burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
John Flamsteed

John Flamsteed (* 19. august 1646, Denby – † 31. december 1719, Greenwich) bol anglický astronóm.
Životopis.
Narodil sa v Denby (grófstvo Derbyshire, Anglicko) ako syn prosperujúceho obchodníka. V rokoch 1662-1669 študoval napriek protestom jeho otca sám astronómiu. Počas tohto obdobia sa venoval predpovedaním slnečných zatmení. Podarilo sa mu presne vypočítať zatmenia v rokoch 1666 a 1668. V roku 1675 bol ordinovaný za dekana miestnej farnosti, ale na odporúčanie Jonasa Moorea dostal od kráľa Karola II. možnosť pracovať ako kráľovský astronóm, ktorú aj využil. V júni tohto istého roku dostal oprávnenie postaviť v Greenwichi hvezdáreň a v auguste tak mohol Flamsteed položiť základný kameň. V roku 1676 sa stal jej riaditeľom a začal prvé pozorovania. O rok neskôr bol menovaný za člena Kráľovskej astronomickej spoločnosti. 
Práca.
Hlavnou náplňou jeho práce sa stalo meranie presných polôh hviezd, čoho výsledkom bol neskôr katalóg "Historia Coelestis Britannica" a atlas hviezdnej oblohy s názvom "Atlas Coelestis". V katalógu označoval hviezdy s rastúcou rektascenziou. Hviezde v určitom súhvezdí s najmenšou rektascenziou priradil číslo jedna a hviezde s najväčšou priradil najvyššie číslo a latinský genitív názvu súhvezdia, v súhvezdí Býk takto očísloval až 139 hviezd.
V tomto období sa astronómovia márne pokúšali zmerať paralaktický pohyb hviezd ale ani Flamsteedove merania, presné na niekoľko uhlových sekúnd, žiadny paralaktický pohyb hviezd neukazovali. Napriek tomu Flamsteed nevedomky urobil veľmi zaujímavé objavy. Hviezdu 3 Cassiopeiae pozoroval 16. augusta 1680 (bez toho žeby vedel, že ide o supernovu), neskôr sa ju podarilo spojiť s rádiovým zdrojom známym ako Cassiopeia A. V decembri 1690 pozoroval inú hviezdu, ktorú zaznačil do katalógu ako 34 Tauri, v skutočnosti to bola planéta Urán. Tiež si všimol niekoľko hmlovín a hviezdokôp. Okrem iného sa venoval aj teóriám pohybu Mesiaca, optike ďalekohľadov, určovaniu zemepisnej dĺžky a rôznym meteorologickým meraniam. 
V roku 1712 napriek nesúhlasu autora vyrobil Edmund Halley 400 kópií katalógu, ktorý sám upravil. Medzi oboma astronómami vznikali aj predtým často spory, keďže Halley a Flamsteed si neprejavovali príliš veľké sympatie. Flamsteedovi sa neskôr za pomoci Lorda Chamberlaina podarilo získať 300 kópií, ktoré verejne spálil pred budovou Kráľovskej spoločnosti. Katalóg vydali posmrtne jeho spolupracovníci Joseph Crosthwait a Abraham Sharp v roku 1725, obsahoval všetky Flamsteedove vlastné pozorovania a dovtedy najpresnejšie polohy až 2866 hviezd.
Po Johnovi Flamsteedovi bol pomenovaný aj kráter na Mesiaci.
Clara Zetkinová

Clara Josephine Zetkinová (výslovnosť: ["Cetkinová"], na Slovensku uvádzaná aj ako Klára Zetkinová, , rod. Clara Josephine Eißner; * 5. júl 1857, Wiederau, Sasko, dnes Nemecko – † 20. jún 1933, Archangeľskoje, ZSSR, dnes Rusko) bola nemecká ľavicová politička a bojovníčka za práva žien. 
Osobný život.
Jej otec Gottfried bol riaditeľ školy a organista, hlboko veriaci evanjelik, matka Josephine (rod. Vitale) mala francúzske korene. Prvým životným partnerom Clary bol Osip Cetkin (), ruský revolucionár židovského pôvodu, prijala jeho priezvisko. Spolu mali dvoch synov - Maxima a Konstantina. Zomrel v roku 1889. V roku 1899 sa ako štyridsaťdvaročná vydala za umelca Georga Friedricha Zundela, ktorý bol od nej mladší o 18 rokov. Rozviedli sa v roku 1927.
Činnosť.
Pôvodne študovala za učiteľku. V ľavicovom hnutí sa angažovala od roku 1874. V roku 1878 vstúpila do Socialistickej robotníckej strany Nemecka. Vzhľadom na Bismarckov zákaz sociálnodemokratických aktivít emigrovala v roku 1882 do Švajčiarska a neskôr Francúzska. V roku 1890 bolo meno strany zmenené na "Sociálnodemokratická strana Nemecka" (SPD). V emigrácii sa aktívne podieľala na vzniku Socialistickej internacionály.
V rokoch 1891 – 1917 vydávala tlačový orgán SPD určený ženám Die Gleichheit ("Rovnosť"), zameraný na boj za ženskú rovnoprávnosť. 
Na prvej medzinárodnej ženskej konferencii Druhej internacionály v roku 1910 v Kodani presadila vznik sviatku Medzinárodný deň žien, vtedy ešte bez určenia pevného dátumu, ktorý bol prvý raz zorganizovaný 8. marca 1911.
Počas prvej svetovej vojny bola niekoľkokrát zatknutá za jej protivojnové postoje. V roku 1916 sa podieľala na založení "Nezávislej Sociálnodemokratickej strany Nemecka", z ktorej neskôr vznikla Komunistická strana Nemecka, za ktorú bola v rokoch 1920 – 1933 poslankyňou v Ríšskom sneme. Po nastolení nacizmu v Nemecku (1933) emigrovala do ZSSR, kde o niekoľko mesiacov v meste Archangeľskoje neďaleko Moskvy zomrela.
Sedem s r.o.

Sedem s r.o., 7edem s r.o. alebo Sedem (na JOJ) je humoristická relácia TV JOJ, pôvodne TV Markíza v ktorej pôvodne sedem osobností glosovalo udalosti politického a spoločenského života uplynulého týždňa. Moderátorom relácie bol na začiatku Róbert Beňo, neskôr ho nahradila Elena Vacvalová. Vysielaná bývala v utorok o 22:30. Výrobu relácie ukončila TV Markíza 30. decembra 2008, kedy bola odvysielaná aj posledná silvestrovská časť. Okolo jej predoslého ukončenia tiež vznikli kontroverzie v podobe možného vplyvu vtedajšej vládnej garnitúry (potláčanie politických tém objavovaných iba vo webových archívoch TV Markíza; posunutie na nelogické neskoré vysielanie a neskôr náhle zrušenie).
Formát tesne po zrušení prebrala konkurenčná televízia JOJ pod zmeneným názvom Sedem (označuje sedem dní v týždni pre znížený počet hostí na päť). Televízia reláciu vysielala do roku 2011. V roku 2017 bol ohlásený návrat relácie pričom sa vysielala vždy vo štvrtok večer so stabilnou moderátorkou Elenou Vacvalovou a 4 glosátormi. Od roku 2022 sa vysiela v stredu večer.
Mike Dirnt

Mike Dirnt (* 4. máj 1972, Rodeo, Kalifornia, USA) je basgitarista a vokalista americkej punk rockovej skupiny Green Day.
Jeho pravé meno je Michael Ryan Pritchard. Mikeova mama bola závislá na heroíne a dala Mikea na adopciu. Rodiny menil veľmi rýchlo. Keď mal šesť rokov jeho adoptívni rodičia sa rozviedli. Odvtedy žil s adoptívnou mamou. V škole sa stretol s Billie Joe Armstrongom, ktorý sa stal jeho najlepším kamarátom. Spolu založili skupinu Sweet Children.
Nowy Targ

Nowy Targ () je poľské mesto v Malopoľskom vojvodstve.
Má 33 460 obyvateľov (1. január 2006). Nadmorská výška 585-1138 m. Leží južne od pohoria Gorce. Je to regionálne centrum (je hlavné Podhala). Leží 84 km južne od Krakova. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1326. Mestské práva dostalo v 22. júna 1346 od kráľa Kazimíra Veľkého. Kráľ Kazimír Veľký mu udelil zvláštne práva, ktoré spôsobili rýchly rast mesta, ktorý však skončil po ničivom požiari 1601. Od roku 1770 patrilo mesto k rakúskej provincii Halič a roku 1918 pripadlo Poľsku. V 1979 bol v meste pápež Ján Pavol II..
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Priemysel.
Po celé stáročia hlavným zamestnaním obyvateľov Nového Targu bolo poľnohospodárstvo, spojené s kožušníctvom a obchodom. V roku 1955 vznikli NZPS "Podhale" (Novotargské Závody Kožiarskeho Priemyslu "Podhalie"), ktoré zamestnali viac ako 10 000 pracovníkov. Závody prestali pracovať po 1989 roku, Nový Targ však stále patrí medzi najvýznamnejšie centrá kožiarskeho priemyslu v Poľsku.
Obchod.
Obchodné centrá
Supermarkety
Stavebné obchody
Obchody so spotrebnou elektronikou
Iné
Najväčší taký objekt na juhu Malopoľského vojvodstva. Jarmoky prebiehajú vo štvrtok a sobotu už od 14. storočia. Väčšina kupujúcich sú Slováci.
Tré Cool

Tré Cool (* 9. december 1972, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) je americký bubeník, člen americkej punk rockovej skupiny Green Day. 
Jeho pravé meno je Frank Edwin Wright III.
Tré má dvoch súrodencov, vyrastal spolu s otcom v Kalifornii. Oženil sa s Liseou, s ktorou má dcéru Ramonu. Neskôr sa rozviedli a Tré sa oženil s Claudiou, s ktorou má syna Frankita. Aj s ňou sa rozviedol.
Dáma (šach)

Dáma alebo zriedkavejšie kráľovná je v šachu najsilnejšou figúrou. Môže sa pohybovať v ľubovoľnom priamom smere (vodorovne, zvislo a šikmo) o ľubovoľný počet políčok. Môže sa pohybovať ako ľubovoľný kameň na šachovnici, s výnimkou jazdca. Táto pohyblivosť jej dáva veľkú silu. Orientačne má dáma skoro takú istú silu ako dve veže alebo ako 4 ľahké figúry.
"Dáma ctí farbu" – v počiatočnom postavení dáma stojí na políčku rovnakej farby.
"Garde" – v minulosti, ak hráč ohrozil dámu súpera, povedal garde. V súčasnosti sa to nehovorí.
Premena pešiaka.
Keď pešiak dôjde na posledný rad, môže sa zmeniť na ľubovoľnú figúru, okrem kráľa. Obvykle sa zmení na dámu, výnimočne je výhodnejšie ho zmeniť na inú figúru, napríklad aby nevznikol pat alebo ak pri zmene na jazdca vznikne vidlička na kráľa a dámu.
Zimný triatlon

Zimný triatlon je šport, ktorý sa praktizuje v zimnom období. Je kombináciou troch disciplín: behu, horskej cyklistiky a behu na lyžiach voľnou technikou. Úseky bývajú zvyčajne dlhé 10, 20 a 10 km. Zatiaľ nedosahuje obľúbenosť svojej letnej obdoby, napriek tomu je od leta 2004 zaradený medzi športy, ktoré zabezpečuje "Stredisko štátnej športovej reprezentácie MV SR". Centrom zimného triatlonu na Slovensku je Štrbské Pleso. Prvé Majstrovstvá sveta sa uskutočnili v roku 1997 v talianskom Malse. O rok neskôr sa uskutočnila európska premiéra - rovnako v tom istom talianskom zimnom stredisku. Prvé majstrovstvá Slovenska sa uskutočnili o rok neskôr - v roku 1999 na Donovaloch.
Námestie Slovenského národného povstania (Bratislava)

Námestie Slovenského národného povstania (skr. Nám. SNP, staršie názvy: od roku 1921 Námestie Republiky, od roku 1939 Hlinkovo námestie, 1945-1961 Stalinovo námestie) je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenované podľa Slovenského národného povstania.
Je jedným z najznámejších bratislavských námestí. Nachádza sa medzi Hurbanovým námestím a Kamenným námestím. V blízkosti námestia pri Hurbanovom námestí sa napája na Obchodnú a Michalskú ulicu.
Má charakter mäkkej pešej zóny, teda prechádza ním iba električková trať a automobilová doprava len v minimálnom rozsahu.
V roku 2006 bolo zrekonštruované, keď boli vymenené električkové koľaje a vymenený bol aj asfaltový chodník za kvalitnú dlažbu. Výmenou dlažby a použitím nového mobiliára sa posilnil dojem rozľahlosti a menšej útulnosti námestia.
Na námestí sa nachádza prvá výšková budova v Bratislave, Manderlák, ktorý má 11 nadzemných podlaží. Pri Manderláku je zrekonštruovaná stará tržnica. V hornej časti námestia sa nachádza budova Hlavnej pošty.
Dňa 15. novembra 2019, pri príležitosti 30. výročia Nežnej revolúcie, bola na návrh primátora Matúša Valla časť námestia v priestore pred Starou tržnicou premenovaná na Námestie Nežnej revolúcie.
Rudolf Likavčan

Rudolf Likavčan (* 15. február 1960, Ružomberok) je slovenský maliar.
Narodil sa 15. februára 1960 v Ružomberku. Detstvo prežil v obci Liptovské Sliače, kde navštevoval základnú školu. O výtvarné umenie sa zaujímal od útleho veku, ale aktívne sa mu venuje až od osemnástich rokov. Prihlášku si podal aj na Strednú školu do Brna, odpoveď však bola negatívna nakoľko prijímali len záujemcov z Brnianskeho kraja. Začal teda navštevovať Strednú priemyselnú školu v Ružomberku. Táto škola bola vlastne pôvodcom jeho terajšieho štýlu v maľovaní. Štúdiu maliarstva a kresby sa ďalej venoval ako samouk. Začal navštevovať Liptovské osvetové stredisko, kde sa stretával s ľuďmi podobných záujmov aj podobných názorov na výtvarné umenie. Svoje práce konfrontoval na okresných aj krajských výstavách, kde získal diplomy a čestné uznania. V roku 1985 začal navštevovať krajské štúdio výtvarníkov v Banskej Bystrici ktoré viedli akademickí maliari ako Fero Kráľ a Pavol Muška. Cieľom práce v štúdiu bola hlavne nutnosť rozvinúť a obohatiť poznanie autora do najväčšej šírky a hĺbky ako bezpodmienečný základ tvorby. Skultivovať jeho myslenie a naučiť ho hľadať a nájsť vlastnú cestu realizácie.
Autor sa od roku 1980 aktívne prikláňa k maľbe a kresbe. Čerpá z kubistického slohu. Ide vlastne o konštruktivistický kubizmus, kde maľba alebo kresba vzniká dôsledným plánovaním či konštruovaním na plátno či papier. Počas tvorby však nie je vylúčená zmena nákresu či celého obrazu. Tak ako človek rastie, dospeje a zomrie až vtedy vieme že jeho život bol dobrý alebo zlý, tak aj dielo maliara musí dospieť a čas ukáže či bolo dobré alebo nie. Z tém ktoré maliar používa vo svojej tvorbe je najviac preferovaná téma ženy a ženy- matky. Obľúbené sú tiež motívy zátišia a figurálnej kompozície. Hlavným zdrojom jeho inšpirácie je samotný život a situácie v ktorých sa nachádza.
Johnny Warren

John „Johnny“ Warren (* 17. máj 1943, Sydney, Austrália – † 6. november 2004, Sydney) bol austrálsky futbalista, tréner, spisovateľ a propagátor futbalu. Je členom austrálskej futbalovej siene slávy a jedným z najvýznamnejších predstaviteľov austrálskeho futbalu.
Životopis.
Vyrástol v sydneyskej štvrti Botany. Od roku 1965 bol členom austrálskeho národného futbalového mužstva, "Socceroos". Bol členom tímu, ktorý sa kvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale v roku 1974. V rokoch 1965-1974 Warren reprezentoval Austráliu v 62 zápasoch a strelil 9 gólov. Bol strednopoliar. V rokoch 1967-1970 bol kapitánom mužstva.
Na MS 1974 v Západnom Nemecku sa Austrália stretla v skupine s NDR, NSR a Čile. Warren sa zranil v prvom zápase proti NDR, v ktorom Austrália prehrala 2:0 a v ďalších dvoch zápasoch nehral. Austrália získala na týchto majstrovstvách sveta len jediný bod po remíze s Čile 0:0.
Po skončení aktívnej kariéry sa významne angažoval v popularizovaní futbalu v Austrálii. Bol pravidelným komentátorom futbalových stretnutí v televízii a venoval sa mládeži. Zároveň presadzoval zrušenie Oceánskej futbalovej konfederácie (OFC), o ktorej sa domnieval, že hre a štátom, ktoré sú v nej organizované, nič neprináša. Warren veril, že pre Austráliu je OFC nedôležitá, keďže v OFC neboli žiadni výrazní protivníci. Warren presadzoval zlúčenie OFC s Ázijskou futbalovou konfederáciou (AFC), no nakoniec Austrália prestúpila od roku 2006 do AFC a OFC existuje i naďalej. 
Warren veril, že ak sa futbalu v Austrálii bude venovať pozornosť, potom krajina môže byť svetovou veľmocou, podobne ako je v iných športoch. Jeden z jeho komentárov na margo tejto vízie bol: „Už mi je zle z toho, že sa pýtame 'Kedy sa kvalifikujeme na majstrovstvá sveta?' Kedy "vyhráme" majstrovstvá sveta? …Dajme tomu, že som rojko.“ Tento komentár vyslovil krátko po tom, čo Austrália zdolala Anglicko 3:1, keď Anglicko hralo v plnej sile, a po niekoľkých zápasoch konfederačného pohára v roku 2001, kde Austrália porazila Brazíliu i Francúzsko a v zápase o tretie miesto porazila Brazíliu 1:0.
Počas väčšiny života bol Warren tuhý fajčiar a v roku 2003 mu bola diagnostikovaná rakovina pľúc. V roku 2004 mu Sepp Blatter udelil "FIFA Order of Merit" (rad za zásluhy) za rozvoj futbalu v Austrálii. Warren sa posledný raz na verejnosti objavil v roku 2004 pri štarte novej austrálskej futbalovej ligy nazvanej A-liga.
Niekoľko týždňov pred smrťou sa Warrena pýtali, čo by chcel zanechať ako svoj športový odkaz - jeho odpoveď znela "Vravel som vám" ("I told you so") - fráza odvtedy v Austrálii zľudovela.
Warren zomrel 6. novembra 2004 v Sydney a mal štátny pohreb - bol doteraz jediným austrálskym športovcom, ktorému sa dostalo tejto cti.
Nazca (mesto)

Nazca (zriedkavo "Nasca") je mesto v Peru. 
Nachádza sa asi 450 južne od Limy, na rovnomennej rieke, asi 50 km od jej ústia do Tichého oceánu. Má asi 23 000 obyvateľov. Ťaží z turizmu, vyvolaného čiarami a obrazmi na plošine Nazca.
Dilong (dinosaurus)

Dilong bol pomerne malý dravý dinosaurus stojaci na počiatku vývojovej línie vedúcej v konečnom dôsledku ku rodu Tyrannosaurus. Známy je zo štyroch dobre zachovaných jedincov, na pozostatkoch ktorých sa zachovali skamenené odtlačky primitívneho peria (niekedy označovaného aj za „protoperie“). Žil pred 130 miliónmi rokov na území dnešnej Číny. Jediný druh je Dilong paradoxus.
Opis.
Podobne ako ďalšie primitívne rody skupiny Tyrannosauroidea, aj ľahko stavaný a Dilong pripomínal v tom čase hojné primitívne celurosaury ako Ornitholestels alebo Compsognathus, pričom ani svojou veľkosťou (dĺžka nie viac ako 1,6 m.) nevytŕčal z radu. Medzi primitívne znaky dilonga patrí napríklad trojprstá predná končatina; neskoršie a vyspelejšie tyranosaurovité rody totiž tretí prst stratili.
Perie.
Nález dilonga potvrdil staršie domnienky vedcov, že aj zástupcovia vývojovej línie tyranosaura mali perie, keďže patrili do skupiny vtákom podobných dinosaurov (Coelurosauria). Podporil tiež ďalšiu staršiu hypotézu, že perie malo pôvodne inú, než lietaciu funkciu (konkrétne - bola ňou termoregulačná). Skamenené odtlačky kože neskorších a väčších tyranosaurovitých však prezrádzajú šupinatú kožu ich majiteľov. Predpokladá sa, že tyranosaurovité (a zrejme aj iné skupiny dinosaurov) perie s narastajúcou veľkosťou druhotne stratili (veľké živočíchy totiž teplo strácajú omnoho pomalšie než malé), podobne ako dnešné slony a veľryby stratili srsť. Je tak možné, že mladý jedinec rodu Tyrannosaurus sprvu disponoval operením, ako však rástol, túto svoju telesnú pokrývku postupne strácal.
Tyrannosauroidea

Tyrannosauroidea je nadčeľaď vtákovitých dravých dinosaurov. Zahŕňa čeľaď Tyrannosauridae a primitívnejšie formy, ktoré jej evolučne predchádzali. Objavili sa koncom jury a pôvodne predstavovali malé dravce, počas vrchnej kriedy sa však z nich stali dominantné veľké dravce severnej pologule. Vymreli spolu s inými nelietavými dinosaurami asi pred 65 miliónmi rokov. Ich fosílne pozostatky sú známe zo Severnej Ameriky, Európy, Ázie a možno aj z Austrálie.
Tyranosauroidy boli bipédne (po dvoch nohách chodiace) mäsožravce, ktoré vykazovali niektoré špecifické znaky (predovšetkým v stavbe lebky a panvy). Pôvodne išlo o malé tvory s trojprstými prednými končatinami, ich rozmery sa však časom zväčšovali. Spolu s tým sa proporcionálne zmenšovali tiež predné končatiny a to až do podoby zakrpatených dvojprstých „rúčok“ tyranosaura. Jeden z najprimitívnejších zástupcov skupiny, čínsky rod Dilong dokonca vykazoval primitívne operenie na povrchu tela. To mohol byť znak zdieľaný všetkými primitívnymi tyranosauroidmi. Vystupujúce kostené hrebienky na lebkách mnohých tyranosauroidov zrejme slúžili k signalizačným a komunikačným účelom.
Opis.
Najstaršie tyranosauroidy dosahovali dĺžku len okolo 1,5 metra (Dilong). Zhruba do 3 metrov dorastal Guanlong a o necelé dva metre dlhší bol britský rod Eotyrannus. Appalachiosaurus už dosahoval dĺžku 6 metrov. Neskoro kriedové druhy potom boli najväčšie a predstavovali nepochybne dominantné predátori svojich ekosystémov. Albertosaurus, Gorgosaurus aj Daspletosaurus mohli byť dlhé až okolo 9 metrov a ich hmotnosť sa už pohybovala v tonách. Ešte väčší bol potom ázijský Tarbosaurus s dĺžkou tela cez 10 metrov a hmotnosťou asi 4 až 6 ton. Najpopulárnejším a najväčším tyranosauroidom vôbec bol však severoamerický Tyrannosaurus rex s dĺžkou tela až 13 metrov a hmotnosťou približne 7 ton.
Klasifikácia.
NADČEľAĎ TYRANNOSAUROIDEA
Tyranosaury

Tyranosaury (neformálne tyrannosauridy; lat. "Tyrannosauridae") je čeľaď veľkých dravých dinosaurov, ktoré predstavovali dominantné veľké predátory severnej pologule počas vrchnej kriedy. Vyznačovali sa veľkými, masívnymi lebkami, krátkymi krkmi, prednými končatinami len s dvoma prstami a relatívne krátkymi chvostami. Tyranosauridy patrili medzi najväčšie suchozemské dravce všetkých čias (Tyrannosaurus, Tarbosaurus).
Systematika.
Rozoznávame dve podčeľade tyranosauridov- ľahko stavané "Albertosaurinae" a mohutnejšie "Tyrannosaurinae". 
Systematika z roku 2010.
čeľaď Tyrannosauridae:
Staršie sa uvádzal sem zaraďoval aj rod "Aublysodon", ktorý sa dnes už nepovažuje za platný a niektoré údajné druhy z tohto rodu sú zaradené pod rôzne iné rody tejto čeľade.
Všetky taxóny sú vyhynuté.
(Starší) kladogram podľa Carr "et al." 2005.
Tyrannosauridae:
Valencia (mesto)

Valencia je španielske prístavné mesto na pobreží Stredozemného mora, pri ústí rieky Turia. Je hlavným mestom regiónu a provincie Valencia. S takmer 800 tisíc obyvateľmi je po Madride a Barcelone tretím najväčším mestom Španielska. Sídli tu jeden z najlepších futbalových klubov Španielska FC Valencia. Prístav vo Valencii je najväčší na Stredozemnom mori a piaty najväčší v Európe.
Dejiny.
Mesto Valencia založili Rimania v roku 138 pred Kr. Po tom, ako mestu vládli rôzne národy (Vizigóti i Arabi), ho v roku 1238 definitívne dobyli kresťania. V 15. storočí tu založili prvú nemocnicu pre mentálne postihnutých v Európe. Valencia má štyri univerzity, najstaršou je Valencijská univerzita, ktorú v roku 1501 založil pápež Alexander VI.
Počas španielskej občianskej vojny, v rokoch 1936 – 1937, vo Valencii sídlila republikánska vláda.
Udalosti.
3. júla 2006 mesto zažilo veľkú tragédiu, keď prišlo k vykoľajeniu vozňov metra. Pri tejto havárii zomrelo 41 osôb a desiatky ďalších bolo zranených. 
V dňoch 8. a 9. júla 2006 sa vo Valencii konalo V. svetové stretnutie katolíckych rodín. Na slávnosť prišiel aj pápež Benedikt XVI. Pri tej príležitosti sa konala slávnostná omša na voľnom priestranstve na Námestí Európy, ktorú spolu s pápežom celebrovalo 40 kardinálov, 450 biskupov a viac ako 3000 kňazov z celého sveta, a zúčastnilo sa na nej okolo jeden a pol milióna pútnikov. Eucharistiu podávalo viac ako 2000 kňazov. Trón, na ktorom pápež počas bohoslužby sedel, bol vyrezaný z dreva starých lavíc zo starej katedrály Valencie. Kalich, ktorý pri omši používal, bol vzácnou pamiatkou z roku 1437.
V priestore, kde sa slávnosť konala, sa nachádza päť futuristických stavieb, medzi nimi prekrásny palác umenia kráľovnej Sofie.
Vo Valencii sa nachádza najväčšie podmorské akvárium.
Remorkér

Remorkér je loď, používaná na tlačenie alebo vlečenie iných plavidiel. Remorkér sám nedisponuje úložným priestorom a väčšinou obsluhuje bezmotorové a bezposádkové nákladné plavidlá (tlačné člny). Remorkér im poskytuje posádku a strojný výkon; r. môže viesť aj bočne zviazanú zostavu.
Vlečná zostava.
Vlečná zostava je zostava plavidiel alebo plávajúcich zariadení alebo plávajúcich telies spojených s vlečným remorkérom, ktorý im dodáva trakčnú silu. Spojenie remorkéra a vlečných člnov zabezpečuje vlečné lano, najčastejšie ovládané špeciálnym vlečným navijakom. V európskych podmienkach musí mať vlečný čln kormidelné zariadenie a stálu posádku, ktorá ho ovláda. Vlečná plavba sa vo vnútrozemskej plavbe už takmer nevyužíva pre jej hydrodynamickú a ekonomickú neefektívnosť. Bežná je však pri manipulácii s námornými loďami v obmedzených priestoroch prístavov alebo v plavebne zložitých úsekoch.
Tlačná zostava.
Tlačná zostava je zostava plavidiel alebo plávajúcich zariadení alebo plávajúcich telies pevne spojených s tlačným remorkérom, ktorý im dodáva trakčnú silu a potrebnú posádku. Základným rozlišovacím znamením tlačnej zostavy je, že remorkér je posledným plavidlom zostavy.
Celá zostava, ak je pevne spojená, sa správa ako jedno plavidlo. Pre tlačnú zostavu je charakteristická modulárnosť. V závislosti od trakčného výkonu remorkéra a miestnych plavebných predpisov sa do zostavy môžu pridávať ďalšie a ďalšie tlačné člny - sekcie. Rovnako sa môžu odoberať. Tlačná zostava je v porovnaní s vlečnou zostavou hydrodynamicky "čistejšia" a ekonomicky výhodnejšia, keďže na tlačných člnoch nemusí byť posádka (výnimku tvoria člny prevážajúce nebezpečné náklady napríklad benzín).
Časovanie rozvodu

Časovanie rozvodu je predpis, podľa ktorého prebieha otváranie a zatváranie prvkov rozvodového mechanizmu u piestových strojov. Časovanie teda predpisuje kedy začína a kedy končí prúdenie pracovných plynov do valca, z valca, prípadne medzi priestormi stroja.
Vo väčšine prípadov je časovanie rozvodu pre daný stroj nemené a je pevne spojené s polohou kľukového hriadeľa. Jednotlivé okamihy začiatku otvárania a ukončenia zatvárania riadiacich prvkov sa preto udávajú v stupňoch otočenia kľukového hriadeľa relatívne voči úvrati piestu. Riadiace prvky môžu byť reprezentované ventilmi (najčastejšie), kanálmi, posúvačmi, prípadne inak. Je však možné aj riešenie s premenlivým časovaním, prikladom je variabilné časovanie ventilov u moderných štvortaktných vozidlových motorov. 
Časovanie štvortaktných motorov.
Štvortaktné motory vykonajú celý pracovný cyklus za 2 otáčky kľukového hriadeľa (720°). Preto musí rozvod pracovať dvakrát pomalšie, čo je zabezpečené redukovaným prevodom medzi kľukovým hriadeľom a pohonom rozvodu.
Pri štvortaktných motoroch časovanie popisujú 4 parametre:
Tabuľka časovania štvortaktného motora
Prekrytie ventilov.
Z tabuľky je vidieť, že medzi výfukovým a nasávacím (plniacim zdvihom) sú po určitú dobu otvorené oba riadiace orgány súčasne. Táto fáza sa nazýva prekrytie ventilov a môže trvať podľa typu motora 3 až 120° Počas tejto fázy sa dynamické javy navzájom podporujú, spaliny prúdiace von z valca vyvolajú podtlakovú vlnu, ktorá podporí doplnenie valca. U vznetových preplňovaných motorov sa táto fáza využíva ja na ochladene spaľovacieho priestoru prietokom vzduchu priamo do výfuku. Naopak z ekologických dôvodov musí byť prekrytie malé pri zážihových motoroch, aby nedochádzalo k únikom nespálenej čerstvej zmesi do výfuku.
Časovanie dvojtaktných motorov.
Dvojaktné motory vykonajú celý pracovný cyklus za 1 otáčku kľukového hriadeľa (360°). Preto môže rozvod pracovať rovnako rýchlo ako piest. Toto sa s výhodou využíva pri kanálových rozvodoch, keď piest sám svojou polohou vo valci striedavo odkrýva a zakrýva ústia kanálov rozvodu. V takomto prípade nie sú potrebné žiadne ďalšie súčasti čím sa stáva konštrukcia motora veľmi jednoduchou.
V prípade kanálových rozvodov môže byť časovanie:
Pri dvojtaktných motoroch časovanie popisuje 6 parametrov:
Tabuľka časovania dvojtaktného motora
Zdroje.
Trnka J., Urban J.: Spaľovacie motory. Alfa Bratislava, 1992.
Max Bodenstein

Max Bodenstein (* 15. júl 1871, Magdeburg, Nemecko – † 3. september 1942, Berlín) bol nemecký fyzikálny chemik.
Nazca

Nazca môže byť:
Dilong

Dilong môže byť:
Staurakios

Staurakios (* † 11. január 812) bol byzantský cisár, ktorý vládol od júla do októbra roku 811. Jeho otcom bol cisár Nikefor I., sestrou Prokopia, vydatá za "kuropalata" Michala Rangaba.
Cisárom sa Staurakios stal po prehranej bitke s Bulharmi v priesmyku Vărbica, pri ktorej jeho otec prišiel o život a on sám bol v nej ťažko zranený na krku, čo mu prakticky znemožňovalo efektívne vládnuť. To využila Prokopia, ambiciózna cisárova sestra, aby sa pokúsila získať trón pre svojho muža Michala. Staurakios sa síce pokúsil vymenovať za následníka trónu svoju ženu Theofano, ale 2. októbra 811 nasledoval štátny prevrat, pri ktorom sa k moci dostali Michal a Prokopia. Zomierajúceho Staurakia poslali do kláštora, kde po niekoľkých mesiacoch zomrel.
Bolesław Bierut

Bolesław Bierut (* 18. apríl 1892, Lublin – † 12. marec 1956, Moskva) bol poľský komunistický vodca, spojenec ZSSR, predstaviteľ stalinizmu, ktorý riadil krajinu v období po druhej svetovej vojne.
Život.
Bierut sa narodil v Lubline. Pôvodným povolaním bol sadzač.
Začiatky.
V ľavicovom hnutí sa angažoval od roku 1912. Členom "Poľskej komunistickej strany (KPPR)" bol od jej vzniku (1918). V roku 1925 odišiel do Moskvy, kde absolvoval štúdium v škole "Komunistickej internacionály." Časy Stalinových čistiek prežil, na rozdiel od iných zahraničných komunistov, hoci "KPPR" bola sovietskym diktátorom rozpustená. 
Druhá svetová vojna.
V roku 1943 bol vymenovaný za hlavu novovytvorenej "Poľskej robotníckej strany", v rokoch 194447 pôsobil ako hlava dočasného poľského parlamentu ("Krajowa Rada Narodowa"). 
Povojnová činnosť.
8. marca 1946 vydal dekrét, ktorým skonfiškoval nemecké pozemky a majetok. V rokoch 19471952 bol prezidentom Poľska. Hoci Bierut verne napodobňoval Stalinove praktiky, odmietol uskutočniť politické procesy, podobné tým v Česko-Slovensku a Maďarsku, čím zrejme zachránil život svojmu nasledovníkovi Władysławovi Gomułkovi. Prenasledoval však vysokých predstaviteľov katolíckej cirkvi, vojenských vodcov z čias druhej svetovej vojny (Stanisław Tatar) a oponentov komunistickej totality.
Úmrtie.
Zomrel v Moskve počas návštevy v ZSSR, kde bol hosťom XX. zjazdu KSSZ, na ktorom Chruščov odsúdil Stalinov kult osobnosti.
Michal I. (Byzantská ríša)

Michal I. zvaný R(h)angabe (* ? † 11. január 844) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 811813. Jeho otec Theofylaktos mal titul "patrikia" a zastával funkciu "drungaria" loďstva.
Cesta na trón.
Michal bol zaťom byzantského cisára Nikefora I. Keď tento panovník zahynul v júli 811 v bitke s Bulharmi, začala jeho dcéra Prokopia presadzovať na konštantínopolský trón okrem ťažko zraneného brata Staurakia aj svojho muža Michala. Nakoniec sa jej to podarilo, napriek snahám rôznych strán, ktoré chceli dosadiť vlastného kandidáta na trón. Podľa anglickej historičky Judith Herrinovej bola to vraj Prokopia, kto sa stal dominantnou silou na cisárskom dvore a skutočne vládol, zatiaľ čo cisár sa „"venoval kresťanskej filantropii"“.
Vojny s Bulharmi a vzťah ku Karolovi Veľkému.
Michal sa ujal vlády v čase veľkého ohrozenia byzantskej ríše Bulharmi. Rozhodol sa preto uznať Karola Veľkého za cisára, aby si tak uvoľnil ruky na boj s útočníkmi. Ultimatívnu mierovú zmluvu, ktorú mu ponúkol chán Krum, však odmietol. V júni 813 sa stretol pri Versinikie neďaleko Adrianopola s Bulharmi a utrpel ťažkú porážku, ktorú Krum využil na ďalšiu expanziu. Jednou z príčin neúspechu bola vraj zrada stratéga themy Anatolikon Leva, ktorého potom armáda vyhlásila za cisára. Zvýšené nebezpečenstvo zo strany Bulharov tiež odvrátilo od Michala vojenských veliteľov a významných cirkevných hodnostárov vrátane patriarchu Nikefora.
Karolovi Veľkému priznal Michal I. titul "basileus", čo znamená cisár, a uznal západné cisárstvo za rovnocenné s východným. Roku 812 to vyhlásili jeho vyslanci v Aachene. Titul "basileus ton Rhomaion" – rímsky cisár, ktorý v sebe ukrýval vyjadrenie univerzálnych nárokov, však zostal vyhradený len pre panovníkov východného impéria.
Abdikácia.
Po vyhlásení Leva V. za cisára sa Michal Rangabe vzdal trónu a odišiel do kláštora, kde prežil ešte mnoho rokov. Už počas svojej vlády bol veľmi zbožný a štedrý voči cirkvi. Michalových synov vrátane neskoršieho patriarchu Ignatia dal nový cisár vykastrovať a prinútil ich aby sa stali mníchmi, čo bolo v Byzancii celkom bežným opatrením proti prípadnému vzneseniu dedičských nárokov.
Majstrovstvá sveta vo futbale 2006 – Finále

Vo finále Majstrovstiev sveta vo futbale 2006 sa stretli mužstvá a .
Francúzi začali finále rovnako ako semifinálový duel s . Už v siedmej minúte premenil pokutový kop po faule na Maludu kapitán Zinedine Zidane. Potom však iniciatívu prebrali Taliani, ktorým sa v devätnástej minúte podarilo vyrovnať hlavičkou Materazziho po rohu Andrea Pirlu. Obraz hry sa až do polčasu nezmenil, Taliani boli aktívnejším mužstvom.
Po prestávke však začali úradovať Henry s Maloudom a Francúzi nepustili Talianov do vážnejšej šance. Výnimkou bol pre ofsajd neuznaný gól Toniho. Gól sa im však streliť nepodarilo a tak prišlo predĺženie.
Rozhodnúť mohol v deviatej minúte predĺženia Ribéry po spolupráci s Maloudom, no jeho prízemnej strele chýbali centimetre. Po Zidanovej hlavičke o päť minút neskôr predviedol zasa bravúru brankár Buffon. Francúzi boli v nadstavenom čase lepším tímom, ale dojem z ich hry pokazil kapitán Zidane, keď po slovnej potýčke s Materazzim hlavou strčil do Materazziho hrude a následne videl červenú kartu.
O majstrovi napokon museli rozhodnúť pokutové kopy, po ktorých sa z titulu tešili Taliani.
Furdekova ulica (Bratislava)

Furdekova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Háje.
Je pomenovaná podľa Štefana Furdeka (1855 – 1915), ktorý sa podieľal na vzniku Slovenskej ligy v Amerike a Matice slovenskej v USA. Do 1. apríla 1991 bola súčasťou Ulice Kláry Zetkinovej spolu s dnešnou Mamateyovou a Gettingovou. Tiahne sa od Starohájskej po Mamateyovu. Tvorí ju zástavba panelových domov z druhej polovice 70. rokov 20. storočia.
Na Furdekovej 16 má sídlo Vysoká škola ekonómie a manažmentu verejnej správy v Bratislave.
FON

FON je firma s globálnou pôsobnosťou registrovaná v Madride, ktorú založil a vedie Martin Varsavsky. Cieľom projektu FON je vybudovať celosvetovú sieť vzájomne zdieľaných WiFi prístupových bodov pre pripojenie k internetu. FON nebuduje vlastnú infraštruktúru, iba zabezpečuje logistiku pre vzájomné zdieľanie pripojení. Člen FON siete sa nazýva FONero. Sú tri rôzne spôsoby, ako využívať FON sieť.
Do projektu FON investovali 21,7 miliónov US$ veľkí hráči ako Google, Skype Technologies, či investičné fondy Index Ventures a Sequoia Capital. Po tejto investícii FON začal poskytovať routre od firmy LinkSys za nízky poplatok členom, ktorí sa zaviažu poskytovať pripojenie aspoň jeden rok.
Filippikos

Filippikos pôvodným menom "Bardanes" (* † 714) bol byzantský cisár arménskeho pôvodu, ktorý vládol od novembra 711 do júna 713. 
Na cisársky trón vyniesla Bardana (ako znelo jeho pôvodné meno) všeobecná nespokojnosť s režimom Justiniána II., ktorý sa vyznačoval početnými popravami domnelých aj skutočných panovníkových nepriateľov. Bardanes, vyhlásený za cisára v Chersone, síce dokázal pomerne rýchlo ovládnuť ríšu, ale riešenie jej pálčivých problémov bolo nad jeho sily. Na Byzanciu za jeho vlády dopadala rana za ranou – na východe postupovali vpred Arabi vedení emirom Maslamom a Abbásom ibn Valídom, na západe plienili oblasť Trácie oddiely bulharského chána Tervela.
Ani vnútropoliticky nebola Bardanova vláda pokojným obdobím, predovšetkým preto, že cisár bol rozhodným prívržencom monotheletizmu, ktorý vyhlásil za jediné ortodoxné učenie. Výsledkom bol konflikt s pápežom a s mnohými biskupmi na východe, aj keď časť z nich obrat privítala. Okrem toho sa novému režimu vytýkala márnotratnosť, pretože cisár sa oddával nákladným zábavám.
Nespokojnosť s Bardanovou politikou vyvrcholila v júni 713, kedy časť vojska povstala, zvrhla cisára, dala ho oslepiť a na jeho miesto dosadila vysokého úradníka Artemia ako cisára Anastasia II. Sám Bardanes zomrel už v januári v nasledujúcom roku v exile.
Dáta (informatika)

Údaje alebo dáta (jednotné číslo v slovenčine neexistuje) v informatike majú tri podobné významy:
Údaj je každá správa (alebo jej časť) bez ohľadu na to, či má pre nás nejaký informačný obsah alebo nie – inými slovami – či nám daná správa povie niečo nové, alebo nie. 
Údaje sú správy, ktoré vyjadrujú určité fakty o procesoch, alebo prvkoch reálneho sveta. Údajmi môžu byť písmená, čísla, slová, znaky, prípadne ich kombinácie. Všetky údaje nesú určitý informačný obsah – informáciu.
Ak nám daný údaj nepovie nič nového, hovoríme, že jeho informačný obsah je nulový.
Podľa stanoveného cieľa môžeme údaje zoskupovať rôznymi spôsobmi:
Zuzana Vejvodová

Zuzana Vejvodová (* 19. september 1980, Praha) je česká herečka.
Ako desaťročná si zahrala hlavnú úlohu v seriáli "Území bílých králů". Počas štúdia na štátnom konzervatóriu v Prahe hosťovala v Divadle na Vinohradoch a v Divadle na Fidlovačke. Fidlovačka sa stala jej domovskou scénou. Stvárnila tu titulnú úlohu v hudobnej komédii "Mamzelle Nitouche", trojúlohu Nele-Betkina-Anna v "Thylovi Ulenspieglovi", nevestu Agatu v "Ženidbe", Rosalindu v shakespearovej komédii "Ako sa vám páči", titulnú postavu Millie Dillmount v muzikáli "Hledá se muž. Zn: bohatý!" (Thoroughly Modern Millie) či Irinu v hre "Tri sestry". Od roku 2013 hrá v Divadle na Vinohradech.
V roku 2003 vyhrala konkurz na hlavnú úlohu v muzikáli "Rebelovia" (Divadlo Broadway Praha). O rok neskoršie zvíťazila v konkurze na rolu Júlie v dráme "Rómeo a Júlia" (Letné shakespearovské slávnosti). Nasledujúce leto ju diváci letných shakespearovských slávností mohli vidieť ako Violu vo "Večeri trojkráľovom" a v roku 2006 stvárnila Desdemonu v "Othellovi".
Natočila niekoľko seriálov, rozprávok a inscenácií produkovaných Českou televíziou. 
V roku 2023 hraje postavu Kláry v dvoch sériách seriálu Jedna rodina, vysielaného na TV Nova a Voyo.
Škola

Škola je vo všeobecnosti akékoľvek výchovno-vzdelávacie zariadenie, organizácia alebo inštitúcia. Niekedy sa týmto pojmom myslí budova alebo sídlo danej inštitúcie. V užšom slova zmysle, na Slovensku, je škola inštitúcia zaradená v sieti škôl a školských zariadení, ktoré majú oprávnenie uskutočňovať výchovu a vzdelávanie.
Na Slovensku sa školy delia najmä na:
Podľa zriaďovateľa sa rozlišujú najmä:
Ján Domasta

Ján Domasta (pseudonymy Andrej Ľubomírsky, Čáporský, D’Asta, Ján Breza, Kaššiak, Prídverský, Rastislav Nitriansky, T. Slávsky, Y. X. Wals a i.) (* 23. september 1909, Čápor – † 26. august 1989, Bratislava) bol slovenský prozaik a autor literatúry pre deti a mládež v období ľudáckeho a potom komunistického režimu.
Životopis.
Narodil sa v rodine poľnohospodárskeho robotníka. Po absolvovaní gymnaziálnych štúdií v Nitre (1921 – 26) a v Ružomberku (1926 – 30), študoval na Filozofickej fakulte Slov. univerzity v Bratislave (1943 – 51). Od r. 1930 pôsobil ako učiteľ vo Veľkom Záluží, Vojniciach, Leopoldove a v Bratislave. Od roku 1939 bol výkonný redaktor časopisu Vĺča, v rokoch 1943 – 59 redaktor v Štátnom nakladateľstve v Bratislave, neskôr Slov. pedagogického nakladateľstva v Bratislave. (Po ukončení externého štúdia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského vrátil k učeniu). V rokoch 1960 – 65 učiteľ základnej školy v Bernolákove, 1965 – 68 vychovávateľ vo Výcvikovom stredisku pre občanov so zmenšenou pracovnou schopnosťou v Bratislave. Od roku 1968 bol redaktorom časopisu Rodina a škola v Slov. pedagogickom nakladateľstve, 1968 – 73 redigoval Zvesti Ministerstva školstva a Ministerstva kultúry, od 1974 na dôchodku.
Tvorba.
Svoje prvé literárne diela uverejňoval v študentských časopisoch (Rozvoj, Svojeť). Jeho učiteľské poslanie malo vplyv i na smerovanie jeho vývoja – začal sa venovať literatúre pre deti a mládež, najmä historickým povestiam, románom a poviedkam. Okrem toho tiež napísal niekoľko divadelných hier, básničiek a veršovaniek, no tiež spolu pracoval s rozhlasom a televíziou, pre ktorú písal najmä relácie a scénky pre školskú mládež. Pre rozhlas tiež zdramatizoval román "Rodina Rovesných" (Ján Čajak) a "Dom v stráni" (Martin Kukučín).
Kritika.
Katarína Zavacká ho označuje ako ľudáckeho a potom komunistického propagandistu.
Ján Hrušovský

Ján Hrušovský (pseudonymy Arctur, Karol Egreš a i.) (* 4. február 1892, Nové Mesto nad Váhom – † 7. marec 1975, Bratislava) bol slovenský prozaik, novinár a esejista.
Životopis.
Narodil sa v rodine advokáta a vzdelanie získaval v Martine a Revúcej. Pracoval v Slovenskej banke v Novom Sade a ako účtovník. Počas 1. svetovej vojny sa nachádzal takmer celý čas na fronte, po ukončení vojny pracoval v redakcii Slovenského Východu v Košiciach, neskôr v Národných novinách v Martine. V roku 1920 odišiel na ročný študijný pobyt do Talianska, kde pôsobil na veľvyslanectve v Ríme. Po návrate domov pokračoval v práci pre tlač – bol redaktorom Slovenského denníka v Bratislave a neskôr bol tiež jeho šéfredaktorom. Počas 2. svetovej vojny pracoval na Úrade propagandy slovenského štátu, po oslobodení nastúpil v roku 1946 do redakcie časopisu Sloboda, kde pracoval až do roku 1956, kedy odišiel do dôchodku.
Tvorba.
Svoju literárnu kariéru začínal publikovaním fejtónov, poviedok a žánrových obrázkov v rôznych periodikách. Písal poviedky, romány, prozaické diela s autobiografickými prvkami, ale tiež kratšie prozaické útvary. Vo svojich dielach sa vracia k obom svetovým vojnám a potreby vyrovnať sa s ich následkami tak po psychickej, ako i morálnej a citovej stránke. Venoval sa i dobrodružným, no hlavne historickým románom, v ktorých sa vracal k známym osobnostiam, viažucim sa svojou činnosťou či životom k Slovensku, a tieto diela vydával najprv na pokračovanie v rôznych časopisoch, kým vyšli aj knižne ako ucelené diela – často prepracované a pod inými názvami. Bol jedným zo slávnejších spisovateľov.
Kultúrny život (časopis)

Kultúrny život (24. január 1946 – 30. august 1968) bol literárny a kultúrno-politický časopis, ktorý do roku 1950 vychádzal ako dvojtýždenník, potom ako týždenník.
Vznikol ako časopis štátneho riadenia kultúry. Spočiatku podliehal "Umeleckej a vedeckej rade", ktorá mala na starosti aj jeho vydávanie, neskôr "Zväzu československých spisovateľov" a od roku 1954 "Zväzu slovenských spisovateľov". V rokoch 1948 – 1949 ho vydával jeho bývalý hlavný redaktor Ivan Horváth, po ňom vydávanie prebralo vydavateľstvo Obroda. (Doplnená poznámka od neautora stránky: pracoval s číslami z r. 1965 a 1968 a tam bol ako vydavateľ uvedený "Sväz slovenských spisovateľov v Bratislave" (Sväz ešte so starým S a nie Z).) 
Popri hlavnom redaktorovi pôsobila i tzv. redakčná rada, ktorá bola schvaľovaná "Umeleckou a vedeckou radou", potom "Zväzom československých (slovenských) spisovateľov". Vo redakčnej rade a samotnej redakcii časopisu sa vystriedalo viacero významných literárnych osobností (hlavní redaktori napr. Ivan Horváth, Ján Kostra, Andrej Mráz, šéfredaktori Rudolf Fabry, Vladimír Mináč, Miroslav Válek, Vojtech Mihálik, Laco Novomeský a i.).
Úlohou časopisu bolo rozvíriť kultúrny život a uplatniť našu kultúru vo verejnom živote. Od začiatku sa snažil byť nielen časopisom pre literárnu, ale i divadelnú, hudobnú a výtvarnú problematiku. Okrem toho, že sa stal informátorom o slovenskej kultúre, mal za úlohu tiež riešiť problémy jednotlivých kultúrnych oblastí, rozvíjal kritické myslenie, a tým sa stal najmä diskusnou tribúnou, ktorá spočiatku šírila oficiálnu komunistickú ideológiu, no v 60. rokoch sa priklonila k pravicovému zmýšľaniu, vďaka čomu celý časopis smeroval k tzv. obrodnému procesu.
V druhej polovici 60. rokov sa stal jedným z najčítanejších periodík. Prinášal reprodukcie výtvarných diel (najmä slovenských autorov, pomenej už zahraničných), umelecké fotografie, snímky z divadelných predstavení a pod. Taktiež uverejňoval teoretické state o kultúre a umení, veľa úsilia sa tiež venovalo hľadaniu a podpore mladých talentov. Veľa priestoru a pozornosti sa venovalo i dedičstvu národnej kultúry a umeleckej tvorby. Časopis tiež prinášal diskusie o otázkach umenia, autoroch a ich dielach, no tiež ankety o problémoch a otázkach kultúrnej tvorby, ktoré mali riešiť i problémy, ktoré sa aktuálne vyskytovali v tejto oblasti. 
Okrem pravidelných reportáží a príspevkov sa venoval i otázkam rovnoprávnosti štátneho usporiadania a reformno-ekonomickým otázkam. Vďaka tomuto smerovaniu nastal vo vedení časopisu názorový rozkol, keď niektorí z členov redakčnej rady z nej vystúpili a vydávanie časopisu bolo zastavené. Jeho pokračovateľom sa stal "Literárny život", no po šiestich číslach zanikol aj ten.
Časopis bol obnovený pod pôvodným názvom až v roku 1990, no vďaka zlej finančnej situácii v roku 1993 bolo jeho vydávanie opäť zastavené. V nasledujúcich dvoch rokoch sa ešte vyskytli pokusy o jeho znovuvydávanie, no neboli úspešné.
Gróf Luxemburský (opereta)

Gróf Luxemburský (v origináli "Der Graf von Luxemburg") je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 12. novembra 1909 v Theater an der Wien. Libreto napísali Alfred Maria Willner, Robert Bodanzky a Leo Stein. Vzniklo na motívy staršej operety Bohyňa rozumu (Göttin der Vernunft) od Johanna Straussa mladšieho, dej však bol zmenený natoľko, že sa Straussovej operete takmer nepodobá. Vykazuje skôr isté podobnosti v zápletke s Veselou vdovou. Miestami možno až prehnane komediálne libreto doplnil Lehár veľmi ľubozvučnými melódiami, vďaka čomu sa opereta dočkala výrazného úspechu.
Obsah.
I. dejstvo.
Knieža Bazil Bazilovič je zaľúbený do sólistky opery, Angely. Spoločenské konvencie mu však nedovoľujú aby si knieža vzal speváčku a preto vymyslí plán: Nájde si skrachovaného grófa Reného Luxemburského, ktorý je ochotný za pol milióna si Angelu vziať napriek konvenciám a neskôr sa s ňou rozviesť. Rozvedenú „grófku“ by si potom knieža Bazilovič mohol vziať bez problémov. Podmienkou je tiež, že René nesmie Angelu vidieť. Preto prebehne svadobný obrad tak, že ženích a nevesta sú oddelení paravánom.
II. dejstvo.
O tri mesiace neskôr sa Angela a René náhodne stretávajú a zaľúbia sa do seba. René sa dozvie, že je vlastne Angeliným manželom. Bazilovič sa síce snaží stále získať Angelu, ale už je neskoro ...
III. dejstvo.
Dej sa odohráva v hoteli Grand v Paríži, kde sa Bazilovič stretáva s grófkou Kokozovou, svojou starou láskou a nevestou. Dejstvo plné komediálnych prvkov sa nakoniec končí tak, že Angela a René môžu byť definitívne svoji a grófka Kokozová si získa Baziloviča.
Paul Keating

Paul Keating (* 18. január 1944, Sydney, Austrália) je austrálsky politik a bývalý labouristický predseda vlády Austrálie.
Životopis.
Vyrástol na robotníckom predmestí Sydney, v Bankstowne. Bol zo štyroch detí, jeho otec pochádzal z Írska. Študoval v katolíckych školách, bol neskôr prvým katolíckym predsedom vlády od dôb Jamesa Scullina v roku 1932. Keating skončil školu v štrnástich rokoch a zamestnal sa najskôr ako úradník neskôr asistent výskumu v odboroch. Do labouristickej strany vstúpil okamžite po dovŕšení 18 rokov.
Už v roku 1969, vo veku len 25 rokov, bol zvolený do parlamentu. V roku 1975 bol krátko ministrom pre Severné teritórium a v tom čase sa aj oženil s Annita van Iersalovou, holandskou letuškou. Majú spolu štyri deti.
Keď Bob Hawke zvíťazil vo voľbách v roku 1983, Keating sa stal ministrom financií. Tento post zastával až do roku 1991. Najmä počas prvých dvoch volebných obdobiach v rokoch 1983-87 tandem Hawke-Keating výborne fungoval, no Keating začal mať pocit, že je čas na zmenu a chcel Hawka vystriedať na poste premiéra. V roku 1988 mu Hawke pred svedkami sľúbil, že v roku 1990 sa vzdá premiérskeho kresla v jeho prospech. Keď tak však neučil, Keating v roku 1991 odstúpil. Hawkova pozícia v strane bola čoraz slabšia, aj kvôli recesii, slabším výsledkom hospodárstva a neustálych útokov opozície i z vlastných radov. V decembri 1991 sa Hawke vzdal postu premiéra a Keating sa stal predsedom vlády.
Voľby v roku 1993 boli pre labouristov považované za nevyhrateľné. Ekonomika bola pomalá, voličom sa Keatingov štýl zdal arogantný a opozícia navrhovala dobre postavenú hospodársku politiku. Napriek tomu sa Ketingovi podarilo zvíťaziť.
Keatingova agenda ako premiéra sa pozdávala vysokoškolsky vzdelaným voličom, no nenadchla radových ľudí zo stredných vrstiev a vidieka. Keating špekuloval o zrušení austrálskej monarchie a zavedení republiky, sústredil sa na zmierenie s pôvodným austrálskym obyvateľstvom a užšie vzťahy s Áziou. Keating si neuvedomil, že jeho voličov viac zaujíma výkonnosť ekonomiky a nezaujíma ich austrálsky vzťah k vzdialeným krajinám.
Po trinástich rokoch vlády labouristov, čo je najviac v austrálskej histórii, porazil vo voľbách v roku 1996 Keatinga John Howard.
Po volebnej porážke sa vzdal poslaneckého mandátu. Od roku 1988 žije oddelene od manželky. V súčasnosti prednáša na Univerzite Nového Južného Walesu.
Spojenie kostí

Spojenie kostí je miesto, kde sa dve samostatné kosti dostávajú priamo či nepriamo do kontaktu. Jeho existencia je základnou podmienkou pohyblivosti kostry. Okrem toho môže byť miestom, kde kosti vzájomne rastú (napríklad švy kostí lebky). Spojenia kostí študuje pododbor anatómie - artrológia.
Spojenie kosti existuje v 2 základných typoch:
Dáta

Dáta (jednotné číslo v slovenčine neexistuje) alebo údaje (jednotné číslo údaj) môže znamenať: