Pavlov otec Mikuláš Pálfi bol najvýznamnejším bojovníkom proti osmanským Turkom na sklonku 16. storočia. Pochádzal z nevýznamného šľachtického rodu zo Žitného ostrova. Vďaka svojim vojenským schopnostiam a bohatej manželke Márii Fuggerovej získal hodnosti a veľké majetky. Osmanských Turkov porazil v 26-tich bitkách. Za dobytie hradu Ráb v roku 1598 dostal grófsky titul. Jeho zásluhou sa rodina Pálfiovcov stala popredným rodom v Uhorsku. Pálfiovci mali na Slovensku rozsiahle majetky. 
Klenotom historického jadra Bratislavy je Pálfiho palác postavený v renesančnom slohu.
Životopis.
Jeho otcom bol Mikuláš Pálfi, matkou Mária, rod. Fuggerová (1566 - 1643). Jeho manželkou bola Františka rod. Khuenová de Belasy, z manželstva mali štyri deti: najstaršia dcéra neznámeho mena (zomrela v roku 1644), Ján Anton (1642 - 1694), Mária Magdaléna (1644 - 1684) a Ján Karol (1645 - 1694).
V roku 16251626 bol predsedom uhorskej komory, od roku 1625 hlavným kráľovským čašníkom, od roku 1640 dedičným kapitánom Bratislavského hradu a županom Bratislavskej stolice, od roku 1646 krajinským sudcom, od roku 1649 uhorským palatínom a miestodržiteľom. 
Ako krajinský sudca úspešne riešil náboženské spory, z poverenia panovníka riešil roku 1650 spor slovenských mešťanov s nemeckým patriciátom v Banskej Bystrici, stanovil zásadu paritného zastúpenia oboch národností v mestskej rade a pravidelné striedanie Slovákov a Nemcov v richtárskej a iných funkciách. Kúpil dom č. 16 na hlavnom námestí v Banskej Bystrici, známy ako Benického dom, nikdy v ňom nebýval, prenajímal ho. Vykonával stavebný dozor nad významnými cisárskymi stavebnými akciami. Jednou z najvýznamnejších bola prestavba Bratislavského hradu.
Zomrel vo svojom bratislavskom paláci dňa 6. novembra 1653 o siedmej hodine večer, pochovaný bol v dóme Sv. Martina.
Adam Paluíny

Adam Paluíny (* Slovensko) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Profesor syntaxe na gymnáziu v Banskej Bystrici (okolo 1716).
Ján Pálka

Ján Pálka (* 11. marec 1869, Liptovský Mikuláš - † 16. júl 1935, Bratislava) bol podnikateľ, továrnik.
Jeho otec Ján Pálka, matka Zuzana rod. Bellová, syn hudobný skladateľ Dušan Pálka, jeho manželka Darina rod. Jurenková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Levoči. Praktikant v kožiarskych fabrikách vo Viedni, Rijeke a v Nemecku, neskôr majiteľ kožiarskej továrne v Liptovskom Mikuláši. Neúspešne sa pokúsil premeniť továreň na účastinnú spoločnosť robotníkov so silným sociálnym programom. Autor hospodárskej sociálnoutopistickej teórie a prác o socializácii podniku. Člen Masarykovej akadémie práce a Sociálneho ústavu Československej republiky. Dozorca evanjelickej a. v. cirkvi, člen kultúrneho spolku Beseda v Liptovskom Mikuláši.
Mikuláš Palko

Mikuláš Palko (* 11. január 1941, Detva-Korytárky) je slovenský sochár.
Životopis.
V roku 1955-1959 študoval na Škole umeleckého priemyslu v Bratislave, odbor rezbárstvo u prof. L. Korkoša. V roku 1959-1965 absolvoval štúdium na VŠVU v Bratislave v odd. figurálneho sochárstva u prof. J. Kostku. Pôsobil ako odborný asistent na Katedre výtvarnej výchovy na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1966-1979). Vo svojej tvorbe sa venoval najmä komornému a monumentálnemu sochárstvu a kresbe. 
Výstavy.
Vystavoval na samostatných aj kolektívnych výstavách doma i v zahraničí:
Ján Paľo

Ján Paľo (* 1. august 1924, Hnúšťa – † 4. jún 1993, Banská Bystrica) bol maliar.
Životopis.
Riaditeľ galérie, organizátor výtvarného života na Strednom Slovensku. Venoval sa komornej maľbe a monumentálnej tvorbe. Riaditeľ Stredoslovenskej galérie, dnes Štátna galéria v Banskej Bystrici (1966-1985). Predseda výboru Krajskej organizácie Zväzu slovenských výtvarných umelcov v Banskej Bystrici (1960-1964, 1969-1988). Vystavoval v Banskej Bystrici (1984, 1989).
Adolf Palúch

Adolf Palúch (* 24. jún 1895, Kalište – † 22. jún 1977, Banská Bystrica) bol robotník a funkcionár KSČ.
Životopis.
Pracoval ako robotník ČSAD (1951 – 1952), n.p. Stavoindustria (1952 – 1965) v Banskej Bystrici. Člen oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici, počas SNP vedúci orgán ilegálnej KSS a predseda RNV v Kališti. Po oslobodení funkcionár podnikových a miestnych orgánov KSČ a spoločenských organizácií.
Štefan Palúch

Štefan Palúch (* 24. november 1911, Donovaly – † 9. jún 1972, Bratislava) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Podbrezovej, 19271928 študoval na reálnom gymnáziu v Nitre, v Ružomberku. Pedagogické vzdelanie získal na učiteľskom ústave v Lučenci, 19391944 na Právnickej fakulte Slovenskej univerzity, 19561958 na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Ako učiteľ pôsobil na viacerých miestach na Slovensku, 19511953 referent Povereníctva školstva, 19531959 odborný asistent na Vysokej škole pedagogickej, 19591964 odborný, 19641972 vedecký pracovník Výskumného ústavu pedagogického v Bratislave. Vo vedeckovýskumnej paxi sa zameral na otázky výchovy a vzdelávania rob. dorastu a štúdiom pracujúcich popri zamestnaní. Odbornými článkami o tejto problematike prispieval do odbornej pedagogickej tlače o. i. "Učiteľské noviny", "Rodina a škola", "Pedagogika".