burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
VLASŤ

VLASŤ (predchádzajúce názvy: 28. november 201113. december 2011 DNES, 13. december 201127. september 2013 Občianska strana DNES, 27. september 201324. jún 2019 Strana občianskej ľavice, skratka SOĽ) bola mimoparlamentná politická strana pôsobiaca na Slovensku.
História.
Ako právnická osoba bola Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky zaregistrovaná 28. novembra 2011 pod č. OVVS 3-2011/029917 a získala identifikačné číslo organizácie 42257344. V priebehu jej existencie došlo k trom zmenám stanov (13. decembra 2011, 27. septembra 2013, 24. júna 2019) a štyrom zmenám štatutárneho orgánu (8. decembra 2011, 11. júl 2012, 11. augusta 2017, 3. októbra 2019), pričom od 3. októbra 2019 v tejto funkcii pôsobí generálna manažérka strany Ing. Anna Žatková.
Na tlačovej konferencii 1. októbra 2019 bývalý minister spravodlivosti (nominant Mečiarovej Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko) a sudca najvyššieho súdu Štefan Harabin, neúspešný kandidát v prezidentských voľbách v roku 2019, oznámil, že bude kandidovať v parlamentných voľbách v roku 2020 ako líder politickej strany Vlasť. Možná spolupráca bola so stranami ĽSNS, Slovenskou národnou stranou, Smer-SD a zrejme aj SME RODINA.
Volebné výsledky.
Strana sa nezúčastnila na parlamentných voľbách, ktoré sa konali v čase jej fungovania (NR SR 2012, 2016; EP 2019) s výnimkou volieb do Európskeho parlamentu v roku 2014. V týchto voľbách strana získala 1 311 hlasov (0,23 %) a nezískala žiaden mandát.
Jediné regionálne voľby, do ktorých sa zapojila, boli voľby do VÚC v roku 2017. Strana postavila 15 kandidátov na poslancov v Prešovskom kraji, ani jeden nebol zvolený.
Volebné preferencie.
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry FOCUS:
1 prieskum vykonaný bez zaradenia strany Petra Pellegriniho
2 prieskum vykonaný so stranou Petra Pellegriniho
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry AKO:
Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry POLIS:
Smetník

Smetník alebo smetiak je buď všeobecne nádoba na smeti (odpadky) alebo v užšom zmysle len (kedysi výlučne kovová) nádoba na odpadky (prípadne odpad) pri budove či na ulici na prechodné uloženie odpadkov pred ich definitívnym odvozom (iná než odpadkový kôš či veľkokapacitný kontajner). Zastarané (resp. podľa niektorých názorov nesprávne) označenie smetníka v užšom zmysle je "popolnica", odborné označenie je zberná nádoba a vyskytuje sa aj označenie nádoba na odpad (ktoré ale môže mať aj úplne všeobecný význam).
Kontajner.
Veľké smetníky upravené na vyklopenie do osobitne na to uspôsobeného automobilu sa volajú aj kontajner (staršie aj: kontejner); typicky sa vyskytujú pri bytových domoch. Ako kontajner sa ale označujú aj veľkokapacitné kontajnery (=veľkoobjemové kontajnery) na odpad (t. j. obyčajne hore otvorené veľmi veľké nádoby určené spravidla na občasný zber a následný odvoz najmä rozmerného domového alebo stavebného odpadu) alebo niekedy aj niektoré špecifické typy nádob na odpad, napr. kontajner na nebezpečný odpad či bioodpad, kontajner na textil a pod.
Zvoz.
Smetiaky v slovenských mestách bývajú pravidelne vyprázdňované v rámci komunálnych služieb, spravidla mestských alebo iných súkromných subjektov pôsobiacich v regióne, najčastejšie raz až dvakrát týždenne. Vyprázdňovanie smetiakov zabezpečuje tzv. smetiarske auto.
Boaz Modai

Boaz Modai (; * 23. máj 1958, Haifa) je izraelský diplomat, bývalý veľvyslanec Izraela na Slovensku.
Životopis.
Jeho otcom je Jicchak Modai, izraelský politik. Jeho matka, Michal Har'el bola druhá Miss Izrael, titul získala v roku 1951. Neskôr bola doživotná honorárna prezidentka Medzinárodnej ženskej sionistickej organizácie. Boaz Modai získal bakalársky titul z politických vied na Telavivskej univerzite.
Diplomatické pôsobenie.
Od roku 1984 pracuje v diplomacii. V rokoch 1985 až 1986 bol tútorom kadetov na Škole diplomacie na Ministerstve zahraničných vecí. V rokoch 1986 až 1987 bol asistentom zástupcu generálneho riaditeľa pre ekonomické záležitosti. Následne v rokoch 1987 až 1989 pôsobil ako druhý tajomník a konzul na veľvyslanectve Izraela v Guatemale a zároveň v júli až auguste 1988 ako chargé d’affaires na veľvyslanectve v Hondurase. Následne bol prvým tajomníkom na veľvyslanectve v Spojenom kráľovstve a na Európskej sekcii Ministerstva zahraničných vecí. V roku 1993 sa stal radcom na tlačovom oddelení Ministerstva zahraničných vecí. V rokoch 1994 až 1998 pôsobil ako radca na veľvyslanectve Izraela pri Svätej stolici v Ríme, v rokoch 1998 až 1999 tam pôsobil ako vyslanec-radca.
V rokoch 1999 až 2000 pôsobil ako vyslanec-radca, v Sekcii politického plánovania Ministerstva zahraničných vecí. V marci 2000 bol politickým koordinátorom návštevy pápeža Jána Pavla II. v Izraeli, následne pracoval v Oddelení európskych organizácií na Ministerstve zahraničných vecí. V rokoch 2001 až 2004 bol riaditeľom Oddelenia tréningov na MZV a v rokoch 2004 až 2007 vedúcim tamojšej Kancelárie pre tréning a rozvoj personálu. V období 2007 až 2009 bol splnomocnený vyslanec na MZV. Počas januára a februára 2009 bol chargé d’affaires na izraelskom veľvyslanectve v thajskom Bangkoku. V júni 2009 bol projektovým manažérom konferencie "Holocaust Era Assets".
Veľvyslanec v Írsku.
V auguste 2010 bol Boaz Modai vymenovaný za veľvyslanca Izraela v Írsku. V marci 2012 sa jeho manželka Nurit Tinari-Modai stala jeho zástupkyňou. Počas ich pôsobenia v Írsku boli kritizovaní za adoptovanie provokatívneho štýlu komunikácie na sociálnych médiách. Po návrate z Írska v rokoch 2015 až 2019 pôsobil na Oddelení Latinskej Ameriky Ministerstva zahraničných vecí.
Veľvyslanec na Slovensku.
Prezidentka Zuzana Čaputová prevzala Modaiove poverovacie listiny 16. októbra 2019.
19. januára 2022 poverovacie listiny prezidentke Zuzane Čaputovej odovzdal veľvyslanec Eitan Levon.
Ocenenia.
Počas pôsobenia na veľvyslanectve Izraela pri Svätej stolici získal v roku 1999 Pápežský rád Sv. Gregora Veľkého.
Ramiro II. (Aragónsko)

Ramiro II., nazývaný „"Mních"“ (* 24. apríl 1086† 16. august 1157, Huesca) bol aragónsky kráľ v rokoch 11341157. Od roku 1137 fakticky vládol jeho zať Ramon Berenguer IV. Barcelonský.
Životopis.
Ramiro sa narodil ako najmladší syn aragónskeho kráľa Sancha I. a Felicie z Roucy. Pôvodne bol predurčený pre duchovnú dráhu, strávil preto podstatnú časť svojej mladosti v kláštore San Ponce de Tomeras v meste Huesca. Bol biskupom Barbastro-rodským, keď roku 1134 nastúpil po smrti staršieho bezdetného brata, Alfonza I. na opustený trón.
Počiatok vlády nebol nijako pokojný - neudržal nadvládu nad Navarrou, ktorá sa osamostatnila pod kráľom Garcíom Obnoviteľom, a musel bojovať s ďalšími dvoma uchádzačmi o trón (jedným z nich bol Alfonz VII. Kastílsky). Navyše musel potlačiť vzburu aragónskych šľachticov, ku ktorej sa viaže hrôzostrašná "Povesť o zvone z Huesky".
Podľa povesti kráľ Ramiro poslal k svojmu starému mentorovi do kláštora San Ponce de Tomeras posla s prosbou o radu ako naložiť s rebelmi. Posol bol uvedený do kláštornej záhrady, v ktorej starý mních strihal kvety ruží, ktoré sa vypínali nad ostatnými, a následne bol odoslaný späť k panovníkovi. Panovník po vypočutí poslovho rozprávania pozval poprednú šľachtu k svojmu dvoru s tým, že ich chce požiadať o pomoc s vybudovaním zvonu, ktorého hlas by bolo počuť po celom kráľovstve. Ako šľachtici prichádzali do sály, boli postupne popravovaní a ich hlavy rozvešané do kruhu symbolizujúceho zvon; hlava najvýznačnejšieho z rebelov potom prišla do stredu ako srdce zvonu. Zvesť o tomto „zvone“ sa naozaj čoskoro rozšírila do celého Ramirovho panstva a prinútila ostatných vzbúrencov k ukončeniu odporu.
Po získaní pápežského dišpenza sa Ramiro roku 1135 oženil s Agnes z Poitou a z tohto manželstva o rok neskôr vzišla jediná dcéra Petronila. Tú otec vzápätí zasnúbil s barcelonským grófom Ramonom Berenguer IV. a 13. novembra 1137 zveril novomanželovi správu kráľovstva. Ramirov zať sa tak stal faktickým vládcom personálnej únie Aragónska a Barcelony (Katalánsko) s titulom aragónskeho kniežaťa. Ramiro sa vrátil späť k cirkevnému spôsobu života, odobral sa do ústrania kláštora San Pedro el Viejo v Huesce, kde po rokoch tiež zomrel a bol pochovaný.
Susan le Jeune d'Allegeershecque

Susan Jane le Jeune d'Allegeershecque (* 29. apríl 1963) je britská diplomatka, od roku 2017 bola vysoká komisárka Spojeného kráľovstva v Kanade. Predtým bola v období 2012 až 2018 veľvyslankyňa Spojeného kráľovstva v Rakúsku.
Diplomatické pôsobenie.
V roku 2007 sa le Jeune d'Allegeershecque stala riaditeľkou pre ľudské zdroje na Ministerstve zahraničných vecí. Jej predchodcom bol Sir David Warren. Na poste slúžila do roku 2011 keď ju nahradila Menna Rawlings.
Le Jeune d'Allegeershecque bola následne od roku 2012 do roku 2016 veľvyslankyňou Spojeného kráľovstva v Rakúsku, tento post zahŕňa post stáleho zástupcu pri tamojších medzinárodných organizáciách vrátane OSN vo Viedni.
Vo februári 2017 bolo oznámené, že le Jeune d'Allegeershecque sa od augusta toho roku stane vysokou komisárkou Spojeného kráľovstva v Kanade, jej predchodcom bol Howard Drake. 25. januára 2021 britská vláda oznámila novou vysokou komisárkou bude od augusta 2021 Susannah Goshko. Goshko úrad oficiálne prevzala 7. septembra 2021.
Ocenenia.
Pri príležitosti nového roku bola v roku 2010 vymenovaná za "companion" v Ráde svätého Michaela a Georgea.
Igor Maukš

Igor Maukš (* 23. november 1971, Trenčín) je slovenský diplomat, v rokoch 2019-2024 veľvyslanec Slovenska v Izraeli.
Životopis.
Igor Maukš absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského. V septembri 1996 až novembri 1996 pracoval ako právnik vo firme Zornica Banko Fashion a.s.
Diplomatické pôsobenie.
Od decembra 1996 pracuje pre Ministerstvo zahraničných vecí. V novembri 1998 až novembri 2002 bol 3. tajomníkom na veľvyslanectve Slovenska v Rakúsku. V období december 2002jún 2003 pracoval na 2. teriotoriálnom oddelení MZV. V júli 2003 sa stal zástupcom kancelárie ministra zachraničných vecí. V septembri 2006 až júni 2010 bol zástupcom veľvyslanca v Rakúsku. V júli 2010 sa opäť stal zástupcom kancelárie ministra zahraničných vecí, ale už v auguste 2010 sa stal zástupcom riaditeľa Diplomatického protokolu na MZV. Nasledujúci mesiac sa stal vedúcim konzulárneho oddelenia na veľvyslanectve v Izraeli. Na tomto poste do vymenovania za zástupcu veľvyslanca v Izraeli v septembri 2012. Od septembra 2014 opäť pôsobil na Ministerstve zahraničných vecí ako vedúci odboru krajín Ázie a Pacifiku. Následne bol od marca 2015 do júla 2017 kooordinátorom kancelárie ministra. Od augusta 2017 do septembra 2018 bol politickým koordinátorom Stálej misie Slovenskej republiky pri OSN v New Yorku. Od októbra 2018 bol opäť koordinátorom kancelárie ministra.
Veľvyslanec v Izraeli.
Prezidentka Zuzana Čaputová ho do funkcie veľvyslanca v Izraeli vymenovala 28. augusta 2019. Jeho predchodcom bol v rokoch 2015 až 2019 Peter Hulényi. Vo funkcii skončil v júli 2024, kedy ho vystriedala Barbara Mešťanová.
Edessa

Edessa môže byť:
Chladiace zariadenie

Chladiace zariadenie (v užšom zmysle) je zariadenie, ktoré prenáša teplo z prostredia s nižšou teplotou do prostredia s vyššou teplotou. Základom práce chladiacich zariadení je termodynamický chladiaci cyklus, ktorý uskutočňuje náplň zariadenia - chladivo. Pri prevádzke chladiaceho zariadenia sa spotrebúva mechanická práca, alebo iná energia. Podľa účelu použitia sa chladiace zariadenie nazýva chladiaci stroj alebo tepelné čerpadlo.
V širšom zmysle sa ako chladiace zariadenia označujú aj zariadenia určené na chladenie, ktoré však nepracujú s v termodynamickom chladiacom cykle, napríklad:
Chladiace zariadenia sa pre obchodné účely zvyknú označovať aj ako chladiaca/chladiarenská technika. 
Chladiaci stroj vs. tepelné čerpadlo.
Chladiace stroje, aj tepelné čerpadlá môžu pracovať s rovnakými chladiacimi cyklami, resp môžu byť aj rovnako skonštruované. Rozdiel v názve určuje účel, pre ktoré je dané zariadenie určené.
Cykly chladiacich zariadení.
Chladiace zariadenia, ktoré využívajú chladivo môžu pracovať v niektorom z nasledovných pracovných cyklov:
Základný princíp práce.
Bez ohľadu na typ chladiaceho cyklu, chladiace zariadenie pracuje tak, že chladivo prijíma teplo v inom stave ako ho odovzdáva. Chladiace zariadenia majú spoločné dve časti:
Ostatné časti chladiaceho zariadenia závisia od typu použitého cyklu a určujú, ako sa chladivo dostane zo stavu potrebného pre funkčnosť kondenzátora do stavu potrebného pre funkčnosť výparníka (5-6) a naopak (1-2).
Priame a nepriame chladenie.
Pri "priamom chladení" sa teplo ochladzovanej látke odoberá priamo chladivom prostredníctvom výparníka, alebo sa odvádza k výparníku vzduchom. Výhodou tohoto spôsobu je menší teplotný rozdiel a teda vyššia účinnosť chladenia. Nevýhodou je riziko znehodnotenia ochladzovanej látky chladivom pri poškodení výparníka.
Pri nepriamom chladení sa teplo ochladzovanej látke odoberá prostredníctvom teplonosnej látky, a až táto ho odovzdáva vo výparníku. ako teplonosná látka sa môže použiť voda, pri teplotách nad 0°C, alebo soľanka, pre teploty do -55°C.
Využitie chladiacich zariadení.
Chladiace zariadenia majú v súčasnosti veľké využitie v rôznych oblastiach:
Grant

Grant môže byť:
Izabela Francúzska (1242)

Izabela Francúzska (, * 18. marec 1242† 27. apríl 1271, Hyères) bola navarrská kráľovná (manželka) a grófka zo Champagne. Bola horlivou kresťankou a zúčastnila sa dokonca ôsmej križiackej výpravy.
Život.
Izabela sa narodila v marci 1242 ako druhá dcéra francúzskeho kráľa Ľudovíta IX. a Margaréty Provensálskej, dcéry provensálskeho grófa Ramona Berengera V. V roku 1254 ako dvanásťročná svojou nábožnosťou (uvažovala o vstupe do kláštora) zaujala navarrského princa Theobalda II. 6. apríla 1255 ich v Melune oddal františkán Odo Rigaud a po svadbe Theobald trávil nejaký čas na parížskom dvore. Kráľ Ľudovít IX. sa k nemu správal ako k synovi.
Roku 1256 sa Theobald ujal dedičstva po otcovi. Aj po prevzatí Navarry a Champagne úzko spolupracoval so svojim svokrom a stal sa jeho dôverným priateľom. Ľudovít bol pre neho vzorom. Izabela sa na verejných veciach vôbec nepodieľala, jej čas bol úplne vyplnený záujmom o náboženský život, dni trávila so svojím spovedníkom a tajným umŕtvovaním tela.
V júli 1270 sa bezdetní manželia pripojili k tuniskej krížovej výprave, čo sa im stalo osudným. Výpravu postihla katastrofa, na území Tunisu pri čakaní na posily zomrel na úplavicu Ján Tristan, pár dní po ňom aj samotný kráľ Ľudovít. Pri plavbe do Trapani zastihla vracajúcu sa flotilu víchrica a výprava stratila štyridsať vojnových lodí. Vydesení cestovatelia sa rozhodli radšej pre cestu po súši. Do vlasti sa ich napriek tomu vrátilo len pár. Theobald zomrel v decembri 1270 na bližšie neurčenú epidémiu. V apríli 1271 na území provensálskeho grófstva zomrela aj Izabela. Pohrebný sprievod tak činil veľkú časť kráľovskej rodiny. Theobaldove srdce bolo uložené u jakobínov v Proviens, Izabeline u cisterciánov v Clairvaux a telá oboch manželov vo františkánskom kláštore v Provins. dedičom Navarrského kráľovstva sa stal Theobaldov mladší brat Henrich I.
Koronarografia

Koronarografia (tiež  koronárna angiografia) je vyšetrenie vencových (koronárnych) tepien srdca zobrazením po naplnení röntgenovou kontrastnou látkou. Vykonáva sa najmä pri podozrení na ich zúženie alebo uzatvorenie následkom aterosklerózy, alebo urgentne pri infarkte myokardu. V prípade takéhoto nálezu je spravidla spojená s liečebným výkonom - perkutánnou koronárnou intervenciou, alebo zaznamenaný nález slúži ako podklad pre naplánovanie ďalšej liečby, napríklad kardiochirurgického výkonu - aortokoronárneho premostenia.
Vlastná koronarografia vznikla v 60. rokoch 20. storočia. Vyšetrenie vykonáva lekár- špecialista na invazívnu kardiológiu na angiografickom pracovisku. Začína zavedením špeciálneho katétra do koronárnej tepny, cez ktorý je injikovaná kontrastná látka, ktorou sa zviditeľní určitá časť koronárneho riečišťa. Nález sa zobrazuje na rentgenovom monitore a zaznamenáva, v minulosti na rentgenové snímky, v súčasnosti na elektronické média, ktoré umožňujú jeho neskoršie detailné posúdenie. 
Vyšetrovaný musí po absolvovaní koronarografického vyšetrenia prísne dodržiavať minimálne osemhodinový úplný kľud na lôžku, môže vykonávať len minimálne pohyby. 
Analogický postup sa používal pri katetrizačnom vyšetrení srdca, pri ktorom sa kontrastnou látkou zobrazujú jednotlivé oddiely srdca a aorta s možnosťou merania ďalších veličín, napríklad tlakov a odberom vzoriek krvi. Toto vyšetrenie je v súčasnosti takmer úplne nahradené inými vyšetreniami.
Alternatívou ku koronarografickému vyšetreniu je koronárna CT angiografia -  CTCA. Je to neinvazívne vyšetrenie , ale neumožňuje okamžité ošetrenie prípadného chorobného nálezu. Preto sa skôr používa ako plánované vyšetrenie u pacientov, u ktorých sa nepredpokladá potreba terapeutického výkonu na koronárnych tepnách.
2020 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 2020 na Slovensku.
Strnádka roľná

Strnádka roľná alebo strnádka poľná (lat. "Emberiza rustica") je druh spevavca z čeľade strnádkovité. Hniezdi v palearktíde. Na Slovensku je to veľmi vzácny nehniezdiaci spevavec.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov strnádka roľná patrí medzi zraniteľné druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy v Európe poklesli za obdobie troch generácií o 3049 %.
Výskyt a stav na Slovensku.
Prvý doložený výskyt, potvrdený fotografiou, pochádza z 1. októbra 2019 z Chráneného vtáčieho územia Ondavská rovina. V minulosti boli trikrát pozorované v období migrácie, ani jeden z týchto záznamov nebol akceptovaný faunistickou komisiou, prípadne nebol vôbec komisii zaslaný alebo sa nezachoval iný dôkaz.
Srbsko (1941 – 1944)

 
Srbsko bolo po nemeckej invázii a demontáži Juhoslávie v apríli 1941 pod nemeckou vojenskou správou (nem. "Militärverwaltung in Serbien"), ktorá tu zriadila kolaboračné civilné vlády. Najprv krátko trvajúcu komisársku vládu v čele s Milanom Aćimovičom a následne tzv. vládu národnej spásy pod Milanom Nedičom, ktorá zostala pri moci do oslobodenia v roku 1944.
Územný rozsah okupovaného Srbska zahrňoval väčšinu dnešného Stredného Srbska, severnú časť Kosova a Banát, ktorý bol autonómnou oblasťou spravovaný nemeckou menšinu. Sriem okupoval Chorvátsky štát, Báčku anektovalo Maďarsko, juhovýchodné Srbsko okupovalo a anektovalo Bulharsko a juhozápadnú časť Srbska okupovalo Taliansko, ktoré toto územie pripojilo k svojim protektorátom Albánska a Čiernej Hory.
V krajine sa po odchode väčšiny nacistických vojsk rozhorela partizánska vojna. V Srbsku operovali dve partizánske organizácie. Tzv. Četnici (pomenovaní podľa srbských bojovníkom proti Tureckej nadvláde) vedením plukovníka Dragoljuba Mihajlovića boli monarchistické hnutie, ktoré malo spočiatku podporu britskej Special Operations Executive (SOE). Táto organizácia sa však postupne odklonila od boja proti okupantom a bojovala viac proti konkurenčným partizánom. Druhým hnutím odporu boli partizáni, ktorí predstavovali komunisitické oddiely vedené Josipom Broz Titom. Partizáni postupne získali veľkú podporu obyvateľstva a najmä v priebehu roku 1943 viedli s Nemcami a Talianmi brutálnu partizánsku vojnu.
20. októbra 1944 oslobodili sovietske a partizánske vojská Belehrad. 7. marca 1945 Titova dočasná vláda vyhlásila Juhoslovanskú federatívnu ľudovú republiku.
Sophie Wilmèsová

Sophie Wilmèsová ( Sophie Wilmès [wilmɛːs]; * 15. január 1975, Ixelles, Belgicko) je belgická politička, v súčasnosti ministerka zahraničných vecí, európskych záležitostí a obchodu Belgicka. V rokoch 20192020 zastávala úrad predsedníčky vlády Belgicka. Bola prvou ženskou predsedníčkou vlády a prvou predsedníčkou vlády so židovskými koreňmi vo svojej krajine.
Životopis.
Wilmèsová sa narodila v obci Ixelles, ktorá je jednou z 19 častí Bruselského regiónu. Otec Wilmèsovej bol učiteľom na Katolíckej univerzite v Leuvene. Jej mama je aškenázska Židovka, ktorej mnohí predkovia zomreli počas holokaustu. Vyrastala v meste Grez-Doiceau vo Valónsku a študovala na univerzite v Bruseli. Má diplomy z aplikovanej komunikácie a finančného manažmentu (z frankofónnej Univerzity Saint-Louis v Bruseli). Pracovala ako hospodárska a finančná poradkyňa v právnej firme.
Osobný život.
Wilmèsová je vydatá za Austrálčana Christophera Stonea, majú spolu štyri deti (Jonathan, Victoria, Charlotte a Elizabeth).
Politická kariéra.
V roku 2000 sa stala radnou v obci Uccle. V rokoch 2007-2014 bola Wilmèsová členkou mestskej rady v meste Sint-Genesius-Rode zodpovednou za financie, rozpočet, frankofónne školstvo, komunikáciu a miestny obchod. V rokoch 2014-2015 bola oblastnou radnou provincie Flámske Brabantsko. V roku 2014 bola zvolená do Snemovne reprezentantov. 
V septembri 2015 oznámil minister rozpočtu Belgicka Hervé Jamar, že odstúpi z postu, aby sa stal guvernérom provincie Lutyšsko. Sophie Wilmèsová bola vybratá od 1. októbra 2015 ako jeho následníčka ako ministerka rozpočtu v prvej vláde Charlesa Michela. V decembri 2018 sa stala ministerkou pre rozpočet, civilnú službu, národnú lotériu a vedeckú politiku v druhej Michelovej vláde. 27. októbra sa stala po Michelovi premiérkou Belgicka. Wilmesová však nemá podporu v parlamente, v súčasnosti vedie iba úradnícku vládu, ktorá má vládnuť dovtedy, kým sa strany dohodnú na zostavení vládnej koalície, čo sa im nedarí už od parlamentných volieb v máji 2019. Po dosiahnutí širokej koaličnej dohody (flámski a valónski socialisti, flámski a valónski liberáli, flámski a valónski zelení a flámski kresťanskí demokrati) medzi belgickými stranami Wilmesovej vláda podala demisiu a 1. októbra 2020 bola vymenovaná nová vláda na čele s Alexandrom de Croom z flámskej strany OpenVLD. Wilmesová sa v novej vláde stala podpredsedníčkou vlády. Zároveň bola vymenovaná do funkcie ministerky zahraničných vecí Belgicka, čo je tradičný post v Belgicku pre bývalých premiérov.
Izabela Francúzska

Izabela Francúzska môže byť:
Severoatlantická rada

Severoatlantická rada je hlavný politický rozhodovací orgán Severoatlantickej aliancie so sídlom v Bruseli. V Severoatlantickej aliancii má najväčšiu autoritu a dozerá na politické a vojenské procesy ktoré majú súvis s bezpečnostnými otázkami celej aliancie. Je miestom, kde sa stretávajú a diskutujú všetci predstavitelia členských krajín a preberajú politické a operatívne otázky ktoré si vyžadujú kolektívne rozhodnutia. Stretnutia sú tiež príležitosťou na diskusiu členov kde sa preberajú témy ktoré ovplyvňujú mier a bezpečnosť. 
História a zásady fungovania.
Rada bola zriadená v roku 1949 článkom 9 Severoatlantickej zmluvy a je jediným orgánom ktorý má právomoc zriaďovať ďalšie subjekty. Predsedom rady je generálny tajomník ktorým je v súčasnosti Jens Stoltenberg. 
Zasadnutia rady sa zaoberajú všetkými aspektami činnosti organizácie a na základe diskutovaných bodov prijímajú rozhodnutia. Podriadené výbory pripravujú na žiadosť rady správy a odporúčania ktoré sú predmetom diskusie. 
Podľa článku 4 Washingtonskej zmluvy môže radu zvolať generálny tajomník alebo hociktorí zo zástupcov členského štátu : "Strany budú vždy spoločne konzultovať, keď je podľa ich názoru ohrozená územná celistvosť, politická nezávislosť alebo bezpečnosť hociktorej zo strán." 
Prijaté rozhodnutia musia byť prijaté jednomyselne spoločnou dohodou a každý členský štát má rovnaké právo prezentovať svoje názory. Výsledné rozhodnutia sú založené na konsenze. 
Severoatlantická rada sa stretáva na viacerých úrovniach. Stretnutia prebiehajú na úrovni stálych predstaviteľov (alebo veľvyslancov) každý týždeň, na úrovni ministrov zahraničných vecí dva krát ročne, ministrov obrany tri krát ročne a na úrovni prezidentov a premiérov príležitostne. Rozhodnutia majú na každej úrovni rovnaké postavenie a platnosť. 
Rade predsedá generálny tajomník, v prípade jeho neprítomnosti zástupca generálneho tajomníka. 
Zástupcovia sedia pri stole podľa národnosti v poradí podľa anglickej abecedy a toto pravidlo platí v celej štruktúre výborov NATO. Každý z členov má úplnú suverenitu a zodpovednosť za svoje rozhodnutia. 
Na rokovaní prezentujú zástupcovia stanoviská a politické rozhodnutia svojej krajiny a tiež informujú o názore, vývoji a dianí na rade svoje vnútroštátne subjekty. 
Dôležitou úlohou rady je tiež jej verejný profil, prostredníctvom vyhlásení a komuniké vysvetľuje politiku a rozhodnutia aliancie. Zverejneniu dokumentov zvyčajne predchádzajú ministerské a samitové stretnutia.
Rada má tiež rôzne špecializované pracovné skupiny a výbory, napríklad výbor pre politiku a partnerstvo, ktoré sa v závislosti od témy podielajú na príprave zasadnutí Rady a následných opatreniach k rozhodnutiam Rady. Veľmi dôležitá je tiež skupina pre jadrové plánovanie ktorá má s Radou severoatlantickej aliancie porovnateľnú právomoc pre záležitosti v rámci jej špeciálnej oblasti pôsobenia ktorou je Jadrová politika, postupy plánovania a konzultácie. 
Celý medzinárodný štáb v ústredí NATO sa priamo alebo nepriamo podieľa na spolupráci, podpore a pomoci Rade čím pomáha zabezpečiť vykonanie rozhodnutí Rady.
Mašiko ostrovný

Mašiko ostrovný ("Carpodacus ferreorostris") je vyhynutý spevavý vták z čeľade pinkovité ("Fringillidae"). Druh opísal írsky zoológ Nicholas Aylward Vigors ako "Coccothraustes ferreorostris". Súčasná systematika (del Hoyo &amp; Collar 2016) druh radí do rodu "Carpodacus". Staršia systematika (Brooks 2000; Sibley and Monroe 1990, 1993) druh radila do monotypického rodu Chaunoproctus (slovensky: mašiko).
Mašiko ostrovný bol väčším druhom pinkovitého vtáka, meral asi 18 cm a mal masívny čierny zobák. Sfarbenie bolo u samcov na chrbte olivovo hnedé s tmavšími hnedými pruhmi. Čelo, tváre, predná časť krku a hrudníka boli červenooranžové až šarlátové. Sfarbenie nižšie prechádzalo do svetlých odtieňov. Čelo u samíc bolo žlté. Končatiny boli u oboch pohlaví žltohnedej farby.
Jediné exempláre mašika ostrovného boli získané na ostrove Čičidžima, čo je najväčší ostrov v japonskom súostroví Boninské ostrovy. Prvé exempláre získala posádka lode HMS "Blossom" v roku 1827, o rok neskôr získal ďalšie vzorky nemecký ornitológ a cestovateľ Heinrich von Kittlitz. Von Kittlitz tiež ako jediný čiastočne opísal správanie a biológiu vtáka vo voľnej prírode. Podľa Kittlitza išlo o vzácneho vtáka, ktorý žil samostatne alebo vo dvojiciach. Veľké množstvo času trávil na zemi, len málokedy sa pohyboval vysoko v korunách stromov. Zvukový prejav tvorilo jemné čisté vysoké pískanie, niekedy kratšie, niekedy dlhšie, niekedy jednotlivo, niekedy opakovane. Mašiko ostrovný sa živil drobným ovocím a bobuľami. V roku 1854 Čičidžimu navštívil americký vedec William Stimpson a mašika nenašiel, do tej doby asi druh na ostrove vyhynul. Ostrov bol od 30. rokov 19. storočia využívaný veľrybári a súčasne došlo k introdukcii nepôvodných druhov. Stimpson na ostrove pozoroval kozy, ovce, psy, mačky a potkany. Vplyv týchto živočíchov na pôvodný ekosystém spoločne s odlesňovaním viedol k vyhynutiu tohto druhu. Podľa neoverených správ mohol druh prežívať až do 80. rokov 19. storočia na blízkom ostrove Hahadžima, no neboli predložené žiadne presvedčujúce dôkazy. Exempláre sú v múzeách v Berlíne, New Yorku, Frankfurtu nad Mohanom, Leidenu, Petrohrade, Tokiu a Tringu.
Srbské kráľovstvo (rozlišovacia stránka)

Srbské kráľovstvo môže byť:
Vtipnejší vyhráva

Vtipnejší vyhráva bola humoristická súťažná relácia, vysielaná Česko-slovenskou televíziou v rokoch 1971 až 1987. Vyrábala sa v bratislavskom televíznom štúdiu a jej vysielanie sa začalo 18. mája 1971. Princíp bol jednoduchý: známi herci a speváci tu rozprávali vtipy a získavali body podľa toho, ako rozosmiali a roztlieskali divákov.
Z televízneho štúdia v Mlynskej doline sa postupne relácia dostala do kulturákov po celej krajine, kde sa konali verejné nahrávky. Divákmi boli zamestnanci miestnych podnikov, ktoré sa takýmto spôsobom mohli prezentovať. Vtipy hodnotila najprv porota, v ktorej väčšinou boli zamestnanci spomínaných podnikov. Tí hodnotili udelením bodov vtip i jeho interpretáciu. Dovedna mohol získať takýto vtip maximálne 100 bodov. Neskôr bol používaný takzvaný "potleskomer", ktorý mal merať intenzitu potlesku v hľadisku. V každom súťažnom kole zazneli tri vtipy súťažiacich a jeden divácky vtip. Na konci relácie divácke vtipy vyhodnotila porota a najlepší divácky vtip bol odmenený stokorunáčkou.
S rozprávaním vtipov v jednotlivých kolách sa striedali menšie scénky a vystúpenia hudobného hosťa. Okrem toho však verejná nahrávka bola aj príležitosťou pre miestne či podnikové kapely.
Reláciu moderovali Oldo Hlaváček a Ivan Krajíček. Neskôr len Hlaváček, ktorý bol aj scenáristom tohto programu.""
V rokoch 1976 až 1986 bola vlajkovou loďou slovenskej televíznej zábavy a "revitalizovaná" sa chcela vrátiť na obrazovky aj v rokoch 1997 a 1998.
Infobox.
Réžia: Karol Strážnický, Juraj Haľama, František Brestovanský
Scénar: Veronika Bednárová, neskôr O. Hlaváček
Účinkujú: Oldo Hlaváček, Ivan Krajíček, Marián Labuda st., Leopold Haverl, Zora Kolínska, Andrej Hryc, Ida Rapaičová, Magda Paveleková, František Dibarbora, Rudolf Hrušínský, Pavol Mikulík, Josef Bek, Vladimír Durdík ml., Petra Černocká, Eva Krížiková, Zuzana Tlučková, Miro Noga, Stanislav Král, Zuzana Frenglová, Michal Hraška, Bronislav Poloczek, Jana Synková, Oľga Šalagová, Ľubomír Paulovič, Maja Velšicová, Ivan Mládek, František Zvarík, Jiří Císler, Ivona Krajčovičová, Ján Mistrík, Peter Debnár a Michal Dočolomanský.
Izoentalpa

 
Izoentalpa je v termodynamike krivka opisujúca zmeny stavových veličín počas izoentalpického deja. Takým je napríklad škrtenie - prúdenie plynu cez prekážku s prudkým zúžením prierezu.
V stavovom diagrame h-s (závislosť mernej entalpie na entropii) má izoentalpa lineárny priebeh podľa rovnice:
Čiara je rovnobežná s vodorovnou osou.
Izoentalpa vs. izoterma.
Zo vzťahu pre entalpiu:
kde:
vyplýva pre tvar izoentalpy nasledovné:
Macík

Macík môže byť:
Ján Valko

Ing. Ján Valko (* 12. november 1973, Martin, Česko-Slovensko) je bývalý riaditeľ Slovenskej informačnej služby. 
Po vyštudovaní Fakulty hospodárskej informatiky a účtovníctva na Ekonomickej univerzite v Bratislave pracoval ako maklér kapitálových trhov v spoločnosti Invest Brokers. Neskôr bol vedúcim oddelenia obchodovania v spoločnosti Allianz – Slovenská poisťovňa a členom Predstavenstva Burzy cenných papierov.
V Jadrovej a vyraďovacej spoločnosti (JAVYS) bol členom predstavenstva a vrchným riaditeľom pre ekonomiku a obchod, v októbri 2007 sa stal generálnym riaditeľom a predsedom predstavenstva JAVYS. Tieto funkcie vykonával do roku 2011.
V roku 2012 sa stal, po vymenovaní prezidentom SR Ivanom Gašparovičom, riaditeľom Slovenskej informačnej služby. Vystriedal tak vo funkcií Karola Mitríka.
Jarmúk

Jarmúk (arab. نهر اليرموك"Nahr al-Jarmúk", hebr. נהר הירמוך"Nahar ha-Jarmuch", starogr. "Hieromax") je rieka v Ázii, na Blízkom východe, najväčší ľavostranný prítok rieky Jordán. Vzniká sútokom viacerých prevažne riek prameniacich v južnej Sýrii, v dolných svahoch vulkanického poľa Džabal ad-Durúz. Následne rieka prechádza cez bazaltové a vápencové plošiny severne od Tiberiadskeho jazera, kde tvorí hranicu medzi Sýriou a Jordánskom. Na malom úseku pri Golanských výšinách od šesťdňovej vojny tvorí aj hranicu medzi Jordánskom a Izraelom. 
Medzi stále prítoky rieky patria Nachal Mejcar a Nachal Rakad. Južne od Tiberiadského jazera sa po asi 80 kilometroch svojho toku sa rieka vlieva do Jordánu. V rokoch 1930 až 1948 existovala na sútoku Jordánu a Jarmúku vodná elektráreň Naharajim, ktorá bola zničená v priebehu izraelskej vojny o nezávislosť. Asi od ústia rieky bola v rokoch 20032007 Izraelom a Jordánskom vybudovaná priehrada (nádrž) al-Wahda ("Priehrada jednoty") určená na zavlažovanie a zásobovanie priľahlej časti Jordánska a asi od ústia je kanálom zabezpečené zavlažovanie jordánskych polí – asi 90 % vody sa využíva na zúrodnenie 12 tisíc ha pôdy.
Bitka pri Jarmúku.
V roku 636 sa pri rieke Jarmúk odohrala významná bitka medzi Arabskou ríšou (kalifátom) a Byzantskou ríšou, v ktorej arabské moslimské vojská pod vedením Chálida ibn al-Valída zvíťazili nad byzantskými vojskami cisára Herakleia. Víťazstvo Arabov viedlo k rozšíreniu islamu do predtým kresťanskej Sýrie, Palestíny a následne aj Egypta a znamenalo koniec byzantskej vlády v týchto krajinách.
FÓRUM

FÓRUM (staršie názvy: Magyar Fórum – Maďarské fórum; Maďarské fórum, Občianski demokrati Slovenska, Za regióny, Rómska koalícia, Demokratická strana) je slovenská politická strana, ktorá vznikla 28. februára 2019. Jej zakladateľom a predsedom je bývalý minister a politik SMK-MKP a MOST-HÍD, poslanec Národnej rady SR, Zsolt Simon. Hlavným cieľom Maďarského fóra je zabezpečenie parlamentnej reprezentácie Maďarov na Slovensku a využitie toho ako nástroja na akcie, aby ľudia z maďarskej komunity boli rovnoprávnymi občanmi demokratického Slovenska.
História.
Stranu založil vo februári 2019 v tom čase nezaradený poslanec NR SR Zsolt Simon, ktorý v roku 2016 vystúpil zo strany MOST-HÍD kvôli jej vstupu do vládnej koalície so stranami SMER – SD a SNS.
Pred voľbami v roku 2020 strana intenzívne rokovala o spoločnej kandidátnej listine so zvyšnými štyrmi stranami maďarskej menšiny (SMK-MKP, MOST-HÍD, MKDA-MKDSZ a Spolupatričnosť), do konca októbra 2019 však strany dohodu nedosiahli. Problémom je rozdielny pohľad na možnosť spolupráce so súčasnými vládnymi stranami. Maďarské fórum odmieta spoluprácu so SMERom, SNS aj ĽSNS. Ak sa neuskutoční spoločná koaličná kandidatúra všetkých piatich strán, Maďarské fórum chce kandidovať s SMK a Spolupatričnosťou pod názvom "Magyar Közösségi Összefogás – Maďarská komunitná spolupatričnosť". V novembri 2019 vyhlásili, že pripravujú trojkoalíciu s SMK a Spolupatričnosťou.
Parlamentné voľby 2023.
Na jar 2023 viedlo MF rokovania o možnej spolupráci so stranou SZÖVETSÉG – ALIANCIA. V apríli 2023 Maďarské fórum oznámilo, že do nachádzajúcich parlamentných volieb nepôjde spoločne s Alianciou, ale utvorí koalíciu so stranou ODS Pavla Macka. Následne sa ku koalícii MF a ODS cez tzv. Veľkonočnú dohodu pridali tiež ďalšie tri malé strany – Za regióny (fakticky neexistuje ako samostatná strana), Strana rómskej koalície a Demokratická strana. Do volieb pôjde MF ako volebná strana, aby sa päť subjektov vyhlo tvorbe regulérnej päťkoalície a vyššiemu kvóru, kvôli tomu zmenila v júli 2023 názov na "Maďarské fórum, Občianski demokrati Slovenska, Za regióny, Rómska koalícia, Demokratická strana". Na čele kandidátky je Zsolt Simon, z druhého miesta kandiduje Pavel Macko a z tretieho miesta Zsolt Gál.
Program strany.
Strana si za svoje priority kladie zmenu preambuly Ústavy SR, zmenu financovania samospráv, ako aj zmenu územno-právneho členenia krajiny (župy, okresy). Maďarské fórum chce presadiť, aby južné regióny dostávali priemernú výšku zo štátnych investícií a výdavkov, počnúc rozvojom infraštruktúry, cez podporu priemyselných parkov a súkromných investícií až po podporu maďarského kultúrneho života. V kultúrnej oblasti požaduje neobmedzené používanie maďarského materinského jazyka slovom aj písmom v regiónoch, kde menšina býva, a v úradnom styku jeho rovnocennosť s úradným slovenským jazykom.
Predsedníctvo.
"Predsedníctvo aktuálne ku 22. októbru 2023:"
Seldžuci

Seldžuci alebo Seldžukovia môžu byť:
Na Adamcích

Na Adamcích je národná prírodná pamiatka č. 561, leží na severovýchodnom okraji chrbta kóty v Krumvířskej pahorkatine, na katastrálnom území obce Želetice. Jej rozloha je 15,16 ha, nadmorská výška 210-
Ochrana.
Predmetom ochrany národnej prírodnej pamiatky sú:
Zriadená bola výnosom Ministerstva kultúry Českej socialistickej republiky z 29. decembra 1972, znova potom vyhláškou Ministerstva životného prostredia č. 150/2014 Zb., ktorou bola zväčšená na viac než dvojnásobok. Správu vykonáva Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR, regionálne pracovisko Jižní Morava (SCHKO Pálava).
Fauna.
Popísaných je 280 druhov motýľov zo skupiny "Microlepidoptera", najmä obaľovačovité "(Tortricidae)" či ploskáčovité "(Depressariidae)".
Geológia.
V podloží sú paleogénne pieskovce ždánicko-hustopečského súvrstvia vonkajšieho flyšu, miestami prekryté sprašou alebo sprašovými hlinami. Z pôd je zastúpená pararendzina kambizemná a černozeme - typické a erodované.
Palma olejná

Palma olejná môže byť:
Palma cukrová

Palma cukrová alebo cukrová palma môže byť:
Nick Cave and the Bad Seeds

Nick Cave and the Bad Seeds je austrálska rocková skupina, ktorú v roku 1983 založili Nick Cave, Mick Harvey a Blixa Bargeld, pričom v súčasnosti v skupine z pôvodnej zostavy pôsobí len Cave. Skupina vydala celkovo šestnásť štúdiových albumov, posledný album pomenovaný "Skeleton Tree" vyšiel v septembri 2016. V roku 2017 vystúpila skupina v pražskej O2 arene, vystúpenie bolo hudobným webom iREPORT ocenené najvyšším hodnotením.
Dominik Holec

Dominik Holec (* 28. júl 1994, České Budějovice, Česko) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za český klub AC Sparta Praha, hráva ako brankár.
Holec je odchovancom Žiliny, ktorej tímu je súčasťou už od roku 2000. Cez mládežnícke kategórie a hosťovania v Tepličke nad Váhom, Zlatých Moravciach a Senici sa postupne prepracoval až do prvého tímu. Od sezóny 2018/19 je jednotkou v bráne Šošonov. 1. apríla 2020 bola Žilina v likvidácii, čo malo za následok odchod niekoľkých hráčov mužstva. Holec podpísal zmluvu s pražskou Spartou, kontrakt má platný od 1. júla 2020.
Nebojsa (Galanta)

Nebojsa (maď. "Nemesnebojesza") je miestna časť Galanty. Od mesta je vzdialená asi 4 km severne. V obci sa nachádzajú zvyšky ruiny renesančného kaštieľa rodiny Balogovcov a v obci leží aj malý rybník napájaný vodným tokom Derňa.
Dejiny.
Územie obce bolo obývané už od rímskych čias. Prvé zmienky o obci pochádzajú z roku 1405, keď sa obec spomína ako "Neboyza", už o päťnásť rokov sa spomína ako "Nebozya" (1420), následne ako "Neboyza" (1439), "Felsewneboyza" (1447), "Nebozya" (1458) až nakoniec "Nebojsa" (1808). Väčšina obyvateľstva bola slovenská (v roku 1890 mala 347 slovenských a 70 maďarských obyvateľov). Obec patrila rodu Balogovcov, od 18. storočia sa o ňu delilo viacero zemianskych rodín, ktoré tam vlastnili majetky, pálenicu, či rafinériu liehu Glücher. V roku 1828 mala obec 41 domov a 299 obyvateľov. Poľnohospodársky charakter si udržala aj po vzniku ČSR. Pre zlú hospodársku situáciu tu v dvadsiatych rokoch boli časté štrajky poľnohospodárskych robotníkov (1921, 1927, 1928, 1929 a 1932). V roku 1960 bola obec pripojená ku Galante. V obci prežil detstvo slovenský herec Michal Dočolomanský, ktorého otec tam vyučoval na škole.
Red Right Hand

„Red Right Hand“ je skladba austrálskej rockovej skupiny Nick Cave and the Bad Seeds, ktorá vyšla ako singel 24. októbra 1994. Pochádza z ôsmeho štúdiového albumu skupiny s názvom "Let Love In", ktorý vyšiel v apríli 1994. Autormi skladby sú Mick Harvey, Nick Cave a Thomas Wydler a pôvodnú nahrávku produkoval Tony Cohen. Skupina skladbu zahrala pri niekoľkých stovkách koncertov a ide o jednu z nejčastejšie hraných skladieb pri ich vystúpeniach. Svoj názov dostala z básne "Stratený ráj" od Johna Miltona. V roku 2019 nahral cover verziu skladby americký raper Snoop Dogg pre seriál "Peaky Blinders". Vlastné verzie skladby ďalej hrali napríklad Iggy Pop a skupina Arctic Monkeys.
HAT-P-5

HAT-P-5 alebo Chasoň je hviezda 12. magnitúdy v súhvezdí Lýra vzdialená približne 1 000 svetelných rokov od Zeme. Je to hviezda spektrálneho typu G, s hmotnosťou zhruba 1,16-násobku hmotnosti Slnka a polomerom 1,1-krát väčším než ten slnečný. Jej povrchová teplota je od tej slnečnej vyššia o 200 K a vek je odhadovaný na 2,6 miliardy rokov. V októbri roku 2007 bol ohlasený objav planéty – horúceho Jupitera s obežnou dobou necelé tri dni. Hustota planéty je menšia, než hustota vody, zhruba 0,7 g/cm3 a okolo hviezdy obieha so sklonom 87°.
V rámci projektu NameExoWorlds dostalo Slovensko možnosť vybrať meno pre túto hviezdu a jej planétu. 17. decembra 2019 boli vyhlásené výsledky hlasovania, kde s počtom vyše 800 hlasov zvíťazil návrh Chasoň (hviezda) – Kráľomoc (planéta). Tieto názvy sú staroslovenskými pomenovaniami Slnka a Jupitera a budú používané spoločne s existujúcim vedeckým označením.
Avesnes-sur-Helpe

Avesnes-sur-Helpe môže byť:
Bavay

Bavay môže byť:
Berlaimont

Berlaimont môže byť:
Hautmont

Hautmont môže byť:
Landrecies

Landrecies môže byť:
Trélon

Trélon môže byť:
Váté písky

Váté písky je územie chránené ako národná prírodná pamiatka. Nachádza sa na Južnej Morave medzi časťou obce Rohatec (Rohatec-kolónie) a železničnou stanicou Bzenec-Přívoz v oblasti Bzeneckej doubravy (niekedy nazývanej Moravská Sahara). Rozkladá sa z oboch strán železničné trate Přerov - Břeclav v pruhu širokom až 60 m a dlhom 5,5 km na ploche 95,41 ha. Zo severozápadnej strany je rezervácia po celej dĺžke lemovaná borovicovou monokultúrou lesa Doubrava, na juhovýchode susedí s prírodným parkom Strážnické Pomoraví.
V budúcnosti môže byť táto rezervácia ovplyvnená plánovanou stavbou diaľnice D55.
Dôvod ochrany.
Hlavným dôvodom ochrany je výskyt významných pieskomilných spoločenstiev. Vyskytujú sa tu chránené a ohrozené druhy rastlín, živočíchov (najmä hmyzu) a húb.
Geológia.
Oblasť je tvorená sedimentami mora z mladších treťohôr, z ktorých boli odviate jemnejšie častice. Piesok je tak tvorený čistými kremíkovými zrnami s minimom iných minerálov. Vrstva piesku tu dosahuje mocnosti od 10 do 30 m.
História.
Oblasť rezervácie viatych pieskov bola zachovaná vďaka výstavbe železničnej trate tzv. "Severnej dráhy" v roku 1840, pre ktorú bolo potrebné vytvoriť bezlesný protipožiarny pás pre prevádzku parných lokomotív. Ten dnes tvorí územie prírodnej pamiatky. Ostatné oblasti na tzv. Moravskej Sahare boli v 1. pol. 19. storočia zalesnené lesníkom J. B. Bechtlem. Oblasť bola roku 1990 vyhlásená chráneným prírodným výtvorom a roku 1992 ako národná prírodná pamiatka.
Flóra a fauna.
Flóra.
Z rastlín je tu najviac rozšírená kyjanka sivá "(Corynephorus canescens)". Ďalej sa tu vyskytuje napr .:
Huby.
Z húb sa na viatych pieskoch vyskytuje predovšetkým veľmi vzácny trúdnikovník borovicový "(Dichomitus squalens)", ktorý sa objavuje iba na ďalších dvoch lokalitách v Česku.
Fauna.
Z bezstavovcov sú tu zastúpené teplomilné alebo aj veľmi vzácne druhy hmyzu a pavúkov, napr .:
Zo stavovcov je to napr .:
Výstavba diaľnice D55 v blízkosti rezervácie.
Medzi rokmi 2012 až 2015 malo dôjsť v blízkosti národnej prírodnej pamiatky k výstavbe diaľnice D55. Cesta povedie pozdĺž národnej prírodnej pamiatky Váté písky vo vzdialenosti približne 60 metrov v celej jej dĺžke 5,5 km.. Pamiatka bude oddelená od cesty 50m pruhom lesa. Projekt diaľnice pozdĺž viatych pieskov môže byť vykonaný v jednej zo 2 možných variantov. Rozdiel medzi nimi je v zakrytie či nezakrytie celej diaľnice priesvitným materiálom a pletivom. Ministerstvom životného prostredia bola ako jediný prijateľný schválený variant zakrytej diaľnice. Pozdĺž pamiatky budú cez diaľnicu vybudované dve premostenia a jeden ekomost.V súčasnej dobe (nov.2019) ešte nie je vydané stavebné povolenie.
Popolnica

Popolnica (nárečovo aj "popelnica", "popevnica", "popolňaca" a pod.) môže byť:
Zberná nádoba

Zberná nádoba môže byť:
Akcia B

Akcia B môže byť:
Aegaeon (mesiac)

Aegaeon (iné názvy: Saturn LIII, dočasné označenie: "S/2008 S 1") je prirodzený satelit Saturnu. Okolo planéty obieha po takmer kruhovej dráhe raz za 19,5 hodiny. Jeho obežná dráha sa nachádza vo vnútornej časti prstenca G medzi mesiacmi Janusom a Mimasom. S druhým spomenutým je v orbitálnej rezonancii 7:6, ktorá spôsobuje zmenu dĺžky veľkej polosi jeho obežnej dráhy so štvorročnou periódou. Rozmermi sa radí medzi nepravidelné mesiace a je najmenším známym mesiacom Saturna.
Prvé zábery tohto mesiaca boli získané sondou Cassini 15. augusta 2008. Jeho objav pod provizórnym označením S/2008 S1 ohlásila Carolyn Porcová 3. marca 2009. V máji 2009 dostal mesiačik meno Aegaeon, po Aigaiónovi (lat. Aegaeon), jednom z hekatoncheirov, storukých a päťdesiathlavých obrov z gréckej mytológie.
Aegaeon

Aegaeon môže byť:
Bernart de Ventadorn

Bernart de Ventadorn (iné mená pozri nižšie; * okolo 1145, Moustier-Ventadour, región Limousin† okolo 1180/1195, Dalon) bol jeden z najslávnejších okcitánskych trubadúrov a jeden z najpopulárnejších a najimitovanejších trubadúrov 12. storočia. 
Z jeho lyrickej tvorby sa zachovalo okolo 41 básní, pričom takmer všetky sú o láske.18 piesní sa dochovalo aj s ich hudbou. Bernart spieval v štýle "trobar leu". Jeho tvorba je charakteristická melodickým jazykom, nostalgickým tónom, živou predstavivosťou a hudobnou virtuozitou. Úspech medzi jeho obdivovateľmi mu však priniesli najmä lyrická intenzita a emocionálny rozmer.
Život.
Podľa trubadúra Uc de Saint Circa bol Bernart zrejme synom pekára na hrade Ventadour (Ventadorn) v dnešnej obci Moustier-Ventadour v departemente Corrèze . Podľa iného zdroja, satirickej básne mladšieho jeho súčasníka Peiro d'Alvernhy, bol synom sluhu, vojaka alebo pekára a jeho matka bola slúžka alebo tiež pekárka. Zo svedectva samotného Bernarta (báseň "Lo temps vai e von e vire", tzv. "vida"krátky prozaický životopis trubadúra napísaný v starej okcitánčine) vyplýva, že spevu a písaniu sa naučil od svojho protektora vikomta Ebleho z Ventadornu, hoci nie je isté, či druhého alebo tretieho toho mena. Svoju prvú báseň napísal pre jeho ženu Marguerite de Turenne. 
Neskôr nasledoval Eleonóru Akvitánsku do Anglicka na dvor Henricha II. Plantageneta. Dôkazy o týchto cestách pochádzajú aj z jeho básní. Po návrate z Anglicka ho na istý čas zamestnal Raimond V. z Toulouse. Neskôr mal podľa jeho životopisu vstúpil do kláštora v Dalone. Zomrel niekedy okolo roku 1180/1195. 
Dielo.
Bernart de Ventadorn bol prominentným trubadúrom klasickej éry trubadúrskej poézie. Jeho majstrovstvo a popularizácia trubadúrskeho štýlu prispeli k definícii žánru a vytvorili klasickú formu dvornej milostnej poézie. Z jeho umenia čerpali celé generácie jeho nasledovníkov a imitátorov. Z jeho diela sa zachovalo 45 básní, z toho 18 aj s pôvodnou hudbou. Tri dochované básne sú "tensos", ostatné "cansos".
Pomothy

Pomothy (staršie "Pomothy de Unatényi et Horhi") bol uhorský šľachtický rod pochádzajúci z Hontianskej župy. Ich sídlo sa nachádzalo v obci Horša.
Dejiny rodu.
Rod bol písomne prvýkrát spomenutý v roku 1339. Zakladateľom vetvy rodu bol Peter Pomothy. Na začiatku 16. storočia sa Franciscus Pomothy oženil s Alžbetou Demandíkovou de Teszéri, ktorá pochádzala zo šľachtického rodu Demandíkovcov v Hontianskej župe. Rod tak získali majetky v panstvách v Boroch, Domandiciach, Santovke a Krškanoch. V roku 1600 si Michael Pomothy, stoličný sudca v Hontianskej župe, zmenil priezvisko na "Almassy". V roku 1629 kúpili panstvo Horša, ktoré sa stalo ich hlavným sídlom.
Okolo 1650 sa rod rozdelil na tri vetvy, katolícku, evanjelickú a kalvinistickú. Katolícka línia žila prevažne v Boroch a Domadiciach, evanjelická línia žila v Horše, Kalinčiakove a Krškanoch a kalvinistická vetva žila v Boroch.
Katolícka línia sa ešte raz rozdelila v roku 1880, keď Andreas Pomothy, syn Gabriela a Anny Kmety, dostal časť panstva v Kemence a zastával pozíciu administrátora. Rod Pomothy je príbuzný so šľachtickými rodmi ako Rákoci, Širčič, Boryovci, Dedinskí, Dalmady, Johannides, Batisz, Keviczky a Sarnóczay. 
Koncom 18. storočia sa členovia rodu venovali rôznym aktivitám, niektorí z nich boli veľkostatkármi, iní sa stali podnikateľmi alebo zastávali dôležité funkcie na železnici. Potomkovia rodu dnes žijú najmä v Rakúsku, na Slovensku, v Maďarsku a v Česku ale aj inde vo svete.
Známi príslušníci rodu.
Medzi najvýznamnejších členov rodu patrili: