burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jacopo Bassano

Jacopo Bassano pôvodným menom Jacopo de Ponte (* 1515, Bassano del Grappa, Taliansko - † 13. február 1592, tamtiež) bol taliansky maliar a kresliar, najznámejší predstaviteľ rodiny umelcov, ktorí svoje meno odvodili z malého mesta Bassano, asi 65 km vzdialeného od Benátok. 
Tvorba.
Okrem krátkeho obdobia okolo roku 1530, kedy spolupracoval s Bonifaciom Veronesom v Benátkach, Jacopo pracoval v Bassane celý svoj život. Jeho otec, Francesco starší (1475-1539), bol vidiecky maliar a Jacopo si uchoval časť z vidieckeho umelca aj keď módne vplyvy, napríklad z Parmigianina sú v jeho práci viditeľné. 
Aj keď väčšinu svojej práce vytvoril v malých alebo stredne veľkých mestách, vždy upozorňoval na najnovšie umelecké a technické smery vývoja, čo mu zabezpečilo istý stupeň slávy v Benátkach. Vymýšľal aj nové maliarske výrazové prostriedky, ktoré znamenali veľkú silu výrazu jeho diel. Pracoval v štúdiu svojho otca, ale zlomil miestne a devótne tradície štúdiom tlače Raffaela a dal priestor na vznik nového štýlu známeho ako manierizmus. 
Počas roku 1540 maľoval experimentálne, anatómia jeho charakterov bola však vynútená a pozície neprirodzené. Táto fáza dokázala rozhodujúci vplyv vo vývoji jeho vlastného veľmi osobitého štýlu ktorý bol schopný asimilovať nové myšlienky a prenášať ich do umenia s výraznou komunikatívnou silou. Bassanov populárny realizmus bol podopretý jeho výnimočným použitím svetla a charakterizovaný žijúcou kvalitou ľudí a detailov, zvlášť zvierat v jeho obrazoch. V priebehu rokov sa jeho výraz stával stále dramatickejším a to počnúc sériou oltárnych obrazov v Bassane, Trevise, Padove, a Bellune) ktorých tvorba sa datuje od roku 1550 až do konca jeho práce. 
Jacopo Bassano mal štyroch synov, tiež maliarov, ktorí pokračovali v jeho štýle. Francesco mladší (1549-92), Gerolamo (1566-1621), Giovanni Battista (1553-1613) a Leandro 1557-1622). Francesco a Leandro získali istú popularitu, keďže pracovali v Benátkach. 
Práca celej rodiny je dobre prezentovaná v Museo Civico v Bassane.
Dvojitý faktoriál

Dvojitý faktoriál je súčin celých čísel od určeného čísla až po jednotku, resp. dvojku, pričom sa vynechávajú párne, resp. nepárne činitele.
Dvojitý faktoriál nejakého čísla označujeme číslom s dvoma výkričníkmi.
Príklad:&lt;br&gt;
Dvojitý faktoriál čísla 5: formula_1
Dvojitý faktoriál čísla 8: formula_2
Všeobecne platí:
formula_3
Funkcia dvojitý faktoriál podobne ako funkcia faktoriál rastie veľmi prudko.
RVZ-6

RVZ-6 (rus. РВЗ-6) je typ sovietskej električky vyrábanej medzi rokmi 1960 a 1990 v závode Rižskij vagonostrojitelnyj zavod. 
Ide o električku klasickej štvornápravovej koncepcie, vychádzajúcu z koncepcie PCC. Pod touto koncepciou sa v sovietskom zväze vyrábali električky od roku 1946 pod názvom MTV-82, vo Vojenskom závode č.82 v Rige (od toho odvodený názov električky) a tiež od 1949 v Leningradskom závode na opravu vozňov pod označením LM-49.
Prvé vozidlá boli dodané do Moskvy a Ufy, do roku 1963 ich bolo vyrobených celkom 400 a do roku 1966 okolo 900. Ďalšie série boli modernizované, objavili sa ako RVZ-6M (1966 až 1974, vyrobených 1988 kusov) a RVZ-6M2 (1974 až 1990, vyrobených 3110 kusov). Ešte dnes sú v prevádzke v mnohých ruských električkových prevádzkach.
Zofingen

Zofingen () je mesto v kantóne Aargau v severnom Švajčiarsku. Je hlavným mestom rovnomenného okresu. Leží v najkrajnejšom juhovýchode kantónu v údolí rieky Wigger, na hranici s kantónom Luzern. Mesto leží v blízkosti križovatky najdôležitejších severojužných a východozápadných dopravných koridorov Švajčiarska. S takmer 11-tisíc obyvateľmi je Zofingen siedmou najväčšou obcou kantónu. Mesto bolo založené v roku 1201.
FastTrack

FastTrack je protokol pre peer-to-peer zdieľanie súborov. Používajú ho klienty Kazaa (a odvodené ako Grokster, iMesh). Pôvodne ho používal aj klient Morpheus, ale neskôr mu bol zamedzený prístup.
V roku 2003 bol najpopulárnejšou sieťou pre zdieľani súborov, hlavne sa tu vymieňali mp3.
Architektúra.
FastTrack je tzv. p2p protokol druhej generácie. Na zlepšenie šlálovateľnosti používa tzv. superuzly (supernodes), ktorých funkcionalita je súčasťou klienta. Výkonný počítač s rýchlym spojením sa automaticky stáva superuzlom, ktorý pomáha pri indexovaní pomalším klientom.
Medzi vlastnosti patrí schopnosť pokračovať v prerušenom sťahovaní a súčasné sťahovanie segmantov jedného súboru od viacerých klientov. To umožňuje hašovací algoritmus UUHash.
Direct Connect

Direct Connect je protokol pre peer-to-peer zdieľanie súborov. Najpopulárnejší klient pre Windows je DC++.
Architektúra.
Direct connect má strednú mieru decentralizácie. Peer klienty nekomunikujú priamo, ale sa pripájajú na jednotlivé huby. "Hub" je server poskytujúci klientom služby informácie o klientoch, vyhľadávanie a chat. Neexistuje však centrálna databáza hubov, hoci sa vydáva oficiálny zoznam niektorých hubov. Škálovateľnosť hubov je problémom vzhľadom na závislosť protokolu na broadcastoch.
Električková doprava v Záhrebe

Električková doprava v Záhrebe je zabezpečovaná dopravným podnikom ZET a má 17 denných liniek a 3 nočné linky.
Charakter.
Záhreb je s Osijekom jedno z dvoch chorvátskych miest, ktoré má električkovú dopravu. Električková doprava tvorí nosný systém dopravy, trate vedú aj centrom mesta, ako aj po hlavnom námestí, niektoré končia aj v prímestských oblastiach. Sieť má dĺžku . Mestský náter je modrobiely alebo modrokrémový. Rozchod koľají je .
Dejiny.
Prvé električky, ešte konskej železnice, sa objavili v uliciach mesta už v roku 1891. Neskôr v roku 1910 bola sieť elektrifikovaná a staré konské električky vyradené do Veľkej Gorice. V 20. rokoch boli nakúpené električkové vozne značky Ganz z Budapešti, bol zriadený súčasný dopravca ZET. Po druhej svetovej vojne zakúpilo mesto vlastné električky značky Đuro Đaković, ako aj česko-slovenskej značky Tatra, išlo o vozidlá typu Tatra T4 a vlečné vozne Tatra B4. Na konci 70. rokov električky prekročili rieku Sávu a dosiahli nové sídliská na okraji mesta. V 90. rokoch sa objavili nové moderné električky Končar a nakoniec na začiatku 21. storočia aj Crotram.
Ganz

Ganz ("Ganz vállalatok", "Ganz companies") je maďarská spoločnosť známa výrobou električiek a priekopník v aplikácii trojfázového striedavého prúdu do električiek. Je pomenovaná po Ábrahámovi Ganzovi.
Električky značky Ganz premávali napríklad aj na úzkorozchodných tratiach v Bratislave a Záhrebe.
Hyperkocka

V geometrii je teserakt 4-rozmerná analógia kocky. Medzi hyperkockou a kockou je vzťah ako medzi kockou a štvorcom. Viac odborne by mohla byť hyperkocka definovaná ako pravidelný konvexný 4-uholník s ôsmimi kockovými nadstenami. Predpokladá sa, že slovo teserakt vymyslel Charles Howard Hinton.
Všeobecne každá kocka s dimenziou vyššou ako tri je nazývaná hyperkocka. Tento článok sa zaoberá 4-rozmernou hyperkockou.
Geometria.
Štandardný teserakt je v Euklidovskom priestore daný ako konvexný plášť bodov (±1, ±1, ±1, ±1).
Objem a obsah teseraktu.
Nasledovné vzorce udávajú, aký je objem teseraktu a jeho k-rozmerné povrchy, čo je vždy obsah k-rozmernej steny krát počet týchto stien v závislosti na hrane a.
formula_1
formula_2
formula_3
formula_4
Polomer vpísanej gule je
formula_5
a polomer gule opísanej je
formula_6
Hyperkocka vo výpočtovej technike.
Vo výpočtovej technike hyperkocka definuje zvláštny druh paralelného počítača, ktorého procesory (PEs) alebo spracúvajúce elementy sú prepojené rovnako ako vrcholy hyperkocky. Toto zapojenie umožňuje veľmi rýchlu komunikáciu. Úlohy písané pre hypotetický počítač s n navzájom spojenými procesormi je možné v tejto architektúre počítať maximálne v čase log2(n) krát dlhším. Väčšinu reálnych úloh je možné dokonca počítať rovnako rýchlo ako na počítači s kompletne prepojenými procesormi.
"N"-rozmerný hyperkockový počítač má 2"n" PEs,
každý je prepojený s "n" ďalšími PEs.
Pretože pre každý rozmer hyperkocky treba jeden komunikačný port na každom procesore, bolo by potrebné mať procesory s veľkou rezervou portov na konštrukciu počítačov s rôznym počtom procesorov. Zapojenie je možné upraviť tak, že v každom vrchole sú procesory iba s tromi portami. Tie sú usporiadané do kruhu. Dva porty slúžia na komunikáciu po kruhu v rámci vrcholu kocky, jeden na komunikáciu s iným vrcholom.
Conrad Aiken

Conrad Potter Aiken (* 5. august 1889, Savannah, Georgia, USA – † 17. august 1973, Savannah) bol americký spisovateľ a básnik, otec britských spisovateliek Joan Aikenovej a Jane Aikenovej Hodgeovej.
Životopis.
Keď mal 11 rokov, jeho otec zabil jeho matku a potom i seba kvôli rodinným finančným problémom. Podľa niektorých správ bol Conrad svedkom tejto vraždy, podľa iných správ našiel obe telá. Vychovávala ho jeho prateta v Massachusetts. Conrad navštevoval súkromné školy a Middlesex School v Concorde v Massachusetts, potom Harvard University, kde redigoval časopis "The Harvard Advocate" spolu s T. S. Eliotom. Školu ukončil v roku 1912. Do Savannah sa vrátil 11 rokov pred smrťou. Jeho hrob, ktorý sa nachádza na cintoríne "Bonaventure Cemetery" na brehoch rieky Savannah, sa stal známym vďaka zmienke v diele "Midnight in the Garden of Good and Evil", bestselleri Johna Berendta. Podľa miestnej legendy si Conrad želal, aby jeho náhrobný pomník bol vytvorený v podobe lavičky, pri ktorej by sa mohli návštevníci zastaviť, oddýchnuť si a tešili sa z martini na jeho hrobe. 
Tvorba.
Jeho tvorba bola silne ovplyvnená symbolizmom, najmä jeho rané práce. V roku 1930 získal Pulitzerovu cenu za poéziu (za svoje dielo "Selected Poems"). Mnohé z jeho diel sa venujú psychologickým témam. Jeho báseň "Music I Heard" bola zhudobnená mnohými skladateľmi, vrátane Leonarda Bernsteina a Henryho Cowella. Conrad Aiken je považovaný za imagistu.
Gelimer

Gelimer (* 480 – † 553), kráľ Vandalov a Alanov, bol posledný panovník severoafrického kráľovstva Vandalov. Kráľom sa stal v roku 530 potom, ako zosadil svojho bratranca Hildericha, ktorý podporoval katolíkov (Vandali boli Ariáni). Východorímsky (Byzantský) cisár Justinián I., ktorý podporoval Hildericha čoskoro na to vyhlásil Vandalom vojnu, chtiac naoko navrátiť trón Hilderichovi, no v skutočnosti so zámerom pripojiť severnú Afriku ku Konštantinopolu. Gelimer, jeho brat Tzazo a Vandali sa postavili na odpor proti rímskej armáde na čele s generálom Belisariom, ale v roku 533 boli dvakrát porazení (bitka pri Ad Decimiume a bitka pri Ticamerone) a v roku 534 sa Belisariovi Gelimer vzdal a prijal rímsku ponuku na rozsiahly majetok v východorímskej ríši (Byzancii).
Arión

Arión (Arión z Méthymny) na Lesbose, bol legendárny básnik a spevák starovekého Grécka. 
Žil v Korinte u Peryandra a živil sa ako spevák s doprovodom kithary. Jeho dielo sa nedochovalo. V jeho vystúpeniach so satyrským zborom pozoroval Aristoteles počiatky tragédie.
Často býva zobrazovaný na chrbáte delfína. Ten podľa povesti básnika zachránil, keď sa vracal po mori z ciest, pred posádkou, ktorá sa ho chystala okradnúť a zavraždiť. Arión sám skočil do mora a tu ho vzal na chrbát delfín, ktorý bol prilákaný jeho hudbou. Bezpečne ho dopravil na breh. Vďačný básnik dal na mieste, kde vystúpil z mora postaviť na pamiatku pomník.
V Rusku vychádza poetický časopis Arion, ktorý nesie meno tohto básnika.
V Olomouci bola v roku 2002 pred radnicou dokončená Arionova kašna, ktorá doplnila koncept barokových rezervoárov spojených s mytologickými námetmi.
Gama funkcia

Gama funkcia (iné názvy: funkcia gama, formula_1-funkcia, Eulerov integrál druhého druhu) je zovšeobecnenie faktoriálu na obore komplexných čísiel. 
Funkcia faktoriál je pre prirodzené čísla definovaná nasledovným súčinom:
formula_2
Gama funkcia nahrádza túto funkciu pre reálne a komplexné čísla:
Pretože hodnoty funkcie faktoriál a gama rastú veľmi rýchlo, pri počítaní sa používa prirodzený logaritmus gama funkcie formula_4: hodnoty rastú oveľa pomalšie a pri počítaní dovoľujú sčítavanie a odčítavanie namiesto násobenia a delenia.
Definícia.
Funkciu definovanú pre formula_5 nasledovným predpisom: 
nazývame gama funkciou (alebo tiež Eulerovým integrálom druhého druhu).
Tieto vzťahy definujú gama funkciu v oblasti formula_7. Gamma funkcia má rozšírenie do komplexnej roviny pomocou analytického predĺženia. Potom je definovaná v každom komplexnom čísle okrem formula_8, kde má póly.
Dôležité vzťahy.
Niektoré dôležité vzťahy, ktoré platia pre gama funkciu:
Nasledujúca definícia gama funkcie obsahujúca nekonečný súčin platí pre všetky komplexné čísla formula_18, ktoré nie sú reálne záponé alebo nula.
kde formula_20 je Eulerova-Mascheroniova konštanta .
Niektoré hodnoty.
V nasledujúcej kapitole sú uvedené niektoré konkrétne hodnoty, ktoré funkcia gama nadobúda:
Albin Julius

Albin Julius, celým menom Albin Julius Martinek (* 16. október 1967† 4. máj 2022) bol rakúsky vojenský a industriálny hudobník. Jeho hlavný hudobný projekt nesie názov "Der Blutharsch".
V roku 1992 založil folkovú skupinu zameranú na históriu "The Moon Lay Hidden Beneath a Cloud" a pracoval s Douglasom P. z "Death In June" na albumoch "Operation Hummingbird" a "Take Care &amp; Control". Jeho prvé vystúpenie pod názvom "Der Blutharsch" bolo albumom, ktorý mal len 250 kópií. Tiež spolupracoval s Douglasom P. a Boydeom Riceom na albume "Boyd Rice and Friends Wolfpact".
Vydal všetku hudbu "Der Blutharsch" pod svojím vlastným hudobným vydavateľstvom "Wir Kapitulieren Niemals" (Nikdy sa nevzdáme). Založil tiež vydavateľstvo "Hau Ruck!", ktoré vydáva albumy niekoľkých neofolkových a industriálnych skupín.
Eulerova-Mascheroniova konštanta

Eulerova-Mascheroniova konštanta je matematická konštanta používaná najmä v teórii čísel. Je definovaná ako limita rozdielov medzi harmonickými číslami a hodnotou prirodzeného logaritmu:
Jej približná hodnota je 0.57721 56649 01532 86060 65120 90082 40243 10421 59335.
Často sa označuje ako malé grécke písmeno formula_2 (gama). Niekedy sa jej hovorí "Eulerova konštanta", hoci by sme si ju mohli popliesť s "Eulerovým číslom", ktoré označujeme "e".
Vlastnosti.
O čísle γ nie je známe, či je algebrické alebo transcendentné, dokonca nie je známe, či je racionálne alebo iracionálne.
Logograf (história)

Logografi alebo logografici boli prví (t.j. z 5.-6. stor. pred Kr. pochádzajúci) grécki prozaici - dejepisci a geografi.
Boli autormi geografických opisov ciest - gés periodos, v ktorých informovali o skutočnostiach, ktoré na vlastné oči videli, o javoch, ktorých svedkami sa stali, ale aj o tom, čo poznali z počutia od iných. Ku svojim prameňom (zdrojom) často pristupovali kriticky. V ich opisoch väčšinou chýbal systém. 
Prvým významným logografom v histórii geografie bol Hekataios z Milétu.
Veterná energia

Veterná energia alebo energia vetra je kinetická energia prúdiaceho vzduchu (vetra) v atmosfére. 
Je to energia, ktorá ponúka možnosti centralizovanej ako aj decentralizovanej výroby. V EÚ majú najväčší potenciál oblasti v blízkosti Atlantického pobrežia, na Slovensku v horských oblastiach, ale aj na Podunajskej nížine (potenciál v nových štátoch EÚ nie je dostatočne zmapovaný).
Moderná veterná turbína.
Moderná veterná turbína vyrába elektrickú energiu, na rozdiel od jej predkov – veterných mlynov – používaných najčastejšie na mletie obilia, čerpanie vody, atď.
V roku 1939 bola v štáte Vermont, USA, postavená veterná turbína s výkonom 1.25 MW. Technológie prešli odvtedy vývojom až ku dnešným turbínam, ktoré majú rôzne tvary a výkony od niekoľko wattov (na nabíjanie akumulátorov) až po prototyp s výkonom 5 MW (pre použitie v príbrežnej "šelfovej zóne", tzv. "offshore"), ktorý je schopný produkovať elektrinu pre tisícky domov.
V súčasnosti sa inštalujú na pobreží veterné elektrárne o výkone 8 MW, v blízkej budúcnosti sa pripravujú elektrárne o výkone 12 MW a o čosi vzdialenejšej budúcnosti až 20 MW. 
Konštrukčne sú najbežnejšie trojlistové typy s horizontálnou osou. Väčšina turbín je schopná meniť orientáciu listovej časti v závislosti od smeru vetra. Veľké veterné turbíny (s výkonom 100 kW a viac) zvyčajne generujú trojfázový striedavý prúd, ktorý prechádza transformátorom umiestneným pri alebo priamo vo veži turbíny, a zvyšuje napätie na hodnoty okolo 10 000 – 30 000 V (v závislosti od potrieb siete). Odtiaľ je elektrina prenášaná v sieti rovnakým spôsobom ako elektrina z iných zdrojov. V súčasnosti najvýkonnejšie veterné turbíny majú výkon 8 000 kW (rok 2014).
Predpokladaná životnosť turbín je 20 až 25 rokov. Počas tohto obdobia má byť schopná pracovať približne 120 tisíc hodín.
Chalkogén

Chalkogény je súhrnný názov pre chemické prvky zaradené do 16. skupiny periodickej tabuľky prvkov – teda kyslík (O), síra (S), selén (Se), telúr (Te) polónium (Po) a livermórium (Lv).
Tento názov znamená "rudotvorné", čím je vystihnuté, že tieto prvky sa vyskytujú prevažne v rudách. Sú neprechodné, majú 6 valenčných elektrónov a teda im 2 elektróny chýbajú do vytvorenia oktetu, takže tvoria buď anióny, alebo tvoria dve väzby s inými atómami.
Z hľadiska elektrónovej konfigurácie sa im tiež hovorí p4 prvky, pretože majú štyri valenčné elektróny v orbitáloch typu p.
Oxidačné čísla : -II, +II, +IV, +VI
Z hľadiska vlastností je významný rozdiel medzi prvým prvkom, kyslíkom a ostatnými nasledujúcimi prvkami, ktoré sú si v určitých charakteristikách podobné. 
Polónium je rádioaktívne, používa sa na liečebné účely (uránová ruda smolinec). Biogénne sú O, S a Se. Selén má protirakovinové účinky. Síra je žltá pevná látka, nerozpustná vo vode, rozpustná v nepolárnych rozpúšťadlách, zlý vodič tepla i elektriny. Selén a telúr sú pevné kryštalické jedovaté látky.
John Arden

John Arden (* 26. október 1930, Barnsley, Spojené kráľovstvo – † 28. marec 2012, Galway, Írsko) bol anglický dramatik. 
Tvorba.
Jeho práce smerujú k odkrytiu sociálnych problémov osobných vzťahov. Prvý raz vzbudil pozornosť rozhlasovou hrou "The Life of Man" v roku 1956 po tom, čo ukončil University of Cambridge. 
Jeho hra "Serjeant Musgrave's Dance" z roku 1959, ktorá pojednáva o protestoch proti vojne a ich realite, je považovaná za jeho najlepšiu prácu. Arden má povesť jedného z najväčších dramatikov od vzniku hry "Look Back in Anger". Jeho práca je silne ovplyvnená dramatikmi ako Bertolt Brecht a epickým divadlom. Jeho ďalšie hry sú "Live Like Pigs", "The Workhouse Donkey" a "Armstrong's Last Goodnight", pričom posledná bola uvedená na javisku národného divadla (v hlavnej úlohe Albert Finney).
Vynikal množstvom verejných hádok s divadelným vedením - so svojou manželkou a spoluautorkou Margarettou D'Arcy demonštroval premiéru svojej hry "The Island of the Mighty"; a napísali niekoľko hier, ktoré vysoko kritizujú prítomnosť Britov v Írsku a vojensko-priemyselný komplex.
Napísal tiež viacero románov, ako napr. "Silence Among the Weapons" a "Books of Bale" o protestantskom obhajcovi Johnovi Baleovi.
Rytierstvo

Rytierstvo označuje životný štýl, názory na svet a etický kódex európskych rytierov počas stredoveku.
Počas dvoch storočí, keď západné kresťanstvo dosiahlo svoj vrchol, sa napriek všetkým trvajúcim násilnostiam v spoločnosti vyvinuli isté hodnoty, ktorých dodržiavanie zlepšovalo ľuďom život.
Na sklonku 10. storočia sa objavuje slovo „rytier“. Títo profesionálni bojovníci žili, s výnimkou chudobných rytierov, na hradoch. Na konci 11. storočia sa rytiersky stav stal dedičným a presadil sa lénny systém. Vznikol nový typ šľachty. Vyvinuli sa isté rituály, ako pasovanie za rytiera, očistný kúpeľ, požehnávanie zbraní na oltári, nočná vigília pred pasovaním.
Pokiaľ ide o povinnosti rytiera, veľmi dobre nás o nich informuje dielo Boniza zo Sutri nazvané "Liber de vita Christiana" (Kniha o kresťanskom živote). Rytier musel byť verný svojmu lénnemu pánovi s jednou výnimkou - keby ho pán nútil zúčastniť sa na nespravodlivej vojne. Bol povinný bojovať za svoju krajinu a zastávať sa chudobných, vdov a sirôt. Nesmel plieniť. Mal prenasledovať heretikov a schizmatikov, ale nadovšetko musel dodržiavať prísahu. Takto pôsobil v službách cirkvi a štátu. Z toho hľadiska sa rytierstvo javí ako inštitúcia, ktorá zabezpečovala mier.
Medzi rokmi 11201128 vznikol francúzsky epos "Le chanson de Roland" (Pieseň o Rolandovi). A španielsky rytier, ktorý je opisovaný v "Cantar de Mio Cid" (Pieseň o mojom Cidovi), je úplne podobný tomu, o ktorom sa píše v spomínanom francúzskom románe.
William Allingham

William Allingham (* 19. marec 1824, Ballyshannon, Írsko† 18. november 1889, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol írsky básnik.
Životopis.
Narodil sa v rodine manažéra miestnej banky anglického pôvodu. Získal úrad vo svojom rodnom meste a do roku 1870, kedy odišiel do dôchodku, si udržal tiež niekoľko postov v Írsku a Anglicku. Potom sa stal šéfredaktorom "Fraser's Magazine", ktorý redigoval v rokoch 18741879. V roku 1874 sa oženil s Helen Patersonovou, ktorá je známou pod menom po manželovi ako maliarka akvarelov. 
Tvorba.
V roku 1850 vydal zväzok básní "Poems", po ktorom nasledoval "Day and Night Songs", zväzok obsahujúci mnoho čarokrásnych básní, ktorý vyšiel v roku 1855. Allingham bol blízkym priateľom Dante Gabriela Rossettiho, ktorý doplnil jeho zbierku básní "Songs" ilustráciami. Jeho "Letters to Allingham (18541870)" boli v roku 1897 redigované Georgeom Birkbeckom Hillom. "Lawrence Bloomfield in Ireland", jeho najambicióznejšie, hoci nie najúspešnejšie dielo, epická báseň opisujúca írske sociálne otázky, vyšla v roku 1864. V roku 1864 tiež vydal dielo "The Ballad Book". Hoci jeho dielo nie je veľmi početné, vytvoril mnoho vynikajúcich lyrických a opisných básní. Jeho verše sú čisté, svieže a pôvabné. 
V roku 1907 vyšla kniha "William Allingham: a Diary", redigovaná Allinghamovou manželkou a D. Radfordom, ktorá obsahovala mnoho zaujímavých spomienok na Alfreda Tennysona, Thomasa Carlylea a ďalších známych súčasníkov. Ulsterský básnik John Hewitt sa cíti silne ovplyvnený Allinghamom, a medzi jeho pokusy, ako oživiť Allinghamovu reputáciu, patrí i redigovanie a napísanie úvodu ku knihe "The Poems of William Allingham " (Oxford University Press/ Dolmen Press, 1967)
Jacques Brel

Jacques Brel (* 8. apríl 1929, Schaerbeek, Belgicko – † 9. október 1978, Bobigny, Francúzsko) bol belgický šansoniér, pesničkár, básnik, herec a režisér, ktorý prevažnú časť svojho života žil a tvoril vo Francúzsku.
Životopis.
Jacques Brel sa narodil v Schaerbeeku na Diamantovej ulici 138. Škola ho veľmi nezaujímala, s výnimkou francúzštiny, radšej hral amatérske divadlo vo "Franche Cordée". Otec ho uviedol do rodinnej firmy, ale práca sa mu veľmi nepáčila. Veľmi vážne uvažoval nad zmenou povolania, chcel sa venovať chovu sliepok, alebo spevu. Vybral si druhú možnosť.
V roku 1951 sa oženil s Terezou Michielsenovou, zvanou "Miche". 6. decembra 1951 sa im narodila prvá dcéra Chantal, 12. júla 1953 Izabela, pre ktorú Jacques Brel napísal eponymickú pieseň.
Kariéra.
Začiatkom roku 1952 zložil svoje prvé piesne, ktoré spieval v rodinnom kruhu, alebo v bruselských kabaretoch. Postupne si začal byť už tak istý lyrickou mocou svojich textov ako aj interpretácie, že sa nenechal odradiť ani svojou rodinou, ktorá ho nepodporovala v hudobnej kariére.
V roku 1953 opustil belgické hlavné mesto a prišiel sám do Paríža, kam ho zavolal Jacques Canetti, hľadač talentov, pracujúci u Phillipsa a vlastník kabaretu "Traja somári". Jeho rodina ho zavrhla, novú existenciu si teda budoval vo Francúzsku, no boli to pre neho roky vyhnanstva.
V januári 1955 sa staral o predprogram Bobbejaana Schoepena v Starom Belgicku. V tom roku prišla jeho manželka s deťmi a usadili sa v Montreuil. Keďže spieval pre kresťanské organizácie, Georges Brassens ho prezýval "farár Brel".
V roku 1956 stretol klaviristu Franciosa Raubera, ktorý sa stal výhradným hudobníkom doprevádzajúcim všetky jeho pesničky. V roku 1957 stretol ďalšieho pianistu Gérarda Jouannesta, ktorý sa stal jeho výlučným javiskovým partnerom, zatiaľ čo Rauber s ním pracoval v štúdiu.
Postupne si získal svoje publikum a počas vystúpení sa stretával s úspechom. Na konci roku 1958 mal úspech v Olympii. Odvtedy bol neustále na turné, niekedy odohral viac koncertov ako je dní v roku. V roku 1966 sa Brel rozhodol vzdať speváckej kariéry a 16. mája 1967 sa v Roubaix konal jeho posledný koncert.
Napriek svojmu rozhodnutiu Brel nezostal nečinný, počas leta v roku 1967 natočil film Andrého Cayatta "Riziko povolania". V roku 1969 hral vo filme Môj strýko Benjamin v réžii Édouarda Molinara. Neskôr natáčal a sám aj produkoval niekoľko ďalších filmov: "Franz" (1971), "Ďaleký Západ" (1973), ktorý bol ale prepadákom.
Úspech mal aj v USA a Anglicku. Anglické preklady jeho piesní sa stali veľmi obľúbené a spieval ich David Bowie, Scott Walker, Terry Jacks, Alex Harvey či Marc Almond. "Jacques Brel žije v Paríži" je americká hudobná komédia, ktorá obletela svet počas niekoľkých rokov. V roku 1974 predstavenie dostalo aj filmovú podobu.
Neskôr Brel získal francúzske občianstvo a vo Francúzsku aj zomrel. Bol pochovaný na cintoríne "d'Atuona à Hiva Oa" na súostroví Marquiskych ostrovov po boku Paula Gauguina.
V decembri 2005 bol zvolený za najväčšieho Belgičana všetkých čias frankofónnymi divákmi belgickej televízie.
Harmonické číslo

Harmonické číslo alebo presnejšie formula_1-té harmonické číslo je hodnota súčtu obrátených hodnôt všetkých prirodzených čisel menších alebo rovných formula_1. Bežne sa označuje symbolom formula_3. Presne je definované vzťahom
Harmonické čísla a ich vlastnosti študovali už antickí matematici. Dnes zohrávajú dôležitú úlohu v rozmanitých odvetviach teórie čísel. O harmonických číslach sa niekedy nesprávne hovorí ako o harmonickom rade. V skutočnosti sú iba čiastkovými súčtami harmonického radu. Tesne súvisia s Riemannovou zeta funkciou a vyskytujú sa v predpisoch niektorých špeciálnych funkcií.
Vytvárajúca funkcia.
Vytvárajúca funkcia harmonických čísel je
Zdroj.
 (harmonic divisor number, Ore's harmonic number)
Horný šípový splav

Horný šípový splav alebo predný šípový splav (lat. "sinus sagittalis superior") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Začína sa pri slepom otvore čelovej kosti ("foramen caecum ossis frontalis"), pred kohútím hrebeňom ("crista galli"); prebieha približne v stredovej čiare po vnútornej ploche čelovej šupiny, po šípovom šve ("sutura sagittalis") temennej kosti a po vnútornej ploche záhlavnej šupiny, na ktorej podmieňuje ryhu, až po vnútornú záhlavnú hrčku ("protuberantia occipitalis interna"). Počas celého priebehu je vo vnútri úpnu duplikatúry tvrdej pleny - kosák mozgu ("falx cerebri"). 
Horný šípový splav je na priereze trojcípy, spredu dozadu má väčšiu svetlosť, pretože postupne priberá horné mozgové žily ("venae cerebrales superiores") z mozgových polgúľ, ako aj drobné prítoky z lebečných kostí. Cez temenné otvory ("foramina parietalia") má spojky do mimolebečných žíl; často je zdvojený.
Pretože ľavá mozgová pologuľa je spravidla väčšia ako pravá, býva horný šípový splav vychýlený mierne doprava. Do svetlosti splavu vydáva malé kĺkaté výbežky - lebkovitá pavúčnicová zrnitosť ("granulationes arachnoidales"). Pri vnútornej záhlavnej hrčke (protuberantia occipitalis interna) priberá tzv. rovný splav ("sinus rectus"). Toto miesto sa nazýva sútok splavov ("confluens sinuum"). Odtiaľ odteká krv laterálne do priečneho splavu ("sinus transversus").
Dolný šípový splav

Dolný šípový splav (lat. "sinus sagittalis inferior") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Prebieha spredu dozadu v konkávnom okraji kosáka mozgu ("falx cerabri") až po miesto, kde sa kosák spája s mozočkovým šiatrom ("tentorium cerebelli"; to je tvrdá plena rozpätá medzi "margo superior partis petrosae" oboch strán a prekrývajúci zhora mozoček). 
Dolný šípový splav zbiera drobné žily z mediálnej plochy mozgových pologúľ.
Rovný splav

Rovný splav alebo priamy splav (lat. "sinus rectus") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Prebieha v mieste, kde sa kosák mozgu ("falx cerebri") upína na mozočkový šiator ("tentorium cerebelli"). Rovný splav je pokračovaním dolného šípového splavu ("sinus sagittalis inferior") a veľkej mozgovej žily ("vena magna cerebri"). Vedie krv do sútoku splavov ("confluens sinuum").
Záhlavový splav

Záhlavový splav alebo záhlavný splav (lat. "sinus occipitalis") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Začína sa zo spletí, ktoré v lebke obklopujú veľký otvor ("foramen magnum") ako tzv. okrajový splav ("sinus marginalis"). Tieto spleti majú spojky do žilových vertebrálnych spletí aj do hornej hľuzy vnútornej hrdlovej žily ("bulbus superior venae jugularis internae"). Záhlavový splav pokračuje nahor po záhlavnej kosti do sútoku splavov ("confluens sinuum").
Záhlavný splav

Záhlavný alebo záhlavový splav (lat. "sinus occipitalis") sa začína zo spletí, ktoré v lebke obklopujú foramen magnum ako tzv. sinus marginalis. Tieto splete majú spojky do žilových vertebrálnych spletí aj do bulbus superior venae jugularis internae. Sinus occipitalis pokačuje nahor po záhlavnej kosti do confluens sinuum.
William Oughtred

William Oughtred (* 5. marec 1574, Eton, Spojené kráľovstvo – † 30. jún 1660, Albury) bol anglický matematik.
V roku 1622 (podľa niektorých zdrojov v roku 1621) zostrojil posuvné pravítko.
Priečny splav

Priečny splav (lat. "Sinus transversus (dexter, sinister)") je jeden z dvoch (pravý, ľavý) vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Je to hlavová žila, ktorá sa začína zo sútoku splavov (confluens sinuum) a prebieha laterálne po záhlavnej kosti v úpone mozočkového šiatra (tentorium cerebelli), pričom na kosti podmieňuje sulcus sinus transversi. Pokračuje laterálne až k hlávkovému výbežku spánkovej kosti (processus mastoideus ossis temporalis), kde zahýba do esovitého splavu (sinus sigmoideus). Priečny splav je dosť široký (6 až 10 mm), širší obyčajne na pravej strane; na priereze je trojcípy. Na povrch lebky sa premieta do spojnice vonkajšej záhlavnej hrčky (protuberantia occipitalis externa) - základňa hlávkového výbežku (processus mastoideus). Do priečneho splavu sa vlieva časť dolných mozgových žíl (venae cerebri inferiores) a dolných mozočkových žíl (venae cerebelli inferiores) a spojky zo záhlavných medziplošných žíl (venae diploicae occipitales). Horné mozočkové žily (venae cerebelli superiores) vtekajú do drobných párových splavov v mozočkovom šiatri (tentorium cerebelli) a nimi do priečneho splavu.
Liturgický rok

Liturgický rok alebo cirkevný rok () je časový sled sviatkov a liturgických období v niektorých kresťanských cirkvách.
Rímskokatolícka cirkev.
Začína adventom, prvou adventnou nedeľou. Pokračuje vianočným obdobím, nasleduje prvá časť cezročného obdobia , pôstne obdobie, potom veľkonočné obdobie a nasleduje druhá časť cezročného obdobia. Obdobia sa staršie nazývajú aj cykly. Liturgický rok končí Slávnosťou Krista Kráľa 
V rímskokatolíckej cirkvi sa cezročné nedele opakujú v troch cykloch, tieto cykly sa nazývajú písmenom A, B, alebo C. Férie cezročného obdobia sa zasa opakujú v dvoch cykloch (Lekcionár III a IV). Liturgické obdobie adventu, vianoc, pôstu a veľkej noci sa opakujú každoročne.
Evanjelická cirkev augsburského vyznania.
V evanjelickej cirkvi a.v. sa začína adventom, prvou adventnou nedeľou. Pokračuje vianočným obdobím, nasleduje prvá časť cezročného obdobia, pôstne obdobie, potom veľkonočné obdobie a nasleduje druhá časť cezročného obdobia. Obdobia sa staršie nazývajú aj cykly. Liturgický rok končí Slávnosťou Krista Kráľa 
Byzantský obrad.
V gréckokatolíckej cirkvi a pravoslávnej cirkvi teda v cirkvách byzantského obradu) sa začína 1. septembra. Má dve konštitutívne zložky - okruh pohyblivých sviatkov, ktorý sa odvíja od Paschy, a okruh nepohyblivých sviatkov (majú pevný dátum slávenia). Sviatky sa delia na tri základné kategórie (veľké, polyjelejné a malé), pričom niektoré veľké sviatky majú aj obdobie predprazdenstva a poprazdenstva (predsviatku a posviatku). Najväčším sviatkom liturgického roka je Pascha (Veľká noc). Významné sú aj štyri pôstne obdobia (Filipovka, Veľký pôst, Petro-pavlovský pôst, Uspenský pôst).
Esovitý splav

Esovitý splav (lat. "sinus sigmoideus") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Je priamym pokračovaním priečneho splavu ("sinus transversus"). Na "pars mastoidea ossis temporalis" a na okraji záhlavnej kosti ("os occipitale") podmieňuje hlbokú ryhu tvaru S a otvára sa do hornej hľuzy vnútornej hrdlovej žily ("bulbus superior venae jugularis internae"). Na priereze je polkruhovitý. Na "pars mastoidea" je od hlávkových dutiniek (cellulae mastoideae) a od bubienkovej dutiny (antrum tympanicum) oddelený iba tenkou kostnou lamelou, čo je dôležité pri operáciách ucha. Esovitý splav má často spojku (emissarium) cez hlávkový otvor (foramen mastoideum) do záhlavnej žily (vena occipitalis).
Horný skalný splav

Horný skalný splav (lat. "sinus petrosus superior") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Nachádza sa na "margo superior partis petrosae", medzi ňou a okrajom záhlavnej kosti ("os occipitale"). Začína sa z dutinového splavu (sinus cavernosus) a esovitého splavu (sinus sigmoideus).
Dolný skalný splav

Dolný skalný splav (lat. "sinus petrosus inferior") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Prebieha pozdĺž zadného okraja "pars petrosa", medzi ňou a okrajom záhlavnej kosti ("os occipitale"). Začína sa z dutinového splavu (sinus cavernosus) a smeruje do jarmového otvoru ("foramen jugulare"), kde sa otvára do hornej hľuzy vnútornej hrdlovej žily ("bulbus superior venae jugularis internae").
Dutinový splav

Dutinový splav (lat. "sinus cavernosus") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Dutinový splav je uložený na boku tureckého sedla ("sella turcica") na odstupe veľkých krídel klinovej kosti. Ventrálne prebieha až k hornej očnicovej štrbine ("fissura orbitalis superior"), dorzálne až k hrotu skalnej časti ("pars petrosa"). V dutinovom splave sa nachádza veľa trámcov, medzi ktorými prebieha a ohýba sa vnútorná krčnica ("arteria carotis interna"); šikmo ním prebieha odťahujúci nerv ("nervus abducens"). V jeho bočnej stene sa nachádzajú: okohybný nerv ("nervus oculomotorius"), kladkový nerv ("nervus trochlearis") a 1. vetva trojklaného nervu ("nervus trigeminus; nervus ophthalmicus"), v zadnom dolnom okraji tejto steny splavu prebieha aj 2. vetva čeľustného nervu ("nervus maxillaris"). Do dutinového splavu ústi z každej strany horná očná žila (vena ophthalmica superior). Okrem toho je dutinový splav spojený s ďalšími splavmi, a to s klinovotemenným splavom (sinus sphenoparietalis), predným medzidutinovým splavom ("sinus intercavernosus anterior"), zadným medzidutinovým splavom ("sinus intercavernosus posterior"), dolným skalným splavom ("sinus petrosus inferior"), horným skalným splavom ("sinus petrosus superior"), spodinovou spleťou ("plexus basilaris"); cez oválny otvor ("foramen ovale") súvisí s oválnou spleťou ("plexus pterygoideus"), cez krčnicový kanál ("canalis caroticus"; pozdĺž vnútornej krčnice) pokračuje do vnútornej krčnicovej žilovej splete ("plexus venosus caroticus internus"), ktorá smeruje do oblasti vnútornej hrdlovej žily (vena jugularis interna).
Predný medzidutinový splav

Predný medzidutinový splav (lat. "sinus intercavernosus anterior") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Spája priečne dutinový splav(sinus cavernosus), a to tesne pred hypofýzou a za ňou. Hypofýza je tak dookola obklopená splavmi (tzv. sinus circularis).
Zadný medzidutinový splav

Zadný medzidutinový splav (lat. "sinus intercavernosus posterior") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Spája priečne dutinový splav, a to presne pred hypofýzou a za ňou. Hypofýa je tak dookola obklopená splavmi (tzv. sinus circularis).
Klinovotemenný splav

Klinovotemenný splav (lat. "sinus sphenoparietalis") je jeden z vnútrolebečných prítokov vnútornej hrdlovej žily.
Začína sa pri vencovom šve ("sutura frontoparietalis") a prebieha po dorzálnom okraji mal0ho krídla klinovej kosti ("alae minoris"). Zbiera medziplošné žily ("venae diploicae") a často je spojený s hornou očnou žilou ("vena ophthalmica superior"). Ústi do dutinového splavu ("sinus cavernosus").
Spodinová spleť

Spodinová spleť alebo spodinová pleteň (lat. "plexus basilaris") je žilová spleť uložená pod tvrdou plenou ("dura mater") na tele záhlavnej kosti ("corpus ossis occipitalis"). Spája dutinový splav ("sinus cavernosus") a dolný skalný splav ("sinus petrosus inferior"); pri veľkom otvore ("foramen magnum") súvisí s okrajovým splavom ("sinus marginalis") a s nimi s vnútornými chrbticovými žilovým spleťami ("plexus venosi vertebrales interni").
Plenová žila

Plenové žily alebo žily plien (lat. "venae meningeae") sú žily hlavy.
Sú to úzke žily sprevádzajúce podobné tepny. Najhrubšia, spravidla dvojitá, je vena meningea media. Cez tŕňový otvor ("foramen spinosum") ústi do krídlovej splete ("plexus pterygoideus").
Temenná prietoková žila

Temenná prietoková žila (lat. "vena emissaria parietalis") je hlavová žila, ktorá spája sinus sagittalis superior so žilami mäkkých lebečných plien.
Hlávková prietoková žila

Hlávková prietoková žila (lat. "vena emissaria mastoidea") je hlavová žila, ktorá vedie krv z esovitého splavu do záhlavnej žily ("vena occipitalis") alebo do zadnej ušnicovej žily ("vena auricularis posterior").
Záhlavná prietoková žila

Záhlavná prietoková žila (lat. "vena emissaria occipitalis") je hlavová žila. Je pomerne ojedinelá. Spája sútok splavov ("confluens sinuum") s niektorou zo záhlavných žíl a prijíma často záhlavnú medziplošnú žilu ("vena diploica occipitalis").
Hlavicová prietoková žila

Hlavicová prietoková žila (lat. "vena emissaria condylaris") je prietoková žila, ktorá spája esovitý splav ("sinus sigmoideus") cez "canalis condylaris" a chrbticové žilové splete ("plexus venosi vertebrales").
Mojmír

Mojmír môže byť:
Michael Stich

Michael Stich (* 18. október 1968) je bývalý profesionálny nemecký tenista.
V roku 1993 bol na 2. mieste medzinárodného rebríčka ATP. Jeho najväčším úspechom je víťazstvo v dvojhre vo Wimbledone v roku 1991. Okrem toho postúpil do finále French Open (1996) a US Open (1994). Patrí mu tiež zlatá olympijská medaila vo štvorhre z roku 1992 z olympijských hier v Barcelone.
Počas svojej kariéry Michael Stich vyhral 18 turnajov ATP v dvojhre:
Stefan Edberg

Stefan Edberg (* 19. január 1966) je bývalý profesionálny švédsky tenista. V rokoch 1990 až 1992 bol opakovane na 1. mieste medzinárodného rebríčka ATP. 
Turnajové víťazstvá.
Počas svojej kariéry vyhral 42 turnajov ATP vo dvojhre, z toho 6 grandslamových turnajov:
Radell Faraday Nelson

Radell Faraday Nelson, alebo len Ray Nelson (* 3. október 1931, Schenectady, New York) je spisovateľ, grafik a vynálezca čiapky s vrtuľou.
Osijek

Osijek (, ) je najväčšie mesto v chorvátskom Slavónsku a štvrté najväčšie v Chorvátsku. Má 75 535 (2021) obyvateľov a je správnym strediskom župy Osijek-Baranja.
Dejiny.
Starovek a stredovek.
Mesto založili Rimania ako "Mursa" v 2. storočí. V 6. storočí ho zničili Avari a neskôr obnovili predkovia Chorvátov. V rokoch 1526 až 1687 bolo obsadené Turkami, potom ich vystriedali Habsburgovci.
Novovek.
Od roku 1809 je slobodným kráľovským mestom. V celom 19. storočí prosperovalo, bolo jedným z najväčších v Chorvátsku, veľmi ovplyvnené rakúsko-uhorskými veľkomestami. Za čias Juhoslávie po druhej svetovej vojne sa Osijek rýchlo rozrastal, vznikli nové štvrte ako napríklad "Sjenjak", "Vijenac", "Jug" a "Jug II". Dnes je tu potravinársky a obuvnícky priemysel a vrcholí snaha o obnovu do predvojnového stavu, pretože mesto bolo počas občianskej vojny zničené. V súčasnosti je najnavštevovanejšia pamiatka pevnosť Tvrda, pochádzajúca z roku 1753.
Rotácia (operátor)

Rotácia je diferenciálny operátor definovaný pre vektorové funkcie "n" premenných, ktorý v každom bode udáva lokálnu mieru rotácie (otáčania) definovaného týmto poľom. Značí sa formula_1, prípadne (hlavne v anglickej literatúre) formula_2. Je definovaný ako formula_3 (kombinácia operátoru nabla a vektorového súčinu), v troch rozmeroch (pre funkciu troch premenných) ho možno zapísať v tvare:
Rotáciu využíva napr. Stokesova veta, ktorá prevádza krivkový integrál vektorového poľa po uzavretej krivke na plošný integrál rotácie tohto vektorového poľa cez ľubovolnú plochu ohraničenú touto krivkou. Ak je rotácia vektorového poľa nulová, potom sa toto pole dá vyjadriť ako gradient skalárnej funkcie (tzv. potenciálu) a nazýva sa potenciálnym poľom.
Vlastnosti rotácie.
Ak označíme F, G vektorové polia, "f" skalárne pole, "a", "b" reálne čísla, potom operátor rotácie spĺňa nasledujúce identity:
Je lineárna voči reálnym číslam
Rotácia gradientu je nulová
Rotácia z vektorového poľa násobeného skalárnym poľom (vektora funkcie) je
Rotácia z vektorového súčinu dvoch vektorových polí je 
pre rotáciu z rotácie vektorového poľa F platí
Vyjadrenie v rôznych sústavách súradníc.
Nasledujúce vzťahy udávajú vyjádrenie rotácie v rôznych súradných sústavách v trojrozmernom priestore. Ak je "F" vektorové pole v daných súradniciach, potom platí
Vo sférických súradniciach.
Ak použijeme všeobecné ortogonálne súradnice "x"1,"x"2,"x"3, ktorej Laméove koeficienty sú v tomto poradí "h"1,"h"2,"h"3
V úplne všeobecných súradniciach pre zložky vektora divergencie platí
kde formula_16 je Levi-Civitov symbol.
Dohoda: Kým v predchádzajúcom texte sme za bázu brali ortonormálnu bázu v daných súradniciach, vo vzorci pre všeobecné súradnice používame bázu vektorov alebo diferenciálnych foriem a explicitne uvedieme ktorú. Rovnako v predchádzajúcom texte nerozlišujeme polohu indexov a všetky indexy (ortonormálnej bázy aj súradníc) píšeme dole, no vo všeobecných súradniciach polohu indexov rozlišujeme.
Strojárstvo

Strojárstvo (nesprávne "strojárenstvo") alebo strojársky priemysel (nesprávne "strojárenský priemysel") je priemyselné odvetvie, ktoré sa zaoberá aplikáciou fyzikálnych princípov na analýzu, výrobu a údržbu strojných zariadení. Zahrnuje poznatky z mechaniky, kinematiky, termodynamiky a energetiky. Strojní inžinieri využívajú tieto princípy na návrh a analýzu automobilov, lietajúcich strojov, vykurovacích a chladiacich systémov, konštrukcií a mostov, priemyselných nástrojov, vybavenia a podobne.
Strojníctvo

Strojníctvo alebo teória strojov je technický odbor, ktorý sa zaoberá strojmi, ich funkciou a výrobou.
Vektorový súčin

Vektorový súčin je v matematike označenie binárnej operácie medzi dvoma vektormi v trojrozmernom vektorovom priestore. Výsledkom tejto operácie je vektor (na rozdiel od skalárneho súčinu, ktorého výsledkom je pri súčine dvoch vektorov skalár). Výsledný vektor je kolmý na obidva pôvodné vektory.
Označenie.
Vektorový súčin vektorov formula_1 sa zvyčajne označuje jedným z nasledujúcich spôsobov:
Definícia.
Vektorový súčin vektorov a a b je definovaný ako vektor kolmý k vektorom a a b s veľkosťou rovnou ploche kosodĺžnika, ktorý oba vektory spolu tvoria:
kde θ je uhol zvieraný vektormi a a b (0° ≤ θ ≤ 180°) a n je jednotkový vektor kolmý k nim. Takéto jednotkové vektory však existujú dva; voľba závisí na tom, či je súradný systém definovaný ako pravotočivý alebo ľavotočivý. V pravotočivom súradnom systéme možno použiť pravidlo pravej ruky: ak sú vektory a a b znázornené ukazovákom a prostredníkom pravej ruky, potom vektorový súčin a × b má smer vztýčeného palca.
Vektorový súčin možno definovať aj bez pomoci uhla, ktorý oba vektory určujú. Ak máme vektorový súčin formula_7, tak zložky vektora c možno určiť ako
Pomocou Levi-Civitovho symbolu možno zložky vektorového súčinu zapísať ako
Zložky vektorového súčinu sa dajú chápať ako prvky antisymetrického tenzora druhého stupňa
Počet nezávislých zložiek takéhoto antisymetrického tenzora sa rovná číslu tri iba v trojrozmernom priestore, preto možno uskutočniť priradenie
Tento tenzorový zápis umožňuje použitie vektorového súčinu aj v priestoroch s dimenziou rôznou od 3.
Výpočet.
Súradnice vektorového súčinu dvoch vektorov možno vypočítať bez určovania uhla, ktorý vektory zvierajú: Nech
a
Potom
Použitie.
Vektorový súčin sa často využíva v elektromagnetizme, napr. na výpočet Lorentzovej sily. Ďalším príkladom je moment sily formula_27, ktorý je definovaný
formula_28
kde formula_29 je polohový vektor pôsobiska sily.
Zoznam kódových mien spojeneckých operácií

Kódové mená používané v druhej svetovej vojne spojencami na označenie významných operácii plnili hlavne bezpečnostnú funkciu. Ich cieľom bolo, aby sa počas plánovania, prípravy a samotnej realizácie utajili ciele, termíny a rozsah nasadenia síl pred nepriateľom. Sprievodným cieľom bolo vhodným názvom zdôraziť charakter operácie.
Výber mien.
V USA bolo v prvých štádiách vojny vybraných pod vedením spojených amerických náčelníkov štábov takmer 10 000 vhodných podstatných a prídavných mien. Tieto boli premiešené a bol z nich vytvorený výberový katalóg. Následne boli z tohoto katalógu vyčlenené bloky slov, ktoré boli pridelené každému bojisku a každej vnútornej zóne USA. Na jednotlivých bojiskách miestne veliteľstvá mohli k zoznamu pridať iné kódové mená – nemuseli byť podstatné a prídavné, ktoré sa lepšie hodili k danej operácii.
Politické stretnutia.
Stretnutia sú usporiadané chronologicky.
Uskutočnené bojové operácie.
Západoeurópske a stredomorské bojisko.
Operácie sú usporiadané chronologicky.
Uskutočnené iné operácie.
Operácie sú usporiadané abecedne.
Neuskutočnené operácie.
Operácie sú usporiadané abecedne.
Game Boy Color

Game Boy Color je prenosná herná konzola (handheld) firmy Nintendo, uvedená na trh v roku 1998 ako nástupca Game Boy série konzol. Najväčšou novinkou bol farebný displej, inak sa celkový dizajn oproti predchádzajúcim modelom výrazne nezmenil.
Hardvér.
Game Pak kartridže.
Game Boy Color konzoly sú spätne plne kompatibilné so staršími hrami vydanými pre Game Boy.
Mnohé hry pre Game Boy Color boli vydávané na "Game Pak" kartridžoch, ktoré boli svojím tvarom identické tým pre starší Game Boy, líšili sa však svojou farbou: väčšinou čiernou, zatiaľ čo pôvodné Game Boy kartridže boli sivej farby. Takéto hry sa dali hrať na všetkých starších Game Boy modeloch, avšak iba v čiernobielej farebnej palete.
Niektoré technicky náročnejšie hry boli exkluzívne pre Game Boy Color a na starších modeloch sa nedali hrať vôbec. Takéto hry sa rozlišovali mierne odlišným tvarom kartridžov, ktoré boli vyrobené z priesvitného plastu. Taktiež sa na ich krabicovom balení používal nápis "Only for Game Boy Color" (po anglicky "Iba pre Game Boy Color").
Príslušenstvo.
Game Link Cable.
"Game Link Cable" je kábel slúžiaci na prepojenie dvoch konzol za účelom sieťového hrania, alebo výmeny dát. Predávaný bol samostatne.
Game Boy Printer.
"Game Boy Printer" je prídavná tlačiareň malých rozmerov spolupracujúca s vybranými hrami.
Verzie konzoly.
Narozdiel od Game Boy série, Nintendo nikdy nevyrobilo hardvérovo upravené verzie Game Boy Color konzoly, vyrábané boli iba rôzne farebné edície.
Wichita

Wichita je najväčšie mesto v americkom štáte Kansas a 49. najväčšie mesto v USA. Má rozlohu a žije tu 355-tisíc obyvateľov.
St. Louis

St. Louis je mesto v americkom štáte Missouri na pravom brehu rieky Mississippi, pod jej sútokom s Missouri. Má rozlohu a žije tu 354 tisíc obyvateľov, ale spolu s predmestiami 2 603 000 obyvateľov. 
Pred založením francúzskymi kolonistami v roku 1673, tu bolo významné centrum pôvodných obyvateľov Ameriky – staviteľov mohýl ("moundbuilders"). Odtiaľ tiež pramení prezývka mesta – Mound City. Pomenované bolo po francúzskom kráľovi Louisovi – Svätému Ľudovítovi IX.
Začiatkom 19. storočí bolo St. Louis strediskom expanzie USA na západ. Mesto malo veľký strategický význam aj v rokoch 1861 – 1865 vo vojne Juhu proti Severu.
V súčasnosti je strediskom obchodu (dobytok, vlna, obilie, tabak) a priemyslu atómového, strojárenského, kovospracujúceho, elektrotechnického, chemického, potravinárskeho (pivovary) a odevného.
St. Louis je najväčším železničným uzlom v USA, má od roku 1816 veľký riečny prístav a taktiež letisko.
Dôležité kultúrne a vedecké centrum – dve univerzity (1832 a 1857) – známa opera a múzeá, krásna botanická záhrada, parky (Tower Grove a veľký Forest Park s prírodným divadlom).
Mesto bolo v roku 1904 dejiskom III. letných olympijských hier.