Sofijska kotlovina

Sofijska kotlovina (, doslova "Sofijská kotlina"), známa aj ako Sofijsko pole (, doslova "Sofijské pole") je geomorfologická jednotka v Oblasti Sofia a v Sofijskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Charakteristika.
Vymedzenie a rozmery.
Jedná sa o rozľahlú kotlinu v západnej časti Bulharska na území ktorej sa rozprestiera hlavné mesto Sofia. Zo severu je ohraničená pohorím Sofijska planina () (časť Západnej Starej planiny), zo západu, juhozápadu a juhu pohoria Viskjar (), Ľulin () a Vitoša () a z juhovýchodu pohoriami Lozenska planina () a Plana ()
Dĺžka kotliny je v severozápadno-juhovýchodnom smere približne a a šírka sa pohybuje od do . Zaberá územie s rozlohou približne . Priemerná nadmorská výška na území kotliny je , pričom toto platí pre rozsiahlu strednú rovinatú časť (práve táto časť kotliny je tzv. Sofijsko pole, aj keď tento názov sa používa aj ako synonymum slova Sofijska kotlovina). Okrajové časti majú pahorkatinový charakter a nadmorská výška sa v nich pohybuje okolo . Veľkú časť zaberá bulharská metropola Sofia a jej predmestia, ktoré sčasti zasahujú až do blízkych pohorí. Z juhu na sever preteká kotlinou najdlhšia bulharská rieka Iskar.
Geológia, klíma, vodstvo a prírodné bohatstvo.
Kotlina tvorila v období pliocénu dno sladkovodného jazera. Základovú časť kotliny tak tvoria zeminy a piesky z tohto obdobia. Jazero bolo zavodňované riekou Iskăr a v oblasti kotliny tak ostalo z minulosti aj množstvo riečnych nánosov, ktoré ďalej utvárali povrch. Najviditeľnejšie sú na okrajoch, pri úpätiach pohorí s ktorými kotlina susedí a ktoré dávajú okrajom kotliny pahorkatinový charakter. Na mnohých miestach sa vyskytujú aj blatá. Povrch je charakteristický vysokým stupňom erózie. Severná okrajová časť na ktorú nadväzuje Stará planina je tvorená vrstvami bridlíc z obdobia paleozoika a pieskоvcami, vápencami a zlepencami z obdobia jury a triasu. Naproti tomu južná okrajová časť je tvorená na západ od rieky Iskăr predovšetkým pyroklastikmi z obdobia vrchnej kriedy a na východ od rieky Iskăr pieskovcami a zlepencami z obdobia triasu.
Podnebie je mierne kontinentálne. V zimnom období sú tu charakteristické teplotné inverzie, pre obdobie jari sú typické prejavy tzv. fönu. Priemerná ročná teplota je 910°C, v januári je dlhodobý priemer okolo -2°C a v júli okolo 20°C. Ročný úhrn zrážok predstavuje približne 550560 mm.
Sofijska kotlovina je odvodňovaná riekou Iskăr a jej mnohými prítokmi, z ktorých najvýznamnejšie sú rieky "Blato" () a "Lesnovska reka" (). Pôdy v doline sú od černozeme v rovinatých nížinných oblastiach, po málo úrodné gaštanové pôdy v periférnych vyšších polohách. Kotlinu charakterizujú veľké zásoby podzemných vôd a množstvo minerálnych a krasových prameňov. Najvýznamnejšie vyvieračky minerálnych prameňov sa nachádzajú v mestách Bankja a Sofia, ako aj v dedinách Pančarevo, Železnica, Bistrica, Rudarci ale aj v iných. Na území kotliny sa nachádzajú náleziská lignitu pri Sofii a pri Slivnici a nálezisko mangánových rúd pri dedine Požarevo.
Obývané miesta a hospodárstvo.
Oblasť je veľmi husto obývaná. V kotline sa nachádza teritórium hlavného mesta Sofie, ako aj mnohých ďalších miest a dedín. Počet obyvateľov kotliny sa aj neustále zvyšuje a to v podstate vo všetkých obývaných sídlach. Kotlina je významným dopravným uzlom Bulharska. Územie kotliny je odlesnené. Pôda je úrodná, pričom ju z veľkej časti tvorí černozem. Okrem zastavanej plochy je územie kotliny tvorené predovšetkým lúkami a obhospodarovanou pôdou. Pestujú sa predovšetkým obilniny, krmoviny a zelenina. Rozšírený je aj chov hospodárskych zvierat.