burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Oker

Oker (z gr. "ὠχρός ochros" - bledý, žltý) je žltý pigment používaný v maliarstve.
Je to zmes hydratovaného hydroxidu železitého (Fe(OH)3·H2O) s kaolínom, kremičitanmi, sadrou a organickými prímesami. Svojím zložením zodpovedajú okry minerálom limonitu, getitu, pyroxyderitu a xantosideritu.
V prírodnom stave môžu obsahovať aj sulfidy železa, ktoré môžu poškodiť výslednú maľbu. Sú však rozpustné vo vode, preto sa oker upravuje vyplavovaním. 
Okry sa vyskutujú v rôznych odtieňoch na celom svete. Najviac cenené odtiene sú
Do skupiny okrov patria tiež
Siena (pigment)

Siena je tmavožltý pigment používaný v maliarstve. Obsahuje 50–70 % zlúženín železa. Zložením zodpovedá minerálu limonitu.
Sieny sa používali v histórii európskej maľby od najstarších dôb, podobne ako okry. V renesancii bolo najznámejšie nálezisko sieny v Toskánsku pri meste Siena, preto aj názov pigmentu je skratkou z talianskeho "terra di Siena" - hlinka zo Sieny. Dnes sa ťaží najmä na Sicílii a Sardínii.
"Siena prírodná" je tmavý oker s chladným nazelenalým odtieňom a nie je veľmi cenený. Žíhaním sa však mení na hnedočervený, ohnivý pigment nazývaný "siena pálená".
Umbra (pigment)

Umbra je prírodný tmavožltý pigment používaný v maliarstve. Je to zmes hlavne hnedeľa (50 %) s oxidom manganičitým, oxidom hlinitým a kremičitanmi.
Za najlepší druh sa považuje umbra z Cypru s chladným, nazelenalým odtieňom. Žíhaním sa mení na červenkastý pigment zvaný "umbra pálená".
Používa sa na temperu, akvarel, gvaš, pastel a nástenné techniky.
Marsova žlť

Marsova žlť je žltý pigment používaný v maliarstve. Prvý krát bola vyrobená v roku 1704. Jej chemický vzorec je Fe2O3·1 H2O. 
Ide v podstate o syntetický oker, ktorý sa vyrába zrážaním roztokov železitých solí hydroxidom vápenatým.
Žíhaním sa mení na červené oxidy železa.
Marietta Žigalová

Ing. Marietta Žigalová (* 23. november 1968, Ružomberok) je bývalá profesionálna slovenská fitneska, účastníčka Fitnes Olympia, majsterka SR, absolútna majsterka sveta a Európy vo fitnes.
La Morte

La Morte je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Isère, v regióne Rhône-Alpes.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Mississippi (rieka)

Mississippi je rieka pretekajúca USA. Je to najdlhšia rieka v Severnej Amerike (počítajúc prítok Missouri).
Mississippi pramení v jazere Itasca, západne od Horného jazera. Na hornom toku sú hydroelektrárne, na dolnom toku početné meandre a staré riečne ramená. Rieka je splavná od Minneapolisu do New Orleansu pre veľké lode (). Prekážkami plavby sú skalnaté prahy, pohybujúce sa piesky a kolísavý vodný stav.
Mississippi ústi do mora rozsiahlou deltou (), ktorá privádza každoročne 400 miliónov ton naplavenín. Celé povodie Mississippi je významnou dopravnou cestou a je spojené prieplavmi s Veľkými jazerami.
Mississippi

Mississippi môže byť:
Mississippi (štát USA)

Mississippi je štát na juhovýchode USA. Nesie meno podľa rieky Mississippi, ktorá preteká po jeho západnej hranici. V preklade to znamená niečo ako „veľké vody“.
Dejiny.
Územie štátu bolo preskúmané v polovici 16. storočia Španielmi a v 17. storočí francúzskymi výpravami. Do roku 1763 bolo súčasťou francúzskej Louisiany. Potom prešlo do britského majetku ako Západná Florida. Počas americkej revolúcie bolo územie obsadené Španielmi. V roku 1795 sa zmluvou v San Lorenzo de El Escorial Španielsko vzdalo území severne od 31° s. š. a tým bolo vytvorené teritórium Mississippi. To bolo pripojené k USA ako 20. štát 10. decembra 1817. V občianskej vojne sa ako druhý štát pridal na stranu konfederácie 9. januára 1861 ako tvrdý zástanca otroctva. Po porážke konfederácie bol do Únie znovu prijatý 23. februára 1870. V histórii bol štát Mississippi veľakrát postihnutý ničivými hurikánmi, ale najhorší z nich bol hurikán Camille 17. augusta 1969. Bol kategórie 5 (tzn. najničivejší), zabil 249 ľudí a spôsobil škody za 1,5 miliardy dolárov.
Geografia.
Štát Mississippi je ohraničený štátmi Tennessee na severe, Alabama na východe, Mexickým zálivom a štátom Louisiana na juhu a na západe štátom Arkansas. Ten od Mississippi delí práve rovnomenná rieka. Najvyšším bodom je hora Woodall, ktorá sa týči do výšky nad morom. Inak ide o štát rovinatý, miestami mierne zvlnený a na juhu veľmi úrodný. V severozápadnej časti štátu sa rozkladajú prérie. Delta rieky Mississippi je jedna z najúrodnejších oblastí na svete. Lesnatosť je 55 %.
Demografia.
Mississippi má 2 967 297 obyvateľov (po sčítaní v roku 2010). Toto ho radí na 31. miesto v USA. Do roku 1940 tvorili väčšinu obyvateľov černosi. Teraz je to 36 %. Vo východnej časti žije málopočetná populácia Indiánov. Malá čínska populácia žije v delte rieky. Tam prišli v roku 1870 obrábať polia z Kalifornie. To sa im veľmi nedarilo, tak sa stali drobnými obchodníkmi, ktorými sú dodnes. Rybársky a lodný priemysel lákal prisťahovalcov z juhovýchodnej Ázie. Biela populácia je pozoruhodne homogénna. Sú to prevažne potomkovia Britov a Írov.
Náboženstvo.
Väčšinou protestanti a metodisti. Katolícka cirkev má zastúpenie vo veľkých mestách. Rovnako ako židovská populácia.
Ekonomika.
Mississippi je štát predovšetkým poľnohospodársky. Hlavným artiklom je obilie, zemiaky, kukurica, chov prasiat, dobytka a hydiny. Významnú úlohu v hospodárstve má rybolov a lodný priemysel.
Z celkového pohľadu nehrá Mississippi v hospodárstve USA žiadnu významnú úlohu.
Sulfid kademnatý

Sulfid kademnatý (CdS) je zlúčenina kadmia a síry.
V prírode sa vyskytuje ako minerál greenockit (hexagonálna modifikácia) alebo hawleyit (kubická modifikácia).
Pripravil ho objaviteľ kadmia, nemecký chemik Friedrich Stromeyer (1776-1835) v roku 1817.
Použitie.
Sulfid kademnatý sa používa solárnych článkoch, fotodetektoroch, laseroch,
svetloemitujúcich diódach, a pod.
Kadmiová žlť.
Sulfid kademnatý sa používa ako pigment v maliarstve pod názvom kadmiová žlť od začiatku 19. storočia. Predtým sa používal len ojedinele. Získava sa najčastejšie zrážaním roztokov rozpustných kademnatých solí sulfidom sodným.
Greenockit

Greenockit je minerál kryštalizujúci v hexagonálnej sústave, chemicky sulfid kademnatý - CdS.
Charakteristika.
Greenockit je minerál žltej farby s odtieňmi do oranžovej alebo zelenej. Vryp minerálu je oranžovožltý, lesk diamantový. Vyskytuje sa vo forme rôznych náletov a povlakov, zriedkavejšie tvorí aj pyramidálne kryštály do veľkosti 3 cm, prípadne radiálne usporiadané drúzy. Greenockit je dosť podobný hawleyitu (kubickej variante).
Vznik.
Greenockit je produkt vysokoteplotných hydrotermálnych roztokov, prípadne sa vyskytuje v dutinách mafických magmatických hornín. Ako sprievodné minerály sa vyskytujú sfalerit, smithsonit, prehnit, zeolity, tetraedrit, kasiterit, chalkopyrit, herzenbergit a iné sulfidy.
Lokality.
Vyskytuje sa v Španielsku, Česku (Příbram), Bulharsku, Taliansku (Sardínia) a USA (New Jersey, Virgínia, Pensylvánia, Missouri, Arkansas). Komplexné dvojčatá sú známe z Bolívie (Potosí, Llallagua). Veľké kryštály na prehnite zo Škótska (Bishopton blízko Glasgowa).
Ekonomický význam.
Greenockit je prakticky jediná ruda kadmia, no kadmium sa získava aj ako vedľajší produkt pri výrobe zinku a olova.
Bradykardia

Bradykardia je frekvencia srdca pod hodnotou 60 tepov za minútu v pokoji. 
Môže sa vyskytovať i u zdravých ľudí, a to najmä u vytrvalostných športovcov. Na hodnotu pod 60 tepov môže klesnúť fyziologicky počas spánku, v ľahu. Frekvencia srdca môže byť spomalená zvýšenou aktivitou parasympatika alebo farmakologicky (betablokátormi). Ďalej sa s bradykardiou stretávame pri viacerých poruchách srdcového rytmu - bradyarytmiách. Bradykardia môže byť fyziolofická a patologická. Fyziologická je u športovcov v pokoji alebo počas spánku a patologická pri ochorení splavoovopredsienoveho uzla (sinusova bradykardia), pri zníženej činnosti štítnej žľazy, pri predávkovani liekmi, pri poruche prevodu vzruchu.
Štvrtá mozgová komora

Štvrtá mozgová komora je priestor vyplnený likvorom, nachádzajúci sa v oblasti predĺženej miechy a Varolovho mosta. Možno ho rozdeliť na 2 základné časti: spodinu, ktorú tvorí "fossa rhomboidea", a strop.
Strop IV. mozgovej komory.
Tvorí zadné (dorzálne) ohraničenie komory. Jej spodnú (kaudálnu) časť tvorí tenké ependýmové velum medullare inferius, ktoré sa rozprestiera medzi párovými dolnými mozočkovými výhonkami - pedunculi cerebellares inferiores (lat.), ktorými vedú nervové dráhy z miechy do mozočka. Tieto výhonky odstupujú z predĺženej miechy a tvoria jej bočné steny. Na velum naväzuje a najkaudálnejšiu časť IV.komory tvorí tela choroidea ventriculi quarti - platnička väziva s vrastenou cievnou pleteňou - plexus choroideus ventriculi quarti - pokrytá zvonku cievnatkou (pia mater) a zvnútra ependýmom. Tvorí mozgomiešny mok, ktorý vylučuje do IV.komory. Nachádzajú sa v nej otvory, ktoré spájajú komorový systém so subarachnoideálnymi priestormi a umožňujú tak jeho cirkuláciu - jeden otvor je v strednej čiare a nazýva sa apertura mediana ventriculi quarti (podľa starého názvoslovia tzv. "foramen Magendii" - názov je ale dosť zaužívaný); druhý je párový a nazýva sa apertura lateralis ventriculi quarti (podľa starého názvoslovia "foramen Luschkae" - takisto dosť zaužívaný termín).
Kraniálne velum medullare inferius pokračuje do vrcholu stropu IV. komory, ktorý sa nazýva fastigium - tvorí najdorzálnejšiu časť stropu a zasahje až do mozočka, ktorý kryje celý strop IV. komory.
Kraniálnu (hornú) časť stropu tvorí velum medullare superius, ktoré sa rozprestiera medzi párovými pedunculi cerebellares inferiores, ktoré lemujú hornú časť fossa rhomboidea a vývojovo patria k strednému mozgu.
Kobaltová žlť

Kobaltová žlť, nazývaná tiež aureolín, je žltý pigment používaný v maliarstve.
Chemicky sú to rôznorodé hydratované alebo bezvodé dusičnany či dusitany kobaltu často s prímesou dusičnanu draselného (KNO3):
Dusitan kobaltnato-draselný pripravil chemik Nikolaus Wolfgang Fischer vo Vroclave (vtedy Prusko) v roku 1831 zrážaním zmesi chloridu kobaltnatého, dusitanu draselného a kyseliny octovej
Preto sa nazýva aj Fischerova soľ alebo Fischerova žlť.
Nezávisle od neho urobil ten istý objav Émile Saint-Evre v roku 1851.
Pod názvom "aureolín" uviedla v 19. storočí (asi 1852) kobaltovú žlť na trh firma Windsor &amp; Newton. Často sa zamieňa so vzácnou indickou žlťou, ktorú pripomína.
Hawleyit

Hawleyit je minerál kryštalizujúci v kubickej sústave, chemicky sulfid kademnatý - CdS.
Vlastnosti.
Hawleyit vzácny žlto sfarbený, nepriehľadný minerál so žltým vrypom. Vzhľadom je podobný greenockitu. Vytvára nálety, náteky, jemnokryštalické povlaky na sfalerite, príp. siderite, prípadne vypĺňa dutiny v horninách rudných žíl.
Vznik.
Je to sekundárny minerál, kryštalizuje z meteorických vodných roztokov vypĺňajúcich dutiny v rudných mineráloch. Vyskytuje sa spolu so sideritom, sfaleritom, greenockitom.
Lokality.
Vyskytuje sa na lokalitách v Kanade (Yukon, Ontário), USA (Nové Mexiko, Kalifornia, Indiana), Česku, Španielsku, Grécku, Írsku, Anglicku, Novom Zélande, Rusku (Sibír), Čile a v Indii.
UTF-7

Universal Transformation Format UTF-7 je forma popísaná pomocou RFC-1642. 
Ide o zápis Unicode znakov primárne určený pre použitie v elektronickej pošte. Internetová pošta momentálne (podľa definície RFC-822) podporuje len sedembitové ASCII, špecifikácia MIME (RFC-1521 a RFC-1522) rozširuje podporu na vybrané osembitové kódovania (napríklad rodinu štandardov ISO-8859-*). MIME však nezaraďuje Unicode medzi povolené znakové sady, ani nešpecifikuje, ako by malo byť zakódované, i napriek tomu, že myslí na pridávanie nových znakových sád.
UTF-7 je forma, ktorá používa pre zápis Unicode znakov len ASCII hodnoty a je navrhnutá tak, aby zakódované dáta boli čo najlepšie čitateľné človekom; všetky podporované ASCII písmená nie sú teda kódované a reprezentujú priamo seba. Je tiež akceptovaný fakt, že niektoré systémy (napríklad systémy používajúce EBCDIC) nedokážu spracovať dokonca ani celé ASCII, takže Unicode znaky sú zapísané tak, aby výsledok bol čitateľný na akomkoľvek systéme.
Zoznam kandidačných listín pre voľby do EP na Slovensku v roku 2004

Kandidačné listiny pre voľby do EP, ktoré sa uskutočnili 13. júna 2004 odovzdalo do 9. apríla 2004 Ústrednej volebnej komisii 17 politických strán a hnutí:
Neapolská žlť

Neapolská žlť je žltý pigment v maliarstve. V prírode sa vyskytuje ako minerál bindheimit.
Chemicky sú zlúčeniny antimónu a olova, ako
Najstarší známy recept na prípravu neapolskej žlte pochádza z roku 1758, ale jej použitie je doložené už v starom Egypte a v Mezopotámii.
Bindheimit

Bindheimit je minerál kryštalizujúci v kubickej sústave, zásaditý oxid olovnato-antimoničný - chemicky Pb2Sb5+2O6(O,OH).
Vlastnosti.
Bindheimit je priesvitný, až nepriehľadný minerál prevažne žltej, okrovej, alebo hnedej farby. Lesk je zemitý, matný. Vyskytuje sa v podobe masívnych, kryptokryštalických masách, zriedkaejšia aj vo vláknitej forme.
Výskyt.
Je to pomerne rozšírený minerál oxidačných zón antimónových rúd, no nevytvára väčšie akumulácie. Vyskytuje sa v Rusku (Sibír), Rakúsku (Štajersko), Nemecku, Taliansku (Lombardsko), Veľkej Británii, USA (Idaho, Utah, Nevada), Bolívii, Mexiku, Japonsku a v Austrálii.
Chróman zinočnatý

Chróman zinočnatý (ZnCrO4)
Pripravil ho francúzsky chemik Louis Nicolas Vauquelin v roku 1809.
Zinková žlť.
Chróman zinočnatý sa pod názvom zinková žlť používa ako pigment v maliarstve.
Kandidačná listina AŽ-OS pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine politickej strany Aktívne ženy - OS Slovenska pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 11) je nasledovné:
Kandidačná listina ANO pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Aliancie nového občana pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 2) je nasledovné:
Kandidačná listina DÚ pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Demokratickej únie Slovenska pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 6) je nasledovné:
Kandidačná listina koalície HZD a ĽÚ pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine koalície Hnutie za demokraciu a Ľudová únia pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 15) je nasledovné:
Kandidačná listina koalície SNS a PSNS pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine koalície Slovenská národná strana a Pravá slovenská národná strana pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 9) je nasledovné:
Kandidačná listina KSS pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Komunistickej strany Slovenska voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 7) je nasledovné:
Chróman olovnatý

Chróman olovnatý (PbCrO4). V prírode sa vyskytuje ako minerál krokoit. Pripravil ho francúzsky chemik Louis Nicolas Vauquelin v roku 1809.
Chrómová žlť.
Chróman olovnatý sa pod názvom chrómová žlť používa ako pigment v maliarstve. Známy je aj pod názvom poštová žlť. Pôsobením oxidu siričitého a vlhkosti v znečistenom ovzduší však z chrómovej žlte vzniká olovená beloba (síran olovnatý) a chrómová zeleň (tetrahydroxysíran chromitý):
Krokoit

Krokoit je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky chróman olovnatý - PbCrO4.
Vlastnosti.
Krokoit je minerál žltej až čerevenej farby. Väčšinou sa vyskytuje vo forme ihličkových kryštalických drúz, prípadne aj samostatných prizmatických kryštálov. Je to pomerne mäkký minerál (2,5-3) podľa Mohsa.
Vznik.
Krokoit vzniká ako sekundárny minerál v oxidačnej zóne olovených ložísk, no pre jeho vznik musí byť prítomný aj chróm. Spolu s ním sa vyskytujú pyromorfit, vanadinit, ceruzit, kremeň, anglesit a limonit.
Výskyt.
Krokoit sa vyskytuje v Rusku (stredný Ural), Rumunsku, Nemecku (pekné vzorky z okolia Glachau), Škótsku, Anglicku, Francúzsku, Zimbabwe, Austrálii (Tasmánia, západ Austrálie), Filipínach, Brazílii a v USA (Arizona).
Chróman strontnatý

Chróman strontnatý (SrCrO4)
Stronciová žlť.
Chróman strontnatý sa pod názvom stronciová žlť používa ako pigment v maliarstve.
Chróman bárnatý

Chróman bárnatý (BaCrO4)
Pigment.
Chróman bárnatý sa používa ako pigment v maliarstve pod názvom barytová žlť, citrónová žlť alebo žltý ultramarín.
Lost

Lost môže byť:
Ciničitan olovnatý

Ciničitan olovnatý (Pb2SnO4) je chemická zlúčenina olova a cínu. Vzhľadom na podobnosť elektronegativít týchto prvkov sa dá zlúčenina považovať skôr za podvojný oxid, než za ciničitan, ktorý by v štruktúre obsahoval anióny SnO44- a katióny Pb2+.
Olovo-cínová žlť.
Ciničitan olovnatý sa pod názvom "olovo-cínová žlť" používal ako pigment v maliarstve približne do 18. storočia, kedy bol nahradený iným žltým pigmentom - neapolskou žltou. Pripravoval sa spekaním práškovej zmesi oxidov olova a cínu. Prídavkom oxidu kremičitého sa získala zlúčenina približného zloženia Pb(Sn,Si)O3, ktorý sa rovnako používal ako žltý pigment, ale vo freskách.
Kandidačná listina MFS-MFP pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine politickej strany Maďarskej federalistickej strany pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 4) je nasledovné:
Kandidačná listina ĽS-HZDS pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine politickej strany Hnutia za demokratické Slovensko pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 13) je nasledovné:
Kandidačná listina KDH pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Kresťanskodemokratického hnutia pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 14) je nasledovné:
Kandidačná listina OKS pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Občianskej konzervatívnej strany pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 16) je nasledovné:
Kandidačná listina SF pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Slobodného fóra pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 8) je nasledovné:
Kandidačná listina SDKÚ pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 3) je nasledovné:
Olympia

Olympia môže byť:
Kandidačná listina SMERu pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine SMERu pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 12) je nasledovné:
Kandidačná listina SMK-MKP pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Strany maďarskej koalície pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 1) je nasledovné:
Kandidačná listina ŽS SR pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Živnostenskej strany pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 5) je nasledovné:
Kandidačná listina RKDH pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Rómskeho kresťanského demokratického hnutia pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 17) je nasledovné:
Kandidačná listina SĽS pre voľby do EP v roku 2004

Poradie kandidátov na kandidačnej listine Slovenskej ľudovej strany pre voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 (číslo 10) je nasledovné:
Ústredná volebná komisia pre voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2004

Ústredná volebná komisia pre voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2004 je vrcholný orgán, ktorý dohliadala na priebeh volieb do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2004.
Ivan Gall

Ivan Gall (vl. menom Ján Halla, pseudonymy G. Melša, Ján Turčan, J. Hla, Mladý Hypochonder, Samo Társky a i.) (* 14. apríl 1885, Vsetín, Česko – † 26. máj 1955, Praha) bol slovenský básnik obdobia moderny.
Životopis.
Pochádzal z Moravy, ale vyrastal v Martine. Študoval vo Valašskom Meziříčí a v Místku, neskôr pokračoval v štúdiu národohospodárstva a práva na právnickej fakulte v Prahe, kde v roku 1910 získal doktorát práv. Do roku 1918 bol externým redaktorom a korektorom mesačníka Naše Slovensko a redaktorom Národohospodárskeho věstníka v Prahe. V roku 1918 sa stal poslancom Revolučného národného zhromaždenia. Od roku 1919 bol zamestnancom Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska, kde pracoval na pozícii tajomníka. V roku 1925 zastával post župana Pohronskej župy vo Zvolene, v rokoch 1929 – 1938 vládneho radcu a vedúceho referátu školstva a osvety na Krajinskom úrade v Bratislave. V roku 1938 bol vypovedaný zo Slovenska, a odvtedy, až do svojej smrti, žil v Prahe. Po skončení 2. svetovej vojny naďalej udržiaval kontakty so Slovenskom.
Tvorba.
Väčšinu svojich prác napísal po slovensky v rokoch 1904 – 1912. Napísal okolo tridsať lyrických básní a niekoľko krátkych próz, ktoré uverejňoval najmä v časopise Dennica, ale tiež v časopisoch Prúdy, Naše Slovensko, Slovenský denník a iné. Jeho poézia znamená obohatenie dobového básnického výrazu o nové odtiene. Často sa inšpiroval výtvarným umením, čoho dôkazom je i viacero básní napísaných k určitým obrazom, no venoval sa najmä ľúbostnej poézii. Inšpiroval sa tiež európskou literatúrou, ktorá priniesla do jeho diel mnoho zvučným mien, ale taktiež nádych symbolizmu a moderny.
Po dlhej pauze sa vrátil k literárnej tvorbe až v 50. rokoch, keď napísal viac spomienkových čŕt o pražskom Detvane, o predprevratovom Martine i o svojich umeleckých druhoch (Janko Jesenský, Ivan Krasko, Jaroslav Hašek a iní). Jeho literárne dielo vyšlo posmrtne v knihách "Odkaz" (1956) a "Keď lístie padá" (1973).
František Votruba

František Votruba, pseudonymy "Andrej Klas", "Andrej Benka", "Andrej Križan", "Aurel Horník", "Beta", "Č. Bratec", "Digamma", "Dr. Trnobranský", "Dunajský", "Fr. Jezumín", "Ján Borina", "Ján Borovec", "Janko Cigáň", "Ján Martán", "Ján Petriš", "Július Benko", "Pavel Sivera", "Peter Križan", "Samo Jurecký", "Strýčko Ivan", "Sursum", "Viera Hroncová", "Viera Votrubová", "V. Martin", "V. Pútnik" a iné (* 13. apríl 1880, Chýšky– † 18. november 1953, Bratislava) bol slovenský novinár, literárny kritik a básnik literárnej moderny.
Životopis.
Narodil sa v roľníckej rodine, v desiatich rokoch osirel a odvtedy vyrastal v statkárskej rodine matkinej sestry. Vzdelanie získaval v Chyškách, Tábore, no po skončení šiestej triedy sa musel z finančných dôvodov zamestnať. Pracoval u kníhkupca a nakladateľa Václava Krausa, krátko aj v advokátskej kancelárii, odkiaľ odišiel do Ružomberka. V rokoch 1902 – 1903 pracoval u vplyvného vydavateľa slovenskej literatúry a aktivistu Karola Salvu, v roku 1903 odišiel do Budapešti, kde bol administrátor a s politikom a budúcim česko-slovenským premiérom Milanom Hodžom aj redaktor jeho novín Slovenský denník a neskôr nového v Budapešti vydávaného periodika Slovenský týždenník. Bol aj redaktor pražského časopisu Čas. Po vypuknutí 1. svetovej vojny sa vyhol vojenskej službe odchodom do Českého kráľovstva. Po skončení vojny bol poslanec Revolučného národného zhromaždenia, väčšinu medzivojnového demokratického obdobia, v rokoch 1923 – 1938, bol redaktor a šéfredaktor najčítanejších novín Slovenská politika naklonených Hodžovej konzervatívnej Agrárnej strane (Republikánska strana zemedelského a maloroľníckeho ľudu), v roku 1923 redigoval literárny časopis Prúdy, v rokoch 1922 – 1925 redigoval a vydával časopis Slovenský svet, v rokoch 1923 – 1927 Slovenský týždenník a v roku 1929 Slovenské dielo. S manželkou Štefániou Amáliou Votrubovou v rokoch 1918 – 1929 redigoval a vydával detský časopis Oriešky a spolupracoval na časopise Vlasť a svet, no jeho meno sa tam neuvádzalo. V roku 1950 mu bol udelený titul Dr. h.c. Univerzity Komenského a od roku 1951 pracoval v Ústave slovenskej literatúry SAV, od roku 1953 bol akademik SAV. Prekladal z viacerých jazykov (nemčina, poľština, ruština, ukrajinčina, lužická srbčina a i.)
Tvorba.
V predprevratovom období uverejnil len niečo vyše desiatky básní (najčastejšie pod pseudonymom "Andrej Klas"). Už jeho prvé básne prinášali osobité a nové umelecké kvality, na prvý pohľad to boli prírodné impresie, ale neboli to len opisy, ale predovšetkým evokácie spomienok, túžby, nostalgie, citového naladenia. Príroda v jeho básniach bola spôsobom náznakového, symbolizovaného vyslovovania vnútorných citových osudov a drám. Jeho špecifikom bola slovanská orientácia. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladom z nemčiny a slovanských jazykov. 
Votruba sa intenzívne venoval literárnej kritike najmä po r. 1908. Stal sa generačným kritikom.
Chromium

Chromium je webový prehliadač typu open source, projekt, z ktorého si Google Chrome prevzal svoj zdrojový kód. Napísaný bol v programovacích jazykoch C++ a jazyku symbolických inštrukcií. 
Predkompilované verzie je možné nainštalovať pre Windows, Linux a Mac,&lt;ref name="Chromium pre mac/linux"&gt;&lt;/ref&gt;, ale je tiež možné stiahnuť si zdrojový kód tohto prehliadača a prepracovať ho tak, aby bežal aj pod inými platformami. Časť programu je uverejnená pod BSD licenciou, iné časti pod ďalšími open-source licenciami, vrátane MIT licencie, LGPL, Ms-PL a MPL/GPL/LGPL trojnej-licencie.
Flogistónová teória

Flogistónová teória (grécky "flogitos" – "horiaci") bola zastaraná teória spaľovania. Túto teóriu vypracoval alchymista Johann Joachim Becher a neskôr rozšíril a spopularizoval jeho žiak Georg Ernst Stahl, ktorý tvrdil, že korózia je spôsobená horením kovov. 
Podľa tejto teórie bol "flogistón" podstatnou zložkou všetkých horľavých látok. Pri horení vyprchal a zostal z neho iba popol. Ušľachtilé kovy vraj flogiston pevne viazali a zo zlata sa vôbec nedal vypudiť. 
Flogistónová teória pretrvávala v chémii takmer celé jedno storočie.
Pád teórie.
Predstavu o fluidoch vyvrátil vo svojej práci "Úvahy o príčine tepla a chladu" ruský chemik Michail Vasilievič Lomonosov. Objavom zákona zachovania hmotnosti pri chemických reakciách správne vysvetlil povahu horenia. Úplny pád flogistónovej teórie prinieslo dielo francúzskeho chemika menom Antoine Laurent Lavoisier. Podobne ako Lomonosov dával veľký dôraz na hmotnostné reakcie pri zlučovaní a rozkladu látok.
Ružová (rozlišovacia stránka)

Ružová môže byť:
Ružová

Ružová je farba vytvorená zmiešaním červenej a bielej a je niekedy označovaná ako bledočervená, ale v skutočnosti je to skôr jasne podsaturovaná červená. Existuje mnoho odlišných odtieňov tejto farby. 
Ružová farba sa významovo používa pre označenie ženského pohlavia (pre mužské sa používa modrá).
Jozef Sásik

Ing. Jozef Sásik (* 21. marec 1958, Banská Bystrica) je súčasným predsedom Slovenskej ľudovej strany. Po maturite na Strednej lesníckej a technickej škole v Banskej Štiavnici absolvoval Lesnícku fakultu Vysokej školy lesníckej a drevárskej vo Zvolene (dnešná Technická univerzita vo Zvolene). Do vtedy ilegálnej Slovenskej ľudovej strany vstúpil v roku 1975. Bol aj členom „"rodinného spoločenstva tajnej rímskokatolíckej cirkvi v Banskej Štiavnici a Banskej Bystrici"“. V rokoch 1988/1989 pôsobil v stredoslovenských štruktúrach Verejnosti proti násiliu. V decembri sa pod jeho vedením dostala Slovenská ľudová strana z ilegality. V súčasnosti pracuje v straníckych funkciách.
Externé odkazy.
Životopis na stránke SĽS
Brazília (rozlišovacia stránka)

Brazília môže byť:
Prijatie ODF v Európe

Článok Prijatie ODF v Európe sa zaoberá prijatím otvoreného formátu OpenDocument (ODF) v krajinách Európskej únie.
Postoj európskych vlád k ODF.
Európske vlády minimálne od roku 2003 skúmajú rozličné možnosti uchovávania dokumentov vo formáte založenom na XML, vydali už i technické štúdie ako napríklad „Valorisova Správa“. V marci 2004 požiadali európske vlády tím OpenOffice-u a tím Microsoft-u, aby prezentovali svoje kancelárske dokumentové formáty založené na XML (Bray, 29. septembra 2004).
V máji 2004, Telematika medzi Administračným Výborom (TAC) vydala sadu odporúčaní, v ktorom si obzlášť všimli, že „kvôli svojej špecifickej úlohe v spoločnosti, verejný sektor sa musí vyhýbať [situácii, kde by bol] niekomu nanútený špecifický produkt, s ktorým interaguje elektronicky. Naopak, akýkoľvek dokumentový formát, ktorý nediskriminuje hráčov na trhu a ktorý môže byť implementovaný na viacerých platformách, by sa mal podporovať. Obdobne, verejný sektor by sa mal vyhýbať každému formátu, ktorý nezaručuje hráčom na trhu rovnocenné šance implementovať aplikácie spracuvávajúce formát, najmä tam, kde by to mohlo spieť k výberu produktu na strane občanov alebo obchodných spločností. V tomto ohľade budú štandardizačné iniciatívy nielen zabezpečovať spravodlivý a konkurenčný trh, ale aj pomáhať zabezpečovať vzájomnú prenosnosť a funkčnosť implementovaných riešení, pričom zachovajú súťaž a inováciu.“ (TAC, 25. mája 2004) Následne vydali odporúčania, ktoré obsahovali:
Formát OpenDocument je od 3. mája 2006 štandardizovaný Medzinárodnou organizaciou pre normalizáciu ako štandard ISO/IEC 26300. Microsoft doteraz nikdy nezaslal súčasné binárne kancelárske formáty (DOC, XLS, PPT) žiadnemu štandardizačnému orgánu. Microsoft však zaslal v novembri 2005 svoj formát Office XML štandarizačnej organizácii ECMA na zváženie. Mnohí očakávajú, že ISO akceptuje a schváli OpenDocument vďaka svojmu rýchlemu schvaľovaciemu procesu, a že keď ISO ratifikuje túto normu, Európska Únia bude požadovať OpenDocument ako normu kancelárskeho balíka pre Európsku Úniu. (Marson, 18. októbra 2005)
Definícia otvorenej normy v EU.
V súčasnosti, OpenDocument splňuje všetky štyri z týchto požiadaviek. Jeho konkurent, MOOX, stále nesplňuje body 1, 3, a 4.
Viac podrobností a zdôvodnenie ohľadom toho, ako definuje otvorenú normu Európska Únia, môžete nájsť v
Európskom pracovnom rámci vzájomnej prenosnosti a funkčnosti pre pan-európske služby eGovernment-u.
Zoznam hlavných miest

Zoznam hlavných miest štátov a závislých území v abecednom poradí:
Heinz Fischer

Heinz Fischer (* 9. október 1938, Graz, Nemecká ríša) je rakúsky politik, právnik a vysokoškolský pedagóg, v rokoch 2004 až 2016 bol spolkovým prezidentom Rakúska.
Životopis.
Heinz Fischer sa narodil v sociál­nodemokratickej rodine. Jeho otec Rudolf bol v rokoch 1954–1956 štátnym tajomníkom ministerstva obchodu. Na Viedenskej univerzite vyštudoval v roku 1961 právo a získal titul doktora práv. Od roku 1978 pôsobil na Univerzite v Innsbrucku a vo Viedni, titul univerzitného profesora získal v roku 1993. Po absolvovaní súdnej praxe bol v rokoch 1963-75 tajomníkom klubu poslancov za Sociálnodemokratickú stranu Rakúska (SPÖ). V októbri 1971 sa stal za volebný obvod Viedeň poslancom Národnej rady. Predsedom parlamentnej frakcie SPÖ bol dvakrát, v novembri 1979 ho zvolili za podpredsedu SPÖ. V rokoch 1983-87 zastával Heinz Fischer post rakúskeho ministra pre vedu a výskum, v období od 5. novembra 1990 do decembra 2002 pôsobil ako predseda Národnej rady Rakúskej republiky.
Heinz Fischer patrí medzi významné osobnosti sociálnej demokracie nielen v Rakúsku, ale aj v Európe. V roku 1992 sa stal podpredsedom Strany európskych socialistov a v období 1993-99 bol predsedom Fóra Európy pre demokraciu a solidaritu.
V priamych prezidentských voľbách v apríli 2004, kandidoval za Sociálnodemokratickú stranu Rakúska a porazil Benitu Ferrerovú-Waldnerovú z Rakúskej ľudovej strany (ÖVP). Zvíťazil so ziskom vyše 52 percent hlasov voličov. Úradu hlavy štátu sa na šesťročné volebné obdobie ujal 8. júla 2004. Na poste hlavy štátu vystriedal Thomasa Klestila, ktorý umrel 6. júla večer, dva dni pred vypršaním mandátu. Bol prvým sociálnym demokrat po 30 rokoch, ktorý sa ujal prezidentského kresla. Vo prezidentských voľbách roku 2010 sa stal sa tak víťazom už po prvom kole volieb. Ďaleko za ním skončili kandidátka slobodných Barbara Rosenkranzová a mimoparlamentný kresťanský demokrat Rudolf Gehring. V júli 2016 ho v prezidentskom kresle vystriedal Alexander Van der Bellen, nakoľko Fischer po dvoch šesťročných funkčných obdobiach už znova nemohol kandidovať.
Kontroverzie.
V čase vrcholiaceho sporu medzi Brunom Kreiským a známym prenasledovateľom nacistov Simonom Wiesenthalom to bol práve Fischer, ktorý ako predseda poslaneckého klubu dal podnet na vytvorenie vyšetrovacej komisie proti Wiesenthalovi. Bývalý prezident sa dodnes skutočne neospravedlnil za tento krok, iba povedal, že mohol vtedy konať inak.
Osobný život.
Je ženatý (manželka Margit), má syna a dcéru.
Guatemala

Guatemala môže byť:
Július Jakoby

Július Jakoby (* 28. marec 1903, Košice – † 15. marec 1985, Košice) bol slovenský maliar.
Výtvarne sa najskôr vzdelával v súkromnej a grafickej škole E. Króna (19231926). V rokoch 19271928 študoval na VŠVU v Budapešti.
Venoval sa kresbe, pastelu, kamenným a keramickým mozaikám. Jeho počiatočná tvorba bola silne sociálne motivovaná, s groteskným a vnútorne ironickým akcentom, ktorým sú poznamenané aj napr. diela "Nezamestnaný krompašský robotník" (1925), "Strach" (1934) a iné. Charakteristickým pre neho je dôraz na úlohu farby, ktorá umocňuje dynamiku a bezprostredný, uvoľnený rukopis ("Cirkus").
V roku 1934 dostal Cenu mesta Košice za obraz "Ležiaci ženský akt". V roku 1968 bol menovaný zaslúžilým umelcom.
Diela Júliusa Jakobyho sú vystavené v Slovenskej národnej galérii, Národnej galérii v Prahe, Maďarskej národnej galérii a v mnohých slovenských umeleckých múzeách a súkromných zbierkach. Najväčšia zbierka jeho práce sa nachádza v Východoslovenskej galérii v Košiciach.
Ján Mudroch

Ján Mudroch (* 28. marec 1909, Sotina – † 4. február 1968, Bratislava) bol slovenský maliar a vysokoškolský pedagóg. 
Štúdim: Gustáv Mallý - súkromne (Bratislava), Arnošt Hofbauer (Praha), 1931–1937 Akadémia výtvarných umení v Prahe - prof. Jakub Obrovský a Willi Nowak. 
V rokoch 1950 – 1952 bol prvým rektorom Vysokej školy výtvarného umenia v Bratislave; spoluzakladateľ Skupiny 29. augusta. Podieľal sa na vydávaní odborných časopisov a surrealistických zborníkov (Sen a skutočnosť). Venoval sa hlavne figurálnej maľbe a zátišiu, využíval metafory a symboly. Vrcholné diela pochádzajú z vojnového obdobia ("Katastrofa", "Nešťastie"); po 2. svetovej vojne sa priklonil k poetickému realizmu ("Matka s dieťaťom na chrbte", "Materstvo").
V roku 1963 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1968 národný umelec in memoriam.
Amoniak

Amoniak je binárna zlúčenina dusíka a vodíka so vzorcom NH3. V organickej chémii sa pre amoniak zaviedol systémový názov azán (a podobne pre jeho derivát hydrazín H2N-NH2 názov diazán). Pri bežnom tlaku a teplote je to toxický, žieravý, bezfarebný plyn s charakteristickým prenikavým, ostrým, silne dráždivým zápachom.
Kvapalný amoniak podlieha autoprotolýze, podobne ako voda:
2 NH3 ⇌ NH4+ + NH2-
V procese vzniká amónny katión a amidový anión. Hodnota rovnovážnej konštanty tejto reakcie je pKam = 34,00 pri -33 °C. 
Vodný roztok.
Molekula amoniaku je výrazne polárna a rozpúšťa sa vo vode, kde z disociovanej molekuly vody preberá hydrón za vzniku amónneho katiónu:
Výsledný roztok je slabo zásaditý a nazýva sa tiež čpavok alebo hydroxid amónny. Toto označenie je však len triviálne a nemá svoje opodstatnenie, lebo molekula "NH4OH" neexistuje (dusík totiž nie je schopný vytvoriť päť väzieb). Neexistencia molekuly "NH4OH" je v súlade s faktom, že amoniak je Brønstedova a nie Arrheniova zásada. Zásaditý charakter amoniaku je totiž podmienený jeho schopnosťou viazať protón, teda katión vodíka, H+, a nie tvorbou hydroxidových iónov OH− v priebehu reakcie NH3 + H2O → NH4+ + OH− (podľa tejto reakcie reagujú len 4 z 1000 molekúl amoniaku, pKb amoniaku je 4,75). Správne označenie vodného roztoku amoniaku je teda NH3 ("aq").
Výroba.
Až do začiatku 1. svetovej vojny sa amoniak vyrábal destiláciou rastlinného a živočíšneho materiálu, redukciou kyseliny dusitej a dusitanov vodíkom, alebo rozkladom amónnych solí hydroxidmi či priamo nehaseným vápnom (oxid vápenatý). Ako amónna soľ sa najčastejšie používal salmiak:
Začiatkom 1. svetovej vojny nemeckí chemici Fritz Haber a Carl Bosch navrhli postup, dnes zvaný Haber-Boschov proces, na priamu syntézu amoniaku z plynného dusíka a vodíka:
Reakcia prebieha pri vysokej teplote (450 °C) a vysokom tlaku (100 atm). Prebieha za prítomnosti železa ako katalyzátora, ako promótor (látka aktivujúca katalyzátor) sa používa oxid hlinitý, pričom celá sústava sa zahrieva (napriek tomu, že reakcia je exotermická; je to z čisto ekonomických dôvodov).
Použitie.
Amoniak sa používa pri výrobe priemyselných hnojív a na výrobu močoviny. Takisto sa z neho vyrábajú plasty a výbušniny.
V analytickej chémii sa využíva ako zrážadlo. Niekedy sa používa ako rozpúšťadlo pre rôzne chemické reakcie. Veľmi dobre sa vňom rozpúšťajú alkalické kovy (rozpustnosť cézia v amoniaku je až 330 g Cs na 100 g NH3), ktoré tvoria vodívé farebné roztoky.
Ester (chemická zlúčenina)

Estery sú skupina zlúčenín, v ktorých organická skupina nahrádza disociovateľný atóm vodíka v kyslíkatej kyseline.
Fyzikálne vlastnosti a charakteristika.
Estery sú viac polárne než étery, no menej polárne než alkoholy. Zúčastňujú sa na tvorbe vodíkových mostíkov, ako akceptory, no nemôžu sa správať ako donory vodíkovej väzby. Táto schopnosť, vytvárať vodíkové mostíky, im dáva schopnosť rozpúšťať sa vo vode. Čím má ester viac uhlíkov, tým bude menej rozpustný vo vode. Pretože nie sú donormi, nemôžu sa spájať ani medzi sebou. Estery sú viac nestále, než karboxylové kyseliny, rovnakej molekulovej hmotnosti.
Estery organických kyselín.
Estery karboxylových kyselín.
Sú odvodené od karboxylových kyselín a majú vnútromolekulovú skupinu codice_1. Najbežnejší spôsob ich prípravy je reakcia karboxylovej kyseliny s alkoholom, táto reakcia sa nazýva esterifikácia.
Príkladom môže byť esterifikácia kyseliny octovej metanolom za vzniku metylesteru kyseliny octovej (metylacetát, octan metylový):
Estery karboxylových kyselín majú často príjemnú ovocnú vôňu a používajú sa ako prísady v potravinárskom priemysle, kde sa nazývajú esencie. Vyskytujú sa aj v prírode a sú zodpovedné za niektoré vône a príchute ovocia.
Estery sa tiež používajú ako rozpúšťadlá a riedidlá lakov, lepidiel a živíc. Sú tiež východiskovou látkou pri výrobe plastov, napríklad plexiskla.
Estery iných kyselín.
Estery vznikajú aj esterifikáciou iných derivátov, napríklad tiokarboxylových alebo selenokarboxylových kyselín:
Pogo

Pogo alebo pogovanie je druh punkového tanca.
Tanec vznikol v Spojenom kráľovstve v polovici sedemdesiatych rokov 20. storočia. Po prvýkrát sa objavil na koncertoch punkových skupín The Vibrators, Sex Pistols či The Clash v kluboch, ktorých kapacita nestačila na počet účastníkov koncertov. Pri tancovaní poga ide predovšetkým o poskakovanie do rytmu punkovej hudby, ktoré je sprevádzané odtláčaním okolitých tanečníkov poga rukami. 
Tiež "pogo" niekedy znamená aj "kotol", čiže divý tanec s narážačkami pred pódiom.
SCAMPI Assessment

SCAMPI Assessment alebo SCAMPI Appraisal (Standard CMMI Appraisal Method for Process Improvement) je metóda určenia CMMI úrovne podniku. SCAMPI metóda je formalizovaná a podobne ako pri ISO 9000 auditoch i SCAMPI assessment prebieha formou interviews s pracovníkmi na rôznych úrovniach organizácie.
Príprava a priebeh assessmentu.
Na rozdiel od SPICE (ISO 15504) assessmentu, kde sa berie do úvahy iba jeden projekt v podniku, sa tu hodnotí organizácia ako celok a to na základe hodnotenia vybraných reprezentatívnych projektov. Príprava na takýto assessment trvá spravidla pol roka až rok - podľa veľkosti organizácie a cieľov assessmentu. Počet audítorov je minimálne 4, pričom jeden musí byť certifikovaný CMMI lead assessor a ostatní co-assessori musia mať absolvovaný základný výcvik s certifikátom o absolvovaní školenia. Trvanie assessmentu je približne 30 pracovných dní a cena (cena assessorov netto) ca 1.500 EUR za assessora a deň. K týmto nákladom treba pripočítať samozrejme čas pracovníkov, ktorí sa zúčastnia pohovorov s assessormi.
Výsledky assessmentu.
Výsledok assessmentu je certifikát o dosiahnutej CMMI úrovni podniku (resp. oddelenia - podľa toho v akom rámci sa assessment vykonával) spolu so súborom odporúčaní na optimalizáciu podnikových procesov.
Výsledky assessmentov sú uchovávané v centrálnej databáze, prístupnej odbornej verejnosti. Uchováva sa dátum assessmentu, meno organizácie, dosiahnutá úroveň CMMI, mená assessorov, ktorí vykonali assessment a ďalšie údaje. Publikácia sa deje na vlastnú žiadosť a je sprístupnená tu: .
Eduard Strauss

Eduard Strauss (* 15. marec 1835, Viedeň, Rakúsko – † 28. december 1916, Viedeň) bol rakúsky dirigent a hudobný skladateľ. Jeho otec, Johann Strauss st. bol tiež hudobný skladateľ, rovnako aj jeho bratia Johann Strauss ml. a Josef Strauss. Skladal tanečnú hudbu, hlavne valčíky a polky.
Mladý Eduard chcel byť pôvodne diplomatom, kvôli čomu pilne študoval. Pod vplyvom rodiny sa však dostal k hudbe. Naučil sa hrať na husle aj na harfu. Od roku 1859 začal dirigovať rodinný orchester. Vykonal s ním viacero ciest do zahraničia, hlavne do nemeckých krajín, ale aj Anglicka a USA. V roku 1872 sa stal riaditeľom dvorných bálov (KK Hoffbalmusikdirector). Keď naplánoval druhú cestu do USA, jeho orchester sa proti tomu vzbúril. Na to ho Eduard rozpustil a stiahol sa do úzadia. Hudobníci však už spolupracovali dosť dlho na to, aby sa len tak rozišli a preto si získali nového dirigenta, ktorým sa stal Karl Michael Ziehrer. Prijali meno „Bývalá Straussova kapela“. Eduard sa pokúsil súdiť kvôli tomuto názvu, ale neuspel. V roku 1906 sa zatrpknutý rozhodol spáliť celý rodinný notový archív. Našťastie väčšina skladieb sa zachovala v tlačenej forme, alebo opisoch. Zomrel na infarkt v roku 1916.
Eduard Strauss zložil približne 300 diel, ale nemal na hudbu až taký talent ako jeho bratia. Medzi jeho najznámejšie diela patrí "Freie Bahn" op. 45, "Doktrinen" op. 79, alebo "Schneeflocken" op. 157.
Viktor Trstenský

Mons. Viktor Trstenský (* 28. marec 1908, Trstená – † 7. december 2006, Trstená) bol rímskokatolícky kňaz, pápežský prelát, spisovateľ a politický väzeň.
Zo života.
Po maturite na miestnom gymnáziu vstúpil do kňazského seminára v Spišskej kapitule. Za kňaza ho 29. júna 1931 vysvätil spišský biskup Mons. Ján Vojtaššák.
V duchovnej správe bol dvadsaťdva rokov. Ako kaplán pôsobil v Levoči, Oravskom Veselom, Rudňanoch a Starej Ľubovni. Na štyroch miestach pôsobil ako farár: v Levoči, Reľove, v Dolnom Kubíne a v Starej Ľubovni. Počas kňazskej činnosti bol aj vojenský duchovný, školský inšpektor.
Verejne vystupoval proti komunistickému režimu a nebojácne bránil práva veriacich katolíkov.
Komunistickým režimom bol preto nespravodlivo prenasledovaný, odsúdený, väznený a trýznený na viacerých miestach vtedajšieho Česko-Slovenska: v Žiline, Ilave, Hronci, Novákoch, Trenčíne, Močenku-Sládečkovciach, Leopoldove, Handlovských a Jáchymovských baniach, Svatopluku, Ruzyni, Pezinku, Svätej Dobrotivej, Plzni, Rokycanoch, Zvolene, Banskej Bystrici, Olomouci, Pankráci a Mírove. Väznenie trvalo 7 rokov a 4 mesiace.
Spolu prežil dvadsaťštyri rokov v rozličných väzniciach a táboroch.
Dňa 4. januára 1994 ho za celoživotné zásluhy pre dobro Cirkvi a spoločnosti pápež Ján Pavol II. ocenil titulom pápežský prelát. V tomto istom roku mu bola udelená "Cyrilometodská medaila", ktorá je udeľovaná osobám, ktorí sa zaslúžili za vynikajúci spôsob o zachovanie a zveľadenie dedičstva sv. Cyrila a Metoda v slovenskom národe na poli vedy, umenia a výchovy. Udeľovaná je Ústredím slovenskej kresťanskej inteligencie.
Roku 2001 ho prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster ocenil vysokým štátnym vyznamenaním Pribinov kríž I. triedy.
Počas svojho kňazského života tridsaťosem rokov nemal štátny súhlas a nemohol verejne pôsobiť ako kňaz. Pracoval ako lesný robotník a skladník. Často ho perzekvovala a vypočúvala Štátna bezpečnosť.
Napísal mnohé knihy, ktoré vyjadrujú jeho zápas za vieru, náboženskú slobodu, dôstojnosť človeka. Je autorom životopisu spišského biskupa Jána Vojtaššáka, ktorý vyšiel v zahraničí pod názvom "Ján Vojtaššák – mučeník Cirkvi a národa" a v rozšírenom druhom vydaní na Slovensku pod titulom "Sila viery, sila pravdy". Z jeho bohatej korešpondencie s cirkevnými a štátnymi predstaviteľmi a archívnych dokumentov sú zostavené knihy "Nemohol som mlčať" a "Nemôžem mlčať".
Patril k významným predstaviteľom katolíckej cirkvi na Slovensku v 20. storočí, činorodým príslušníkom rodu Trstenský a bojovníkom za slobodu národa a cirkvi.
Lúčavka kráľovská

Lúčavka kráľovská (lat. "aqua regia") je zmes koncentrovanej kyseliny chlorovodíkovej (HCl) a koncentrovanej kyseliny dusičnej (HNO3) (lat. "aqua fortis"), zvyčajne v objemovom pomere 3:1. Obrátená lúčavka kráľovská (1:3) - Lefortova lúčavka, má podobné účinky.
Vlastnosti.
Je to žltkastá, dymová kvapalina, mimoriadne silné oxidačné činidlo. Charakteristická pre lúčavku kráľovskú je jej krátka doba účinnosti. Po čase sa začne rozkladať a stráca účinok.
Rozpúšťa mnoho ušľachtilých kovov vrátane zlata a platiny, ale napr. tantal a irídium sú voči nej odolné.
Princíp rozpúšťania.
Zmes kyseliny dusičnej a kyseliny chlorovodíkovej rozpúšťa vzácne kovy, pretože každá z kyselín plní odlišnú funkciu. Kyselina dusičná je silné oxidačné činidlo, ktoré rozpustí nepatrné množstvo zlata za vzniku zlatitých katiónov (Au3+).
Tie reagujú s chloridovým aniónom za vzniku tetrachloridozlatitanového aniónu:
Rovnováha tejto reakcie je silne posunutá vpravo, pretože chloridové anióny odoberajú zlatité katióny z prostredia, čím opätovne posúvajú rovnováhu reakcie (1) doprava a prebieha tak ďalšia oxidácia Au→Au3+.
Rozklad lúčavky kráľovskej.
Pri zmiešavaní koncentrovanej kyseliny chlorovodíkovej a koncentrovanej kyseliny dusičnej začne reakcia, pri ktorej začne unikať chlór a chlorid nitrozylu, ktorý spôsobuje zoslabenie účinkov kyseliny. Žltá farba, ktorá vzniká pri reakcii, je charakteristická pre túto kyselinu. Keď sa prchavé produkty uvoľňujú zo zmesi, aqua regia stráca schopnosť rozpúšťadla. Únik plynu spôsobuje, že rovnováha reakcie je neustále posúvaná v smere vzniku produktov.
Chlorid nitrozylu sa rozpadá na oxid dusnatý a chlór.
Preto lúčavka kráľovská dymí, t. j. vystupujú z nej pary chlóru a chloridu nitrozylu, ktorý sa ďalej rozkladá na chlór a pary oxidu dusnatého.
História.
V roku 800 objavil arabský alchymista Džábir Ibn Hajjan (Geber) kyselinu chlorovodíkovú pomocou zmiešania kuchynskej soli (chlorid sodný) a vitriolu (kyselina sírová).
Džábirov objav zlúčeniny, ktorá rozpúšťa zlato, aqua regia, prispel k úsiliu alchymistov nájsť kameň mudrcov.
Keď nacistické vojská počas druhej svetovej vojny napadli Dánsko, maďarský chemik György Hevesy rozpustil Laueho a Franckovu zlatú medailu Nobelovej ceny, aby predišiel krádeži. Rozpustený roztok umiestnil na poličku v Inštitúte Nielsa Bohra. Po vojne sa Hevesy vrátil do inštitútu, kde našiel roztok nedotknutý, vyzrážal zlato a vrátil ho Nobelovej nadácii. Tá vyrobila pre Laueho a Francka novú medailu.
Harry Melling

Harry Arthur David Melling (* 13. marec 1989, Londýn) je britský herec. Vo filmovom spracovaní románového cyklu Harry Potter stvárnil postavu "Dudleya Dursleyho".
Životopis.
Ako päťročný navštevoval v sobotňajšie rána Divadelnú školu The Sue Nieto. V deviatich rokoch sa stal členom Mladej dramatickej skupiny Millfield a zahral si v muzikáloch Roberta Hymana House a Y3K.
Zoznam pozostatkov supernov

Toto je zoznam pozostatkov supernov.
Zoznam tmavých hmlovín

Toto je zoznam tmavých hmlovín.
Voľnomyšlienkarstvo

Voľnomyšlienkarstvo (starším pravopisom: "voľnomyšlienkárstvo") alebo sloboda mysle alebo libertinizmus () je model zmýšľania ľudskej bytosti, ktorá sa spontánne cíti byť neobmedzená konvenciami a dogmami, cíti že duch slobody, vedecký skepticizmus, logika a zdravý rozum sú najdôležitejšími kapitálmi jej osobnosti. Niekedy sa odlišuje voľnomyšlienkárstvo (voľnosť myslenia) a libertinizmus (extrémne voľnomyšlienkárstvo resp. mravná neviazanosť).
Pre niekoho, kto predpokladá právo sebavyjadrenia, dokonca aj tvárou v tvár donucovacím metódam či konvenciám, sa na takýto postoj dá nahliadať ako na oslavu života.
Voľnomyšlienkara treba odlišovať od hrdinu, pretože na hrdinu sa možno pozerať ako na vodcu, možno i vojnového. Voľnomyšlienkár zvyčajne koná osamote, bez dodatku morálneho víťazstva.
Kombinácia voľnomyšlienkára a víťaza, napríklad v Olympijských hrách, existovala počas celých tisícročí. Takýto postoj možno vnímať ako protiklad autoritárstva a tyranie.
Niektorí voľnomyšlienkári:
Edward Emerson Barnard

Edward Emerson Barnard (* 16. december 1857, Nashville, Tennessee, USA – † 6. február 1923, Nashville) bol americký astronóm, člen Národnej AV, priekopník astrofotografie. Objavil množstvo premenných hviezd, dvojhviezd a komét. V roku 1892 objavil piaty Jupiterov mesiac a v roku 1916 hviezdu s najväčším vlastným pohybom, ktorá je po ňom pomenovaná.
Barnard

Barnard môže byť: