Nezamýšľané dôsledky ľudského jednania

Nezamýšľané dôsledky ľudského jednania sú v spoločenských vedách výsledky, ktoré neboli zamýšľané cieľavedomou činnosťou. Tento termín bol spopularizovaný v 20. storočí americkým sociológom R. K. Mertonom.
História.
Myšlienka nezamýšľaných dôsledkov sa datuje do obdobia života Johna Locka, ktorý diskutoval o nezamýšľaných dôsledkoch regulácie úrokových sadzieb vo svojom liste Sirovi Johnovi Somersovi, členovi parlamentu.
Touto myšlienkou sa zaoberal aj škótsky osvietenec Adam Smith, ale bol to sociológ R. K. Merton, kto tento pojem v 20. storočí spopularizoval.
V diele "The Unanticipated Consequences of Purposive Social Action" sa snažil uplatniť systematickú analýzu problému neplánovaných dôsledkov úmyselných činov, ktoré majú viesť k sociálnej zmene, zdôraznil že ide o zámernú činnosť, teda zahŕňa motívy a následne aj možnosť voľby medzi rôznymi alternatívami.
Časom, sa pravidlo o neplánovaných dôsledkoch začalo používať ako porekadlo alebo osobité varovanie, že zásah v systéme, má tendenciu vytvárať neočakávané a často nežiaduce dôsledky.
Dôležití sociológovia.
K. Marx.
Marx chápal nezamýšľané dôsledky ľudského jednania ako hnaciu silu v spoločnosti. Príkladom je situácia, kde buržoázia s cieľom zvýšiť zisk neúmyselne plodí (mimo iného) masy proletariátu, ktorý nakoniec zapríčiní koniec buržoázie. Poukazuje na protikladnosť zamýšľaného a konečného dôsledku a hovorí, že cieľom spoločnosti by mala byť minimalizácia dopadu nezamýšľaných dôsledkov.
F. Engels.
V rámci konceptu nezamýšľaných dôsledkov ľudského jednania sa Engels zaoberal prevažne dopadom technických vynálezov a všeobecne pokroku na ľudskú spoločnosť a prírodu. Vďaka zdokonaľujúcej sa vede sme schopný stále presnejšie odhadnúť dopady ľudského jednania na prírodu. Veda však nie je schopná predvídať vzdialenejšie dôsledky ľudského jednania, pokiaľ slúži kapitalistom sledujúcim iba zisk. Hovoril napríklad o zotročení domorodého obyvateľstva po objavení Ameriky alebo o sociálnych krízach (utláčanie robotníkov) spôsobených industrializáciou.
K. Popper.
Na rozdiel od Mertona, Popper dospel k presvedčeniu o nemožnosti a predovšetkým nezmyselnosti zasahovania do chodu spoločnosti. Chápal koncept ako „hru“, kde vždy niekto získa a niekto stratí (hra s nulovým súčtom). Snažil sa poukázať na negatívne dopady ľudského jednania – napríklad na vojny, finančné krízy a nezamestnanosť.
R. K. Merton.
Merton považoval nezamýšľané dôsledky ľudského jednania za pozitívne, nie však úplne predvídateľné. Podľa Mertona by samotný fakt, že by sme mali všetky informácie o situácii nestačil k celkovému odhaleniu mechanizmu nezamýšľaných dôsledkov ľudského jednania. Uvádza 3 argumenty:
Merton však konštatuje, že samotné objavenie nezamýšľaných dôsledkov umožňuje sociálnym inžinierom lepšie regulovať a zlepšovať fungovanie spoločnosti. Zároveň veril, že mechanizmus nezamýšľaných dôsledkov akýmsi spôsobom udržuje v spoločnosti stabilitu.
R. Boudon.
Boudon na rozdiel od Mertona hovorí o priamo zvrátených dôsledkoch ľudského jednania, kedy dobré úmysly aktérov majú úplne opačný dopad. K zvrátenému efektu dochádza, keď sa dva a viac aktérov pokúša o dosiahnutie rovnakého cieľa (napr. dostať sa do práce včas). Boudon odmietal možnosť naprogramovať spoločnosť podľa utopických modelov. Čím viac sa spoločnosť snaží ideálu priblížiť, tým viac sa od neho vzďaľuje. Rovnako tak odmietal snahu dôsledky jednania eliminovať. Podľa jeho názoru by dochádzalo k obmedzeniu slobody ľudského jednania.
Príčiny.
Možné príčiny nezamýšľaných dôsledkov sú samotná zložitosť, komplikovanosť sveta, opačný motív, ľudská hlúposť, sebaklam, neschopnosť odhadnutia ľudskej povahy, predsudky.
R. K. Merton uviedol 5 možných príčin neočakávaných dôsledkov ľudského jednania:
Typy.
Nezamýšľané dôsledky možno zhruba rozdeliť do troch typov:
Opačný efekt.
Efekt, ktorý je v rozpore so zamýšľaným efektom (keď riešenie ešte zhorší problém), bol nazvaný „kobra efekt“ po tom, ako sa odmena za zabitie kobry vo Veľkej Británii stala motiváciou ľudí pre ich chovanie.