burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pohrebná kaplnka Wachtlerovcov

Pohrebná kaplnka Wachtlerovcov je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Ulici 29. augusta na Ondrejskom cintoríne v sektore I. Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 7. decembra 1988.
Pôvodne bol na tomto mieste iba rodinný hrob rodiny Wachtlerovcov, neskôr (približne v druhej polovici 19. storočia) vybudovali nad ním pohrebnú kaplnku s kryptou, ktorá bola postavená v klasicistickom štýle. Kaplnka má obdĺžnikový pôdorys. V 50. rokoch 20. storočia bola vyrabovaná.
Senlis (kantón)

Senlis je francúzsky kantón v obvode Senlis v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 17 obcí.
Amfidamas (otec Kleitónyma)

Amfidamas ("Amfidamas") je v gréckej mytológii otec Kleitónyma z Opuntskej Lokridy. 
Amfidamas zastáva v mýtoch menej významné miesto. Podľa antického autora Apollodora z Atén bol otcom Kleitónyma, obete Patrokla, ktorý ho v nerozumnej mladosti v hádke nad kockami zabil a za tento zločin musel opustiť svoju vlasť. Patrokla jeho otec odviedol ku kráľovi Péleovi, kde sa zoznámil s jeho synom Achilleom. Z mladíkov sa následne stali nerozluční priatelia, ktorí sa neskôr preslávili v trójskej vojne.
Lambda (antropometrický bod)

Lambda je miesto, kde sa na lebke stretávajú šípový () a lambdovitý šev (). Toto miesto slúži ako antropometrický bod. Vzniká približne 3 mesiace po narodení: predtým sa tu nachádza neskostnatené väzivo známe ako zadný lupienok alebo zadná fontanela ().
Pterion

Pterion je párové miesto na bočnej strane lebky, kde sa vzájomne spájajú čelová () a temenná kosť (), veľké krídlo klinovej kosti () a šupina spánkovej kosti (). Spojenie má tvar písmena H a slúži ako antropometrický bod.
Vzniká až približne 3 roky po narodení: predtým sa tu nachádza neskostnatené väzivo známe ako klinový lupienok alebo klinová fontanela (). U malého percenta ľudí môže v tejto oblasti vzniknúť samostatná drobná kosť, ktorá sa nazýva latinsky os epiptericum.
Lygdamis

Lygdamis ("Lygdamis") môže byť:
Chuck E. Weiss

Chuck E. Weiss, rodným menom Charles Edward Weiss, * 18. marec 1945, Denver, Colorado, USA† 19. júl 2021, Los Angeles, Kalifornia) bol americký pesničkár.
Vyrastal v rodnom Denveri kde jeho rodičia vlastnili obchod s gramofónovými platňami. Prostredníctvom rodičov sa stretol s Lightnin' Hopkinsom. Neskôr bol blízkym kamarátom Toma Waitsa a speváčky Rickie Lee Jones, ktorá o ňom napísala aj skladbu „Chuck E.'s In Love“. Jeho meno bolo tiež spomenuté v piesňach Toma Waitsa, najmä na albume "Small Change". Spolu s Waitsom je tiež autorom piesne „Spare Parts“ z jeho albumu "Nighthawks at the Diner".
Neskôr sa začal venovať vlastnej kariére; vydal niekoľko albumov, napríklad "23rd &amp; Stout" v roku 2007. Ďalší album, ktorý sa volá "Red Beans and Weiss", vydal v roku 2014; jeho výkonnými producentmi boli hudobník Tom Waits a herec Johnny Depp.
Meštiansky pamätný dom

Meštiansky pamätný dom môže byť:
Železničná trať Česká Kamenice – Česká Lípa

Železničná trať Česká Kamenice - Kamenický Šenov - Česká Lípa o dĺžke 13 km bola sprevádzkovaná postupne v rokoch 1886-1903. V 70. rokoch mala trať označenie 8c. Pravidelná osobná prevádzka na trati bola ukončená roku 1979 a úsek trate Kamenický Šenov - Česká Lípa bol znesený. Nákladná doprava v úseku Česká Kamenice - Kamenický Šenov skončila roku 1992, pre muzeálnu osobnú prevádzku nesie trať od roku 1997/98 číslo 901. Do roku 2008 trať patrila Správe železniční dopravní cesty a múzejnú prevádzku zabezpečovalo občianske združenie Klub přátel lokálky. Od roku 2008 trať odkúpil Klub železničních cestovatelů a dopravu tu prevádzkuje KŽC Doprava s. r. o. 
Cyklotrasa Varhany.
Po zemnom telese zrušeného úseku dráhy je budovaná cyklotrasa Varhany. Investorom je "Svazek obcí Cyklostezka Varhany", založený v roku 2001. Výstavba prvého úseku sa začala v októbri 2007 a celá akcia na úseku 17 km bola dokončená v roku 2013.
Železničná trať Rudoltice v Čechách – Lanškroun

Železničná trať Rudoltice v Čechách – Lanškroun (v cestovnom poriadku pre cestujúcich je uvedená v tabuľke označenej 019 spolu s nadväzujúcim úsekom do Českej Třebovej - peážou po trati 270; do decembra 2011 bola uvádzaná v tabuľke 272 ) vedie z Rudoltic v Čechách do Lanškrouna. Ide o jednokoľajnú regionálnu trať. Prevádzka začala v roku 1885. Roku 1913 bola trať preložená do stanice Rudoltice v Čechách; do tej doby bola zaústená do trate 270. Pravidelná osobná doprava je obsluhovaná vozidlami 841 a jednotkami 814.
História.
Listina o koncesii pre miestnu dráhu z Rudoltic do Lanškrouna zo dňa 15. januára 1884 bola udelená spoločnosti priv. rakúske dráhy štátne. Koncesia prepožičala právo stavať trať železničnú, ktorá vykonaná bude ako miestna dráha o rozchode pravidelnom, a právo po nej jazdiť.
Spoločnosť potom jest povinná ihneď započítať a ju najdlhšie do 31. decembra 1884 dovŕšiť, vystavanú dráhu potom verejnej vozbe odovzdať a po celú dobu koncesie pravidelné vozy prevádzať.
Dráhu prevádzkovala "Rakúska spoločnosť štátne dráhy" od 1. januára 1885 až do svojho zoštátnenia roku 1908.
Meštiansky dom (Biela 6)

Meštiansky dom na Bielej ulici 6 je národná kultúrna pamiatka zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 228/1), ktorá sa nachádza v bratislavskej mestskej časti Staré mesto. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.
V rámci celého objektu sa nachádzajú rôzne jedinečné prvky. Na nádvorí domu sú to nádherné arkády alebo tiež pieskovcovitá fontána s reliéfom zobrazujúcim putta na chrbte ryby, ktorá pochádza z 2. polovice 18. storočia a ktorej autor je neznámy. Rovnako sa na nádvorí nachádzajú aj historické remeselné nástroje (napr. vinohradnícky voz). Na fasáde je možné vidieť vzácne nástenné maľby s vinohradníckym motívom, okrem iných obrazcov je na nich vidieť napríklad aj patróna vinohradníkov sv. Urbana. Celá Biela ulica je totiž známa svojou vinohradníckou minulosťou. Maľby pochádzajú zo 16. storočia.
V 18. storočí v dome býval bratislavský mešťanosta, publicista a osvietenec Karol Gottlieb Windisch. Neskôr sa majiteľmi domu stali Simon a Róza Fleischmannovci, rodičia svetoznámeho bratislavského sochára Arthura Fleischmanna.
V súčasnosti sa na prízemí nachádza reštaurácia a na 1. poschodí domu múzeum Arthura Fleischmanna, ktorého expozícia zachytáva život a tvorbu Arthura Fleischmanna (1896 – 1990).
Umučenie Krista

Umučenie Krista je americká dráma z roku 2004. Film bol režírovaný Melom Gibsonom a v hlavnej úlohe hral Ježiša Jim Caviezel. Zobrazuje utrpenie Ježiša do značnej miery v súlade s evanjeliami v Novom zákone od všetkých štyroch evanjelistov Matúša, Marka, Lukáša a Jána. Taktiež vychádza z náboženských zobrazení zo sviatku Veľkého piatku počas Veľkej noci a námety čerpal z knihy od augustiniánskej mníšky Anny Kataríny Emmerichovej.
Dej filmu.
Film sa týka predovšetkým posledných 12 hodín Ježišovho života, počnúc modlením sa v Getsmenaskej záhrade a nespavosť Panny Márie, cez Kristovo utrpenie až po jeho Ukrižovanie a smrť a končí sa zmŕtvychvstaním Krista. Vo filme je tiež zobrazené aj Ježišovo detstvo a ako už bol starší muž s jeho matkou Pannou Máriou, kázanie na hore, učenie dvanástich apoštolov, stretnutie hriešnice Márie Magdalény a Posledná večera. Dialógy sú v rekonštruovanej aramejčine, čiže v jazyku v akom rozprával Kristus a v latinčine, pričom pri filme sú iba titulky príslušného jazyka krajiny.
Natáčanie.
Film bol natočený vo filmovom štúdium Cinecittà v Ríme. Mel Gibson často diskutoval s niekoľkými teológmi a kňazmi. Počas natáčania bolo prítomných niekoľko kňazov, ktorí vysluhovali sviatosti. Počas natáčania zasiahol asistenta režiséra Jana Micheliniho dvakrát blesk, o niekoľko minút neskôr zasiahol aj Jima Caviezela.
Odozva.
Film sa stal komerčným hitom a zarobil viac, ako miliardu dolárov, pričom dostal najvyššiu tržbu neanglického filmu všetkých čias. Ide o najbrutálnejšie zobrazenie umučenia Krista v kinematografii. Zároveň musel čeliť kritike kvôli možnému antisemitizmu.
Vtedajší pápež Ján Pavol II. po jeho zhliadnutí vraj o ňom povedal: “"Je taký, ako sa to stalo."”, čo sa však neskôr ukázalo ako nepravdivá informácia, ktorá mala iba poslúžiť producentom na propagáciu diela. Pápež však v súlade so svojím názorom nikdy oficiálne stanovisko ku filmu nevydal, pretože každý má iné estetické normy.
Železničná trať Česká Třebová – Přerov – Bohumín

"Železničná trať Česká Třebová – Přerov – Bohumín, Studénka-Mošnov, Ostrava airport je dôležitá železničná trať tvoriaca spojenie Prahy so severnou Moravou, Sliezskom, Poľskom a Slovenskom. V cestovnom poriadku pre cestujúcich je uvedená pod označením 270"'.
Spolu s nadväzujúcou traťou 010 spája štyri krajské mestá, a to Prahu, Pardubice, Olomouc a Ostravu. Trasa Praha hlavní nádraží - Bohumín meria 364 km pri úvraťovej jazde cez stanicu Přerov, alebo 350 km po tzv. Dluhonickej spojke, trasa Studénka-Mošnov, Ostrava Airport meria 9 km. Trať je v celej svojej dĺžke elektrifikovaná a dvojkoľajná a je súčasťou tretieho a úsek Přerov-Bohumín tiež druhého koridoru.
Clermont (kantón)

Clermont je francúzsky kantón v obvode Clermont v departemente Oise v regióne Pikardia. Tvorí ho 24 obcí.
Angoulême (obvod)

Angoulême je obvod v departemente Charente a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 16 kantónov a 153 obcí.
Bressuire (obvod)

Bressuire je obvod v departemente Deux-Sèvres a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 62 obcí.
Železničná trať Třebovice v Čechách – Skalice nad Svitavou

Železničná trať Třebovice v Čechách – Skalice nad Svitavou je jednokoľajová regionálna dráha. Vedie z Třebovic v Čechách cez Moravskou Třebovou, Chornice a Boskovice do Skalice nad Svitavou.
Osobná doprava bola od roku 2011 na časti trati obmedzená. Úseky, na ktorých sa vykonáva pravidelná osobná doprava, sú v cestovnom poriadku pre cestujúcich uvádzané v tabuľkách 017 (Česká Třebová – Moravská Třebová) a 262 (Velké Optaovice – Skalice nad Svitavou).
Dejiny.
Ucelenú miestnu dráhu Třebovice v Čechách – Prostějov s odbočkou do Velkých Opatovic vybudovala a vlastnila spoločnosť Moravská západní dráha od roku 1889 až do svojho zoštátnenia roku 1925.
Dráhu z Velkých Opatovic do Skalice vybudovala a vlastnila spoločnosť Místní dráha Velké Opatovice – Skalice nad Svitavou od roku 1908 až do svojho zoštátnenia 1. januára 1941.
V roku 1918 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice:
OREDO pre obdobie cestovného poriadku 2012 (t. j. od 11. decembra 2011) neobjednalo žiadnu osobnú dopravu v záväzku verejnej služby v úseku Moravská Třebová - hranica s Juhomoravským krajom (Velké Opatovice).
Nadväzujúce trate.
Třebovice v Čechách.
Osobné vlaky sú z popisovanej trati vedené až do stanice Česká Třebová.
Châtellerault (obvod)

Châtellerault je obvod v departemente Vienne a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 12 kantónov a 96 obcí.
Cognac (obvod)

Cognac je obvod v departemente Charente a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 112 obcí.
Confolens (obvod)

Confolens je obvod v departemente Charente a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 139 obcí.
Jonzac (obvod)

Jonzac je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 114 obcí.
Železničná trať České Budějovice – Gmünd

Železničná trať České Budějovice – Gmünd NÖ (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 199) je jednokoľajová celoštátna trať, ktorá vedie z Českých Budějovíc cez České Velenice do stanice Gmünd NÖ v Rakúsku. Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1869.
Elektrifikácia trate.
V rokoch 2006-2010 prebiehala elektrifikácia tejto železničnej trate sústavou 25 kV 50 Hz AC. Súčasne boli železničné stanice Nová Ves u Českých Budějovic, Borovany, Jílovice a Nové Hrady vybavené elektronickým prepojeným systémom ESA 11, ktoré sú diaľkovo ovládané z Českých Budějovíc. Elektrická prevádzka v úseku České Budějovice – Nové Hrady bola zahájená 18. januára 2009, v úseku z Nových Hradov do Českých Velenic prešiel prvý elektrický vlak 10. júna 2010 a v úseku České Velenice – Gmünd NÖ 9. júna 2010.
Montmorillon (obvod)

Montmorillon je obvod v departemente Vienne a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 11 kantónov a 98 obcí.
Niort (obvod)

Niort je obvod v departemente Deux-Sèvres a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 18 kantónov a 166 obcí.
Parthenay (obvod)

Parthenay je obvod v departemente Deux-Sèvres a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 8 kantónov a 77 obcí.
La Rochelle (obvod)

La Rochelle je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 15 kantónov a 57 obcí.
Rochefort (obvod)

Rochefort je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 13 kantónov a 79 obcí.
Saint-Jean-d'Angély (obvod)

Arrondissement Saint-Jean-d’Angély je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 115 obcí.
Saintes (obvod)

Saintes je obvod v departemente Charente-Maritime a regióne Nové Akvitánsko vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 107 obcí.
Mataiva

Mataiva (iné názvy Matahiva, Tepoetiriura, Lazarev alebo Lazaroff) je najzápadnejším atolom v súostroví Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Tikehau, vzdialený približne smerom na východ. Centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na juhozápad.
Geografia atolu.
Atol je unikátny v mnohých ohľadoch. Má oválny tvar s pomerne širokým prstencom súše v pomere k celkovej rozlohe. Má približne na dĺžku a na šírku. Má unikátnu plytkú lagúnu, koralovými porastmi rozdelenú na desiatky menších "bazénov" nepravidelného tvaru. Voda sa z okolitého oceánu do a z lagúny dostáva najmä hlavným, približne širokým prieplavom. Pre lode je splavný len po mólo, vzdialené od okraja vonkajšieho prstenca približne . Ďalej dovnútra lagúny sa dá dostať už len malými člnmi aj kvôli tomu, že prieplav je prehradený betónovým mostom, spájajúcim severnú a južnú časť atolu.
Prstenec atolu je až na tento prieplav a niekoľko ďalších drobných plytších prieplavov na juhu úplne uzatvorený a pomerne široký. Má hustú vegetáciu pôvodného pralesa s mnohými unikátnymi rastlinami.
Atol má bohaté zásoby fosfátov, odhadom 10 až 15 miliónov ton. Miestni obyvatelia a ekologickí aktivisti však ťažbe zabránili a atol má vďaka tomu zachovaný výnimočný ekosystém s pôvodnou vegetáciou a faunou.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej len tesne pod hladinu mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria a jej vek sa odhaduje na 64,3 až 66,4 mil. rokov.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je od ruského moreplavca Faddeja Faddejeviča Bellinsgauzena z 30. júla 1820.
 Atol pomenoval Lazarev, resp. Lazaroff.
Po ňom to bol v septembri 1839 Charles Wilkes so svojou veľkou americkou expedíciou z rokov 1838 – 1842.
V 19. storočí, keď sa Mataiva stala francúzskym územím, mala asi 30 obyvateľov, ktorí sa zaoberali zväčša len produkciou kopry a lovom korytnačiek.
V súčasnosti je najobývanejšou osadou "Pahua", kde žije drvivá väčšina obyvateľov atolu. Je situovaná na západnej strane atolu. Hneď v susedstve osady je aj letisko, vybudované v roku 1999, ktorého asfaltová pristávacia dráha je dlhá .
Obyvatelia atolov Mataiva, Tikehau a Rangiroa hovoria špecifickým jazykom „Mihiroa“, ktorý je podobný tahitčine, ale napriek tomu dostatočne vzdialený, aby už nemohol byť považovaný za dialekt.
Na atole sa nachádza aj výnimočné a pravdepodobne najvýznamnejšie archeologické nálezisko pôvodnej kultúry v oblasti Tuamotu s ceremoniálnou plošinou "Papiro Marae" s veľkým koralovým trónom v jeho centre.
Ekonomika.
V roku 2012 žilo na atole 280 obyvateľov. Donedávna bol rybolov, produkcia kopry a iné tradičné spôsoby hlavnou činnosťou a obživou obyvateľov atolu. V poslednom čase ho vďaka unikátnosti lagúny a novému letisku nahrádza turizmus a produkcia vanilky.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Mataiva k Palliserovým ostrovom. Tie tvoria ešte atoly Fakarava, Niau, Toau, Arutua, Apataki, Kaukura, Tikehau, Rangiroa a Makatea.
Administratívne patrí atol do komunity Rangiroa, do ktorej, okrem rovnomenného atolu, patrí ešte atol Tikehau a oddelený ostrov Makatea.
Getsemanská záhrada

Getsemanská záhrada (iné názvy: Getsemani, Getsemane, Getsémane, Getsimani ; staršie Getsemany, záhrada Getsemanská , záhrada getsemanská; starogr. Γεθσημανη - Gethsémané alebo Γεθσημανι - Gethsémani alebo Γεθσημανει - Gethsémanei, ) je biblický pozemok (záhrada) v Jeruzaleme na úpätí Olivového vrchu (Olivovej hory), dnes olivový háj. 
Podľa Biblie tu Ježiš bdel a modlil sa počas tej noci, keď bol zatknutý a neskôr ukrižovaný. Podľa Lukášovho evanjelia Ježišove muky v Getsemanskej záhrade boli také strašné, že "jeho potom boli veľké kropaje krvi padajúce na zem". Podľa tradície východnej ortodoxnej cirkvi je Getsemanská záhrada miestom, kde "usnula" Ježišova Matka (keďže Panna Mária nezomrela, ale bola vzatá do neba, zaužívalo sa v ortodoxnej terminológii takéto pomenovanie). Nachádza sa tam pravoslávny chrám, ktorý skrýva prázdny hrob Panny Márie - nie je tam pochovaná.
Etymológia.
V evanjeliách podľa Matúša, a Marka, písaných v gréčtine, sa názov objavuje napísaný v tvare Γεθσημανι - Gethsémani (variantné zápisy pozri v úvode tohto článku), čo je odvodenina z aramejského גת שמנא (Gaṯ-Šmānê), znamenajúceho "olivový lis". Markovo evanjelium Getsemani nazýva aj "chorion" - "miesto". Jánovo evanjelium Getsemani označuje ako "kepos", čiže "záhrada" alebo "sad".
Poloha.
Getsemanská záhrada sa nachádza na úpätí Olivového vrchu, v údolí Cedronu. Záhrade dominuje Chrám utrpenia Pána (iné názvy: Bazilika úzkosti Pána, Bazilika agónie, Bazilika národov, Bazilika všetkých národov, Chrám všetkých národov, Kostol všetkých národov, Kostol národov, Kostol utrpenia), postavený na mieste byzantského kostola zbúraného v roku 614 armádou perzských Sásánovcov a križiackeho kostola, ktorý bol zničený v roku 1219. V blízkosti sa nachádza ruský pravoslávny Kostol Márie Magdalény s typickou zlatou cibuľovitou kupola|kupolou v štýle jaroslavianskych kostolov 17. storočia. Kostol Márie Magdalény vybudoval ruský cár Alexander III. na pamiatku svojej matky Márie Alexandrovny.
Pútnické miesto.
Getsemanská záhrada bola významným kresťanským pútnickým miestom raných kresťanských pútnikov. V roku 333 ju navštívil anonymný "Pútnik z Bordeaux", ktorého dielo je najranejším cestopisom zanechanými kresťanským cestovateľom do Svätej zeme. V diele Eusebia z Kaisareie "Onomasticon" polohu Getsemanskej záhrady spomína "na úpätí Olivového vrchu" a dodáva, že "tu bola viera zvyčajne vyznávaná".
Odraz v umení.
Getsemanská záhrada
Amfidamas (syn Bousirida)

Amfidamas ("Amfidamas") je v gréckej mytológii syn egyptského kráľa Bousirida.
Po prevzatí moci jeho otca zavládlo v krajine ničivé sucho a neúroda. Keď to už trvalo deväť rokov, pozvali veštca Frasia z Cypru, ktorý im poradil, že ak obetujú každý rok jedného cudzinca najvyššiemu bohu Diovi, neúrodu odvrátia. Bousiris radu počúvol a keďže bol Frasios cudzinec, stal sa tak prvou obeťou. Tieto obety trvali niekoľko rokov až do príchodu hrdinu Herakla, ktorý sa dostal do Egypta na ceste za zlatými jablkami zo záhrady Hesperidiek. Keď ho potom Bousiris so synom Amfidamantom priviedli k obetnému oltáru, Herakles roztrhol svoje putá a oboch ich usmrtil.
Curriculum vitae

Curriculum vitae (z ; skratka CV) alebo životopis je stručný opis akademického a profesionálneho života, obvykle slúžiaci ako príloha k žiadosti (o prijatie na štúdium, prijatie do zamestnania a pod.). V súčasnosti sa používa výlučne štrukturovaný životopis, t. j. písaný v podobe formulára namiesto celých viet.
V anglickojazyčnom prostredí (najmä v Spojených štátoch a Kanade) sa používa výraz "résumé" alebo "resume" (z ) označujúci stručný životopis s rozsahom spravidla jedna strana formátu A4 (maximálne 23 strany). Životopis (štandardnej dĺžky) sa preto v tomto prostredí označuje aj ako "academic résumé" (angl. – „akademické rezumé“), ale tiež preň používa výraz "curriculum vitae".
Obsah životopisu.
Vo všeobecnosti platí, že životopis je nutné prispôsobiť danému účelu, aby stručne a výstižne informoval o predpokladoch uchádzača. Za odporúčaný rozsah sa pokladajú 2 strany A4.
Základná štruktúra životopisu.
Niektorí personalisti odporúčajú tiež doplniť decentnú a kvalitnú fotografiu (portrét), zatiaľ čo iní to pokladajú za nevhodný a rušivý prvok.
Europass.
Europass- životopis je jedným z piatich Europass dokumentov. Ide o formát štruktúrovaného životopisu s jednotnou podobou pre všetky členské krajiny EU. Dá sa vyplniť online v 27 jazykových verziách. Za prvý polrok 2015 si vo všetkých jazykoch Europass vytvorilo viac než 10 miliónov Európanov. Ďalšími dokumentami Europassu okrem životopisu sú Jazykový pas, Europass- mobilita, Dodatok k diplomu a dodatok k vysvedčeniu/ osvedčeniu. Podľa štatistiky Európskeho strediska pre rozvoj odbornej prípravy Cedefop Europass životopis vyplňujú najviac ľudia uchádzajúci sa o profesie: čašníka, počítačového programátora, predavača v obchode, zdravotnej sestry, recepčného, kuchára, úradníka, strojného inžiniera, sekretárky v administratíve a inžiniera.
Alopé

Alopé ("Alopé") môže byť:
Armando Peraza

Armando Peraza (* 30. máj 1924, Havana, Kuba − † 14. apríl 2014 San Francisco, Kalifornia, USA) bol kubánsky perkusionista.
Život.
Narodil sa v Havane na Kube; v detstve prišiel o rodičov (jeho otec zomrel, keď mal tri a matka o štyri roky neskôr) a vyrastal ako bezdomovec. Keď sa neskôr presťahoval do USA, nepoznal dátum svojho narodenia ani vek a tak si dátum narodenia kvôli úradom vymyslel. Počas päťdesiatych a šesťdesiatych rokov spolupracoval s klaviristom Georgom Shearingom a blízko takisto spolupracoval s vibrafonistom Calom Tjaderom. V roku 1977 sa stal členom skupiny Santana, s ktorou nahrával album už o niekoľko rokov skôr; zo skupiny odišiel v roku 1990. Počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými ďalšími hudobníkmi, medzi ktorých patria Eric Clapton, Dizzy Gillespie, Dave Brubeck, Charlie Parker, Jaco Pastorius alebo Frank Zappa. Zomrel v roku 2014 na zápal pľúc.
Aix-en-Provence (obvod)

Aix-en-Provence je obvod v departemente Bouches-du-Rhône a regióne Provence-Alpes-Côte d'Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 44 obcí.
Apt (obvod)

Apt je obvod v departemente Vaucluse a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 6 kantónov a 56 obcí.
Arles (obvod)

Arles je obvod v departemente Bouches-du-Rhône a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 36 obcí.
Avignon (obvod)

Avignon je obvod v departemente Vaucluse a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 37 obcí.
Barcelonnette (obvod)

Barcelonnette je obvod v departemente Alpes-de-Haute-Provence a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 2 kantóny a 16 obcí.
Briançon (obvod)

Briançon je obvod v departemente Hautes-Alpes a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 38 obcí.
Brignoles (obvod)

Brignoles je obvod v departemente Var a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 61 obcí.
Carpentras (obvod)

Carpentras je obvod v departemente Vaucluse a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 8kantónov a 58 obcí.
Castellane (obvod)

Castellane je obvod v departemente Alpes-de-Haute-Provence a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 5 kantónov a 32 obcí.
Lygdamis zo Syrakúz

Lygdamis ("Lygdamis") bol v roku 648 pred Kr. víťaz olympijských hier v pankratiu.
V Olympii na 33. hrách zaviedli ako poslednú atletickú disciplínu pankration, ktorý bol kombináciou zápasenia a boxu. Prvým olympijským víťazom v pankratiu sa stal Lygdamis zo Syrakúz. Lygdamis bol podľa antického autora Eusebia z Kaisareie taký statný chlap, že mu stačilo 600 dĺžok jeho chodidla (600 stôp) na vymeranie celého okruhu bežeckej dráhy v Olympii.
Olympijské víťazstvo Lygdamida zaznamenal aj Pausanias: „"V ôsmej olympiáde po tejto (r. 648 pred Kr.) prijali ku hrám zápasníkov v pankratiu a pretekárske kone. Zvíťazil kôň krannónskeho Krauxida, a tých, ktorí sa dostavili k pankratiu, premohol syrakúzsky Lygdamis. Tento muž má náhrobok pri syrakúzskych lomoch. To či sa Lygdamis vyrovnal veľkosťou tébskemu Heraklovi, neviem, ale Syrakúzania to hovoria."“
Digne-les-Bains (obvod)

Digne-les-Bains je obvod v departemente Alpes-de-Haute-Provence a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 65obcí.
Forcalquier (obvod)

Forcalquier je obvod v departemente Alpes-de-Haute-Provence a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 13 kantónov a 87 obcí.
Gap (obvod)

Gap je obvod v departemente Hautes-Alpes a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 23 kantónov a 139 obcí.
Grasse (obvod)

Grasse je obvod v departemente Hautes-Alpes a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 19 kantónov a 62 obcí.
Istres (obvod)

Istres je obvod v departemente Bouches-du-Rhône a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 8 kantónov a 18 obcí.
Nice (obvod)

Nice je obvod v departemente Hautes-Alpes a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 33 kantónov a 101 obcí.
Gylis

Gylis ("Gylis") môže byť:
Toulon (obvod)

Toulon je obvod v departemente Var a regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 22 kantónov a 34 obcí.
Albertville (obvod)

Albertville je obvod v departemente Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 82 obcí.
Annecy (obvod)

Annecy je obvod v departemente Haute-Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 93 obcí.
Belley (obvod)

Belley je obvod v departemente Ain a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 107 obcí.
Bonneville (obvod)

Bonneville je obvod v departemente Haute-Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 61 obcí.
Koňhora

Koňhora je časť obce Varín, kopanica na úpätí Kysuckej vrchoviny.
Geografia.
Koňhora leží na severe katastrálneho územia obce Varín, severne od jeho intravilánu. Sever osady leží v hornatom teréne Kysuckej vrchoviny, na juhozápade zachádza do Žilinskej kotliny. Rieka Varínka tvorí východnú hranicu s obcou Krasňany, na severovýchode sa vypína Strážsky kopec, ktorý je prirodzenou hranicou Koňhory so susednými obcami Stráža a Lysica. Východnou stranou kopca sa dá dostať do obce Stráža, západnou stranou kopca vedie cesta do Lysice.
Vodstvo.
Extravilánom Koňhory pretekajú dva vodné toky IV. rádu. Prvý potok priteká zo západu, druhý zo severu. V hornej časti obce sa zlievajú a následne sa vlievajú do rieky Varínka, ktorá z východnej strany obteká Koňhoru. V minulosti bolo koryto potoka odklonené tak, že paralelne tiekol popri Varínke až do Varína. Tam pretekal centrom obce až k obecnému úradu, kde sa stáčal na západ a poháňal niekoľko mlynov. Do dnes sa zachoval už len mlyn Repáňovcov, ktorý je však tiež v dezolátnom stave. Ďalej podtekal železnicu a vlieval sa do Váhu. Pri stavebných prácach v osade bolo umelé koryto narušené a voda tak opäť tiekla priamo do Varínky, čím jeho staré koryto vyschlo a začalo zarastať.
V kopcoch nad stredom Koňhory pramení malý potôčik, ktorý preteká dolnou časťou osady a následne sa taktiež vlieva do Varínky.
Ochrana prírody.
V blízkosti Koňhory, na vodnom toku Varínka sa nachádza prírodná pamiatka Krasniansky luh. Sčasti do oblasti zasahuje územie Národného parku Malá Fatra.
Dejiny.
Osídlenie lokality je podložené náleziskami z kamennej, bronzovej i železnej doby. Slovanské kmene sa tu usídlili už v 8.9. storočí. V 13. storočí patrila Koňhora pod panstvo Varín so sídlom na Starhrade. Obyvatelia Koňhory sa venovali poľnohospodárstvu a chovu dobytka a oviec, vďaka čomu tu tiež vznikol salaš.
Výraznejší rozvoj Koňhory nastal v 20. storočí, keď sa zlepšila infraštruktúra. V roku 1962 bola Koňhora elektrifikovaná, v roku 1997 bol vybudovaný vodovod, v roku 1999 plynovod a následne aj kanalizácia. V Koňhore sa rozvinul drevársky priemysel a dodnes tam funguje píla na spracovanie dreva. V osade sa nachádza chatová oblasť.
Obyvateľstvo.
Koňhora má asi 200 obyvateľov slovenskej národnosti.
Bourg-en-Bresse (obvod)

Bourg-en-Bresse je obvod v departemente Ain a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 24 kantónov a 219 obcí.
Chambéry (obvod)

Chambéry je obvod v departemente Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 22 kantónov a 161 obcí.
Saint-Jean-de-Maurienne (obvod)

Saint-Jean-de-Maurienne je obvod v departemente Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 6 kantónov a 62 obcí.
Saint-Julien-en-Genevois (obvod)

Saint-Julien-en-Genevois je obvod v departemente Haute-Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 72 obcí.
Thonon-les-Bains (obvod)

Thonon-les-Bains je obvod v departemente Haute-Savoie a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 68 obcí.
Gex (obvod)

Gex je obvod v departemente Ain a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 3 kantóny a 29 obcí.
Nantua (obvod)

Nantua je obvod v departemente Ain a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 64 obcí.
Die (obvod)

Die je obvod v departemente Drôme a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 104 obcí.
Grenoble (obvod)

Grenoble je obvod v departemente Isère a regióne Auvergne-Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 273 obcí.
La Tour-du-Pin (obvod)

La Tour-du-Pin je obvod v departemente Isère a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 11 kantónov a 137 obcí.
Vienne (obvod)

Vienne je obvod v departemente Isère a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 8 kantónov a 99 obcí.
Largentière (obvod)

Largentière je obvod v departemente Ardèche a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 14 kantónov a 148 obcí.
Privas (obvod)

Privas je obvod v departemente Ardèche a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 65 obcí.
Tournon-sur-Rhône (obvod)

Tournon-sur-Rhône je obvod v departemente Ardèche a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 12 kantónov a 126 obcí.
Lyon (obvod)

Lyon je obvod v departemente Rhône a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 137 obcí.
Villefranche-sur-Saône (obvod)

Villefranche-sur-Saône je obvod v departemente Rhône a regióne Auvergne-Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 11 kantónov a 131 obcí.
Montbrison (obvod)

Montbrison je obvod v departemente Rhône a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 138 obcí.
Roanne (obvod)

Roanne je obvod v departemente Rhône a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 11 kantónov a 115 obcí.
Saint-Étienne (obvod)

Saint-Étienne je obvod v departemente Rhône a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 19 kantónov a 74 obcí.
Villefranche-sur-Saône (kantón)

Villefranche-sur-Saône je francúzsky kantón v obvode Villefranche-sur-Saône v departemente Rhône v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho iba mesto Villefranche-sur-Saône.
Villefranche-sur-Saône

Villefranche-sur-Saône môže byť:
Základná škola sv. Marka, Petzwalova 1

Základná škola sv. Marka je cirkevná základná škola v Nitre na sídlisku Klokočina na Petzwalovej ulici č. 1.
Vznikla v roku 1992, je to škola rodinného typu a navštevuje ju 250 žiakov. Škola má 9 tried a 3 učebne, na dvore sa nachádza školská kaplnka a zrekonštruované futbalové ihrisko. Vedľa školy o ulicu ďalej sa nachádza Gymnázium Golianova.
Riaditeľom školy je PhDr. Ladislav Prešinský, PhD.
Železničná trať Hranice na Morave – Horní Lideč – Púchov

Železničná trať Hranice na Morave - Horní Lideč - Púchov (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 280 v Česku a 125 na Slovensku) je dvojkoľajná elektrifikovaná trať. 
Trať vedie z Hraníc cez Valašské Meziříčí, Vsetín a Horní Lideč, ďalej potom cez štátnu hranicu so Slovenskom do Púchova. Na trati sa nachádza jeden tunel a bola vytvorená prepojením starších regionálnych tratí. Prevádzka v úseku Hranice na Morave - Valašské Meziříčí bola zahájená 1. novembra 1884, Valašské Meziříčí - Vsetín 1. júla 1885, Vsetín - Horní Lideč 21. októbra 1928 a Horní Lideč - Púchov 2. mája 1937. Elektrifikácia bola vykonaná v roku 1960.
Zelenohorská ulica

Zelenohorská je ulica v bratislavskej mestskej časti Lamač vedúca od železničnej trate 110 (križovatky s ulicou Zidiny) k bočnému vstupu do rozostavanej nemocnice Rázsochy. Na jej západnej strane sa nachádzajú rodinné domy, na východnej potok a za ním zalesnený kopec. Pri vyústení Ostružinového chodníku sa nachádza malá studnička.
Ulica je pomenovaná podľa priľahlého vrchu Zelená hora. Tvorí hranicu medzi mestskými časťami Lamač a Nové Mesto
Blízke ulice.
Ostružinový chodník, Zidiny
Meštiansky dom (Františkánske námestie 7)

Meštiansky dom na Františkánskom námestí 7 je národná kultúrna pamiatka zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 18/1), ktorá sa nachádza v bratislavskej mestskej časti Staré mesto. Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 23. októbra 1963.
Štvorposchodový dom postavili na konci 16. storočia, niektoré časti objektu vznikali v priebehu ďalších storočí. Prevládajúcim slohom je klasicizmus. V priebehu 18. storočia prešla, rovnako ako mnohé susedné budovy, barokovou prestavbou.
V roku 2001 prešla budova rekonštrukciou, ktorá sa zamerala nielen na opravu vekom a vlhkosťou zničených častí, ale aj na zmenu dispozičného rozloženia. Rekonštrukcia sa rovnako dotkla aj vonkajšej fasády, fasád vo vnútri dvora a pavlačí. Bola ukončená začiatkom roka 2002.
V súčasnosti v priestoroch domu sídli divadlo GUnaGU, galéria F7, ktoré má v správe mestská časť Staré mesto. Nachádza sa tu tiež reštauračné zariadenie a hudobný klub.
Wayne Henderson

Wayne Henderson (* 24. september 1939, Houston, Texas, USA – † 5. apríl 2014, Culver City, Kalifornia) bol americký jazzový pozaunista a hudobný producent. 
V roku 1960 spoluzaložil skupinu The Jazz Crusaders, z ktorej odišiel v roku 1975, ale o dvadsať rokov neskôr sa k nej opäť vrátil. V období, keď nebol členom The Jazz Crusaders, sa venoval vydávaniu vlastných albumov a produkovaniu albumov iných interpretov, akými boli napríklad Michael White, Gábor Szabó, Chico Hamilton, Ramsey Lewis, Roland Bautista, Ronnie Laws a Monk Montgomery. Zomrel v roku 2014 vo veku sedemdesiatštyri rokov; príčinou smrti bolo zlyhanie srdca vyvolané diabetom.
Pomník padlým v 1. svetovej vojne

Pomník padlým v 1. svetovej vojne je národná kultúrna pamiatka zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 11396/1) nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Ulici francúzskych partizánov v Horskom parku na tzv. Murmannovej výšine. Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 22. marca 2002.
Pamätník je postavený na pamiatku padlým v 1. svetovej vojne. Ide o jednoduchú stavbu so štvorcovým pôdorysom v tvare veľkého kamenného sarkofágu postaveného na chrbtoch levov. Na vrchnej časti pomníka je nápis: "1914 – 1918". 
Pomník vyrobil známy bratislavský sochár Alojz Rigele v spolupráci s architektom Franzom Wimmerom; vyrobený je z granitu. Odhalený bol v roku 1920.
Kleitónymos

Kleitónymos ("Kleitónymos") môže byť:
On the Sunday of Life

On the Sunday of Life je debutový album britskej progresívnej kapely Porcupine Tree, ktorý prvýkrát vyšiel v júli roku 1992. Obsahuje nahrávky, ktoré vyrobil Steven Wilson na dve audio kazety a nazval ich "Tarquin's Seaweed Farm" (1989), druhú "The Nostalgia Factory" (1991). Zvyšné skladby albumu pochádzajú z kompilácie "Yellow Hedgerow Dreamscape", ktorú vydal tri roky potom. 
Väčšinu textu ku skladbám napísal Wislonov kamarát zo školy Alan Duffy. Názov albumu bol vybraný z viacerých absurdných návrhov, ktoré dal Richard Allen, manažér vydavateľstva Delerium Spočiatku v roku 1992 bolo z albumu publikovaných iba 1 000 nosičov. Dodnes sa z neho predalo viac ako 20 000 kópií.
Zoznam skladieb.
"Part I - First Love "
"Part II - Second Sight "
"Part III - Third Eye "
"Part IV - Fourth Bridge "
Kleitónymos (mytológia)

Kleitónymos ("Kleitónymos") je v gréckej mytológii syn Amfidamanta z Opuntskej Lokridy. 
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Kleitónymos sa stal obeťou Patrokla, ktorý ho v nerozumnej mladosti zabil v hádke nad kockami. Patrokla potom za tento zločin jeho otec Menoitios odviedol na prevychovanie ku kráľovi Péleovi, kde sa zoznámil s jeho synom Achilleom. Z mladíkov sa následne stali nerozluční priatelia, ktorí sa neskôr preslávili v trójskej vojne.
Démosthenes (rozlišovacia stránka)

Démosthenes (iné názvy: Demostenes, Démosthenés, Démostenes; "Démosthenes, iný prepis: Démosthenés") môže byť:
Železničná trať Kolín – Česká Třebová

Trať Kolín - Česká Třebová, v cestovnom poriadku pre cestujúcich označovaná ako trať 010, patrí medzi najvyťaženejšie trate v Česku. Je súčasťou I. a III. tranzitného koridoru a prevádzkovateľom tejto trate je Správa železničnej dopravnej cesty. 
Úsek Praha - Kolín je v cestovnom poriadku pre cestujúcich vyčlenený ako samostatná trať 011. Vrátane tohto úseku má trať dĺžku 164 km, samostatný úsek z Prahy má 62 km.
História.
Trať je najdôležitejšou spojnicou Prahy a Čiech s Moravou. Bola otvorená roku 1845 ako jedna z prvých na českom území, v 50. rokoch 20. storočia elektrifikovaná a na prelome 21. storočia modernizovaná.
Dôležité železničné uzly.
Medzi významné železničné uzly patrí Praha hlavná stanica, Kolín, Pardubice hlavná stanica a Česká Třebová.
Modernizácia.
V rámci modernizácie je pripravovaná najmä preložka trate v úseku Choceň - Ústí nad Orlicí, v roku 2009 bolo dokončenie plánované na november 2019. Na napriamenie úseku má byť vybudovaný tunel Hemže (dĺžka 1157 m) a tunel Oucmanice (dĺžka 4985 metrov) a dva železničné mosty cez údolie Tichej Orlice dĺžky 295 m a 587 m. Oba tunely majú byť tvorené dvoma súbežnými jednokoľajnými tubusmi. Traťová rýchlosť tu má byť zvýšená zo 70 km/h na 160 km/ha neskôr na 200 km/h
Železničná trať České Budějovice – Summerau

Železničná trať České Budějovice – Horní Dvořiště – Summerau (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 196) je jednokoľajová elektrifikovaná celoštátna trať, súčasť 4. koridoru. Trať vedie z Českých Budějovíc cez Rybník a Horní Dvořiště do Summerau v Rakúsku.
Dejiny.
Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1827 ako konská železnica. V roku 1871 bola pôvodná trať čiastočne prestavaná na parostrojnú trať s normálnym rozchodom. Trať bola elektrizovaná v rokoch 2000 - 2001. V druhej polovici deväťdesiatych rokov začala optimalizácia trati (v pôvodnej stope) najprv úpravou staníc (predĺženie staničných koľají, zvýšenie počtu staničných koľají, nástupište, príprava na inštaláciu nového zabezpečovacieho zariadenia), nasledovaná optimalizáciou medzistaničných úsekov medzi štátnou hranicou a stanicou Omlenice a časti medzistaničného úseku Kamenný Újezd ​​ - Včelná (po zastávku Kamenný Újezd ​​zastávka). Zároveň s elektrizáciou bolo sprevádzkované nové zabezpečovacie zariadenie a spustené diaľkové riadenie trati z dispečerského stanoviska v Českých Budějoviciach. V rokoch 2008 a 2009 bola optimalizácia dokončená v zostávajúcich medzistaničných úsekoch. Táto optimalizácia už zahŕňala mierne zvýšenie traťovej rýchlosti.
Železničná trať České Velenice – Veselí nad Lužnicí

Železničná trať České Velenice – Veselí nad Lužnicí (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 226) je jednokoľajová železničná trať, časť celoštátnej dráhy. Prevádzka začala v roku 1871.
Železničná trať Český Těšín – Frýdek-Místek

Železničná trať Český Těšín – Frýdek-Místek (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 322) je jednokoľajová regionálna trať o dĺžke 26,6 km. Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1888.
Hliníková zliatina

Hliníková zliatina je zliatina hliníka s iným prvkom resp. prvkami. Hliníkové zliatiny majú významné postavenie v priemysle. Hliník má nízku hmotnosť, vynikajúcu elektrickú a tepelnú vodivosť, výbornú tvárnosť a húževnatosť, ale nízku pevnosť, nízku teplotu topenia. V zliatine hliníka sa obvykle za cenu zhoršenia niektorej výhodnej vlastnosti výrazne vylepšia iné nevýhodné vlastnosti hliníku.
Triedy hliníkových materiálov pre tvárnenie.
Najčastejším systémom značenia je IADS (International Alloy Designation System), kde prvá číslica udáva hlavný legujúci prvok
Triedy hliníkových materiálov pre odlievanie.
Aluminum Association (AA) prijala značenie materiálov pre odlievanie podobné značeniu materiálov pre tvárnenie, avšak odlišné od značenia DIN, BS.
Tepelné spracovanie.
Starnutie hliníku.
Pri vytvrdzovateľných zliatinách dochádza k zvyšovaniu pevnosti časom, tzv. prirodzené starnutie materiálu, alebo umelo, pri zvýšenej teplote. Napríklad zliatina 2219-T851 umelo starne, pre zvýšenie pevnosti, výdržou 1836 hodín, pri teplote 163169 °C. Starnutiu predchádza žíhanie, pri teplote 413418 °C, s rýchlym ochladením. Tak sa dosiahne pevnosť 420 MPa pri teplote 24 °C, v porovnaní s vyhotovením 2219-O (bez tepelného spracovania) s pevnosťou 180 MPa.
Železničná trať Čáslav – Třemošnice

Železničná trať Čáslav – Třemošnice (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 236) je jednokoľajová regionálna trať o dĺžke 17 km. Trať vychádza zo samostatnej [miestnej] stanice, do stanice Čáslav spojenie cez dvojitú úvrať. Doprava bola zahájená v roku 1881 do Žleb, v roku 1882 bola potom sprevádzkovaná časť trate do Třemošnice. Odbočka zo Skovic do Vrd ukončila osobnú prepravu v roku 1955, v roku 1975 bola zmenená na vlečku. Trať z Čáslavi vedie v tesnom susedstve cesty, dopravné značky sú dokonca až za traťou.
Železničná trať Čelákovice – Mochov

Železničná trať Čelákovice – Mochov (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 233) je jednokoľajnou neelektrizovanou regionálnou traťou v Stredočeskom kraji. Trať vedie zo stanice Čelákovice do Mochova. V zastávke Mochov zastávka vedie okolo Transformátorovne Čechy-stred, kam je zavedená vlečka.
Prevádzka nákladných vlakov na tejto trati bola zahájená v roku 1883, prevádzka osobnej dopravy sa začala v roku 1939. V roku 2006 sa stal prevádzkovateľom Klub železničních cestovatelů, ktorý tu prevádzkuje "Polabský motoráček".
Nora Ephronová

Nora Ephronová (* 19. máj 1941, New York, New York, USA – † 26. jún 2012, New York, New York, USA) bola americká novinárka, esejistka, filmová scenáristka, režisérka a producentka, ktorá sa preslávila svojimi scenármi romantických komédií za ktoré bola celkom trikrát nominovaná na cenu Americkej akadémie filmového umenia a vied Oscar.
Pochádzala z umeleckej rodiny, obaja jej rodičia, otec Henry Ephron a matka Phoebe Ephronová, boli scenáristi a dramatici. Scenáristike, žurnalistike a spisovateľskej činnosti sa venovali aj jej sestry Delia Ephronová a Hallie Ephronová.
Po štúdiách na Wellesley College pracovala ako novinárka a spisovateľka, prispievala celkom pravidelne do novín "New York Post" a časopisov "Esquire", "New York Times Magazine" a "New York Magazine".
Osobný život.
Bola celkom trikrát vydatá, jej prvým manželom bol dramatik, scenárista a humorista Dan Greenburg, druhým manželom novinár známy z aféry Watergate Carl Bernstein, tretím manželom bol scenárista Nicholas Pileggi. Zomrela vo veku 71 rokov na zápal pľúc, ktorý bol komplikáciou akútnej myeloidnej leukémie, ktorú jej lekári diagnostikovali v roku 2006.
Tournon-sur-Rhône (kantón)

Tournon-sur-Rhône je francúzsky kantón v obvode Tournon-sur-Rhône v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 17 obcí.
Borislav Slavov

Borislav Slavov (* 17. júl 1973, Sofia, Bulharsko), tiež známy ako Bobby Slavov je bulharský hudobný skladateľ filmovej hudby. Je známy ako autor hudby k videohrám Crysis 2 (2011) a Crysis 3 (2013), v spolupráci s Hansom Zimmerom. Jeho hudobná kariéra sa začala v roku 2001, keď vytvoril svoj prvý soundtrack pre real-time strategickú videohru Knights of Honor.
Železničná trať Praha – Kolín

Železničná trať Praha – Kolín, v cestovnom poriadku pre cestujúcich označovaná ako trať 011, patrí medzi najvyťaženejšie trate v Česku. Je súčasťou I. a III. tranzitného koridoru a v celej svojej dĺžke najmenej dvojkoľajná a elektrifikovaná. V úseku Praha-Libeň – Poříčany je trať od roku 2009 trojkoľajná.
V súčasnosti je trať využívaná predovšetkým pre prevádzku rýchlikov, zrýchlených vlakov, zastávkových osobných vlakov a poštových vlakov. Nákladná doprava je menšia, než by zodpovedalo centrálnej polohe trate, okrem iného preto, že záťaž je často smerovaná do stanice Nymburk.
Osobná doprava.
Prevádzka pravidelných osobných vlakov na trati je integrovaná do systému Pražskej integrovanej dopravy (PID), v úseku Praha-Pečky ide o plnú integráciu. Linka Praha - Kolín má od decembra 2002 v rámci Metropolitných línií pridelené označenie S1 a od decembra 2010 jazdia v špičkách pracovných dní v úseku Praha hlavná stanica - Úvaly tiež vlaky linky S7.
Zastávkové osobné vlaky sú vedené elektrickými jednotkami rady 471 a interval prímestských vlakov na trati je 60 minút, v špičkách pracovných dní 30, resp. v úseku Praha-Libeň – Úvaly 15 minút.
Tarif.
Okrem tarifu Českých dráh je možné v úseku Praha-Pečky (tzv. úsek s plnou integráciou) využiť v zastávkových vlakoch vybrané druhy jednotlivých cestovných lístkov Pražskej integrovanej dopravy. Na nástupištiach všetkých staníc tohto úseku sú umiestnené žlté označovacie automaty. 
História.
Prevádzka na trati sa začala roku 1845 a od tej doby prešla niekoľkými rekonštrukciami, z ktorých najvýznamnejšia bola v roku 1957, kedy bola elektrifikovaná a v roku 2008, kedy bolo dokončené nové zaústenie dopravu na vjazde do Prahy. V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice:
Praha, Karlín, Libeň, Hloubětín, Keje, D. Počernice, Běchovice, Jirny, Ouvaly, Tujkaty, Rostoklaty, Český Brod, Klučov, Poříčany, Milčice, Pečky, Cerhenice, Velim, Nová Ves, Kolín
Tournon-sur-Rhône

Tournon-sur-Rhône môže byť:
Largentière (kantón)

Largentière je francúzsky kantón v obvode Largentière v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 14 obcí.
Largentière

Largentière môže byť:
Privas (kantón)

Privas je francúzsky kantón v obvode Privas v departemente Ardèche v regióne Rhône-Alpes. Tvorí ho 16 obcí.
Privas

Privas môže byť:
Château-Thierry (kantón)

Château-Thierry je francúzsky kantón v obvode Château-Thierry v departemente Aisne v regióne Pikardia. Tvorí ho 21 obcí.
Château-Thierry

Château-Thierry môže byť:
Jeanne Moreauová

Jeanne Moreauová (; * 23. január 1928, Paríž, Francúzsko† 31. júl 2017, Paríž) bola francúzska herečka, filmová režisérka a speváčka.
Celkom sa podieľala na viac ako 120 filmoch. Predovšetkým v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch 20. storočia patrila k najpopulárnejším filmovým hviezdam.
Životopis.
Je dcérou britskej tanečnice a francúzskeho majiteľa reštaurácie. Keď mala 11 rokov, rodičia sa rozviedli.
Od roku 1946 študovala na parížskom konzervatóriu Conservatoire national supérieur d'art dramatique a už v rokoch 1948 – 1952 hrala v divadle Comédie-Française. V roku 1952 odišla do experimentálneho Théâtre National Populaire, ale pôsobila aj na iných scénach, vrátane Broadwaya.
V 50. rokoch získala niekoľko divadelných cien. K najoceňovanejším patrili jej úlohy v "Pygmalionovi" GB Shawa a v "Pekelnom stroji" Jeana Cocteaua z roku 1954.
V roku 1948 debutovala vo filme. Po menších rolách, ako bola napr. snímka "Nesiahajte na prachy" s Jeanom Gabinom z roku 1953, mala prvý väčší úspech vo filmoch "Výťah na popravisko" (1957) a "Milenci" (1958) v réžii Louisa Malle a postupne sa presadila ako významná filmová herečka.
Najmä v 60. rokoch nasledovali početné hlavné roly vo francúzskych i medzinárodných produkciách mnohých významných režisérov, ako napríklad Michelangelo Antonioni ("Noc"), Orson Welles ("Proces"), Luis Buñuel ("Denník komornej"), François Truffaut ("Nevesta bola v čiernom"), Roger Vadim ("Nebezpečné známosti"), Tony Richardson ("Slečna učiteľka"), alebo Peter Brook ("Moderato Cantabile"). Výrazný ohlas mala úloha Cathérine v Truffautovovom filme "Jules a Jim" z roku 1962.
V ďalších rokoch spolupracovala napríklad v roku 1982 s R. W. Fassbinderom vo filme "Querelle", alebo s Wimom Wendersom v snímke "Až na koniec sveta" z roku 1991.
Súbežne s filmovou tvorbou aj naďalej hrala v divadle. Na dvoch filmoch sa podieľala ako režisérka. Vo Francúzsku je populárna aj ako speváčka a v roku 1964 získala cenu Grand Prix du Disque.
Bola dvakrát vydatá. Z prvého manželstva (1949 – 1951) s hercom Jean-Louisom Richardom sa narodil syn Jérôme Duvon, ktorý je dnes úspešným maliarom. V rokoch 1977 – 1980 bola vydatá za režiséra Williama Friedkina.