Poľština

Poľština patrí medzi západoslovanské jazyky rovnako ako čeština, slovenčina, kašubčina a lužická srbčina. Patrí teda takisto medzi slovanské jazyky, do rodiny indoeurópskych jazykov.
V 10. storočí boli západoslovanské jazyky do veľkej miery stále jeden jazyk, potom sa začali od seba rozchádzať, ale ešte aj dnes si Poliaci čiastočne rozumejú so Slovákmi i Čechmi. Veľa cirkevných slov je podobných češtine aj z toho dôvodu, že Poliaci prijali kresťanstvo od Čechov. V priebehu storočí poľština prijala veľa slov cudzieho pôvodu (z latinčiny, francúzštiny, nemčiny, češtiny), neprebehla tu žiadna veľká jazyková čistka.
Po poľsky sa hovorí nielen v Poľsku, ale aj na územiach iných štátov s poľskou menšinou - v Česku, na Slovensku, Ukrajine, v Bielorusku, Litve. V dôsledku mnohých vysťahovaleckých vĺn v uplynulých 200 rokoch sa možno stretnúť s poľštinou prakticky všade.
Abeceda.
Poľská abeceda obsahuje základnú latinskú abecedu a nasledujúce zvláštne písmenka: "ą", "ę", "ó", "ł", "ć", "ś", "ź", "ż", "ń".
V poľštine neexistujú dlhé samohlásky, každá hláska má rovnakú dĺžku. Prízvuk je, na rozdiel od slovenčiny, takmer vždy na predposlednej slabike.
Samohlásky.
Samohlásky i/y sa na rozdiel od slovenčiny veľmi líšia. Poľské mäkké "i" je rovnaké ako slovenské, ale "y" je omnoho tvrdšie, ale nemožno si ho mýliť s ruským „jery“ (mnohokrát, hlavne na konci slova, je počuteľné takmer ako "e", v žiadnom prípade ho však ako „e“ nemožno vyslovovať. napr. kiedy - wtedy). Taktiež treba pamätať na to, že keď "i" sa nachádza po spoluhláskach "z, s, c, dz, n" zmäkčuje predchádzajúcu spoluhlásku (napr. "zima" /zima/ čítaj ako „žima“, "nić" /niť/ čítaj ako „ňić“ a keď nasleduje po "i" samohláska, tak sa už nevyslovuje (napr. "siadać" /sadať/ čítaj ako „śadać“, "nie" /nie/ čítaj ako „ńe“, v žiadnom prípade to nie je slovenské „nie“).
Samohláska ó sa vyslovuje ako krátke „u“, v žiadnom prípade nejde o slovenské ó (napr. "mówię" /hovorím/ čítaj „muvie“)
Spoluhlásky.
Poľská spoluhláska ł sa vyslovuje ako neslabičné „u“ (napr. "był" /bol/, "łza" /slza/ ) ako "w" po Anglicky
Dvojité w (v poľskej abecede ako „vu“, a slovenské jednoduché v ako nemecké „fau“ nie „vé“) je vyslovované ako slovenské „v“. Poľština používa v len v cudzích slovách. (napr. "telewizja" /televízia/, ale skratka "TV"!)
Poľské ń je vyslovované ako slovenské „ň“.
Poľština nepozná rozdiel medzi spoluhláskami h/ch, preto aj pre Slovákov je niekedy ťažké si domyslieť, ktorú spoluhlásku z nich napísať. Väčšinou tieto spoluhlásky bývajú vyslovované neznelo, len v niektorých výrazoch sú znelé (napr. "huśtawka" /hojdačka/ ako „chuśtafka“, "chomik" /škrečok/ ako „chomik“, ale napr.: "tychże" /týchto/ skôr ako „tyhže“).
Hlásky r a l nie sú v poľštine slabikotvorné, napr. slovenské slovo "vietor" sa delí ako vie-tor a preto sa číta ako dvojslabičné, ale poľské slovo "wiatr" je vyslovované ako jedna slabika.
Poľština rozlišuje tri rady sykaviek: 
Pozor! Často sa stáva, že spoluhláska rz býva vyslovovaná ako české ř, ale poľština ř nepozná (napr. poľské slovo "morze (more)" nie je v žiadnom prípade "moře", ale „može“).
Hlavné zmeny medzi poľštinou a slovenčinou.
Porovnanie samohláskových skupín.
Zmena ą/ę~u/ú
jestvujú i výnimky: często (pozor! Je aj slovo "ciasto"a znamená to "cesto"), piękny ~často, pekný 
Zmena ó/o~ô/o
Zmena dvojhlások ia/ie~e/ie
Zmena -wę~-ú 
Porovnanie spoluhláskových skupín.
Zmena g/k~h/ch
Zmena rz~r
Zmena skupiny -ło -ro~-la -ra
Zmena ć/ci~ť/t
Zmena o~e v skupinách -rot -łot 
Zmena skupiny -ksi~-kň/kni
Zmena dz/dź/dzi~z