burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Háníš

Háníš (arabsky هانيش) je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v Červenom mori, patriaci pod správu Jemenu. Ostrov a niekoľko menších priľahlých ostrovčekov predstavujú vynorený vrchol masívneho štítového vulkánu. Na hlavnom ostrove (dĺžka cca. ) sa nachádza niekoľko troskových kužeľov, ktoré tvoria jeho hrebeň. Po oboch stranách ostrova sa nachádzajú lávové prúdy, prevažne bazaltového zloženia.
Paul Johann Ludwig Heyse

Paul Johann Ludwig von Heyse (* 15. marec 1830, Berlín – † 2. apríl 1914, Mníchov) bol nemecký básnik, prozaik, dramatik a prekladateľ, pokračovateľ klasicistických tradícií v nemeckej literatúre, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru za rok 1910.
Život.
Predpoklady pre svoju rozsiahlu umeleckú činnosť získal Heyse od svojich rodičov (otec bol lingvista, univerzitný profesor, matka pochádzala z hudobného prostredia). Vyštudoval klasickú filológiu v Berlíne a potom v Bonne románsku filológiu so zvláštnym zameraním na provensálčinu (roku 1852 napísal dizertačnú prácu týkajúcu sa trubadúrskej poézie).
Už jeho prvá práca, tragédia "Francesca da Rimini (1850, Franzeska von Rimini)" a výpravné básne "Urica (1851) " a "Bratia (1852, Die Brüder)" boli prijaté s neobyčajnou priazňou, ktorá ešte vzrástla v súvislosti s vydávaním jeho noviel. Roku 1854 ho bavorský kráľ Maximilián II. povolal do Mníchova, poskytol mu veľkorysú penziu (ktorej sa Heyse roku 1867 vzdal) a ustanovil ho svojim dvorným básnikom. Heyse potom preukázal úžasnú tvorivú činnosť, ktorá zahrňovala skoro všetky hlavné literárne žánre: lyrickú poéziu, epickú poéziu, novely, romány i divadelné hry. So svojim priateľom, básnikom Emanuelom Geibelom, stál na čele skupiny spisovateľov, ktorí oponovali rastúcim tendenciám prikláňať sa k realizmu.
Heysove rozsiahle dielo oslavuje harmonickú krásu a odmieta akékoľvek prvky ošklivosti. Preslávil sa najmä svojimi novelami. Ďalej je autorom niekoľkých románov a mnohých dramatických diel (tragédie, komédie aj jednoaktovky). Prekladal predovšetkým Williama Shakespeara a diela talianskej a španielskej literatúry. V roku 1910 mu bola udelená Nobelova cena za literatúru "„... ako vysoké uznanie za dokonalé a idealizmom predchnuté umenie, ktoré uplatnil počas dlhej a významnej činnosti ako lyrik, dramatik, autor románov a svetovo preslávených noviel“" (citát z odôvodnenia Švédskej akadémie).
Dielo.
Novely.
Heyse napísal takmer sto noviel, ktoré vyšli vo viac ako dvadsiatich zbierkach. Väčšina z nich sú diela formálne neobyčajne dokonalé, jemne fabulované, harmonické a slnečné so starostlivou psychológiou postáv. Najdôležitejšie zbierky sú:
Romány a ďalšie prózy.
Heyse sa snažil vo svojich románoch riešiť niektoré moderné spoločenské a mravné problémy a zdôvodniť svoj idealistický svetový názor. Preto v nich vystupuje často polemicky (napríklad proti naturalizmu). 
Básne.
Z epickej tvorby možno napríklad menovať:
Z lyrických básnických zbierok sú najznámejšie
Haniš

Haniš bol pomocník sumerského boha počasia Iškura (Adad) a slnečného boha Šamaša. 
Spolu so Šullašom zvestovali búrky a zlé počasie.
Alid

Alid je značne erodovaný stratovulkán, osamote stojaci v Danakilskej depresii v Eritrei. Je tvorený štruktúrnym dómom vyzdvihnutých sedimentov pokrytých bazaltovo-ryolitovými lávovými prúdmi. Vek vulkánu sa odhaduje na pleistocén až holocén. Staršia stavba je tvorená pemzami ryolitového zloženia. Produkty mladšej aktivity sa nachádzajú na západnej strane vulkánu a sú tvorené lávovým poľom erupcie plínijskeho typu. Na severných svahoch pretrváva fumarolická aktivita.
Védčina

Védčina alebo jazyk véd alebo védsky sanskrit je staršia forma sanskritu (ojedinele považovaná za samostatný jazyk). Boli v ňom písané védy, najstaršie hinduistické literárne pamiatky.
Dardské jazyky

Dardské jazyky sú skupina indoiránskych jazykov, spojovací článok medzi indoárijskými a iránskymi jazykmi, používané v Kašmíre (India) a v priľahlých oblastiach Pakistanu a Afganistanu. Sú to jazyky Dardov. Patrí sem napríklad kašmírčina.
Postavenie dardských jazykov ako genetického zoskupenia (teda jazykovej "rodiny") je sporné. Podľa viacerých autorov ide skôr iba o kolektívne označenie pre viacero samostatných indoiránskych jazykov/zoskupení.
V starších deleniach sa zaraďujú ako samostatná vetva indoiránskych jazykov, v novších sú pod (novo)indoárijskými jazykmi (severozápadné indoárijské jazyky). V starších deleniach zahŕňali aj núristanské jazyky (=káfirské jazyky, západodardské jazyky), v novších sa tieto považujú za samostatné zoskupenie (pozri indoiránske jazyky).
Delenia.
Príklad staršieho delenia:
Príklad novšieho delenia (bez núristanských jazykov) - Ethnologue 2009:
Názvy v úvodzovkách sú uvedené v angličtine.
Niektorí autori medzi dardské jazyky (presnejšie šináske jazyky) zaraďujú aj dumákčinu (dumákí).
Kašmírčina

Kašmírčina (miestny názov "kašmírí" alebo "košur") je dardský jazyk, ktorým hovorí časť obyvateľov Kašmírskej kotliny v indickom štáte Džammú a Kašmír. 
Kašmírčina je jedným z 18 jazykov oficiálne uznaných indickou ústavou, no v domovskom štáte Džammú a Kašmír nemá postavenie štátneho jazyka – tým je urdčina s angličtinou.
Najstaršie literárne pamiatky sú zo 14. storočia. Vláda na sklonku roku 2000 chystala zavedenie výuky kašmírčiny na prvé stupne základných škôl, spolu s dogri a pandžábčnou. Vyhlásil to 18. novembra 2000 vtedajší premiér Džammú a Kašmíru, Farooq Abdullah, a minister školstva Mohammad Shafi.
Písmo.
Staršie kašmírske pamiatky sú písané písmom šáradá, ktoré sa podobá ďalším indickým písmam vyvinutým z bráhmí. Dnes sa toto písmo používa len výnimočne na náboženské účely, zostavovanie horoskopov a pod.
Moslimskí Kašmírčania preferujú upravené perzsko-arabské písmo písané štýlom "nastalík" (نستلىق). Kašmírčania vyznávajúci hinduizmus sa skôr prikláňajú k písmu dévanágarí. Hoci je moslimov väčšina, na internete získame opačný dojem. Prejavujú sa tu totiž hlavne hinduistickí vyhnanci "(Kashmiri Pandits)", ktorí používajú dévanágarí, prípadne rôzne spôsoby prepisu do latinky.
Vláda Džammú a Kašmíru uznáva ako jediné písmo pre kašmírčinu nastalík a preto ju kritizujú najmä zástupcovia hinduistickej diaspóry. Vláda argumentuje tým, že nastalík je už po stáročia (rozumej od čias vpádu moslimov z Perzie) zviazaný s kašmírskou kultúrou, kým dévanágarí je cudzorodý prvok, zavlečený s hindčinou až v časoch britskej Indie.
Abeceda.
Prehľad kašmírskych písmen nasleduje (sú uvedené zľava doprava v  abdžadickom poradí, hoci toto písmo sa píše sprava doľava; paralelne sú uvedené ekvivalenty v dévanágarí):
Poznámky:
Kornčina

Kornčina (iné názvy: cornwallčina, cornwalčina; zriedkavo: kornijčina, kornwallčina, kornwalčina, kornvalčina) je v podstate mŕtvy jazyk z britskej podskupiny keltských jazykov, ktorý sa do konca 18. storočia používal v anglickom Cornwalle. V súčasnosti dochádza k jeho znovuoživeniu. 
Jazyk má zhruba 80 % slovnej zásoby spoločných s bretónčinou a 75 % s waleštinou.
Oživenie.
Prvý úspešný pokus o znovuoživenie tohto jazyka vykonali Henry Jenner a Robert Morton Nance na začiatku 20. storočia. Ich jazyk nazvaný zjednotená kornčina (Unified Cornish) sa zakladal na kornčine zo 14. – 15. storočia. Bola normalizovaná výslovnosť a rozšírená slovná zásoba, a to najmä z bretónčiny a waleštiny. 
V roku 1986 Ken George vyvinul alebo upravil kornský pravopis a výslovnosť v takzvanej opravenej kornčine (Revised Cornish), z ktorej sa stala Kernewek Kemmyn (bežná kornčina). Následne ju v roku 1987 Výbor kornského jazyka prijal ako preferovaný systém.
Galčina

Galčina (nespisovne alebo staršie: "galština") alebo galské jazyky môže byť:
Mančina

Mančina (iné názvy: manská gaelčina, manx, manxština; po mansky "Yn Ghaelg" / "Yn Ghailckpo", ) je takmer mŕtvy jazyk používaný na ostrove Man. Patrí do goidelskej (gaelskej) podskupiny ostrovnej skupiny keltských jazykov.
Mančina sa oddelila od stredoírčiny v rokoch 9001600 po Kr. Bežne sa používala ešte v 19. storočí, no v 20. storočí ju ovládali už len najstarší obyvatelia ostrova. Posledný človek, pre ktorého bola mančina materinským jazykom zomrel v roku 1974. Od konca 20. storočia sa však úrady snažia oživiť jazyk umelo (vyučovaním na školách, cez knihy a podobne). V roku 2011 priznalo schopnosti v ovládaní mančiny na ostrove 1 823 ľudí.
Dalmatínčina

Dalmatínčina alebo dalmátčina je mŕtvy jazyk patriaci medzi balkánske románske jazyky, ktorý sa používal od stredoveku do konca 19. storočia v pobrežných mestách Dalmácie - Zara (Zadar), Traù (Trogir), Spalato (Split), Ragusa (Dubrovník), Cattaro (Kotor) a na priľahlých ostrovoch Veglia (Krk), Cherso (Cres), Arbe (Rab).
Novogréčtina

Novogréčtina alebo nová gréčtina (po grécky "Νέα Ελληνικά" Nea Ellinika alebo "Νεοελληνική γλώσσα" Neoeliniki glóssa) je jazyk patriaci medzi grécke jazyky, jazyk v súčasnosti (v užšom zmysle pojmu novogréčtina) používaný Grékmi z Grécka, západnej Anatólie, Istanbulu a Cypru.
Nadväzuje na helenistické koiné (čiastočne na starogréčtinu), aj keď od nich vykazuje veľké rozdiely, najmä vo výslovnosti. V novogréčtine máme spisy z 15. storočia po páde Byzantskej ríše (1453).
Dnes je úradným jazykom v Grécku a na Cypre, a tým aj v Európskej únii. Rozlišuje sa archaizujúci literárny jazyk "kathareusa" „čistý“ jazyk a „ľudový“ jazyk "dimotiki".
Dejiny.
Dejiny modernej gréčtiny siahajú do 6. stor. Kr., keď sa dovtedy u všetkých Grékov používaný koiné (κοινή) jazyk začal rozpadať na viacero menších jazykov podľa geografických polôh. Okrem toho sa do dovtedy čistej gréčtiny dostali niektoré latinské slová, nakoľko na východe ešte stále žila rímska komunita. Latinský pôvod má aj slovo η πόρτα (i pórta,dvere), toto slovo je prebrané z latinského porta (dvere). V 12. stor. po Kr. grécke písmeno η (éta) zmenilo výslovnosť na ítu (i). To zapríčinilo nesúhlas niektorých anatólskych Grékov a vytvorenie nových gréckych jazykov, ako kappadócka či pontská gréčtina. Taktiež sa prestala vyslovovať hláska h.
Po páde Byzantskej ríše (1453) nastala značná turkizácia ľudovej gréčtiny, ktorá prehĺbila priepasť medzi klasickou atičtinou (pretrvávajúcou najmä vo východnej cirkvi) a ľudovým jazykom. Turecké slová sa používajú hlavne pri pomenovaniach povolaní. Napr. starogrécke slovo o ιχθυς (ó ichthis,ryba), sa zmenilo na το ψάρι (to psari). Začiatkom 19. storočia bol umelo vytvorený archaizujúci oficiálny jazyk kathareusa (akýsi prechod medzi klasickou atičtinou a vtedajším dimotiki, očistený o cudzie slová). Tento jazyk vytvorili grécki vzdelanci, ktorí hlásali návrat ku klasickej gréčtine, bez latinských a tureckých slov. Jazyk sa však u ľudu neujal.
Kathareusou dnes hovoria predovšetkým vzdelanci a používa sa v odbornom a slávnostnom písomnom prejave
.Tzv. dimotiki je (medzičasom kodifikovaný) novodobý jazyk založený na ľudovej reči, ktorá vznikla už v stredoveku.
Až do konca 19. storočia mala v písomnom a oficiálnom prejave prevahu kathareusa, dnes je to naopak
a kathareusa postupne ustúpila do pozadia v prospech dimotiki. Novogréčtina je dnes úradný jazyk v Grécku a na Cypre. Na Slovensku bol vydaný Grécko-slovenský a slovensko-grécky slovník a učebnica gréčtiny s názvom Učíme sa novogrécky jazyk.
Literatúra.
"Zozuľak Ján". Grécko-slovenský a slovensko-grécky slovník. Prešov: Datapress, 2011. ISBN 978-80-967289-7-8
"Zozuľak Ján – Zozuľaková Dana." Učíme sa novogrécky jazyk = Eláte na gnorísoume te neoelleniké glóssa. Prešov, 2007. ISBN 978-80-969645-6-7.
Delenie.
Novogréčtina:
Paleosardínčina

Paleosardínčina alebo sardínčina je mŕtvy jazyk používaný v staroveku na Sardínii. Klasifikuje sa ako samostatný jazyk v rámci indoeurópskych jazykov. Vie sa o ňom málo. Prevážením latinského vplyvu na paleosardínčinu zrejme vznikla dnešná sardínčina.
Veľkomesto

Veľkomesto je mesto, ktoré má viac ako 100 000 obyvateľov.
V súčasnosti silnie trend, ktorý za mestá považuje sídla s viac ako 500 000 obyvateľmi.
Výskyt.
Veľkomestá na Slovensku.
Na Slovensku sa nachádzajú dve veľkomestá: Bratislava a Košice.
Veľkomestá v Európe.
V Európe sú veľkomestami väčšinou (popri iných mestách) hlavné mestá jednotlivých krajín, napríklad Paríž, Londýn. Berlín či Praha. Európske veľkomestá vznikali v čase priemyselnej revolúcie v 19. storočí a rýchlo sa rozrastali až do polovice 20. storočia a odvtedy už k rastu nedochádza. V mnohých mestách západnej Európy od polovice 20. storočia existujú národnostné menšiny, väčšinou prisťahovalci z rozvojových krajín, pričom ich počet sa zvyšuje, čo spôsobuje zhoršovanie ekonomickej a bezpečnostnej situácie.
Veľkomestá v Ázii.
Vo východnej Ázii dochádza od začiatku 90. rokov 20. storočia k prudkému rozvoju veľkomiest, mestá ako napríklad Šanghaj alebo Tokio majú až desiatky miliónov obyvateľov a stavajú sa tu najvyššie mrakodrapy na svete, napr. Taipei 101 alebo Petronas Towers. Prisťahovalectvo z vidieka tú zohráva významnú úlohu, najviac v Číne, Indii, Indonézii a Malajzii. V západnej Ázii, napríklad Indii alebo Iráne, je zase životná úroveň nízka, mestá trpia preľudnením, okolo miest vznikajú chudobné aglomerácie, kde žijú hlavne prisťahovalci z vidieka. Keďže tieto mestá trpia nedostatkom investícií v porovnaní s východnými, kvôli vysokému prírastku obyvateľstva a vidinou práce vidiečanov sa ešte viac rozrastajú, ako napríklad Bombaj, Dillí, Isfahán alebo Teherán, a zlé podmienky sa ešte zhoršujú.
Veľkomestá na Blízkom východe.
Objav ropy v 30. rokoch 20. storočia, založenie organizácie OPEC v 70. rokoch a následné zbohatnutie krajín Arabského polostrova viedlo k premene miest, ako napríklad Dubaj, Dauha alebo Rijád na moderné miliónové veľkomestá s vysokou životnou a kultúrnou úrovňou. Napriek tomu v oblastiach bližšie pri Stredozemnom mori existujú chudobnejšie veľkomestá, napríklad Káhira alebo Gíza, ktoré majú značné problémy so znečistením a hlukom. Osobitnou kategóriou sú izraelské mestá Tel Aviv, ako aj Jeruzalem, ktoré je možné považovať za moderné západné veľkomestá.
Veľkomestá v Amerike.
V Spojených štátoch existuje 57 miest, ktoré majú vyše 100 000 obyvateľov, z toho 10 má vyše milión obyvateľov. Pretože na rozdiel od Európy tam populácie pribúda, tieto mestá tak neustále rastú a navzájom sa prepájajú, čím vznikajú rozsiahle konurbácie, napríklad na východnom pobreží a v okolí Los Angeles. Podobná situácia je aj v Južnej Amerike, kde sa však mestá rozrastajú hlavne kvôli prisťahovalectvu vidiečanov, čím vznikajú ešte väčšie konurbácie ako v Severnej Amerike, napríklad metropolitná oblasť mesta Sao Paulo.
Gleb Alexandrovič Čebotariov

Gleb Alexandrovič Čebotariov (; * 1. august 1913 – † 4. august 1975) bol ruský astronóm, ktorý sa venoval nebeskej mechanike a teoretickej astronómii. Pod jeho vedením sa spacúvali vedecké dáta z umelých družíc.
Alexandr Andrejevič Čikin

Alexandr Andrejevič Čikin (* 27. január 1865 – † 25. júl 1924) bol ruský optik a astronóm-amatér, jeden zo zakladateľov Ruského zväzu astronómov. Pod jeho vedením začali pracovať známi optici a konštruktéri Maksutov a Ponomariov.
Pomorančina

Pomorančina je súhrnné označenie pre vymreté západoslovanské nárečia, ktorými hovorili Slovania na pobreží Baltského mora západne od dolnej Visly a východne od Trave v dnešnom Meklenbursku-Predpomoransku v Nemecku a Západnom Pomoransku v Poľsku v 6. - cca. 18 stor. (väčšina pomoransky hovoriacich prešla na nemčinu už na začiatku novoveku). Na západe pomorančina hraničila s polabčinou, na východe s kašubčinou a severnou slovinčinou. 
Menšina autorov zaraďuje najmä kašubčinu, ale aj severnú slovinčinu, pod pomorančinu. Keďže kašubčina nie je vymretý jazyk, možno v takomto chápaní aj pomorančinu chápať ako živý jazyk či živé nárečie. Ojedinele sa možno stretnúť aj s rozšírením pojmu pomorančina na všetky slovanské (aj typicky poľské) nárečia Pomoranska.
Enlightenment

Prostredie Enlightenment (známe aj pod skratkou E) je open source správca okien pre systém X Window, ktorý môže byť použitý ako samostatné prostredie, alebo súčasne s desktopovým prostredím napr. GNOME alebo KDE. Prostredie poskytuje bohatý zoznam vlastností, zahŕňajúcich podporu pre témy a pokročilejšiu grafiku bez veľkej straty výkonu. 
Posledné stabilné vydanie je 0.16.8.4. Verzia 0.17 (prezývaná "DR17"), je v súčasnosti vo vývoji. DR17 je zamerané na poskytnutie plne vybaveného správcu plochy založeného na nových knižniciach Enlightenment Foundation Libraries (EFL). Je kompletne prepísaný od DR16 s cieľom posktytnuť prostredie pre embedded systémy a pracovné stanice.
História.
Prvá verzia Enlightenmentu bola vydaná Rasterom (Carsten Haitzler) 30. októbra, 1996
Vlastnosti verzie 0.16.
Jeden z cieľov tohto správcu je byť tak konfigurovateľný, ako sa len dá (pomocou dialógových okien).
Vlastnosti verzie 0.17.
DR17 je v súčasnosti vývojový kód, ale spoľahlivo kód poskytuje tieto vlastnosti:
Slověne

Slověne môže byť:
Gaetano Latilla

Gaetano Latilla (* 10. január 1711, Bari, Taliansko – † 15. január 1788, Neapol), bol taliansky hudobný skladateľ, predstaviteľ neapolskej opernej školy.
Ako chlapec spieval v zbore katedrály v Bari. V roku 1726 ho prijali na konzervatórium Conservatorio S. Maria di Loreto v Neapol, kde študoval u Francesca Manciniho a Giovanniho Veneziana.
V roku 1732 debutoval ako operný skladateľ komickou operou "Li mariti a forza" v neapolskom divadle Fiorentini, ktorá ho okamžite vyniesla medzi najobľúbenejších operných skladateľov Talianska.
V roku 1738 sa stal zástupcom kapelníka v jednom z najslávnejších rímskych chrámov, v bazilike Panny Márie Väčšej. Pokračoval ďalej v opernej tvorbe, ale stal sa aj vyhľadávaným skladateľom chrámovej hudby a oratórií. 
V roku 1753 prijal miesto učiteľa na benátskom konzervatóriu Conservatorio della Pieta a stal sa aj druhým kapelníkom v bazilike sv. Marka. Za trocha podivných okolností, zrejme po akomsi rozpore so zákonom, v roku 1772 Benátky urýchlene opustil a vrátil sa do Neapola.
Zomrel v Neapole 15. januára 1788.
Świnoujście

Świnoujście (po nemecky "Swinemünde") je poľské mesto v Západopomoranskom vojvodstve. Mesto leží na rieke Swina pri Baltskom mori. Počet obyvateľov: 41 100 (2006). Rozloha: 197,2 km².
Tommaso Traetta

Tommaso Traetta (Michele Francesco Saverio) (* 30. marec 1727 Bitonto, Taliansko - † 6. apríl 1779, Benátky) bol taliansky hudobný skladateľ, predstaviteľ neapolskej opernej školy.
Životopis.
Narodil sa v mestečku Bitonto neďaleko Bari. Bol žiakom skladateľa, speváka a hudobného pedagóga Nicolu Porporu v Neapole. Jeho prvým úspechom v neapolskom divadle San Carlo bola opera "„Il Farnace“" roku 1751.
Zdá sa, že v tom čase bol v tesnom kontakte s Jommellim. Od neho zrejme Traetta získaval pravidelné zákazky z celej krajiny. Rozhodujúcim medzníkom v skladateľovej kariére sa však stalo až prijatie miesta dvorného skladateľa v Parme v roku 1758. 
V parmskom vojvodstve sa stretávali francúzske, španielske a rakúske vplyvy a v tomto medzinárodnom prostredí vznikla aj priaznivá klíma pre rozvoj hudby vôbec a opernej tvorby zvlášť. Pozitívne sa prijímali nové podnety, ktoré prichádzali s hudbou Jeana Philippe Rameaua aj Christopa Willibalda Glucka. 
Tento nový impulz Traettovej tvorby je viditeľný napríklad už v opere, ktorú "„Ippolito ed Aricia“" skomponoval krátko po príchode do Parmy a uviedol v roku 1759. Spracováva rovnakú téma ako Rameauova lyrická tragédia z roku 1733 "„Hippolyte et Aricie“", ale je bližšia vkusu talianskeho publika.
V nasledujúcej dekáde skomponoval Traetta na objednávku parmského dvora celý rad komických, ale aj vážnych opier v štýle opera seria, okrem veľkého množstva hudby k oficiálnym a slávnostným príležitostiam. Jeho opery sa hrali v mnohých európskych mestách. Veľký úspech dosiahol roku 1763 vo Viedni operou "„Ifigenia in Taurida“", ktorú venoval Gluckovej opere "„Orfeo ed Euridice“".
V roku 1765 sa stal riaditeľom prestížneho konzervatória Conservatorio del l'Ospedaletto v Benátkach a z tých čias pochádza značná časť jeho chrámovej tvorby.
V roku 1768 prijal ponuku cárovnej Kataríny II. Veľkej a stal sa hudobným riaditeľom opery v Petrohrade. Tu bola aj prvý raz uvedená jeho najväčšia opera "„Antigona“" (1772). 
Po krátkom pobyte v Londýne sa roku 1777 usídlil v Benátkach, kde žil až do svojej smrti v roku 1779.
Sergej Danilovič Čornyj

Sergej Danilovič Čornyj (* 24. január 1874 – † 11. február 1956) bol ruský astronóm, ktorý sa venoval nebeskej mechanike a teoretickej astronómii.
Do roku 1916 bol profesorom Varšavskej univerzity, v rokoch 1923–1939 riaditeľom Kijevského astronomického observatória. Po druhej svetovej vojne sa usadil v Kursku, kde pôsobil na Kurskom štátnom pedagogickom inštitúte.
Čornyj rozpracoval originálne metódy určovania obežných dráh planét a komét, skúmal premenné hviezdy alebo nutáciu Zeme. Je tiež autorom prvej učebnice astronómie v ukrajinčine.
Dallol (sopka)

Dallol je názov skupiny explozívnych kráterov, nachádzajúcich sa v Soľnej planine v Etiópii, severovýchodne od sopky Irta’ale Isatä Gämora. Tieto krátery sú najnižšie umiestnené sopečné útvary na zemskom povrchu. Nachádzajú sa 48 m pod hladinou mora. Krátery sú pomerne mladé, posledná erupcia sa odohrala v roku 1926.
Dubbi

Dubbi je masívny stratovulkán, týčiaci sa na západných brehoch Červeného mora v Eritrei, východne od sopky Erta Ale. Sopku tvoria dve erupčné centrá a niekoľko erupčných trhlín, umiestnených pozdĺž severozápadno-juhovýchodného zlomového systému. Vrchol je pokrytý niekoľkými troskovými kužeľmi a bazaltovým lávovým poľom, rozširujúcim sa na severnej strane až k pobrežiu Červeného mora a pokrývajúcim asi 2 700 km2. Erupcia z roku 1861 sa považuje za jednu z najničivejších sopečných erupcií v Afrike, má na svedomí asi 100 obetí na životoch.
Lucien d’Azambuja

Lucien d'Azambuja (* 28. január 1884, Paríž, Francúzsko – † 18. júl 1970, Salies-de-Béarn) bol francúzsky astronóm.
Zaoberal sa štúdiom slnečnej atmosféry. Spolu s Deslandrom vybudovali v Meudone veľký spektrograf.
V roku 1915 získal "Prix Lalande".
Timothy Leary

Timothy Francis Leary (* 22. október 1920, Springfield, Massachusetts, USA – † 31. máj 1996, Beverly Hills) bol americký psychológ, filozof, vizionár, spisovateľ, beatnik, popularizátor psychedelickej drogy LSD, psychedelický experimentátor a guru. Bol predstaviteľom alternatívnej kultúry.
Kariéra.
Krátko bol žiakom Vojenskej akadémie Spojených štátov vo West Pointe, ktorú však nedokončil a prestúpil na University of Alabama. Doktorát získal na University of California v Berkeley v Kalifornii v USA. Na Harvarde viedol Harvardský psilocybínový projekt v Stredisku pre výskum osobnosti. Zaoberal sa osídľovaním vesmíru, predlžovaním ľudského života. Bol fanúšikom kryoniky. Sedem gramov jeho popola bolo vynesených do vesmíru spolu s popolom Gerarda O'Neilla a Gene Roddenberryho.
Koncept S.M.I2.L.E.
Timothy Leary sa vo viacerých svojich knihách venoval myšlienkam transhumanizmu. Rozpracoval koncept "S.M.I2.L.E", ktorý považuje za ďalší cieľ ľudského života. Koncept" S.M.I2.L.E" bol skratkou troch konceptov, a to: "Space Migration" – Vesmírna migrácia, "Intelligence Increase" – Rast inteligencie a" Life Extension" – Predĺženie života.
"Space Migration" – "Vesmírna migrácia" – znamená úľavu populačnému tlaku, riešenie teritoriálnych konfliktov a ponúka ľudstvu neobmedzenú energiu a priestor, a to nie na neobývaných planétach, ale v O´Neillových vesmírnych kolóniach.
"Intelligence Increase" – "Rast inteligencie" – moderná technológia, humanistická psychológia a psychofarmakológia preukázali, že telo-mozog je komplexným biochemickým nástrojom, ktorý možno chápať a používať k definovaniu nových rozmerov vedomia a inteligencie.
"Life Extension" –" Predĺženie života" – biochemici nás uisťujú, že neexistuje vedecký dôvod prečo by si zdravý jedinec nemohol predĺžiť život o niekoľko sto rokov. Náš druh tak, okrem neobmedzeného priestoru a rozšíreného mozgu, teraz čelí tiež výzve neobmedzeného času.
Learyho vízia osídľovania vesmíru predstavuje „osievanie hviezd“. Jej základom je myšlienka, že ľudskí tvorovia predstavujú vedomie nielen našej planéty, ale celého vesmíru, a preto sa musíme pripraviť k odpútaniu od Zeme a k osievaniu kozmu naším vyšším vedomím a poslaním..
Dielo.
Napísal a publikoval knihy:
Solfatára

Solfatara alebo Solfatára môže byť:
Solfatara môže byť aj:
Fumarola

Fumarola (z lat. "fumus" - "dym", "dymiť") je forma prejavu sopečnej činnosti (v podstate je to indikátor aktívneho vulkanizmu danej oblasti). Sú to trhliny, alebo "„prieduchy“" v zemskom povrchu, cez ktoré unikajú do okolia plyny s teplotou 200 až 800 °C. Chemické zloženie plynov je nasledovné: vodné pary (H2O), oxidy síry (SO2 a SO3), oxid uhličitý (CO2), chlorovodík (HCl), sírovodík (H2S).
Termínom solfatára sa označujú fumaroly, produkujúce prevažne sírne zlúčeniny. Fumaroly sa väčšinou nevyskytujú osamotene, ale združujú sa do "„fumarolových polí“", často sprevádzaných inými hydrotermálnymi aktivitami (gejzírmi, horúcimi prameňmi a bahennými sopkami). Motorom, ktorý poháňa emisie plynov a pár, je prítomnosť magmy, resp. neutuhnutých intrúzií (vo všeobecnosti miest so zvýšeným geotermálnym gradientom), nachádzajúcej sa blízko povrchu, z ktorej unikajú plyny, prípadne teplo zohrieva spodné vody.
Veľké fumarolové polia sa nachádzajú na Aljaške v okolí sopky Novarupta (známe aj ako Údolie desaťtísícov dymov), v Yellowstone (USA) a Campi Flegrei (Taliansko).
Džalua

Džalua (alebo Elelau) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa izolovane v Danakilskej depresii v Eritrei, južne od Zulfského zálivu. Nie je dokladovaná žiadna recentná aktivita, ale na západných svahoch sa nachádzajú aktívne fumaroly.
Posledný Mohykán (román)

Posledný Mohykán () je najslávnejší román amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera z roku 1826. Ide o druhý diel románovej pentalógie "Leatherstocking Tales (Príbehy Koženej pančuchy)", do ktorej ešte patria romány "The Deerslayer (Lovec jeleňov, 1841)", "The Pathfinder (Stopár, 1840)", "The Pioneers (Priekopníci, 1823)" a "The Prairie (Préria, 1827)". Vo všetkých piatich románoch je vykreslený život zálesáka Nathaniela Bumppa a jeho priateľa, indiánskeho náčelníka z kmeňa Mohykánov Čingačgúka (Veľkého hada).
Charakteristika románu.
Posledný Mohykán je román romantický, historicko-dobrodružný, a mnohými je považovaný za najlepší román o Indiánoch všetkých čias. Príbeh sa odohráva počas niekoľkých augustových dní roku 1757 počas vojny medzi Francúzmi a Angličanmi, ktorej dôsledkom bol koniec koloniálneho panstva Francúzov na území dnešných Spojených štátov amerických. Dobu deja možno datovať celko presne, pretože Cooper popísal skutočnú historickú udalosť - masaker anglickej posádky pevnosti William Henry Indiánmi z kmeňa Hurónov za tichého prizerania Francúzov, ktorým sa táto posádka predtým vzdala a bol jej podľa dohody umožnený voľný odchod.
Hlavným hrdinom románu nie je však Natty Bumppo (tu nazývaný "Sokolie oko"), ale Unkas, syn náčelníka Čingačgúka. Proti nemu a skupine jeho priateľov stojí popredný predstaviteľ kmeňa Hurónov, Magua, niekoľkonásobný prebehlík a zradca, ktorý sa chce pomstiť veliteľovi pevnosti, plukovníkovi Munroovi za to, že ho dal zbičovať. Po masakre, sa zmocní i jeho dvoch dcér, Alice a Cory. Román končí tragicky, keď Cora a Unkas, ktorí sa milujú, zahynú Maguovou rukou, a sám Magua je zastrelený Sokolím okom. Čingačgúk, ktorý prišiel o syna, je teraz posledným z kmeňa Mohykánov.
Je pochopiteľné, že takto slávny román bol niekoľkokrát viac či menej úspešne sfilmovaný. Už v ére nemého filmu vznikli dva americké filmové prepisy, prvý z roku 1911 a ďalší z roku 1920. Ďalej môžeme vymenovať tiež americký film režiséra Georga B. Seitza z roku 1936. Zatiaľ najlepšie je filmové spracovanie románu amerického režiséra Michaela Manna z roku 1992.
Mallahle

Mallahle je názov vulkanického komplexu, nachádzajúceho sa v Danakilskej depresii na hraniciach Eritree a Etiópie juhozápadne od sopky Nabro. Komplex pozostáva z troch stratovulkánov ("Bara Ale", "Sork Ale" a "Mallahle"), ktoré sú umiestnené v severovýchodno-juhozápadnej línii. Savba komplexu je prevažne ryolitová, ale mladšie horniny na sú skôr bazaltového zloženia. Vrchol Mallahle je tvorený 6 km širokou kalderou.
Angela Davisová

Angela Yvonne Davisová (* 26. január 1944, Birmingham, Alabama, USA) je americká filozofka, radikálna aktivistka a feministka, v 60. a 70. rokoch minulého storočia spojovaná s hnutím Čierni panteri. 
Davisová presadzuje rodovú a rasovú rovnosť a je za zrušenie väzení. V súčasnosti pôsobí ako profesorka na University of California v Santa Cruz. Je spoluzakladateľkou organizácie "Critical Resistance".
Je poprednou osobnosťou, ktorá bojuje za zrušenie trestu smrti v Kalifornii. V šesťdesiatych rokoch 20. storočia stála na čele Komunistickej strany USA.
André Louis Danjon

André Louis Danjon (* 6. apríl 1890, Caen, Francúzsko – † 21. apríl 1967, Suresnes) bol francúzsky astronóm, ktorý sa venoval praktickej astrofyzike. Vytvoril viacero prístrojov na hviezdnu fotometriu. Je autorom hranolového astrolábu na určovanie grafických súradníc.
Ocenenia.
Na jeho počesť je pomenovaný asteroid 1594 Danjon i mesačný kráter Danjon.
Príbehy Koženej pančuchy

Príbehy Koženej pančuchy () je románová pentalógia amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera, opisujúca život na americkom stredozápade približne v rokoch 17401805.
Pentalógia nevznikla v poradí, v akom nasleduje dej. Prvý román, ktorý James Fenimore Cooper napísal, je vlastne 4. dielom pentalógie ("Priekopníci"), ďalšie diely postupne pribúdali postupne, keď sa prvý román dočkal nečakaného úspechu, až vytvorili pentalógiu v tomto poradí:
Hlavnou postavou pentalógie je, v duchu doznievajúceho romantizmu, trochu zidealizovaný, ale rázovitý zálesák Natty Bumppo, nazývaný podľa svojich jelenicových gamaší "Kožená pančucha". V jednotlivých románoch James Fenimore Cooper zachytil prakticky celý jeho život s jeho láskou k divokej prírode a čestným správaním sa voči Indiánom. Cooperovo opisovanie vzťahu belochov a Indiánov bolo síce značne vzdialené krutej realite, avšak postava Nattyho Bumppa mala významnú mravnú funkciu. Vo svojom hrdinovi zdôraznil vlastnosti, ktoré podľa jeho predstáv mal mať každý americký pionier: čestnosť, morálnu pevnosť, spoliehanie na seba samého, lásku k prírode a ochotu pomôcť blížnemu. Tým celá pentalógia zohrala významnú úlohu vo vytváraní amerického národného hrdinského mýtu a tým i pri konštituovaní amerického národa.
Nabro

Nabro je najvyšší (2 218 m) stratovulkán v Danakilskej depresii v Eritrei, severovýchodne od sopky Mallahle. Nabro je tvorené prevažne pyroklastikami a trachytickými horninami. Vrchol sopky je ukončený dvoma kalderami (8 a 5 km v priemere). Väčšia z nich je na juhozápadnej strane otvorená. Postkalderové štádium vulkanickej činnosti vytvorilo niekoľko ryolitových vulkanických dómov a bazaltových lávových prúdov v kaldere a jej okrajoch.
Erupcia v roku 2011.
Sopka Nabro vybuchla 13. júna 2011 krátko po polnoci miestneho času po sérii zemetrasení o sile až 5,7 richterovej stupnice. 
Oblak sopečného prachu mal za následok prerušenie leteckej dopravy v regióne.
George Darwin

George Howard Darwin (* 9. júl 1845, Downe, Spojené kráľovstvo – † 7. december 1912, Cambridge) bol anglický astronóm a matematik, ktorý prvý použil podrobnú dynamickú analýzu v problematike kozmogónie a geológie.
Asociácia výučby sebaobrany

Asociácia výučby sebaobrany (AVSE) je neformálne zoskupenie osôb, ktoré sa zaoberajú prevádzkovaním škôl sebaobrany a bojových umení. Od roku 2005 sa transformuje pod nemeckou organizáciou "Missing-Link, Martial Art Federation".
História.
História zoskupenia sa začala 1. septembra 2002, kedy časť českých a slovenských žiakov a inštruktorov z organizácie EWTO založila vlastné zoskupenie. Škola vychádza zo štýlu bývalého inštruktora EWTO Heinricha Pfaffa, zakladateľa "Missing-Link, Martial Art Federation". Vedúcim učiteľom v Česku aj na Slovensku je Ladislav Hodač.
Štýl.
Pôvodne systém výuky vychádzal z modelu wing čun EWTO. Cvičil sa systémom učiteľa Lunga Tchinga, respektíve jeho žiaka Lee Jüen Tima. Neskôr sa smer obrátil viac k európskemu pojatiu podľa Heinricha Pfaffa.
Okrem tohto smeru výuky sa AVSE venuje filipínskemu bojovému umeniu eskrima a školeniam pre civilné bezpečnostné služby.
Asdaga

Asdaga alebo Sork Ale je menší stratovulkán, nachádzajúci sa v Danakilskej preliačine v Etiópii, neďaleko hraníc s Eritreou. Jeho vrchol je ukončený kalderou s rozmermi približne a výškou stien asi . Jej západné steny sú tvorené bazaltami. Vek poslednej aktivity vulkánu je predmetom diskusií, podľa Medzinárodnej asociácie vulkanológie a chémie zemského vnútra nie je staršia ako 2000 rokov, ale niekoľkí autori tvrdia, že sopka nebola v holocéne aktívna.
Assab

Assab môže byť:
Joshua Reynolds

Sir Joshua Reynolds (* 16. júl 1723, Plympton, Spojené kráľovstvo – † 23. február 1792, Londýn) bol anglický maliar, jeden z najznámejších a najúspešnejších anglických portrétistov svojej doby. Je považovaný za zakladateľa anglickej umeleckej školy.
Životopis.
Narodil sa v rodine chudobného učiteľa blízko Plymouthu. V roku 1750 odišiel vďaka pomoci bohatých priateľov do Talianska študovať maliarske umenie Raffaela, Tiziana a Michelangela, ktorého obdivoval najviac.
O tri roky, po návrate do Anglicka, sa začal venovať maľbe podobizní. V roku 1769 dosiahol významné spoločenské ocenenie, keď ho povýšili do šľachtického stavu a stal sa prvým prezidentom londýnskej Kráľovskej akadémie. 
Najradšej maľoval detské a ženské podobizne, počas svojho života vytvoril viac ako dvetisíc portrétov. 
Reynolds bol usilovný maliar, na konci svojho života však prestal vidieť na jedno oko, kvôli čomu bol nútený prestať maľovať.
Zomrel 23. február 1792 ako starý mládenec. Je pochovaný v Katedrále sv. Pavla v Londýne.
Assab (sopka)

Assab je vulkanické pole, tvorené viacerými bazaltovými troskovými kužeľmi a asociovanými lávovými prúdmi, nachádzajúce sa v južnej časti Eritree, na pobreží Červeného mora. Pole zaberá plochu 55 × 80 km. Vulkanické formy poľa sú usporiadané v línii východ-západ, až k mestu Assab.
Lovec jeleňov

Lovec jeleňov () je dejovo prvý diel pentalógie amerického spisovateľa Jamese Fenimora Coopera o Koženej pančuche, hoci bol napísaný až ako posledný v roku 1841.
Obsah diela.
Odohráva sa zhruba v rokoch 1740 - 1745 v oblasti jazera Otsego a zoznamujeme sa tu s postavami, ktoré celú pentalógiu spájajú. Je to lovec náčelník indiánského kmeňa Mohykánov, "Čingačgúk" alebo "Velký had" a jeho priateľ, zálesák "Nathaniel Bumppo" ("Kožená punčocha"), tu nazývaný "Lovec jeleňov" alebo "Dlhá karabína". Je to zvláštna postava - nesebecká, pravdovravná, ochotná pomôcť každému, kto sa ocitne v núdzi, či už je to beloch alebo indián, pretože každé podanie pomocnej ruky ho vnútorne napĺňa.
Jedného dňa potrebuje pomoc i jeho priateľ "Čingačgúk". Kmeň nepriateľských Hurónov uniesol jeho nevestu, a tak sa "Čingačgúk" nechá dobrovoľne zajať, aby jej mohol pomôcť ujsť zo zajatia. Mladý "Lovec jeleňov" sa stretáva s novým druhom ľudí - s lovcami skalpov. Bieli osadníci "Tom Hutter" a "Henry March" patria k ľuďom, ktorí sa snažia získať bohatstvo akýmkoľvek spôsobom. Anglickí kolonizátori vypísali vysoké odmeny za každý prinesený indiánsky skalp. Vďaka tomu sa tisíce belochov vydáva na dobrodružné cesty do divočiny medzi indiánov, aby touto "„legálnou“" cestou a pomocou často neľudských praktík vyvražďovaním indiánskych bojovníkov, no tiež žien a detí, získali svoje vysnívané bohatstvo. A uprostred týchto udalostí sa v blízkosti Zrkadlového jazera odohráva tragický príbeh krásnej "Judith" a slabomyseľnej "Hetty".
ISO 15924

Norma ISO 15924 z roku 2004 s názvom "Kódy reprezentujúce názvy písiem" (angl. Codes for the representation of names of scripts) kodifikuje názvy písiem v angličtine a francúzštine a priraďuje im štvorpísmenový a súčasne trojciferný kód, ktorý je vhodný na použitie v terminológii, lexikografii, bibliografii, lingvistike a podobne.
Zahrnuje hieroglyfické a klinové písma, abecedné písma, alfasylabické písma, slabičné písma, ideografické písma a nerozlúštené písma.
Kódy písiem.
Číselné kódy.
Trojciferné číselné kódy sú usporiadané podľa typológie a príbuznosti jednotlivých systémov zápisu. Kódy zahrnujú aj varianty písma, ktoré môžu mať natoľko rozdielne grafémy, že sa dajú považovať za samostatné písmo. Jednotlivé kódy sú usporiadané do skupín nasledovne:
Abecedné kódy.
Abecedné kódy sú založené na pôvodnom názve písma v jazyku, v ktorom sa písmo zvyčajne používa. Tento názov je transliterovaný alebo transkribovaný do latinského písma. 
Prvé písmeno kódu je veľké, ostatné tri písmená sú malé, čo umožní rozlíšiť kódy pre písmo od kódov pre jazyk a štát. Kódy môžu byť v rozsahu codice_1–codice_2. Takýto systém umožňuje definovať jazyk aj písmo textu napríklad v kóde HTML:
 &lt;META HTTP-EQUIV="Content-Language" CONTENT="ru"&gt;
 &lt;META NAME="Content-Script" CONTENT="Cyrl"&gt;
Prvé tri písmená kódu pre písmo sú podľa možnosti totožné s trojpísmenovým kódom názvu jazyka podľa normy ISO 639, v ktorom sa písmo najčastejšie používa alebo používal, takže napríklad kód ISO 15924 pre latinské písmo (codice_3) má prvé tri písmená totožné s kódom ISO 639 pre latinský jazyk (codice_4).
Alexandr Nikolajevič Dejč

Alexandr Nikolajevič Dejč (; * 31. december 1899, Reni, Ukrajina – † 22. november 1986) bol ruský astronóm, ktorý sa zaoberal fotografickou astrometriou a stelárnou astronómiou. 5. júla 1929 objavil planétku 1148 Rarahu.
Jean Baptiste Joseph Delambre

Jean Baptiste Joseph Delambre (* 19. september 1749, Amiens, Francúzsko – † 19. august 1822, Paríž) bol francúzsky astronóm, matematik a geodet. Zúčastnil sa meraní meridiána pre definíciu metra. Napísal šesťzväzkovú "Históriu astronómie".
Charles Eugène Delaunay

Charles Eugène Delaunay (* 9. apríl 1816 – † 5. august 1872) bol francúzsky astronóm a matematik, ktorý sa zaoberal nebeskou mechanikou. Svoje výpočty použil najmä na spresnenie dráhy Mesiaca.
Boňkov (okres Havlíčkův Brod)

Boňkov je obec ležiaca v okrese Havlíčkův Brod. Má 54 obyvateľov a jej katastrálne územie má rozlohu .
Zornička

Zornička alebo zornica môže byť:
Zornička môže byť aj:
Zornica môže byť aj:
Melódia (hudba)

Melódiu chápeme ako:
Melódia patrí spolu s rytmom a harmóniou k základným prvkom,
Eugène Joseph Delporte

Eugène Joseph Delporte (* 10. január 1882, Genappe, Belgicko – † 19. október 1955, Uccle, Belgicko) bol belgický astronóm.
Celkovo objavil 66 planétok. Za zmienku stoja 1221 Amor, ktorá prepožičala meno skupine Amor a planétka zo skupiny Apollo 2101 Adonis. Objavil alebo spoluobjavil tiež niekoľko komét ako napríklad periodickú kométu 57P/du Toit-Neujmin-Delporte. Pracoval v Observatoire Royal de Belgique (Belgickom kráľovskom observatóriu) v meste Uccle (po ktorom je pomenovaná planétka 1276 Ucclia).
V roku 1930 upresnil hranice medzi všetkými modernými súhvezdiami na oblohe a po pozdĺž čiar rektascenziou a deklináciou pre epochu B1875.0.
Je po ňom pomenovaný kráter na Mesiaci.
Menu (informatika)

Menu alebo ponuka je vo výpočtovej technike zoznam príkazov, ktoré sú dovolené ako nasledujúce, alebo ktoré umožňujú zmysluplné ovládanie aplikácie.
Ponuka

Ponuka môže byť:
Švédska masáž

Švédska masáž je druh masáže, ktorú opísal okolo roku 1830 Per Henrik Ling. V západných kultúrach sa považuje za základnú formu masáže. Využíva rôzne typy trenia a hnietenia; využíva sa najmä na ošetrenie bolesť bolestí chrbta, presilených svalov, nespavosti a problémov spojených so stresom.
Klient pri masáži leží na stole alebo sedí na stoličke a jeho telo je prikryté ručníkom, čo okrem iného pomáha zvyšovať telesnú teplotu. Masáž môže byť zameraná buď na konkrétnu časť tela alebo na telo ako celok.
Joseph Nicolas Delisle

Joseph Nicolas Delisle (* 4. apríl 1688 – † 11. september 1768) bol francúzsky astronóm a kartograf, ktorý sa zaoberal pozorovaním Slnka. Bol zástancom Kopernikovej heliocentrickej teórie.
Vasilij Karlovič Dellen

Vasilij Karlovič Dellen (), uvádzaný aj ako Viľgeľm Karlovič Ďollen () alebo Vasilij Karlovič Ďollen (), , celým menom Johann Heinrich Wilhelm Döllen (* 25. apríl 1820, Jelgava, Ruská ríša, dnes Lotyšsko – † 16. február 1897, Tartu, Ruská ríša, dnes Estónsko) bol ruský astronóm, ktorý vypracoval metódu určovaniu času prenosným pasážnikom.
Galícijčina

Galícijčina (po galícijsky "galego", po španielsky "gallego") je západorománsky jazyk blízky portugalčine, používaný v Galícii (Španielsko) a čiastočne v Portugalsku.
Je jedným zo štyroch oficiálnych jazykov Španielska (popri katalánčine, baskičtine a španielčine). Galicijčinou hovoria asi 3 milióny ľudí, vysiela niekoľko rádií, televízia a vychádzajú v nej periodiká.
O jej vzniku niektorí autori tvrdia, že vznikla asi v 11. storočí (samostatné Galícijské kráľovsto) z portugalčiny (alebo naopak), iní zdôrazňujú do konca stredoveku existenciu jednotného, tzv. galícijsko-portugalského jazyka, ktorý sa rozpadol, keď sa vytvorili dnešné štáty Portugalsko a Španielsko (s Galíciou).
Keďže za Francovej diktatúry bola podobne ako iné nešpanielske jazyky potláčaná, oficiálne pravidlá boli vytvorené až v roku 1983. V súčasnosti existuje dvojo odlišných pravidiel: jedny bližšie španielčine, podporované autonómnou vládou, a konkurenčné, bližšie portugalčine.
Henri Alexandre Deslandres

Henri Alexandre Deslandres (* 24. júl 1853, Paríž, Francúzske cisárstvo – † 15. január 1948, Paríž) bol francúzsky astronóm, ktorý sa zaoberal fyzikou Slnka a laboratórnou spektroskopiou molekúl. 
Nezávisle od Halea skonštruoval spektroheliograf.
Ladino

Ladino alebo sefardčina alebo sefardská španielčina alebo židovská španielčina je židovská španielčina používaná najmä Sefardmi, teda potomkami Židov vyhnaných koncom 15. storočia zo Španielska. Pokladá sa buď za nárečie španielčiny alebo za samostatný románsky jazyk. Dnes je takmer vyhynutý.
Iné názvy jazyka: 
Židia vyhnaní koncom 15. storočia sa usadili na Balkánskom polostrove, v Turecku, Maroku a Gibraltáre, po roku 1945 mnohí emigrovali do Izraela.
Výslovnosť pripomína silno taliančinu, portugalčinu alebo francúzštinu a silno sú zastúpené miestne prvky (v južnoslovanskej oblasti srbské, bulharské, turecké atď.). Jazyk sa zapisoval spravidla hebrejským písmom. Ladino predstavuje vlastne porušenú španielčinu 15. a 16. storočia. 
Iný význam slova ladino.
Niektorí autori vyššie uvedený jazyk nazývajú židovská španielčina (a podobne) a ladino je názov odlišného čisto písaného jazyka, ktorý vymysleli španielski rabíni na prepis a výučbu hebrejských liturgických textov so zachovaním hebrejskej syntaxe.
Provensalčina (Provensalsko)

Provensalčina (po francúzsky "provençal", po provensalsky "provençau" alebo "prouvençau") je najrozšírenejší z okcitánskych dialektov. Používa sa v Provensalsku aj vo východnom Garde, v južnom Francúzsku. Niekedy sa považuje za samostatný románsky jazyk.
Nesmie sa zamieňať s inými významami slova provensalčina, najmä nie s provensalčinou (správne okcitánčinou, nešlo o provensálsky dialekt) stredovekých trubadúrov 12. a 13. storočia.
Významným zástancom znovuoživenia tohto pomaly zanikajúceho nárečia bol spisovateľ a nositeľ Nobelovej ceny Frédéric Mistral, ktorý vydal okrem literárnych diel v tomto jazyku ("Mirèio"... ) aj slovník okcitánskych dialektov .
Friulčina

Friulčina alebo furlančina alebo furlandčina (po taliansky "friulano", po friulsky "furlan") je románsky jazyk, ktorým hovorí talianske obyvateľstvo pri meste Udine v historickej oblasti Furlansko (severovýchodné Taliansko pri hraniciach so Slovinskom; po tal. Friuli, dnes časť regiónu Furlansko-Júlske Benátky).
Jazyk sa považuje buď za samostatný románsky jazyk alebo časť rétorománskych jazykov alebo dokonca (dnes už ojedinele) za nárečie rétorománčiny. Spor o postavenie jednotlivých tzv. rétorománskych jazykov sa nazýva "questione ladina" a má aj politické pozadie. Delí sa na viacero regionálnych nárečí, vychádza z latinčiny. Za oficiálne nárečie sa považuje friulčina z Udine. Každé mesto Furlanska má potom svoje vlastné nárečie (napr. dialekt goriziano, udinese a pordenonese). Podobný jazyk je švajčiarska rétorománčina a starý románsky jazyk z Istrie. Friulčina ale nesie aj veľa znakov galsko-románskych jazykov. Obyvateľ Furlanska sa dá spoznať podľa špecifického priezviska.
Jazykom hovorí asi 600 000 ľudí a je v Taliansku uznaný ako regionálny jazyk úradov a škôl. Čiastočne sa používa aj ako literárny jazyk. Ako druhý jazyk friulčinu ovláda aj časť friulskych Slovincov.
Príklady z lexiky.
Uvedené je: friulčina-taliančina-slovenčina
Ladinčina

Ladinčina alebo tirolská rétorománčina alebo dolomitská ladinčina (po taliansky "ladino") je románsky jazyk, ktorý používa lingvistická menšina v talianskych regiónoch Tridentsko-Horná Adiža a Benátsko. Názov jazyka vznikol skomolením názvu samotnej latinčiny, z ktorej sú odvodené všetky románske jazyky.
Jazyk sa považuje buď za samostatný románsky jazyk alebo časť rétorománskych jazykov alebo dokonca (dnes už ojedinele) za nárečie rétorománčiny. Spor o postavenie jednotlivých tzv. rétorománskych jazykov sa nazýva "questione ladina" a má aj politické pozadie.
Je tesne spätý s furlančinou (oblasť Furlanska-Julského Benátska – okolie mesta Udine) a rétorománčinou (Švajčiarsko).
Jazykom hovorí asi 30 000 ľudí a je v Taliansku uznaný ako regionálny jazyk úradov a škôl.
László Detre

László Detre (* 19. apríl 1906 – † 15. október 1974) bol maďarský astronóm, ktorý pracoval v oblasti výskumu premenných hviezd, najmä hviezd typu RR Lyrae.
Inžinierska geológia

Inžinierska geológia je geologický odbor, ktorý sa zaoberá aplikovaním poznatkov geologických procesov na riešenie praktických úloh (napr. pri projektovaní a realizácii stavieb) ako aj racionálnom využívaní životného prostredia. Je orientovaná na štúdium procesov a zmien prebiehajúcich v najvyššej časti zemskej kôry, predovšetkým na tú časť, v ktorej sa realizuje stavebná činnosť človeka.
Inžiniersko-geologický výskum môže byť aplikovaný na:
Židovská čeština

Židovská čeština (iné názvy: lešon K(e)naan, kenaančina; z hebr. slova כנען – Kanaan, ktoré okrem pôvodného významu znamenalo aj oblasti osídlené slovanským obyvateľstvom) je mŕtvy západoslovanský jazyk, ktorým hovorili židovskí obyvatelia českých krajín. Mŕtvym jazykom sa kenaančina stala na konci stredoveku.
Označenie "kenaančina" niesli okrem „židovskej češtiny“ niekedy aj ďalšie židovské slovanské jazyky.
Ariana Richardsová

Ariana Clarice Richardsová (* 11. september 1979, Healdsburg, Kalifornia, USA) je americká herečka a profesionálna výtvarníčka.
Herecká kariéra.
Ako herečka debutovala v roku 1987 vo filme "Into the Homeland", v ktorom stvárnila rolu malého dievčaťa. Jej najznámejšou rolou v hereckej kariére je úloha "Alexis "Lex" Murphyovej" vo filme Stevena Spielberga "Jurský park" (1993), za ktorú bola ocenená cenou "Favourite Newcomer" v Japonsku, Austrálii a vo Veľkej Británii. Rovnako za účinkovanie vo filme "Jurský Park" získala aj ceny Bambi Award a Medzinárodná mládež vo filme: Najlepšia mladá herečka v kinofilme. Rolu Lex Murphyovej si zreprízovala o štyri roky neskôr v pokračovaní Jurského parku vo filme "".
Celkovo hrala v 28 filmoch a seriáloch, dvoch televíznych reklamách a videoklipe k piesni "Brick" od hudobnej skupiny Ben Folds Five. Taktiež nahrala hudobné CD s názvom "First Love" a hrávala v rôznych predstaveniach aj na divadelných doskách.
Umelecká kariéra.
Vzdelanie ukončila na "Skidmore College" v New Yorku, kde získala titul bakalár výtvarného umenia a drámy a vo vzdelaní pokračovala na "Art Center College of Design" v Pasadene.
V roku 2002 začala umeleckú kariéru. Mnohé jej práce sú vystavené v galérii "Lee Youngmana Calistoga" v štáte Kalifornia. Štýl jej malieb, obyčajne krajiniek a morských scenérií, má blízko k impressionizmu. Zátišia, figurálna a figuratívna maľba zase nesie v sebe prevažne prvky poetického realizmu. Pri formovaní jej umeleckého talentu ju inšpirovali impresionisti, ako Claude Monet, Guy Rose, John Singer Sargent, Anders Zorn, Joaquin Sorolla, a John William Waterhouse.
Ocenenia.
V októbri 2005 bola ocenená prvou cenou v súťaži "Národných profesionálnych maliarov", sponzorovanou časopisom "American Artist Magazine", ktorú vyhrala za obraz "Lady Of The Dahlias" ("Dáma s dáliami"). O rok neskôr, v októbri 2006, vyhrala vrcholné ocenenie na súťaži "Oil Painters of America", kde prijala cenu "ART OF THE WEST’S AWARD OF EXCELLENCE" za obraz "Forget Me Not" ("Nezábudka").