burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jozefína Sablaková

Jozefína Sablaková (* 20. marec 1824, Kremnica – † 30. apríl 1883, Čaka) bola slovenská národnokultúrna pracovníčka.
Životopis.
V roku 18301835 navštevovala ľudovú školu v Banskej Bystrici. Hospodárka → M. Čulena počas jeho pedagogického pôsobenia v Banskej Bystrici. Aktivizovala sa v emancipačných snahách slov. žien.R. 1869 zakladajúca členka a prvá podpredsedníčka Živeny, 1871 zakladateľka a predsedníčka Ženskej besedy v Kláštore pod Znievom. Udržiavala kontakty s Boženou Němcovou počas jej návštev na Slovensku.
Ján Sabršúl

Ján Sabršúl (* 14. máj 1909, Bzince pod Javorinou – † 5. december 1986, Martin) bol slovenský jazykovedec a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Odborný asistent na Katedre slovenského jazyka Pedagogickej fakulty Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici (19641974). Pracoval v oblasti dialektológie, výrazného prednesu a jazykovej výchovy. Autor štúdií a odborných článkov.
Jozef Šajgal

Jozef Šajgal (* 30. júl 1931, Michalová) je slovenský dramatik a pedagóg.
Životopis.
Študoval na SVŠT v Bratislave (1956-1959). Pôv. učiteľ na viacerých miestach, 1955-1956 projektant v Bratislave. Ako rozhlasový autor debutoval 1965 hrou Minúty v mrakoch. V ďalších hrách Voľná cesta (1966), Sólo pre klavír (1969), Zvony (1971), Tiene noci (1973), Corrida (1984) a i. sa venoval etickým problémom súč. človeka, tematikou SNP sa zaoberal v hrách Tma (1967), Snúbenci (1975), Tak hovor otec (1981) a i. Pre mládež napísal hry Kone a koníčky (1973), Ohňostroj (1974), Klietka (1983) a i. Autor tel. hry Najvyšší trest (1974) a spoluautor šesťdielneho tel seriálu o SNP Naši synovia (1975).
Ján Salamín

Ján Salamín (* 1817, Brezno - † 11. september 1866, Slovensko) bol pedagóg, dramatik pre deti mládež.
Životopis.
Učiteľ a mestský pokladník v Brezne, príslušník generácie posledných bernolákovcov. Autor veselohier a činohier pre deti a mládež, ktoré roku 1864 ponúkol Matici slovenskej, ich vydanie sa nerealizovalo, ostali v rukopise v arcibiskupskej knižnici v Ostrihome.
Anton Šalát

Anton Šalát (* 12. jún 1892, Necpaly nad Nitrou – † 17. september 1944, Hájniky) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, publicista, redaktor. Pseudonym: Podbučinský, Pohrončan, Zvolenčan, Tichý Slovák.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Šalát a matka Mária rod. Pálešová. Študoval na gymnáziu v Prievidzi, 1908 v Banskej Bystrici, 1912 teológiu v Banskej Bystrici, 1916 vysvätený za kňaza. Farár v Čiernom Balogu, Detve a i. Profesor na reálke vo Zvolene, od 1938 farár v Sliači-Rybároch. Zastrelený partizánmi spolu s desiatimi ďalšími osobami (okrem iných aj s Jánom Klinovským) na moste v Hájnikoch (Sliač). Zástanca autonómie Slovenska, funkcionár HSĽS. Člen správnych bankových rád, Správnej rady Stredoslovenskej banky v Banskej Bystrici, športových a spoločensko-kultúrnych spolkov. Redigoval a vydával časopis "Zábavník" a "Náš priateľ". Bol spoluzakladateľom a redaktorom zvolenského týždenníka "Štúrov hlas" (19391944). Autor poviedok, humoresiek, besedníc, čŕt a politických brožúr zameraných proti komunistickej ideológii a systému: Slovenské obrázky (1927), Boľševická víchrica (1928), Obety boľševizmu (1929), Proti boľševizmu (1930), V Detve, Vodca na Javorine (1940).
Michal Samuhel

Michal Samuhel (* 14. jún 1897, Krakovany† 1978) bol slovenský verejný činiteľ, politik HSĽS a dlhoročný starosta Banskej Bystrice.
Životopis.
V mladosti sa začal obchodnej dráhe. No už v sedemnástich rokoch bol povolaný do bojov I. svetovej vojny, z ktorej sa vrátil ako dobrovoľník česko-slovenskej armády. V roku 1921 zložil odborné skúšky a začal sa venovať družstevníctvu. Od mladosti bol funkcionárom SĽS. Vystriedal tajomnícke funkcie strany v Bratislave, Prešove, v Banskej Bystrici i v Poprade. Najíntenzívnejšiu stopu zanechal v Banskej Bystrici a v Pohroní. Po krajinských voľbách v roku 1928 sa stal poslancom Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny (1928) a člen výkonného výboru HSĽS. Predstaviteľ Rodobrany v Banskej Bystrici; predseda katolíckej telovýchovnej jednoty Orol v Banskej Bystrici; župný tajomník HSĽS; starosta mesta Banská Bystrica (1. mája 1932 – 1. augusta 1938, 6. októbra 1938 – 7. októbra 1938) a vládny komisár v Banskej Bystrici (7. októbra 1938 – 15. mája 1844). Priaznivec a podporovateľ lyžiarskeho športu v Banskej Bystrici.
Juraj Sanitra (spevák)

Juraj Sanitra (* 4. august 1934, Medzibrod) je operný spevák (tenor).
Životopis.
Spev vyštudoval súkromne u M. Medveckej a F. Hvastiju. Od 1959 člen zboru, 1975–⁠1986 sólista opery Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Vytvoril desiatky charakterových a komických tenorových partií v operách a operetách. K úspešným operným kreáciám patria: Gajdošík (Juro Jánošík, 1968, 1974); Krúpa (Krútňava, 1972); Rodrigo (Othello, 1974); Beppo (Komedianti) a iné; z operetných postáv: Markíz Pimpinelli (Paganini, 1974); Armand Brissard (Gróf z Luxenburgu, 1980); Barón Koloman Zsupán (Grófka Marica, 1982); Zoltán Karpathy (My Fair Lady, 1986) a iné.
Juraj Sapara

Juraj Sapara (* 10. máj 1947, Žilina) je slovenský sochár a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1963-1967 študoval na Strednej škole umeleckého priemyslu, 1967-1973 odbor figurálne sochárstvo na VŠVU v Bratislave (u prof. F. Štefunku, J. Kostku). Pôsobil ako pedagóg na Ľudovej škole umenia v Senci, 1982-1995 v slobodnom povolaní, od 1995 pedagóg na Strednej priemyselnej škole grafickej v Bratislave, od 1997 vedúci Katedry sochárstva Fakulty výtvarných umení Akadémie umení v Banskej Bystrici. Jeho hlavnou činnosťou je monumentálna tvorba (keramický reliéf - Komárno, Bratislava, Považská Bystrica; kamenný reliéf - Bratislava, Poprad, veľká fontána, stena hotela), spoluautor štátneho znaku na Úrade vlády SR, účastník Medzinárodných sympózií sochárskych, medailérskych, rezbárskych a drevárskych, organizátor a kurátor výstav, venuje sa aj kresbe, maľbe a počítačovej grafike. Zakladajúci člen združenia Gerulata, člen Združenia medailérov Slovenska.
Ladislav Sára

Ladislav Sára (* 9. február 1913, Podbrezová-Lopej† 19. február 1945, Melk) bol pedagóg, protifašistický bojovník, rozhlasový hlásateľ.
Životopis.
V prvej svetovej vojne mu zomrel otec, jeho matka po ňom zdedila čižmársku dielňu. V rokoch 191822 študoval na ľudovej škole v Brezne. V školskom roku 1928/29 začal navštevovať Učiteľský ústav v Banskej Štiavnici, posledný školský rok 1932/33 absolvoval v Lučenci, kde aj zmaturoval. Skúšky učiteľskej spôsobilosti pre ľudové školy zložil 30. novembra 1935 v Lučenci, o dva roky neskôr v Banskej Bystrici získal aj kvalifikáciu pre meštianske školy.
V roku 1933 začal vyučovať v Hradišti (dnešné Zemplínske Hradište), v rokoch 193437 vyučoval na ľudovej škole v Trebišove, v rokoch 193739 na meštianskej škole v Brezne. Od roku 1939 vyučoval slovenský jazyk, dejepis a zemepis na Vyššej priemyselnej škole v Banskej Bystrici, kde zotrval do roku 1944. Účastník kultúrnych podujatí v Banskej Bystrici, spolupracovník amatérskeho divadla, autor kroniky Mestského divadelného združenia. Spoluorganizátor rozhlasových krajových vysielaní. Po vypuknutí SNP v roku 1944 bol prvý hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Počas povstania pracoval na Povereníctve SNR pre školstvo a osvetu v Banskej Bystrici. Po zajatí na Starých Horách 31. októbra 1944 bol väznený v Banskej Bystrici, neskôr v Bratislave. Zahynul počas náletu amerických stíhačiek na nacistický transport do koncentračného tábora.
Jozef Šártori

Jozef Anton Šártori (* 8. marec 1767, Smolník – † 18. jún 1839, Smolník) bol banský inžinier a kartograf.
Životopis.
Narodil sa v šľachtickej rodine Jána Šártoriho a jeho manželky Charitas. V rokoch 17881792 študoval na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici, Ing. Od roku 1792 pôsobil na arcibiskupskom panstve v Egri, neskôr v službách kráľovskej komory, 1829 pracoval na projekte regulácie rieky Slaná. Roku 1794 zmapoval jaskyňu Baradla v Maďarsku; kópia mapy je uložená v Szechényiho knižnici v Budapešti. Kráľovský banský radca.
Daniel Sartorius

Daniel Sartorius (* 5. január 1704, Štítnik – † 8. február 1767, Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ. Pseudonymy: Dobrovolný Služebník, Důvěrný Služebník Boží, Důvěrný Spisovatel.
Životopis.
Do školy chodil v Kameňanoch a Ožďanoch (1), študoval na gymnáziu v Kežmarku, teológiu na univerzite vo Wittenbergu. Rektor v Štítniku, konrektor, rektor, od roku 1732 slovenský evanjelický kazateľ v Prešove, neskôr v Kežmarku, od roku 1746 len slovenský farár evanjelickej cirkvi v Banskej Bystrici. Popredný barokový autor nábožensko-popularizačných spisov, ovplyvnený pietizmom. Vydal tiež Lutherov Katechizmus, v rukopise zostali jeho pojednania o metafyzike a logike. Písal výlučne po slovensky (slovakizovanou češtinou).
Nikodém Sartorius

Nikodém Sartorius (* 1556, Banská Bystrica - † 21. január 1595, Zvolen) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, prekladateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Jihlave. Pôsobil ako vychovávateľ palatína J. Thurzu, potom diakon v Banskej Bystrici, neskôr evanjelický farár, od roku 1588 aj dekan vo Zvolene. Roku 1588 sa zúčastnil obrany Zvolena v protitureckých bojoch. Autor náboženského spisu venovaného mestskému magistrátu. Prekladal z nemčiny a gréčtiny.
Mikuláš Sas

Mikuláš Sas (* Slovensko) bol mešťan a zeman.
Životopis.
Mešťan Banskej Bystrice, syn banskobystrického richtára Ondreja. Vlastnil Sásovú, dnes časť Banskej Bystrice (zač. 14.stor.).
Ján Šávolt

Ján Šávolt (* 18. december 1938, Banská Bystrica – † 16. december 2008, Banská Bystrica) bol bábkoherec.
Životopis.
Od 1961 člen KBD v Banskej Bystrici. Roku 1957 a 1959-1960 účinkoval v ochotníckom Div. súbore A. Sládkoviča v Banskej Bystrici. Vypracoval sa na spoľahlivého bábkoherca s minucióznym pohybovým a rozvážnym slovným prejavom: Mesiac 
(Zakliaty káčer, 1963); Gigi (Borafogo, 1971); Osol (Brémski muzikanti, 1984); Radovid (Radúz a Mahuliena, 1986) a i.
Jozef Ščepko

Jozef Ščepko (* 18. január 1919, Podolie - † 5. november 1967, Banská Bystrica) bol lekár-dermatovenerológ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trnave, v roku 1938-1944 na Lekárskej fakulte Slovenskej univerzity, 1944 MUDr. Prednosta Kožnovenerologického oddelenia nemocnice v Skalici a v roku 1958-1967 Kožnovenerologického oddelenia KÚNZ v Banskej Bystrici. Člen predsedníctva OV ČSČK v Banskej Bystrici. Šíril dermatovenerologickú osvetu a budoval sieť služieb v odbore. Člen lekárskych spoločností, funkcionár ČSČK. Autor odborných článkov.
Milan Schenko

Milan Schenko (* 10. máj 1938, Hontianske Nemce, Slovensko – † 2. január 1998, Banská Bystrica, Slovensko) bol operný spevák (barytón).
Životopis.
Ako spevák-barytonista stvárnil postavy dramatického a charakterového barytónového aj basového odboru. Člen zboru (od 1959) a sólista (od 1970) Opery DJGT v Banskej Bystrici (dnes Štátna opera).
Jaroslav Scholtz

Jaroslav Scholtz (* 10. február 1912, Liptovský Mikuláš – † 13. apríl 1976, Banská Bystrica) bol slovenský lekár – gynekológ.
Životopis.
Zakladateľ a primár gynekologického oddelenia nemocnice v Banskej Bystrici (1. júna 1953-13. apríla 1976). Krajský odborník v oblasti starostlivosti o matku a dieťa. Pod jeho vedením sa začali v Banskej Bystrici na gyn.-pôrod. oddeleniach zriaďovať špeciálne ordinariáty (od 1965). Venoval sa zdravotníckej osvete a odbornej prednáškovej činnosti.
Marcel Scholtz

Marcel Scholtz (* 28. február 1887, Liptovský Mikuláš – † 7. október 1974, Bratislava) bol obchodník, verejný funkcionár a politik.
Životopis.
Študoval na Obchodnej škole v Prahe, neskôr na aranžérskej škole v Berlíne. Majiteľ obchodov v Budapešti, Košiciach, od roku 1939 majiteľ obchodu s textilným tovarom v Bratislave, v roku 19531959 vysídlený do Banskej Bystrice, potom opäť žil v Bratislave. Komerčný radca, člen predsedníctva Obchodnej a priemyselnej komory. Zakladateľ Obchodníckej strany v Košiciach, správny komisár Zväzu obchodných grémií na Slovensku (1945). Pôsobil v kultúrnych a národných spolkoch.
Rudolf Scholz

Rudolf Scholz - Scholcz de Szepes (* 29. august 1832, Ľubica – † 17. júl 1896, Innsbruck, pochovaný v Budapešti) bol lesný inžinier.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kežmarku, v roku 18531856 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Správca štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici (18711880). Správca novozriadeného Riaditeľstva Štátnych lesov v Banskej Bystrici (18801890). Ministerský radca na správe štátnych lesov ministerstva poľnohospodárstva v Budapešti. Zaslúžil sa o vyčlenenie tzv. rezervovaných lesov z majetku banských miest a ich pripojeniu k štátnym lesom; pričinil sa aj o lepšiu organizáciu a vyššiu kvalitu lesných prác. Autor odborných článkov. Povýšený do šľachtického stavu 7. januára 1895 s prídomkom "Scholcz de Szepes". Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Anton Schönfeld

Anton Schönfeld (* 25. september 1864, Kremnička † 20. november 1944, Kremnička).
Životopis.
Jeden z najstarších rasovo prenasledovaných obyvateľov Banskej Bystrice, obeť fašistického teroru. Po potlačení SNP v Banskej Bystrici boli spolu s manželkou Idou zaistení (11. novembra 1944), väznení a popravení v masovom hrobe v Kremničke (20. novembra 1944).
Rudolf Schréder

Rudolf Schréder (Schretter) (* 16. apríl 1826, Banská Bystrica† 14. apríl 1888, Banská Štiavnica) bol slovenský hutnícky inžinier, metalurg, pedagóg.
Jeho otec bol Jakub Schréder a matka Katarína Štadlerová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a vo Vacove, 18461850 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 1870 vysokoškolský profesor. Od roku 18511853 banský praktikant v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, 18561858 hutný kontrolór v Banskej Bystrici. V roku 18701888 prednášal na Katedre hutníctva Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. Spoluautor hutníckeho terminologického slovníka, autor odborných článkov v nemeckých a maďarských časopisoch.
Karol Schretter

Karol Schretter (* 14. február 1644, Kremnica - † 20. júl 1718, Győr) bol cirkevný právnik, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na univerzite v Trnave, 1661 bakalár filozofie. Roku 1662 vstúpil do jezuitskej rehole, prednášal prírodné vedy na filozofickej fakulte v Trnave, Viedni, neskôr profesor kanonického práva na univerzite a riaditeľ kolégia v Trnave, predstavený rehoľného domu v Győri, Levoči a v Banskej Bystrici, kde ho zajali Tököliho vstúpenci. V Banskej Bystrici vyučoval gramatiku a spoločenské náuky na gymnáziu (1665). Autor právnického spisu o testamentoch , v ktorom dokazuje pôvod uhorského práva v rímskom práve.
Jozef Schubert

Jozef Schubert (* 19. marec 1904, Liptovská Osada – † 24. apríl 2000, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Vysokoškolský pedagóg na Pedagogickom inštitúte v Trnave, neskôr dekan PF UK v Trnave (19591974). Účastník protifašistického odboja a SNP. Zaoberal sa dejinami školstva a pedagogiky 19.stor. Spoluautor encyklopedických diel. Autor vysokoškolských učebníc, biografických diel, štúdií a článkov z dejín pedagogiky. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Andrej Schüssler

Andrej Schüssler (Schiszler, Schüszler; Andreas) (* Slovensko) bol zlatník.
Jeho syn Matej Schüssler.
Životopis.
Pochádzal zo zlatníckej rodiny pôsobiacej v 17. a 18. stor. v Banskej Bystrici. Doložený 1643-1680. Učil sa v Banskej Bystrici u E. Bergmana a J. Hackera. Roku 1647 urobil tovarišskú skúšku, zhotovoval dekoratívne zlatnícke predmety.
Matej Schüssler

Matej Schüssler (Schüszler, Schiszler, Mathias; Matheus, Mattcheusz, Matteus) (* Banská Bystrica) bol zlatník.
Životopis.
Pochádzal zo zlatníckej rodiny pôsobiacej v Banskej Bystrici v 17. a 18. storočí. Vyučil sa u svojho otca, tvoril v roku 1676 - 1725. Roku 1684 bol prijatý do cechu, 24.augusta 1684 za majstra. Autor ozdobných lyžíc a misiek na šperky s cizelovaným výjavom žatvy.
Michal Schüssler

Michal Schüssler (Schüszler) (* Banská Bystrica) bol zlatník.
Životopis.
Člen zlatníckej rodiny, z ktorej pochádzali aj Andrej a Matej Schüsserovci. Od roku 1683 doložený ako majster, 1690-1692 cechmajster banskobystrického zlatníckeho cechu. Autor misky na šperky s cizelovaným kvetinovým vzorom. Naposledy doložený roku 1695.
Adolf Schuster

Adolf Schuster (* 21. marec 1909, Malacky - † 20. júl 1978, Brezno) bol pedagóg, školský inšpektor, publicista, kultúrny pracovník.
Životopis.
Ľudovú a meštiansku školu navštevoval v Malackách, Štátny koedukačný učiteľský ústav absolvoval v Bratislave (1924-1928), kde zmaturoval a urobil skúšku spôsobilosti pre meštianske školy (1934). Pôsobil ako pomocný učiteľ v Hasprunke, ako odborný učiteľ vo Vranove nad Topľou, po výberovom konaní bol menovaný za riaditeľa Št. meštianskej školy v Brezne (1939 -1945). Vykonával funkciu školského inšpektora, riaditeľa OSŠ a ZDŠ v Brezne (1945-1969). V dôchodku vyučoval na Hotelovej škole v Brezne. Počas SNP bol členom ilegálneho podzemného národ. výboru a Revolučného národného výboru v Brezne. Po vojne sa stal členom miestneho národného výboru v Brezne, vykonával funkciu zodpovedného redaktora časopisu Horehronie, bol členom Pedag. rady povereníctva školstva a kultúry v Bratislave, bol odborársky funkcionár a člen Muzeálnej spoločnosti v Brezne. Aktívne publikoval v pedagogických časopisoch a bol spoluautorom a autorom historických a pedagogických diel. Členom MS sa stal v roku 1931, v Brezne vykonával funkciu člena výboru MO MS, podieľal sa na organizovaní Chalupkovho Brezna. Jeho celoživotná práca vo verejných funkciách aj v školstve bola ocenená viacerými vyznamenaniami štátnych a kultúrnych orgánov.
Izrael Schwarcz

Izrael Schwarcz (* 30. november 1900, Banská Bystrica-Kremnička † 5. november 1944, Slovensko) bol židovský lekár.
Životopis.
Lekár - otolaryngológ v Banskej Bystrici. Rasovo prenasledovaný, obeť fašistického teroru. Po potlačený SNP bol zaistený v Banskej Bystrici (2. novembra 1944), väznený a popravený v Banskej Bystrici-Kremničke.
Jozef Viktor Schwarcz

Jozef Viktor Schwarcz (* 19. marec 1925, Banská Bystrica - † 12. september 1981, Lenartovce) bol spisovateľ, lekár. Pseudonym: Karol Smrečanský
Životopis.
Ľudovú školu (1931-1936) a gymnázium ( 1936-1944) navštevoval v Banskej Bystrici, v roku 1944-1950 študoval na Lekárskej fakulte v Bratislave. Pôsobil ako sekundárny, neskôr obvodný lekár naposledy 1965-1981 v Lenartovciach. Literárne začal tvoriť už na gymnáziu. Autor vedecko-fantastickej literatúry, autobiografickej novely a poviedok.
Teodor Schwarz

Teodor Schwarz (tiež Schwartz, Schwarc) (* 28. august 1892, Pukanec - † 14. február 1980, Bratislava) bol slovenský lekár-gynekológ a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, odkiaľ bol pre národno-kultúrne aktivity rodičov vylúčený, neskôr študoval v Bratislave. Medicínu študoval na lekárskej fakulte v Budapešti a v Prahe. Roku 1920 MUDr., 1936 doc., 1954 univ. prof. Prednosta ženskej a pôrodníckej kliniky v Prahe, Bratislave, riaditeľ nemocnice v Martine, vedúci katedry na Lekárskej fak. UPJŠ v Košiciach, súčasne krajský gynekológ a pôrodník. Na novovzniknutej fakulte v Košiciach predniesol vôbec prvú prednášku na fakulte. Ako jeden z prvých na Slovensku sa venoval liečbe zhubných nádorov. Venoval sa aj štúdiu gestóz a problémom placenty. Vedeckovýskumné štúdie a články publikoval doma a v zahraničí. Účastník SNP a protifaštického odboja, pred ústupom povstalcov z Turca osobne preniesol vzácne rádium do Banskej Bystrice.
Ján Schwarzkönig

Ján Schwarzkönig (* 1745, Hronec – † 14. august 1804, Slovensko) bol železiarsky odborník a vynálezca.
Životopis.
Správca železiarní v Hronci, tvorca tzv. hrončianskej metódy skujňovania železa, ktorá zvýšila kvalitu výrobkov a produktivitu práce; neskôr sa rozšírila po celom Uhorsku. Roku 1804 postavili podľa jeho projektu druhú vysokú pec.
Jozef Schweng

Dr. Jozef Michal Schweng (* 28. december 1864, Hronský Beňadik † 9. december 1916, Banská Bystrica) bol slovenský humanista, lekár, mineralóg, múzejník, doživotný nehonorovaný kustód múzea, úradník, verejný činiteľ a knihovník.
Životopis.
Narodil sa v rodine Eduarda Schwenga, ktorý vykonával úrad slúžneho a jeho manželky Juliany rodenej Paušovej. Po stredoškolských štúdiách v Banskej Štiavnici, v Prešove a v Banskej Bystrici absolvoval právo na univerzite v Budapešti. Ako dobrovoľník vstúpil do rakúsko-uhorskej c. k. armády, v roku 1884 sa stal poručíkom v zálohe 25. pešieho pluku v Lučenci, odkiaľ ho koncom roka 1894 preložili do uhorskej kráľovskej domobrany ("Népfelkelés").
Rodinný život.
Jozef Schweng sa v roku 1890 oženil s Gizelou Bermanovou, spolu mali syna Eduarda a dcéry Máriu a Margitu. Rodina žila v dome č. 45 na Dolnej ulici, dnes sídlo pobočiek ČSOB Leasing a poisťovne Generali.
V Banskej Bystrici.
Do služieb mesta Banská Bystrica nastúpil ako pokladničný úradník (27. marca 1889), radca verejnej správy v Banskej Bystrici, dočasný tajomník (1895) a tajomník (1897) Banskobystrickej historickej a archeologickej spoločnosti, založenej na podporu a rozvoj Mestského múzea v Banskej Bystrici a vybudovanie jeho prvej expozície (1909), nehonorovaný kustód Mestského múzea v Banskej Bystrici od roku 1909. Spravoval aj verejnú knižnicu mesta, v miestnej tlači uverejňoval články s múzejnou tematikou. Literárne činný, zaoberal sa múzejnou a knihovníckou tematikou, autor viacerých článkov. V rokoch 1889 – 1891 pracoval na mestskom úrade ako pokladník, v rokoch 1891 – 1916 bol radcom verejnej správy, krátko tajomníkom "Banskobystrickej historickej a archeologickej spoločnosti" na podporu a rozvoj mestského múzea. V roku 1904 založil s kustódom Karolom Ivanom Kiszelym mestskú verejnú knižnicu, kde bol správcom oddelenia odbornej literatúry. Po vypuknutí vojny (1914) bolo oddelenie s 1611 zväzkami kníh zatvorené, budova slúžila ako vojenský lazaret.
Jozef Schweng sa stal 30. októbra 1909 nehonorovaným kustódm Mestského (dnes Stredoslovenského) múzea v Banskej Bystrici. So Samuelom Bothárom a maďarským archeológom Móricom Wosinskym sa v júli 1906 zúčastnil archeologických vykopávok v lokalitách "Ortúty" (Malachov) a "Veľký Hrádok" (Horné Pršany). V Budapešti absolvoval knihovnícky (1902) a etnografický (1914) kurz, publikoval v odborných ("Századok/Storočia") aj regionálnych časopisoch, organizoval finančné zbierky pre rozvoj múzea, do zbierok zakúpil "striebornú koreničku" a "sošku baníka".
Pri jeho úmrtí 9. decembra 1916 uviedol múzejný a knižničný vestník: „"Bol horlivý a svedomitý strážca múzea."“ Na spomienkovej slávnosti 9. januára 1918 mu vyslovili In memoriam uznanie a kustód Štefan Holesch ocenil aj mimoriadne zásluhy o zveľaďovanie Mestského múzea v Banskej Bystrici.
Teodor Šebo-Martinský

Teodor Šebo-Martinský (* 23. október 1911, Martin - † 5. august 1980, Bratislava) bol hudobný skladateľ. Pseudonym: T.Š Martinský
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici a v Lovči, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1922-1924), na reálnom gymnáziu v Leviciach (1925-1930). Kompozíciu študoval na pražskej nem. hudobnej akadémii u F. Finkeho (1930-1931), na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave u A. Moyzesa a E. Suchoňa (1932-1936). Jeden z prvých skladateľov a textárov slov. tanečnej piesne, zakladateľ muzikálovej tvorby na Slovensku. Autor estrádnej a scénickej hudby. Mnohé skladby vyšli na gramofónových platniach. Publikoval v odborných časopisoch. Výtvarne nadaný (pôv. chcel študovať maliarstvo), jeho výtvarné práce (akvarely, oleje) sú v súkromných zbierkach. Nositeľ viacerých ocenení.
Jozef Šebo (pedagóg)

Jozef Šebo (* 14. november 1919, Valaská - † 15. máj 2006, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a kultúrno-osvetový pracovník.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval vo Valaskej, po skončení pokračoval v meštianskej škole v Brezne, študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, maturoval v roku 1940. Pôsobil ako učiteľ na Kordíkoch, od roku 1941 (s prestávkou vojny) až do júna 1953 keď sa uvoľnilo miesto v Tajove pôsobil na miestnej škole. V roku 1953-1957 učil na Cvičnej škole pri Pedagogickej škole pre vzdelanie učiteľov národných škôl v Banskej Bystrici, do dôchodku odišiel zo školy na Bakossovej ul. roku 1979. V obci Tajov bol obecným kronikárom, organistom, osvetárom, ale najmä divadelním ochotníkom. Svoju divadelnú dráhu odštartoval vo Valaskej najprv ako šepkár, naskôr ako herec, pokračoval v nej na Kordíkoch, kde už nacvičoval aj hry a recitácie s deťmi i dospelými. Priúčal sa aj režisérskej profesii. V roku 1946 založil Divadelný krúžok MOMS v Tajove. Odvtedy naštudoval vyše 100 divadelných hier, absolvoval množstvo divadelných prehliadok, získal vysoké ocenenia a uznania. Bol veľkým propagátorom diela významných osobností akými boli spisovateľ Jozef Gregor Tajovský a vynálezca bezdrôtovej telegrafie Jozef Murgaš. Zaslúžil sa o zriadenie Pamätného domu Jozefa Gregora Tajovského a Pamätnej izby Jozefa Murgaša v Tajove, ktorých bol pôvodným zakladateľom a od ich oficiálneho založenia v roku 1968 aj ich lektorom. 
Dielo.
Drobné čriepky z bohatého života Jozefa Gregora Tajovského - Čriepky z bohatého života spisovateľa - Jozef Gregor Tajovský - doplnené príspevkami, ktoré podávajú širší pohľad na jeho miesto v našej spoločnosti v skrátenom znení. Brožúra vydaná 18.októbra 2004, v deň výročia narodenia Jozefa Gregora Tajovského.
Smidky môjho chlebíka - Autobiografia napísaná na impulz dcéry J. G. Tajovského Dagmar Gregorovej-Prášilovej. Obsahuje príbehy, ktoré majú svoje čaro i šeď, víťazstvá i pády, radosti i sklamania, slzy šťastia i smútku, stretnutia a lúčenia. Takýmto príbehom je aj život Jozefa Šebu, ktorý zostal verný svojej filozofii "byť človekom a naveky ním aj zostať". Vydané v roku 2005.
Ernest Šebök

Ernest Šebök (* 27. január 1895, Lopej - † 20. november 1944, Banská Bystrica-Kremnička) bol obchodník, športovec, športový funkcionár.
Životopis.
Majiteľ obchodu so športovými potrebami v Banskej Bystrici (40. roky 20. stor.) Zakladateľ ľadového hokeja (1922-1924) a prvý hokejový rozhodca kanadského hokeja. Priekopník krasokorčuľovania, tenisu, plávania a organizovanej turistiky v Banskej Bystrici. Pôsobil v športových kluboch Slávia a ŠK Banská Bystrica. Podieľal sa na zorganizovaní niekoľkých šampionátov ČSR v krasokorčuľovaní a majstrovstiev Slovenska v ľadovom hokeji v Banskej Bystrici. Popri organizovaní bol aj mecén športových podujatí. Rasovo prenasledovaný, obeť fašistického teroru. Po potlačení SNP bol gestapom zaistený v Banskej Bystrici (17. októbra 1944), väznený a popravený v masovom hrobe v Banskej Bystrici-Kremničke.
Imrich Sedlák

Imrich Sedlák (* 21. január 1933, Červenica – † 2. október 2016, Martin) bol slovenský literárny historik, kultúrny historik, vysokoškolský pedagóg, člen a aktivista Matice slovenskej.
Životopis.
V rokoch 19531957 študoval slovenský jazyk a literatúru na Filologickej fakulte VŠP v Prešove, 1966 PhDr., 1967 CSc. a doc., 1994 prof. V rokoch 19571959 stredoškolský pedagóg, 19591961 verejný funkcionár, 19611971 vysokoškolský pedagóg a akademický funkcionár na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove. Ako politicky nespravodlivo prenasledovaný pracoval v Múzeu Slovenskej republiky rád v Prešove. (19711976) a v rokoch 19761980 a v období 19892014 bol významným vedeckým pracovníkom Matice slovenskej, kde zastával viaceré funkcie: podpredseda, správca, vedecký tajomník, riaditeľ Pamätníka národnej kultúry, člen výboru MS. Od 1998 bol tiež externý a od 1999 interný pedagóg a akademický funkcionár na Filologickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. V rokoch 19591973 zostavoval a redigoval "Nové obzory", spoločenskovedný zborník východného Slovenska, "Literárnomúzejný letopis Matice slovenskej" (19801997) a v rokoch 1994 redigoval "Zborník Muzeálnej slovenskej spoločnosti".
V literárnohistorickom bádaní osobitnú pozornosť venoval najmä výskumu národno-politických, kultúrno-spoločenských a literárnych integračných procesov východného Slovenska ako prirodzenej súčasti slovenského národného celku. Napísal a vydal niekoľko publikácií z oblasti literárnej a kultúrnej histórie. V literárnomúzejnej oblasti sa prezentoval ako autor scenárov viacerých literárnomúzejných výstav a expozícií; participoval pri zostavovaní a redigovaní spoločenskovedných zborníkov a zborníkov z vedeckých konferencií, publikoval desiatky štúdií vo vedeckých zborníkoch a odborných periodikách.
Matica slovenská pripravila pri príležitosti jeho nedožitých narodenín spomienkové podujatie a krátky filmový dokument.
Anna Luciaková

Anna Luciaková (rod. Olšanová) (* 6. apríl 1925, Banská Bystrica) je slovenská pedagogička, školská pracovníčka.
Životopis.
Ústav pre vzdelávanie učiteliek materských škôl, učiteľskú akadémiu a Vysokú školu pedagogickú absolvovala v Bratislave roku 1958. Od roku 1949 učiteľka a riaditeľka materskej školy v Bratislave, inšpektorka na Povereníctve školstva a Ústrednom Národnom výbore v Bratislave, od 1961 učiteľka, neskôr riaditeľka pedagogickej školy v Modre. Zaslúžila sa o skvalitňovanie metodickej a praktickej prípravy žiačok materských škôl a o rozvoj materských škôl na Slovensku. Viedla krúžky učiteliek materských škôl, zakladateľka časopisu "Predškolská výchova".
Tibor Sedlický

Doc. PhDr.Tibor Sedlický, CSc. (* 2. apríl 1924, Poltár – † 27. júl 2004) bol slovenský hudobný pedagóg a dirigent.
Životopis.
V roku 1939-1943 študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, 1955-1959 absolvoval štúdium na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, 1975 PhDr., a CSc., 1981 doc. Pôsobil ako učiteľ na ľudových a meštianskych školách na viacerých miestach, zamestnanec Povereníctva školstva a kultúry v Bratislave, na Pedagogickom inštitúte v Martine (1957- 1965), na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici ako doc. (od 1965) a ako externý učiteľ na Konzervatóriu Jána Levoslava Bellu v Banskej Bystrici (1995-1999).
&lt;br&gt;Pôsobil ako člen, sólista, chórovod, hlasový pedagóg, opakovane ako podpredseda a vicedirigent Speváckeho zboru slovenských učiteľov (1951-1996), člen speváckeho zboru Hron v Banskej Bystrici a odborný poradca, hlasový pedagóg, dirigent a umelecký vedúci v Okresnom osvetovom stredisku v Banskej Bystrici (1968-2000). Je zakladateľom speváckeho zboru Mladosť pri Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici a pôsobil ako jeho dirigent (1969-1979).
&lt;br&gt;Ťažiskom jeho práce boli aj prednášky pre učiteľov hudobnej výchovy, školenia pre dirigentov speváckych zborov. Autor monografií, zborníkov, učebníc a i. Publikoval odborné štúdie, články, zostavil zborníky piesní, je autorom rozhlasových relácií, biografických hesiel, hesiel do "Encyklopédie Slovenska", "Slovenského biografického slovníka" a i. Zostavil pamätnice vysokých škôl. Editoval publikácie významných slovenských a českých autorov. Nositeľ mnohých ocenení, pamätných medailí a cien.
Július Šefránek

Július Šefránek (* 15. júl 1906, Skalica – † 13. máj 1973, Bratislava) bol politický pracovník, novinár, redaktor, vysokoškolský pedagóg, funkcionár KSČ.
Životopis.
Funkcionár KSČ, šéfredaktor Pravdy, ved. odd. propagácie a agitácie na ÚV KSS. Profesor vedeckého komunizmu ÚML a rektor UK v Bratislave. Venoval sa otázkam komunistickej ideológie, filozofie a dejinám komunistického hnutia. Viedol krúžky a večerné školy straníckeho vzdelávania. Autor štúdií, propagandistických článkov a brožúr. Účastník ilegálneho protifašistického odboja a SNP. Počas SNP hlavný redaktor Pravdy v Banskej Bystrici, účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie v Banskej Bystrici. V pedagogickom procese sa zúčastňoval na deformovaní niekoľkých generácií.
Ondrej Šefranovský

Ondrej Šefranovský (* Slovensko) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Učiteľ na elementárnej škole v Banskej Bystrici, vyučoval slovenskú skupinu dievčat (okolo 1716).
Samuel Sekuris

Samuel Sekuris (* 20. november 1906, Banská Bystrica - Radvaň – † 6. apríl 1945, Mauthausen) bol slovenský dôstojník a protifašistický bojovník.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici - Radvani. Maturoval na Gymnáziu A. Sládkoviča v Banskej Bystrici (1925). Vyučil sa za garbiara v Banskej Bystrici - Radvani (19251932), pracoval u otca. Neskôr úradník, v roku 19391943 dôstojník slovenskej armády v rozličných funkciách v Bratislave, v Topoľčanoch, v Trenčíne a v Banskej Bystrici, 19431944 v hodnosti mjr. veliteľ posádky v Brezne, kde sa zapojil do protifašistického hnutia a príprav SNP. Po potlačení SNP sa ukrýval v horách, po príchode do Banskej Bystrice - Radvane zatknutý (31. marca 1945), väznený v Banskej Bystrici, eskortovaný do koncentračného tábora. Všestranný atlét, podnáčelník SĽAS.
Adolf Šelmec

Adolf Šelmec, pôvodne Schweiner (* 25. september 1881, Zvolen - † 20. január 1979, Bratislava) bol pedagóg, verejný činiteľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na univerzite v Budapešti, kde roku 1910 získal diplom stredošk. učiteľa. Pôsobil ako učiteľ dejepisu, zemepisu a lat. na gymnáziách v Levoči, Košiciach a v Bratislave. Ako dôstojník rak.-uh. armády padol do rus. zajatia, 1918 redaktor novín Golos Samarkanda, od 1919 redaktor a šéfredaktor novín Turkestanskije Izvestija, 1922 sa vrátil do Československa. Prívrženec Republikánskej strany poľnohosp. a maloroľ. ľudu, predseda krajskej org. Združenia úradníkov Republikánskej strany, signatár žilinskej dohody (1938). Senátor NZ. Autor článkov v slov., maď., ukraj. a rus. novinách a časopisoch.
Jozef Šembera

Jozef Šembera (Schembera) (* 17. jún 1788, Harmanec – † 23. apríl 1850, Nitra) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg a cenzor.
Životopis.
R. 1811 vstupil do piaristickej rehole, 1817 vysvätený za kňaza. Po štúdiách teológie prof. na piaristickom gymn. v Nitre, riaditeľ gymnázia v Kecskeméte, zástupca riad. teol. seminára v Prievidzi, do 1850 zástupca riad. rehoľného domu piaristov Prievidzi, v Nitre, naposledy konzultor provincie piaristov v Nitre. Cenzor kníh, zabránil vyd, antológie maď. rev. poézie, kt. pripravovali S. Pet2fi, M. Jókai a K. Ács. Autor latinskej ódy.
Ervín Semian

Ervín Semian (* 24. január 1921, Devičie – † 20. december 1965, Bratislava) bol slovenský maliar (umelec).
Životopis.
Absolvoval štátne reálne gymnázium, v roku 19391943 mimoriadny poslucháč na oddelení kreslenia a maľby SVŠT v Bratislave. Výtvarný redaktor denníka Pravda, 19571958 inštruktor výtvarných krúžkov ĽUT pre Banskobystrický kraj. Umelecký inšpektor SNR pre školstvo a kultúru. Príslušník skupiny nadrealistov. Autor figurálnych kresieb a ilustrátor. V rkp. zanechal niekoľko zápisníkov myšlienok a úvah, postrehov a udalostí. Roku 1945 zakladajúci člen skupiny 29. augusta, od roku 1945 člen ZSVU. Jeho diela sú v zbierkach SNG v Bratislave a v súkromnom majetku.
Juraj Senický-Bohuš

Juraj Senický-Bohuš (* 1687, Banská Bystrica - † 22. máj 1722, Kežmarok) bol pedagóg, prírodovedec.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici. Konrektor školy v Banskej Štiavnici. Autor zemepisno-historického popisu Spišskej stolice, práce o Demänovskej jaskyni, ktorú vydal Matej Bel v diele Hungariae antiquae... (1723).
Ľudovít Štefan Šenšel

Ľudovít Štefan Šenšel (* 13. apríl 1888, Očová - † 22. júl 1956, Liptovský Mikuláš) bol evanjelický kňaz, redaktor, publicista, cirkevný hodnostár, verejný činiteľ. Pseudonym: Redaktor, Zodpovedný redaktor
Životopis.
Pochádzal z učiteľskej rodiny. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, maturoval v Soproni, tam absolvoval i teológiu (1910), ktorú si prehĺbil študijnými pobytmi na univerzitách v Lipsku (1910) a Edinburgu, kde bol spolu s → M. Rázusom štipendistom S. Watsona (1910-1912). Evanjelický kaplán, neskôr farár v Liptovskej Porúbke (1914-1956). Popredný kazateľský liturg, liptovský senior (1930-1956), dištrikuálny a generálny presbyter, podpredseda synody (1939), vedúci komisií, ktoré zostavovali prídavky slovenských duchovných piesní k Zpěvníku evanjelickému a Tranosciu. Správca a predseda spolku Tranoscius. Jeden zo zakladateľov časopisu Tvorba, redaktor Cirkevných listov, Tranovského kalendára, predseda Hurbanovej evanjelickej literárnej spoločnosti, v ktorej vychádzali diela z oblasti literárnych, kultúrnych a cirkevných dejín. Učiteľ na ľudovej škole v Liptovskej Porúbke, profesor na Hodžovom gymnáziu v Liptovskom Mikuláši. Autor Slovenskej štylistiky. Činný v Jazykovednom odbore Matice slovenskej, ktorú musel z politických dôvodov opustiť. Zaslúžil sa o spracovanie učebníc náboženstva pre ľudové a učňovské školy. Po nástupe komunizmu bol zo všetkých funkcií vylúčený. Podpredseda Rázusovej SNS, jej zástupca v Krajinskom zastupiteľstve. Spoluorganizátor občianskeho protifašistického odboja, predseda ilegálneho revolučného národného výboru (RNV) v Liptovskej Porúbke, okresného RNV v Liptovskom Mikuláši, nekompromisný v odboji proti politike Slovenského štátu. Funkcionár demokratickej strany (po roku 1945), ktorú zastupoval ako poslanec v Slovenskej národnej rade (od roku 1945) až do odvolania akčným výborom DS (1948).
Štefan Šenšel

Štefan Šenšel (* 18. december 1853, Banská Bystrica - † 27. júl 1946, Martin) bol slovenský evanjelický kňaz, pedagóg a verejný činiteľ.
Jeho syn Štefan Ľudovít Šenšel
Životopis.
Základné vzdelanie získal v Banskej Bystrici. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na Učiteľskom ústave v Lučenci. Vychovávateľ v rod. Jesenských (od roku1873) v Košťanoch nad Turcom, učiteľ v Ponikách, v Očovej (1877-1906). Pre národnobuditeľskú prácu obvinený z panslavizmu, za nár. cítenie uhorskou štátnou správou prenasledovaný a predčasne penzionovaný. Pracovník potravinového spolku v Dačovom Lome (od roku 1906), verejný notár vo Zvolenskej Slatine (1919- 1925).
Karol Sentiváni

Karol Sentiváni (staršie: Szentiványi, * 16. január 1802, Banská Bystrica† 26. január 1877, Budapešť) bol politik, krajinský hodnostár, statkár a významný člen šľachtického rodu z Liptovského Jána.
Jeho otec bol Ladislav Sentiváni, matka Helena rod. Serdaheliová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Pešti, právo na reform. akadémii v Sárospataku. Statkár na rodovom majetku, župan gemersko-malohontskej župy. Roku 1839 a 1847 vyslanec na uhorskom stavovskom sneme, prívrženec reformného hnutia uh. strednej šľachty a maď. revolúcie 1848-1849, vládny komisár v Sedmohradsku. Stúpenec maďarsko-rakúskeho vyrovnania. Poslanec uhorského snemu za Deákovu stranu, 1865 predseda poslaneckej snemovne.
Gabriel Serdaheli (1660)

Gabriel Serdaheli (Szerdahelyi de Nyitraszerdahely) (* 20. september 1660, Mukačevo – † 24. január 1726, Košice) bol teológ, vysokoškolský pedagóg, náboženský spisovateľ, rímskokatolícky kňaz a jezuita šľachtického pôvodu.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtickej rodiny Szerdahelyi de Nyitraszerdahely. Roku 1680 vstúpil do jezuitskej rehole, študoval v Trenčíne a na rehoľných univerzitách, magister filozofie, ThDr. Univerzitný profesor v Grazi, Trnave a vo Viedni. Prednášal filozofiu, teológiu, kazuistiku, kánonické právo a apologetiku. V Banskej Bystrici pôsobil ako inštruktor tretej probácie a špirituálu (1714). Autor početných teologických a filozofických spisov, polemických protireformačných prác a topografického diela o uhorských mestách, "Topographia Panoniensis" zostala v rukopise.
Jozef Šestáky

Jozef Šestáky (Schesztáky, Schestaky) (* 15. august 1750, Ružomberok – † 2. január 1823, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a kanonik.
Životopis.
Študoval na piaristickom gymnáziu v Ružomberku, v Ezstergome, Pécsi a v Egri, teológiu v gen. kolégiu v Trnave, bakalár filozofie a teológie. Po vysvätení za kňaza, rokuk. kaplán, neskôr farár v Kamenci pod Vtáčnikom, dekan-farár v Oslanoch, od roku 1810 pôsobil v Banskej Bystrici. Katedrálny kanonik (od 1819), kanonik-kustód (1820) v Banskej Bystrici. Bernolákovec, člen Slov. učeného tovarišstva (od 1795). Autor autobiografickej básne v lat. hexametroch.
František Setnička

František Setnička (* 17. apríl 1910, Kbelov † 9. apríl 1998, Zvolen) bol vysokoškolský pedagóg a konštruktér.
Životopis.
Pôsobil ako vysokoškolský pedagóg, rektor VŠLD vo Zvolene (1969-1971). Podieľal sa na industrializácii drevárskeho priemyslu na Slovensku, vypracoval koncepciu rozvojových smerov v oblasti energetických technológií spracovania dreva. Iniciátor vytvorenia n.p. Smrečina Banská Bystrica, zastával funkciu dočasného riaditeľa a hlavného inžiniera (1951-1955). Autor vysokoškolskej učebnice, učebných textov, pôvodných vedeckých a odborných prác. Spolupracoval s redakciou časopisu "Drevo".
Pavol Severini

Pavol Severini (Szeverini) (* 1675, Dolná Strehová - † 1749, Hronsek) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici (1697 a neskôr), v Kremnici, v Győru a i. Učiteľ v Krupine neskôr evanjelický kňaz v roku 1710-1747 v Hronseku, kde sa 1725 zaslúžil o výstavbu dreveného artikulárneho kostola, 1743 kandidoval na funkciu superintentanta.
Prívrženec lutherskej ortodoxie, nábožensky prenasledovaný. Autor protipietisticky zameraného spisu. Spolupracoval pri vydaní Tranovského kancionálu, zostavil a vydal prvé domáce evanjelický pašie s lamentáciami. Písal v biblickej češtine.
Ján Sextius

Ján Sextius (Sexti, Sexty, Sixtus, Sixty, Šesták) (* Brezno? - † 5. jún 1684, Krupina) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Prešove, roku 1654 na univerzite vo Wittenbergu. Po štúdiách diakon v Brezne, farár v Slovenskej Ľupči, 1661- 1673 a 1683-1684 ev. farár evanjelickej obce v Krupine. S nemeckým krupinským farárom Jánom Buriusom vydal Kritické pozorovania... proti spisu superintenta J. Lániho. Vydal filozofickú dišputu, zbierku duchovných piesní, príležitostnými veršami prispel, najmä v exile, do zbierok iných autorov. Z nemčiny prekladal evanjelické cirkevné piesne.
Peter Sextius (cirkevný hodnostár)

Peter Sextius (Šesták, Seszták, Sexty) (* Slavošovce?† 1634) bol slovenský evanjelický kňaz a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Do roku 1595 študoval v Prahe. Od roku 1595 evanjelický kňaz, notár, konsenior a okolo 1620 senior gemerského bratstva, od roku 1623 superintendant banského okolia, farár v Brezne. Roku 1620 vyslanec na sneme v Banskej Bystrici.
Ján Siakeľ

Ján Siakeľ (* 1. január 1920, Sučany - † január 1945, pravdepodobne Nemecká) bol slovenský redaktor a protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Martine, obchodnej akadémii v Martine, kde roku 1939 maturoval. Bankový úradník, neskôr redaktor Národných novín v Martine, 9. september 1944-25. októbra 1945 denníka Pravda v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja a SNP, po ústupe SNP do hôr partizán, zatknutý fašistami a pravdepodobne popravený vo vápenke v Nemeckej.
Ferdinand Sigotský

Ferdinand Sigotský (* 15. marec 1902, Považská Bystrica-Orlové - † 29. marec 1987, Bratislava) bol lesný inžinier.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Trenčíne, na lesníckom odbore ČVUT v Prahe, roku 1926 Ing. Pracovník lesných správ a podnikov, Povereníctva lesov a drevárskeho priemyslu v Bratislave. V roku 1944-1949 inšpektor pestovateľskej činnosti pre horehronské lesné správy na Riaditeľstve Štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici. Špecializoval sa na obnovu a pestovanie lesov. Autor odborných príručiek a článkov.
Bystrík Šikula

Bystrík Šikula (* 20. september 1956, Podbrezová) je slovenský spisovateľ a literárny kritik.
Životopis.
V roku 19731974 študoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Brezne, 19741976 na gymnáziu v Modre, 19761980 slovenčinu a hudobnú výchovu na Pedagogickej fakiltu UK v Trnave. V roku 19811989 redaktor a editor vo vydavateľstve Smena, 19891990 odborný pracovník Ústavu umeleckej kritiky a divadelnej dokumentácie, 19901991 redaktor vo vydavateľstve Mladé letá, 19911993 učiteľ na SZŠ v Modre, od 1993 redaktor Slov. pohľadov. Venuje sa najmä literárnej kritike. Recenzie uverejňuje od 80 rokov takmer vo všetkých literárnych časopisoch, zväčša o próze svojich rovesníkov. Napísal rozsiahlu postmodernistickú prózu a novelu. Píše kratšie prozaické útvary, spolupracuje s rozhlasom a televíziou.
Ján Šikura

Ján Štefan Šikura (* 28. december 1898, Mošovce – † 31. január 1945, Martin) bol slovenský historik a stredoškolský pedagóg.
Životopis.
Po štúdiu na gymnáziu v Banskej Bystrici získal titul doktor filozofie na Karlovej univerzite v Prahe. Učil na gymnáziách v Žiline a v Martine (od 1925), kde bol zároveň kustódom numizmatického oddelenia Slovenského národného múzea. Venoval sa výskumu histórie Turca, najvýznamnejšou prácou sú jeho "Miestopisné dejiny Turca". V SNM založil a viedol numizmatický kabinet, skatalogizoval numizmatické zbierky. Zhromaždil vzácne rukopisy v origináloch i odpisoch (napr. odpis listu Martina Luthera Františkovi Révajovi z roku 1539). Písal mnohé obecné kroniky. 
Počas 2. svetovej vojny sa zúčastnil protifašistického odboja a Slovenského národného povstania, bol členom Revolučného národného výboru v Martine, v decembri 1944 bol fašistami väznený.
Je pochovaný v Martine na Národnom cintoríne. Na jeho počesť je pomenovaná ulica v Martine.
Ľudovít Silvay

Ľudovít Silvay (Szilvay) (* Slovensko) bol poľnohospodársky odborník.
Životopis.
Pochádzal pravdepodobne z Trenčianskej stolice. Pôsobil ako správca majetkov baróna A. Radvanského v Banskej Bystrici. Roku 1875 uskutočnil prvé pokusné kríženie pšenice. Získal medailu za stroj na čistenie ďatelinového semena.
Anton Šíma

Anton Šíma (* 19. október 1908, Mojmírovce – † 29. marec 1976, Bratislava) bol vysokoškolský pedagóg a geograf.
Životopis.
Študoval na Učiteľskom ústave v Košiciach, 1928 maturoval. V Bratislave externe absolvoval vysokoškolské štúdium zemepisu a dejepisu (1943) a RNDr. (1944). Habilitovaný za doc. v roku 1950 doc. 
Pôsobil ako učiteľ, v roku 19361937 na cvičnej škole Učiteľského ústavu v Banskej Bystrici a priemyslovke v Bratislave 19361946. Tu od roku 1946 pôsobil na Vysokej škole obchodnej. V rokoch 19521958 bol prvým vedúcim Katedry ekonomickej geografie Fakulty geologicko-geografických vied (FGGV) UK. Vo vedecko-výskumnej práci sa zameral na lokalitu Vysokých Tatier a Žitného ostrova. Autor vysokošk. textov pre poslucháčov geografie, z češtiny prel. a upravil stredoškolskú učebnicu Hospodárskeho zemepisu. (1954), hlavný redaktor Geografického časopisu (19531954).
V roku 1958 sa stal knihovníkom a v roku 1959 z vysokej školy odišiel a až do penzionovania pôsobil ako učiteľ na strednej škole.
Jozef Šimčisko

Jozef Šimčisko (* 5. máj 1905, Příbor – † 16. november 1984, Bratislava) bol slovenský banský odborník, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Pôsobil ako riadiaci pracovník banských podnikov na Slovensku, vedúci Revírneho banského úradu a banského inšpektorátu v Banskej Bystrici (19341940). Venoval sa bezpečnosti a ochrane zdravia pri práci, banskej doprave, banskému a pracovnému právu. Vypracoval projekt znárodnenia baní a hút na Slovensku. Pričinil sa o vznik Baníckej fakulty Vysokej školy technickej v Košiciach, na ktorej pôsobil. Autor vysokoškolských učebných textov. Prekladal odbornú literatúru z ruštiny. Jeden zo zakladateľov, podpredseda neskôr predseda Lyžiarskeho zboru Klubu slovenských turistov a lyžiarov v Banskej Bystrici (od 25. januára 1939), organizátor a člen organizačných výborov lyžiarskych podujatí v Banskej Bystrici. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Fridrich Daniel Šimko

Fridrich Daniel Šimko (* 5. apríl 1796, Podlužany – † 1. december 1867, Bratislava) bol slovenský teológ, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Jeho otec bol Štefan Šimko a matka Mária Kristína rod. Hoffmannová. Študoval v Uhrovci, v Banskej Bystrici, v Šoproni, na evanjelický lýceu v Bratislave a na teologickej fakulte vo Viedni, 1853 doktor teológie. V rokoch 18261864 prednášal protestantskú teológiu na univerzite vo Viedni. Vlastnil rozsiahlu zbierku starožitností (asi 1 000 predmetov a 11 000 mincí) a kníh (12 584 zväzkov), ktorá obsahovala množstvo egyptských starožitností. Zbierky odkázal evanjelickému lýceu v Bratislave. Publikačne činný, venoval sa teológii, numizmatike a archeológii. Roku 18511852 a 18601862 dekan teologickej fakulty vo Viedni.
Gustáv Šimkovič

Gustáv Šimkovič (* 23. august 1879, Banská Bystrica – † 1. jún 1964, Zvolen) bol slovenský hudobný pedagóg, zbormajster a hudobný skladateľ.
Životopis.
Ľud. školu navštevoval a štud. na gymnáziu v Banskej Bystrici, potom na evanjelický lýceu v Banskej Štiavnici, 1898 dosiahol učit. diplom, 1904 skončil štúdium kompozície na Somogyiho konzervatória v Budapešti. Správca chóru evanjelický cirkvi a mestskej hudobnej školy vo Zvolene. Organizátor verejného života, člen mestského zastupiteľstva, predseda Meštianskeho spolku. Autor mnohých vokálnych a inštrumentálnych, cirk. skladieb, melodrám na biblické námety i skladieb pre deti ( v rkp.). Jeho pozostalosť je uložená v LHM v Banskej Bystrici.