burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján X. Druget

Ján X. Druget(h) (maď. X". Drugeth János") (* 1609 – † 22. november 1644) bol príslušník humenskej zemepánskej vetvy Drugetovcov.
Jediný syn Juraja III. Drugeta Ján, v drugetovskej dynastii desiaty, sa narodil roku 1609. Ako jeho predchodcovia, tak aj on sa stáva županom Zemplínskej stolice a v r. 1635 už ako 26 ročný je ustanovený za hlavného generála mesta Košíc a súčasne za kuriálneho sudcu mesta. Z jeho poverovacej listiny sa dozvedáme, že v kamennom hrade Jasenov bola vtedy komora (pokladnica) drugetovského rodu, ktorú dňom i nocou strážilo 15 hajdúchov. 
Ján Druget bol viac vojakom, než diplomatom. Zápisy udávajú, že v roku 1627 zvíťazil nad presilou Turkov, ktorí prišli na pozvanie G. Bethlena. Bol prívržencom Habsburgovcov a presadzoval rekatolizáciu.
Jeho pôsobením došlo k uzavretiu cirkevnej únie na hrade Užhorod. Užhorodskou úniou došlo k začiatku zjednocovacieho procesu gréckych katolíkov s Rímom.
Po roku 1644 rákociovské vojská konfiškujú jeho majetky a hrady Jasenov a Brekov búrajú. Ján Druget zomrel 22. novembra 1644.
Juraj IV. Druget

Juraj IV. Druget(h) (maď. "IV. Drugeth György")  (* 8. jún 1633 - † 9. október 1661) bol príslušník humenskej zemepánskej vetvy Drugetovcov.
Jediný syn Jána X. Drugeta bol Juraj, ktorý sa narodil 8. júna 1633. Juraj IV. Druget sa stal dedičným županom užským. V bojoch proti Turkom bol zvolený za najvyššieho veliteľa košickej šľachtickej domobrany a šľachtickej domobrany na Zemplíne. Zomrel 9. októbra 1661.
Jeho potomkovia, najstarší syn Valentín bol biskupom. Prostredný syn Ján zomrel ako dieťa a najmladší Mikuláš zomrel v Snine slobodný v roku 1682. Mal ešte jednu dcéru Kristínu. Najsľubnejší sa ale zdal jeho syn Žigmund II. Druget.
Žigmund II. Druget

Žigmund II. Druget(h) (maď. "II. Drugeth Zsigmond") - (* ? - † 1684) bol posledný z humenskej zemepánskej vetvy Drugetovcov.
Vyštudoval na viedenskej univerzite, kde v roku 1676 získal doktorát. Zemplínskym županom sa stal v roku 1675, potom aj županom Užskej a Boršódskej stolice. Cisár Leopold ho poveril funkciou kráľovského komorníka. Bol zvolený tiež do komisie na úpravu práva slobôd, na vracanie kostolov evanjelikom a na úpravu hraníc s Poľskom. 
Keď vypuklo povstanie kežmarského šľachtica grófa Imricha Tököliho (1683) postavil sa Žigmund Druget proti povstalcom, osnoval kongregáciu na hrade Čičva. To sa mu stalo osudným. Tököli za pomoci tureckého vojska chcel zjednať poriadok v severovýchodných stoliciach a tiahol ta so svojim vojskom. Po ceste zabral hrady Užhorod, Čičvu a Trebišov. Humenné vtedy padlo bez boja. Tökoli zhabal všetok Drugetovský majetok, samotného Žigmunda zajal, odvliekol do Košíc, kde ho roku 1684 sťali. Žigmundom Drugetom končí dlhá éra Drugetovcov v Uhorsku i v Humennom.
Žigmund nemal syna, zanechal po sebe iba tri dcéry.
Drugetovský majetok sa členil na panstvá Oppidum Humenné s 32 dedinami, oppidum Snina s kúriou a 5 dedinami, oppidum Užhorod s 28 dedinami, oppidum a hrad Trebišov s 9 dedinami. Majetky Drugetovcov prešli donáciou (darovaním) Leopolda I. na jeho dcéry.
Sninské panstvo pripadlo jeho dcére Kláre, vydatej za grófa Petra Ziči (Zichyho). V tomto manželstve sa narodilo troje detí. František, neskorší biskup v Győri, Anna Maria, ktorá sa vydala za grófa Čákiho a Terézia, manželka grófa van Dernatha. Neskôr sninské panstvo zdedila grófka Anna Mária, a pretože jej manželstvo s grófom Čákim bolo bezdetné, pripadlo v roku 1770 grófke Terézii van Dernáthovej a jej piatim synom.
Akvalung

Akvalung (pôvodne písané "Aqua-lung", v Európe skôr "Aqualung") alebo vodné pľúca je všeobecné označenie pre potápačský dýchací prístroj na stlačený vzduch, spravidla s automatickým regulátorom a otvoreným okruhom. 
"Aqua-lung" je pôvodne názov prvého potápačského dýchacieho prístroja s otvoreným okruhom, ktorý v roku 1943 zostrojili Jacques-Yves Cousteau a Emile Gagnan.
Aqua-lung pozostával z tlakovej fľaše so stlačeným vzduchom a z potápačského regulátora, ktorý dodával potápačovi dýchací plyn s potrebným tlakom. Už predtým existovali dýchacie prístroje so zásobou stlačeneho vzduchu, ale obsahovali iba regulátor s konštantným prietokom. Novinkou Aqua-lungu bola kombinácia regulátora konštantného tlaku s regulátorom variabilného tlaku a dýchacím ventilom.
Vo svete sa termín "aqualung" začal používať ako synonymum pre potápačský dýchací prístroj s otvoreným okruhom a v tomto tvare prenikol aj do iných jazykov.
Dnes sú názvy „Aqualung“ a „Aqua Lung“ registrovanými obchodnými známkami spoločnosti "Aqua Lung Inc." Spoločnosť "Aqua Lung International" má vyše 700 zamestnancov v 12 dcérskych spoločnostiach na celom svete a dodáva potápačské vybavenie mnohých značiek:
Dýchací plyn

Dýchací plyn je plyn, alebo zmes plynov určených na dýchanie. Ak nejde o čistý plyn (kyslík), nazýva sa aj "dýchacia zmes".
Prirodzeným dýchacím plynom je vzduch. Iný dýchací plyn sa môže použivať z medicínskych dôvodov, alebo tam, kde je vzduch nedostupný alebo nevhodný na dýchanie. Väčšina umelých dýchacích plynov sa pripravuje zmiešavaním vzduchu s kyslíkom a/alebo inertnými plynmi.
Bezpečný dýchací plyn musí spĺňať tri základné podmienky:
Medicinálne dýchacie plyny.
V medicíne sa používa ako dýchací plyn
Na anestetické účely sa používa zmes oxidu dusného (rajský plyn, N2O) s kyslíkom v pomere 1:2 alebo 1:3.
Sokolce

Sokolce () sú obec na Slovensku v okrese Komárno (Nitriansky kraj).
Polohopis.
Obec sa nachádza 70 km juhovýchodne od Bratislavy.
RPG

RPG môže byť:
Rusíni

Rusíni (zriedkavo Rusnaci [singulár Rusnak], Rusňáci [singulár Rusňák], Rusnáci [singulár Rusnák]; najmä v historických kontextoch aj Rut(h)éni; do druhej svetovej vojny vo význame a) či b) aj Karpatorusi, Uhrorusi, (uhorskí a haličskí) Rusi, Karpatskí Rusi, Podkarpatskí Rusi, uhorskí a haličskí Malorusi, Karpatskí Rusíni, lat. Rutheni) môžu byť:
Porovnaj aj stránku rusínčina (rozlišovacia stránka).
Nasledujúci text článku je primárne o význame a).
Delenie.
Podľa etnografických príznakov sa delia na päť skupín: Lemkovia, Bojkovia, Huculi, Verchovinci a Doliniaci (= Hajnali).
Názov.
Označenie pre podkarpatských Slovanov Rusíni (Rutheni) podľa historika, profesora Ivana Popa vzniklo ako definícia konfesionálnej orientácie slovanského obyvateľstva v podhorí Karpát, ktoré prijalo kresťanstvo východnej, byzantskej orientácie v dobe Veľkej Moravy. Podľa niektorých filológov etnonymum Rusín mohlo vzniknúť v dobe prvých kontaktov maďarských kmeňov s karpatskými Slovanmi. Maďari totiž pred príchodom do Dunajskej nížiny žili dlhú dobu v kontakte so Slovanmi východnej Európy a identifikovali ich ako „úrusz“, „orosz“, odvodené od „Rusi“. Tieto pojmy existujú dodnes v jazykoch národov východnej Európy a Strednej Ázie ugrijskej a turskej jazykovej skupiny. Po prechode Karpát sa Maďari stretli s miestnymi Slovanmi a zaznamenali ich jazykovú príbuznosť so Slovanmi východnej Európy. Následné preniesli na nich už známy pojem „orosz“. 
Dejiny.
Prvé informácie o Rusínoch sú z obdobia vzniku Uhorského kráľovstva. Kráľ Štefan vykonal administratívnu reformu a rozdelil svoju doménu na jednotlivé oblasti komitáty. Niektoré pohraničné oblasti, ktorým hrozilo vonkajšie nebezpečenstvo, boli spravované ako marky. V Potisí bola zriadená tzv. Ruská/Rusínska marka (marchia Ruthenorum), spravovaná synom kráľa Štefana a následníkom trónu, princom Imrichom. Podľa rusínskeho historika Ivana Popa toto územie bolo vyčlenené pre rusínskych vojakov a ich rodiny, ktoré boli v službách prvých uhorských panovníkov.
Nezávislý štát sa im podarilo získať len na necelý deň, keď bola dňa 15. marca 1939 vyhlásená Karpatskoukrajinská republika, ktorej prezidentom bol Augustín Vološin. Na Ukrajine (a v minulosti počas komunizmu aj v Česko-Slovensku) existenciu Rusínov neuznávali a považovali ich za Ukrajincov. Dňa 7. marca 2007 Zakarpatská oblastná rada v Užhorode svojim rozhodnutím na území Zakarpatskej oblasti Ukrajiny uznala národnosť Rusín.
Podľa Vladimíra Jancuru, oficiálne Kyjev, na rozdiel od Bratislavy, dodnes neuznal národnosť a snahy o jej etablovanie odsudzuje ako tzv. rusínsky separatizmus. 
Pôvod.
Existuje niekoľko štúdií o genetike Rusínov, ktoré sa snažia nájsť spoločný pôvod s modernými európskymi národmi. Analýza materských línií DNA zistila, že Rusíni majú najvyšší výskyt mitochondriálnej haploskupiny I nájdený k tomuto dátumu vo svete. Analýza mtDNA ukázala štatisticky významnú odlišnosť medzi Rusínmi a inými slovanskými národmi.
Matej Bel vo svojich Notíciách v kapitole o zemplínskej župe opisuje Rusínov ako potomkov Sarmatov vyznávajúcich starú vieru a udržiavajúcich pôvodné zvyky.
Osobnosti.
Významné súčasné osobnosti.
športovci:
umelci:
Slovník (výklad slov)

Slovník je "dokument, ktorý uvádza k súboru slov, výrazov a ďalších lingvistických alebo sémiologických jednotiek (napr. aj znakov, symbolov, obrazov) príslušnú lingvistickú, resp. sémantickú informáciu podľa poslania diela (výklad, prekladový ekvivalent, pravopis a.i.) alebo na základe hesiel podáva výklad zvoleného predmetu." Podobná definícia znie: Slovník je "ucelený súbor jazykových jednotiek (slov, slovných spojení, mien, termínov, skratiek alebo znakov) vymedzenej oblasti, ktoré sú usporiadané do určitej zostavy, a ku ktorým sú pripojené príslušné výklady, jazykové charakteristiky alebo ekvivalenty v iných jazykoch."
Termín slovník v závislosti od definície zahŕňa buď len jazykové slovníky, alebo jazykové aj vecné slovníky , alebo jazykové slovníky aj vecné slovníky aj (typické) encyklopédie.
Tvorbou slovníkov sa zaoberá slovnikárstvo (lexikografia).
Druhy slovníkov.
Delenie 1:
Delenie 2:
Delenie 3:
Delenie 4:
Delenie 5:
Delenie 6:
Radenie slov v abecednom (a podobnom) slovníku.
V slovníkoch jazykov, ktoré používajú abecedné písmo alebo slabičné písmo, sa slová zoraďujú abecedne alebo v analogickom fonetickom poradí. 
Slová alebo znaky v jazykoch s logografickým písmo, ako napríklad čínština, sa zoraďujú podľa jednej z mnohých schém, založených na zložkách znaku, počte ťahov v znaku a celkovom tvare znaku. Novšie sa však aj v čínštine znaky zoraďujú abecedne, a to podľa poradia písmen, ktoré vznikne keď je dané heslo zapísané v pchin-jine.
Lema.
Heslové slovo, pod ktorým/vedľa ktorého je príslušný text uvedený v slovníku, sa volá lema (lemma). Jedna lema reprezentuje aj všetky odvodené tvary slova, ktoré autor slovníka považuje za dostatočne podobné na to, aby nemuseli mať samostatné heslo (samostatnú lemu). Lema je na jednej strane súčasťou makroštruktúry slovníka, na stane druhej je však tiež súčasťou slovníkového hesla, ku ktorému sa priradí. V slovenčine existujú určité konvencie pri vytváraní lemy, napr. slovesá sú vždy v neurčitku, podstatné mená v nominatíve jednotného čísla, prídavné mená v predikatívnej pozícii a pod.
Abeceda (teória automatov)

V teórii formálnych jazykov sa pojmom abeceda označuje je každá konečná množina symbolov (písmen). Keďže prázdna abeceda má len veľmi triviálne vlastnosti a nie je zaujímavé ju skúmať, väčšinou požadujeme, aby uvedená množina symbolov bola aj neprázdna.
Abecedy zvyčajne označujeme indexovaným veľkým gréckym písmenom Σ (sigma). 
Nasledujúce množiny sú príklady rôznych abecied:
RoboCup

RoboCup je medzinárodná súťaž autonómnych robotov.
Súťaž je určená na podporu výskum a výučby umelej inteligencie, robotiky a ďalších príbuzných oblastí. Cieľom je dosiahnuť do roku 2050 takú úroveň v oblasti humanoidných robotov, aby tieto boli schopné vyhrať zápas so skutočnými ľudskými futbalovými šampiónmi.
Súťaže v robotike

Súťaže v robotike
Súťaže v robotike majú zvyčajne za cieľ podporiť rozvoj robotiky, umelej inteligencie a ďalších súvisiacich okruhov a pritiahnuť pozornosť laickej a odbornej verejnosti ako aj študentov. Existuje široká škála súťaží, od jednoduchých predvádzaní robotov, cez súťaže s definovanými pravidlami, ktoré vyžadujú od robotov splnenie určitých úloh, pričom sa hodnotí presnosť a rýchlosť, s akou sú úlohy splnené, ako je napríklad sledovanie čiary alebo prechod bludiskom. Existujú aj súťaže, ktoré sú analógiou klasických športov, ako je robotický futbal. Na pomedzí sú súťaže súvisiace so silovými športmi, ako je robotické sumo. Škálu uzatvárajú robotické súboje na rôzne spôsoby, ktoré sa môžu zdať trochu barbarskou zábavou.
Súťaže v robotike:
Robot Sumo

Robot Sumo alebo tiež Robo Sumo je analógiou klasického Sumo zápasu, v ktorom proti sebe stoja roboty.
Robot zápasí so svojím protivníkom v kruhovej aréne, ktorej ohraničenie dokáže detegovať, spravidla využitím infračervených senzorov. Rovnakú technológiu využívajú roboty aj na identifikovanie svojho protivníka. Cieľom robota je vytlačiť protivníka za hranicu kruhu, pričom sám nesmie tento kruh opustiť.
Zápasiace roboty sú zvyčajne rozdeľované do dvoch veľkých kategórií:
Ďalej sú delené do hmotnostných a rozmerových kategórií, s ktorými súvisí aj veľkosti arény, v ktorej bojujú:
Existujú aj ďalšie kategórie líšiace sa parametrami robotov a veľkosti arény.
BattleBots

BattleBots je 1. názov americkej spoločnosti BattleBots Inc. so sídlom v Novato v Kalifornii, ktorá sa zaoberá organizovaním 2. rovnomennej súťaže robotov ako aj 3. názov robotov, ktoré sa tejto súťaže zúčastňujú.
Súťaž BattleBots založili Trey Roski a Greg Munson v roku 1999. Súťaže sa zúčastňovali tímy so svojimi robotmi, ktoré sami skonštruovali a ktoré ovládali na diaľku. Cieľom bolo poraziť a/alebo znefunkčniť roboty ostatných tímov. Súťaž bola vysielaná televíznou káblovou sieťou Comedy Central od augusta 2000 do augusta 2002 celkovo 5-krát, potom bol kontrakt zrušený a BattleBots Inc. hľadá inú stanicu.
BEAR

Berkeley Aerial Robot (BEAR) je projekt, ktorý vznikol v roku 1996.
Neskôr ho začala finančne podporovať agentúra Defense Advanced Research Projects Agency (DARPA). Cieľom výskumu je vytvorenie robotickej helikoptéry, schopnej samostatného letu.
Projekt používa modely helikoptér, ktoré dokážu samostatne letieť, bez toho, aby boli riadené človekom. Vedcom sa podarilo úspešne realizovať testy, v rámci ktorých helikoptéry projektu BEAR dokázali letieť vedľa seba, navzájom kontrolovali svoje rozostupy a dodržiavali letový plán. uskutočnené boli aj pokusy, v rámci ktorých dokázali letieť podľa letového plánu a vyhýbať sa prekážkam zaznamenaným na mape, ako aj tým, ktoré sa neplánovane dostali do ich letovej dráhy. Helikoptéry dokázali vyhýbacie manévre samostatne naplánovať a vykonať.
Výsledky výskumu poslúžia armáde, ale aj civilnému sektoru, napríklad na prepravu pomoci do oblastí postihnutých prírodnými katastrofami, ťažko dostupných, nebezpečných apod.
Výsledky výskumu by rada využila armáda a tá podobné projekty štedro financuje, helikoptéra by sa však dala využiť aj v civilnom sektore, napríklad na prepravu pomoci do oblastí ťažko prístupných, postihnutých prírodnými katastrofami a pod.
Veľký Šariš

Veľký Šariš (, ) je mesto ležiace v Prešovskom kraji na Slovensku. Na severe susedí s obcou Gregorovce a Šarišské Michaľany, na východe s Finticami, na juhu s mestom Prešov a na západe s obcami Medzany a Malý Šariš. 
Jeho rozloha je 25,73 km2 (2573 ha) a počet obyvateľov je 6548. Mestom preteká rieka Torysa. Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1217, takže mesto existovalo už v stredoveku. V roku 2017 oslávilo mesto 800 rokov.
Poloha.
Mesto "Veľký Šariš" sa rozprestiera v juhovýchodnej časti Spišsko-šarišského medzihoria v jeho podcelku Šarišské podolie so Šarišským vrchom. Mesto sa rozkladá na najnižšie položenej časti územia, na riečnej nive Torysy, iba západná časť prilieha k stráni. V západnej časti je situované staré mesto, vo východnej sa rozprestiera nové mesto s priemyselnou zástavbou. Rozloha chotára je 3 534 ha.
Najnižším miestom je dno Torysy v prelome Dúbrava - Bikoš s nadmorskou výškou 255 m n. m. Najvyšším miestom je Šarišský vrch - 570,1 m n. m. V širšom okolí je najvyšším vrchom Stráž (739,5 m n. m.) a Lysá Stráž (696,4 m n. m.). Osou územia je rieka Torysa vytvárajúca širokú dolinu. Z významnejších prítokov z pravej strany je Pajtovský potok a Šarišský potok. Z ľavej strany potok Dzikov.
Časti obce.
Súčasťou mesta je mestská časť Kanaš.
Geologické pomery.
Geologická stavba mesta Veľký Šariš prešla vývojom od paleogénu až po kvartér. Prevažnú časť územia tvoria fluviálne sedimenty (typické pre obdobie kvartéru), nachádzajúce sa v centrálnej časti katastra, ktorým preteká významný vodný tok Torysa. Ide predovšetkým o litofaciálne nečlenené nivné hliny, alebo piesčité až štrkovité hliny dolinných nív a nív horských potokov. Druhou najväčšou geologickou jednotkou pokrývajúcu časť mesta je "prešovské súvrstvie", ktoré sa nachádza vo východnej časti katastra (v časti Kanaš). Zaraďujeme ho do obdobia neogénu. Toto súvrstvie z hľadiska zloženia zastupujú prachy, pieskovce, tufy a zlepence. Ďalšou geologickou jednotkou charakteristickou tento kataster je "zuberecké súvrstvie", ktoré sa nachádza v južnej časti. Súvrstvie tvoria najmä ílovce, siltovce a pieskovce a patrí do obdobia paleogénu. Zaujímavá geologická stavba sa nachádza aj pod najkrajšou dominantou Veľkého Šariša, ktorou je Šarišský hradný vrch. Podložie tejto hradnej zrúcaniny tvoria deluviálne sedimenty (litofaciálne nerozlíšené svahoviny a sutiny) z obdobia kvartéru a taktiež "hutianske súvrstvie", ktoré tvoria prevažne ílovce z obdobia paleogénu. Avšak samotný hradný vrch predstavuje extruzívny dóm hypersténicko-amfibolických andezitov, ktorý patrí do skupiny neogénnych a kvartérnych vulkanitov. 
Kultúra a zaujímavosti.
Mesto vydáva mesačník Veľkošarišan.
Od roku 2008 tu pôsobí aj tanečný súbor moderného a scénického tanca pod názvom Tanečné divadlo Bodies. 
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Doprava.
Prepravu obyvateľov zabezpečuje Dopravný podnik mesta Prešov, linky č. 14, 23 a 45.
Podolínec

Podolínec je mesto v okrese Stará Ľubovňa.
Polohopis.
Mesto leží v severnej časti Popradskej kotliny, približne v polovici cesty medzi Kežmarkom a Starou Ľubovňou. Mestom prechádza cesta I/77 a železničná trať Poprad-Tatry – Plaveč, ktorá tu má stanicu.
Ulice.
Baštová, Bernolákova, Družstevná, Gen. Štefánika, Hliník, Hviezdoslavova, J. Hollého, J. Smreka, Kláštorná, Kukučínova, Lesná, Letná, Moyzesova, Sládkovičova, Sv. Anny, Školská, Štúrova, T. Vansovej, Tatranská.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Podolínci je z roku 1235. 
Na mieste pôvodnej slovanskej osady, zničenej v rokoch 1241 a 1285 počas mongolského vpádu do Uhorska, veľmi rýchlo vyrástlo osídlenie, ktoré už v roku 1292 dostalo mestské privilégiá a koncom 13. storočia sa aj opevnilo. V tomto období sa stavebne rozvíjalo, o čom svedčia dve pamiatky – najstaršie časti farského kostola a kaplnky na cintoríne (románska apsida). Na obdobie stredoveku sa viažu aj dve najdôležitejšie stavby – gotická časť farského kostola z druhej polovice 14. storočia a hradby z 15. a 16. storočia, z ktorých značná časť sa zachovala dodnes. Začiatkom 15. storočia vznikol, pravdepodobne na mieste dnešného mestského úradu, v súčasnosti už neexistujúci, gotický hrad, a ten sa stal centrom podolínskeho panstva. 17. storočie sa najviditeľnejšie zapísalo do stavebného obrazu Podolínca renesančnou zvonicou na námestí z roku 1659 a väčšinou meštianskych neskororenesančných domov. Už mimo hradieb postavili v polovici 17. storočia kláštor a dvojvežový kostol rádu piaristov, ktoré sa po polovici 18. storočia ďalej upravovali.
V roku 1412 ho uhorský kráľ Žigmund povyšuje na slobodné kráľovské mesto, ktoré vzápätí dal do poľského zálohu spolu s ďalšími spišskými mestami (1412 – 1772). Keď sa mesto v roku 1772 znovu vrátilo do Uhorska, stalo sa členom zväzu 16 spišských miest. 
Remeslá a obchod, ktoré v predchádzajúcich storočiach zabezpečovali jeho postavenie, však pomaly začali upadať.
Neskôr sem siahala železničná trať z Popradu, ktorú v 60. rokoch 20. storočia predĺžili do Plavča, čím silnejšie spojili severný Spiš s ostatným Slovenskom.
Podolínec mal v roku 1980 2624 obyvateľov a patril do okresu Stará Ľubovňa.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie obyvateľstva.
a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva.
a iní
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Jadro bývalého slobodného kráľovského mesta Podolínec tvorí námestie nepravidelného pôdorysu s historickou meštianskou architektúrou, centrálne umiestneným farským kostolom Nanebovzatia Panny Márie a typickou spišskou renesančnou zvonicou. Západne aj východne od námestia sa rozprestierajú dve historické ulice. Celok je lemovaný čiastočne dochovaným súborom mestských hradieb. Mestské jadro bolo v roku 1991 pre svoje pamiatkové hodnoty vyhlásené za mestskú pamiatkovú rezerváciu.
Pravidelné podujatia.
Modlitby chvál každú prvú nedeľu po prvom piatku v mesiaci. Organizuje rehoľa Redemptoristov v spolupráci s laickým spoločenstvom Rieka života.
Doprava.
Cez mesto vedie železničná trať Poprad – Plaveč. Je tu aj autobusová stanica, na ktorej stoja prímestské aj diaľkové linky.
Spišská Belá

Spišská Belá (, ) je mesto ležiace v Prešovskom kraji. Je známe tým, že má jedinú sprístupnenú vysokohorskú kvapľovú jaskyňu v Tatranskom národnom parku – Beliansku jaskyňu.
Polohopis.
Mesto leží v severnej časti Popradskej kotliny, na sútoku Popradu a Belianskeho potoka. Je križovatkou ciest I/66, I/76 a II/542 a prechádza ním železničná trať Poprad – Stará Ľubovňa. Spišská Belá je vzdialená severne od Popradu, rovnako severne od Kežmarku, juhozápadne od Starej Ľubovne a východne od Zakopaného v Poľsku.
Kultúra a zaujímavosti.
Je tu rímskokatolícky kostol sv. Antona opáta z roku 1260, kaplnka Najsvätejšieho Spasiteľa z roku 1720 a sv. Kríža z roku 1760. V mestskej časti Strážky sa nachádza renesančný kaštieľ 
Pravidelné podujatia.
V meste sa koná Zemiakársky jarmok, Kaštieľne hry, Dni mesta, Majáles.
Spišské Vlachy

Spišské Vlachy () sú mesto ležiace v okrese Spišská Nová Ves, v Košickom kraji.
Polohopis.
Mesto leží na sútoku Hornádu s riečkou Branisko, na hranici Volovských vrchov a Braniska. Spišská Nová Ves leží západne, Krompachy juhovýchodne a Spišské Podhradie severne. Mestom prechádza cesta II/547 a II/536, južným okrajom vedie železničná trať Žilina – Košice a západným okrajom lokálna trať Spišské Vlachy – Spišské Podhradie.
Susedné obce.
Bystrany, Kaľava, Kolinovce, Krompachy, Olcnava, Oľšavka, Slatvina, Slovinky, Spišské Podhradie, Vojkovce, Žehra
Miestne časti.
Dobrá Voľa a Spišské Vlachy.
Ulice.
Železničná, Komenského, Včelná, Záhradná, Spišská, Hornádska, 9. mája, Vajanského, Sládkovičova, Fabiniho, Mlynská, Slovenská, Kostolná, Jarná, Okolie, Štúrova, Slnečná, 1. mája, Cintorínska, Partizánska, Slobody, SNP, Požiarnicka, Kukučínova, Hviezdoslavova; Tajovského a Lipová.
Vodné toky.
Mestom pretekajú rieky Hornád a Žehrica, z menších tokov to sú Mlynárka, Svätojánsky potok, Kĺčovský potok, Studenec, Oľšavský potok, Gacinek, atď.
Vodné plochy.
Sústava rybníkov v rekreačnej oblasti Zahurou
Kultúra a zaujímavosti.
Divadlo.
V súčasnosti sa divadelná sála využíva len príležitostne pri rôznych akciách, ako „Detská superhviezda“, „Deň matiek“ a pod.
Múzeá.
Galéria mesta
Hudba.
V meste je veľmi obľúbená zábava v šýle country, preto sa v lete často možno stretnúť s „outdoor“ zábavami so živou country hudbou (miestna skupina Zahuráci) ale aj s inými hudobnými štýlmi. „Strediskami“ týchto zábav sú Chata Sabinka Zahurou, Karčma za mostom, Atrium reštaurácie Nova a Rudoľová záhrada.
Pomníky.
Pamätník SNP, Fabiniho pomník na mestskom cintoríne, zaujímave židovské hrobky na mestskom cintoríne, busta P. O. Hviezdoslava v jednom z parkov,
niekoľko pamätných tabúľ, medzi nimi aj jedna venovaná M. R. Štefánikovi.
Parky.
V centre mesta zaujímavá sústava parkov, ktoré si však vyžadujú rekonštrukciu a úpravu.
Školstvo.
Nachádzajú sa tu štyri základné školy a materská škola.
Základné školy:
Doprava.
Križovatka ciest II. triedy č.546 (Košice - Spiš. Podhradie) a č.536 (Spišské Vlachy - Spiš. Štvrtok. Uzol železničných tratí č. 180 (Košice - Žilina) a č. 187 (Spiš.Vlachy - Spiš.Podhradie).
Gelnica

Gelnica (v minulosti "Gelnice, Hnilec", , , ) je mesto ležiace v Košickom kraji.
Polohopis.
Mesto leží v centrálnej časti Volovských vrchov, v údolí rieky Hnilec. Prechádza ním cesta II/546 a železničná trať Červená Skala – Margecany. Rožňava je vzdialená juhozápadne, Košice juhovýchodne, Prešov severovýchodne a Spišská Nová Ves (cez Margecany) severozápadne. 
Časti obce.
Huta Matilda, Háj (osada Háj), Turzov (Turzovské kúpele), Slovenské Cechy, Legy, Huta Mária, Perlová dolina, Gelnica mesto, sídlisko
Ulice.
Agátová, Banícka, Banícke námestie, Banícka, Cintorínska, Dubová, Geologická, Hlavná ulica, Hnilecká, Hutná, Hviezdoslavova, Jarná, Javorová, Jesenná, Krížna, Kukučínova, Lesná, Letná, Lipová, Lutherovo námestie, Lyžiarska, Medená, Nemocničná, Partizánska, Perlová, Plynárenská, Potočná, Požiarnická, Slovenská, Slovenské Cechy, SNP, Strojárenská, Športová, Tehelná, Turzovská, Vajanského, Vodárenská, Záhradná, Zámková, Zimná, Železničná
Vodné plochy.
Turzovské umelé vodné nádrže.
Rožňava

Rožňava (, ) je okresné mesto na Slovensku ležiace v Košickom kraji.
Polohopis.
Vodné toky.
Mesto sa nachádza v regióne Gemer, v Rožňavskej kotline. Z južnej strany mesto obkolesuje Slovenský kras, zo severu úpätia Volovských vrchov. Cez mesto preteká Rožňavský potok Drázus a rieka Slaná.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Rožňave pochádza z roku 1291. Nachádza sa v darovacej listine vystavenej ostrihomskému arcibiskupovi Ladomérovi kráľom Ondrejom III. Prvou známou stavbou Rožňavy je pôvodný farský kostol (v súčasnosti biskupská katedrála) pochádzajúci z roku 1304. Tento kostol prešiel mnohými prestavbami, z ktorých najväčšie zmeny priniesla prestavba na prelome 15. a 16. storočia reprezentovaná tzv. Bakóczovskou kaplnkou, jej renesančným vstupným portálom a neskorogotickým pastofóriom na severnej strane presbytéria. V blízkosti kostola vznikla osada, ktorá v roku 1382, ako predchodca dnešného mestského jadra, dostala mestské práva od kráľa Ľudovíta I. Z pôvodnej osady baníkov, ktorí sem prišli vyťažiť nerastné bohatstvo okolitých hôr vzniklo mesto. Celá jeho nasledujúca história je úzko spätá s výnosnou ťažbou zlata, striebra, medi a neskôr železnej rudy.
Mesto bolo pomenované Rožňava podľa názvu mimoriadne výnosnej bane: Rosnoubana (Rozsnyóbánya, Rosenau). Prvé mestské výsady udelil mestu podľa tradície kráľ Ľudovít Veľký v roku 1382. V stredoveku sa tu ťažilo najmä zlato a striebro, neskôr sa Rožňava stala dôležitým centrom remeselnej výroby a školstva.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie (2021) 
Spolu 17 569 obyvateľov
Slováci 12 362 (70,4%)
Maďari 3 298 (18,8%)
Rómovia 167 (0.95%)
Česi 63 (0,4%)
nezistená 1 535 (8,7%)
Spolu 19 706 obyvateľov
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Historické jadro Rožňavy pozostáva z priestranného štvorcového námestia, druhého najväčšieho svojho druhu na Slovensku a niekoľkých priľahlých ulíc. Od roku 1991 je chránené ako pamiatková zóna.
Doprava.
Cestná doprava.
Regiónom horného Gemera prechádzajú dva významné cestné ťahy: 
"Cestné vzdialenosti z Rožňavy":
Autobusová doprava.
Z Bratislavy (cez Nitru, Zvolen, Lučenec) do Rožňavy premávajú spoje denne približne každú druhú hodinu. Z Košíc do Rožňavy premávajú spoje denne približne každú hodinu. .
Železničná doprava.
Južným okrajom mesta vedie železničná trať Zvolen – Košice, na ktorú sa pripája trať do Dobšinej. Z Bratislavy do Rožňavy (cez Zvolen) premávajú denne dva rýchliky, niekoľko ďalších začína vo Zvolene. Z Košíc do Rožňavy premávajú denne štyri rýchliky a niekoľko osobných vlakov.
Letecká doprava.
Najbližšie letiská sa nachádzajú v Poprade a v Košiciach.
Kľúčna kosť

Kľúčna kosť (lat. "clavicula") patrí medzi kosti hornej končatiny. Je to stredne veľká kosť, dlhá 12 až 16 centimetrov. Je mierne dvakrát zahnutá do tvaru písmena "S". Spája lopatku a hrudnú kosť. Spolu s lopatkou tvorí pletenec hornej končatiny.
Anatómia.
Rozlišujeme na nej telo, hrudný koniec a nadpažkový koniec. Telo ("corpus claviculae") má na svojej spodnej strane pomerne veľký vyživovací otvor ("foramen nutricium"). Blízko hrudného konca je otlačok rebrovo-kľúčneho väzu ("impressio ligamenti costoclavicularis"). Pri nadpažkovom konci je zobákovitá drsnatina ("tuberositas coracoidea"), ktorú tvoria kužeľovitý hrbček ("tuberculum conoideum") a lichobežníkovitá čiara ("linea trapezoidea"), ktorá je na zadnom obvode kosti. Na tieto miesta sa upína zobákovito-kľúčny väz ("ligamentum coracoclaviculare") a snopce lichobežníkového svalu ("musculus trapezius"). Hrudný koniec (vnútorný, "extremitas sternalis") je zosilnená časť kosti, na ktorej je kĺbová plôška ("facies articularis sternalis") pre spojenie s rukoväťou hrudnej kosti ("manubrium sterni"). Nadpažkový koniec (vonkajší, "extremitas acromialis") je zosilnená koncová časť, tenšia ako hrudný koniec, spája sa so zobákovitým výbežkom lopatky svojou kĺbnou plôškou ("facies articularis acromialis").
Choroby.
Vrodené chýbanie kľúčnej kosti je často spojené s poruchou vývinu lebky a zubov. Táto vývinová porucha sa nazýva kleido-kraniálna dysplázia (lek. "dysplasis cleidocranialis" alebo "dysostosis cleidocranialis"). Je to komplexná dedičná osteochondrodysplázia, charakteristická jednostrannou alebo obojstrannou apláziou kľúčnych kostí. Postihnutý jedinec priblíži ramena pred hrudníkom až k strednej čiare. Do obrazu patrí rázštep symfýzy bez diastázy, "coxa vara", brachydaktýlia na rukách a nohách, anomália osifikácie lebky (rozostup šípového švu). Abnormálny počet "ossa Wormiana" v švoch lebky dáva krytu lebky mapovitý vzhľad. Švy zostávajú do vysokého veku.
Kostra hornej končatiny

Kosti hornej končatiny (lat. "ossa membri superioris") sú:
Revúca (mesto)

Revúca (, ) je okresné mesto na Slovensku ležiace v Banskobystrickom kraji.
Polohopis.
Revúca sa rozprestiera v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria, na pomedzí Stolických vrchov a Revúckej vrchoviny, pod majestátnym Kohútom. Nachádza sa na sútoku vodných tokov Zdychava a Muráň. Mestom vedie cesta II/532, ako aj železničná trať Plešivec – Muráň. Revúca je vzdialená východne od Tisovca, severozápadne od Jelšavy, západne od Rožňavy a (cez Tisovec) severne od Rimavskej Soboty.
Časti obce.
Revúčka leží oddelene asi severne od mesta. V obci sa zlieva Slianový potok a riečka Zdychava.
Vodné toky.
Zdychava, Muráň
Obyvateľstvo.
Etnické a náboženské zloženie obyvateľstva (podľa údajov z roku 2011)
a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva
a iní
Doprava.
V rámci Slovenska možno tento región zaradiť medzi zaostalejšie aj preto, že mesto nie je vybavené dostatočnou dopravnou infraštruktúrou. Neprechádza ním totiž žiadna rýchlostná cesta. Iné mestá nachádzajúce sa v Revúckom okrese, Jelšava a hlavne Tornaľa, majú lepšie riešenú cestnú sieť ako samotné okresné mesto. Revúcej chýba lepšie cestné spojenie najmä so severom Slovenska. Prístupnosť do krajského mesta, ktorým je Banská Bystrica, je dnes tiež viac ako otázna. Komplikuje ju aj relatívne náročný terén, najmä Slovenské rudohorie. Mesto má síce vybudované aj železničné spojenie (trať č. 165), ale to je od roku 2011 pre osobnú dopravu zrušené a tak v Revúcej neexistuje vlaková doprava. Na jednej strane trať smeruje totiž len po neďaleký Muráň a na druhej strane len po Plešivec. Prípadný budúci rozvoj mesta teda bude pravdepodobne závislý od zlepšenia súčasnej dopravnej infraštruktúry.
Poltár

Poltár () je mesto na Slovensku ležiace v Banskobystrickom kraji.
Polohopis.
Poltár leží na úpätí Slovenského rudohoria na severovýchode Lučenskej kotliny v asymetrickej doline Poltarice. Rovinný chotár tvoria mladšie treťohorné uloženiny, štrky, piesky, íly poltárskej formácie a veporské kryštalinikum, v doline tokov riečne uloženiny vo formáte nív a terás. Je tu jediné nálezisko kaolínu na Slovensku. Chotár odvodňuje Ipeľ, Uhorniansky potok a Poltárica. Zväčša je odlesnený, plochy listnatého lesa sú na severozápade, západe a juhu. Má hnedé lesné, illimerizované až oglejené pôdy. Sú tu sírne minerálne pramene.
Dejiny.
Na území Poltára sú doložené slovanské sídliskové nálezy zo 7. storočia, na Cerinách základy stredovekého hrádku, na Kostolisku zvyšky základov neskororománskeho kostola.
Obec sa vyvinula zo staršieho osídlenia. Staré a cudzojazyčné pomenovania obce boli: Nagpolthar, Felsupolthar, Kyspoltar, Varalyapolthar (1409), Polthar (1439); maďarsky Poltár.
Do roku 1330 patrila Zachovcom, potom Sóósovcom, od roku 1742 Géczyovcom a od konca 18. storočia viacerým zemepánom. V 15. storočí tu stála jiskrovská pevnôstka. V 16. storočí sa obec delila na Horný Poltár a Dolný Poltár. V rokoch 1554-1593 ju okupovali Turci. Obec mala v roku 1828 83 domov a 56 obyvateľov. Zaoberali sa málo výnosným poľnohospodárstvom. Rozvinulo sa debnárstvo, kolárstvo a najmä hrnčiarska výroba. Tunajšiu hlinu používali aj mlynári ako mazadlo na osi mlynských kolies. Od roku 1869 tu bola Baratta-Dragonova továreň na šamotové výrobky (tehly, trativody, kachličky). Od roku 1922 v obci pracovala parná píla, ktorá v roku 1936 vyhorela. V roku 1934 bol štrajk robotníkov tehelne a poľnohospodárskych robotníkov, v roku 1937 bol najväčší štrajk robotníkov tehelne. Obyvatelia obce boli aktívni aj v účasti v SNP. Po roku 1952 sa rozvinula výroba stavebných hmôt, otvorili baňu na kaolín.
V roku 1966 sa k obci Poltár pripojili obce Slaná Lehota a Zelené. Obec má udelený štatút mesta.
Časti mesta.
Slaná Lehota, Podháj, Prievrana, Zelené
Ulice.
V Poltári sa nachádza celkom 20 ulíc: 9.mája, 13.januára, Družby, Fučíkova, Jarmočná, Kanadská, Kvetná, Lúčna, Nová, Obrancov mieru, Partizánska, Pionierska, Podhorská, Revolučná, Sklárska, Slobody, Továrenská, Záhradná, Železničná a Poľná.
Vodné toky.
Ipeľ, Poltárica
Obyvateľstvo.
Náboženské zloženie obyvateľstva.
a iní
Priemysel.
V meste pôsobí výrobca 24% olovnatého krištáľu, sodnodraselného úžitkového skla, výrobca kompomentov pre lokomotívy a výrobca murovacích materiálov a keramických stropných systémov.
Doprava.
Cestná doprava.
Najvýznamnejšou cestnou komunikáciou v Poltári je cesta II/595 spájajúca mesto Poltár s Lučencom. Mesto by malo profitovať
z plánovanej výstavby rýchlostnej komunikácie R7
Železničná doprava.
Mesto je prostredníctvom regionálnej trate Lučenec - Utekáč napojené na hlavný južný železničný ťah Nové Zámky - Kozárovce - Zvolen - Lučenec - Jesenské - Tornaľa – Košice
Detva

Detva je okresné mesto na Slovensku ležiace v Banskobystrickom kraji. 
Polohopis.
Mesto leží v údolí Detvianskeho potoka, na južnom okraji Poľany. Južný okraj mesta zasahuje do údolia Slatiny, kde začína severný okraj Javoria. Južným okrajom vedie železničná trať Zvolen – Košice (v meste sa nachádza železničná zastávka), rýchlostná cesta R2 a cesta I/16. Detva je vzdialená východne od Zvolena a severozápadne od Lučenca.
Vodné toky.
Intravilánom mesta preteká Detviansky potok (nazývaný aj Detvianka), južnou časťou tečie rieka Slatina.
Dejiny.
Na území mesta sa našli archeologické nálezy pravekej keramiky a obydlí, staré 3000 rokov, v ranom stredoveku bolo na neďalekej "Kalamárke" veľkomoravské hradisko.
Samotná Detva bola založená v roku 1638 ako poddanská obec vígľašského panstva. Jej vznik ako obce sa pripisuje majiteľovi vígľašského panstva Ladislavovi Čákymu (Csákymu). Pôvodná obec sa rýchlo rozrastala – územne i počtom obyvateľstva a postupne položila aj základy vzniku okolitých obcí. V roku 1787 tu Ján Vagač, rodák zo Starej Turej, založil prvú bryndziareň (manufaktúru na výrobu bryndze) na Slovensku. Výrobky z tejto bryndziarne prispeli k dobrému menu Detvy a stali sa známe aj v zahraničí, najmä v Rakúsku a Amerike. V roku 1811 bola Detva na základe kráľovskej listiny povýšená na mestečko s udelením príslušných výsad – právom organizovania výročných trhov a jarmokov. Vtedy pravdepodobne dostala i erb – tri smreky na zelenej pažiti v striebornom štíte, ktorý symbolizuje lesné bohatstvo oblasti. V 20. storočí do vývoja Detvy veľmi výrazne zasiahlo vybudovanie strojárskeho podniku "Podpolianskych strojárni (PPS)" v roku 1955 a nová urbanizácia. Štatút mesta získala Detva v roku 1965 a centrom rovnomenného okresu sa stala v roku 1996.
Názov.
Pôvod názvu Detvy nie je jednoznačný a traduje sa viacero verzií. K. A. Medvecký odvodzuje pôvod názvu Detva z troch prameňov:
Obyvateľstvo.
V Detve podľa sčítania obyvateľov, domov a bytov z roku 2021 žije 13 995 obyvateľov, v okrese Detva žije 31 967 obyvateľov.
Šport.
V meste sa nachádza niekoľko športových klubov, najznámejší je hokejový tím HC 07 Detva, ktorý hrá v Tipsport lige.
Šahy

Šahy (v minulosti "Ipoľské Šiahy", , ) sú pohraničné mesto na Slovensku ležiace v okrese Levice v Nitrianskom kraji.
Polohopis.
Ulice.
Medzinárodná cesta E77 Budapešť – Krakov vedie po ulici SNP, cez Hlavné námestie, cez ipeľský most, po Hontianskej ulici k hraničnému prechodu – teda cez stred mesta. Na bývalej Sedliackej ulici, teraz ulici Janka Kráľa, je postavené sídlisko, ktoré bolo počas povodní pod vodou. Na Hlavnom námestí je málo zelene, knižnica, radnica, hotel a autobusová stanica. Na Lesnej ceste je bývalý židovský cintorín, na Ružovej ulici je rekonštruovaná synagóga, na Mládežníckej ulici je slovenské aj maďarské gymnázium.
Vodné toky.
Cez mesto Šahy tečie rieka Ipeľ a oddeľuje časť Homok od zvyšku mesta. Na západ od mesta sa do Ipľa vlieva Krupinica. V Preseľanoch ústi do Ipľa Kamenec.
Názov.
Názov mesta pravdepodobne pochádza od vlastného mena šachor, ktoré označuje vodnú rastlinu, ktorá sa v močaristom povodí rieky Ipeľ hojne nachádzala a pôvodní slovenskí obyvatelia nížin ňou pokrývali strechy. Podľa inej hypotézy meno pochádza zo staromaďarského "ság" (= kopec, zem), čo však nie je možné historicky doložiť. Iná podobná nepodložené hypotéza hovorí o zhodnosti s menom kabarského kmeňa. Ipolyság doslova znamená Poiplie.
Dejiny.
Mesto sa spomína prvýkrát v roku 1244 pod menom "Saag". Vzniklo najprv ako osada pri kláštore premonštrátov, ktorého hlavná budova dodnes stojí hneď vedľa katolíckeho kostola. Katolícky kostol bol postavený v období baroka, v období po tureckých nájazdoch takmer do tla vyhorel, do dnešného dňa sa však zachoval pôvodný ústupkový portál bohato zdobený reliéfmi s rastlinnými motívmi. Mesto bolo v minulosti sídlom župy a malo právo meča – právo popravovať odsúdených.
Mesto a Židia.
V Šahách žili Židia početnejšie od 19. storočia, na prelome 19. a 20. storočia založili najstaršiu tlačiareň mesta – Neumannovu tlačiareň. V meste sú aj dnes dva židovské cintoríny, na severe mesta ortodoxný a druhý na Homoku. V Šahách bola aj škola Talmudu. Z troch synagóg stoja dve. Veľkú synagógu predala židovská obec okolo roku 1970 mestu, druhá patrí dnes k Hontianskemu múzeu a stojí tam pamätník obetiam holokaustu. Okolo roku 1900 mala židovská komunita 1 200 členov, asi štvrtinu obyvateľstva. Tá bola v roku 1944 deportovaná do koncentračných táborov. Podľa informácie primátora mesta Ing. Jána Lőwyho sa po vojne vrátilo sotva 30 ľudí, mnohí hneď emigrovali. Posledný obyvateľ Šiah iba s židovskými predkami umrel v roku 2006.
Obyvateľstvo.
Výsledky sčítania obyvateľov v Šahách v roku 2011: 7 624, z toho národnosti maďarskej 4 410 (57,8%), slovenskej 2 959 (38,8%), českej 33 a inej.
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Doprava.
Medzinárodný hraničný prechod Šahy/Parassapuszta medzi Slovenskom a Maďarskom, významný pre cestný tranzit z Balkánu cez Maďarsko a Slovensko do Poľska. Prechod stratil vstupom Slovenska a Maďarska do Schengenského priestoru dňa 21. decembra 2007 svoju funkciu.
Tlmače

Tlmače sú mesto na Slovensku ležiace v Nitrianskom kraji.
Polohopis.
Mesto sa nachádza na juhozápadnom okraji Štiavnických vrchov, v severnom výbežku Podunajskej pahorkatiny. Cez Tlmače preteká rieka Hron, na ktorom sa nachádza vodná nádrž Veľké Kozmálovce. Stred mesta má nadmorskú výšku , chotár od 173 do a rozloha katastra má . Mestom prechádza cesta I/76 a II/564, ako aj železničná trať Nové Zámky – Zvolen.
Časti mesta.
Mesto Tlmače tvorí pôvodná obec Tlmače na ľavom brehu Hrona a sídlisko Lipník na pravom brehu Hrona. Dolná časť Tlmáč (pôvodná) má 689 obyvateľov, sídlisko Lipník má 3 375 obyvateľov. 27. septembra 1986 sa rozhodlo o zlúčení obcí Tlmače, Veľké Kozmálovce a Malé Kozmálovce v jednu obec - Tlmače. 1. januára 1986 boli Tlmače vyhlásené za mesto. O niekoľko rokov neskôr, konkrétne 10. júna 1994, sa rozhodlo o odčlenení obce Malé Kozmálovce od mesta Tlmače a 10. júla 1994 o odčlenení obce Veľké Kozmálovce.
Ulice a námestia.
V meste sa nachádzajú tieto ulice: Cintorínska, Československej armády, Dlhá, Francúzska, Kotlárska, Kozmálovská cesta, Krátka, Krížna, Levická cesta, Lipová, Mládežnícka, Mlynská, Nová, Potočná, Ružová, Slovanská, Stará, Školská, Tekovská cesta, Topoľová, 
Továrenská cesta, Viničná. A tri námestia: Námestie 1. mája, Námestie odborárov, Námestie SNP
Obyvateľstvo.
3 823 obyvateľov (823,92 obyv./km2)
Kultúra a zaujímavosti.
V Tlmačoch vychádzajú Mestské noviny - Tlmačské echo. 
Hudba.
V Tlmačoch sa niekoľko rokov uskutočňoval festival pod názvom Tlmačská kalba. 
Školstvo.
V meste sa nachádzajú 2 materské školy (sídlisko Lipník, Tlmače - dolná časť), základná škola (sídlisko Lipník), základná umelecká škola (v priestoroch ZŠ Lipník) a SOŠ technická (sídlisko Lipník), pri ktorej externe funguje aj vysoká škola - Slovenská technická univerzita v Bratislave.
Doprava.
V meste nie je mestská hromadná doprava. Cez mesto prechádzajú dve významné cestné trasy, a to cesta I/76 a cesta II/564. Ďalej cez mesto prechádza dôležitá železničná trať Nové Zámky – Zvolen. Na miestnej železničnej stanici zastavujú len osobné vlaky a je tiež bez predaja lístkov.
Šport.
V meste funguje niekoľko športových klubov:
Želiezovce

Želiezovce () sú mesto na Slovensku ležiace v Nitrianskom kraji v okrese Levice.
Polohopis.
Mesto leží vo východnej časti Podunajskej pahorkatiny, na pravom brehu rieky Hron. Prechádza ním cesta I/76 a železničná trať Štúrovo – Levice. Levice sú vzdialené severne, Štúrovo južne, Nové Zámky západne a Šahy východne.
Ulice.
Mierová,
Komenského,
Sacherova,
Úzka,
Nová,
Schubertova,
Petőfiho,
Jilemnického,
Slnečná,
Kossuthova,
Poľná,
Hurbanova,
Sládkovičova,
Agátová,
Brezová,
Lipová,
Rozmarínová,
Narcisová,
Tulipánová,
Nezábudková,
Poštová,
Hronská,
Jókaiho,
Zlatnícka,
SNP,
Štúrova,
kpt. Nálepku,
Ružová,
Adyho,
Hviezdoslava,
Železničná,
Potočná,
Vrbová,
Školská,
Jesenského,
Tichá,
Pionierska,
F. Kráľa,
Orgovánová,
Cintorínska,
Letná,
Záhradná,
Fučíkova,
Dózsova,
Nábrežná,
Mikulská,
Krátka,
Gorkého, Rákócziho
Vodné toky.
Hron, Vrbovec
Časti mesta.
Želiezovce - mesto, Mikula, Svodov, Veľký dvor, Karolína, Rozina, Jarok 
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2021 mali Želiezovce 6 756 občanov.
Národnosť z trvalo bývajúceho obyvateľstva:
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 mali Želiezovce 7 186 občanov.
Národnosť z trvalo bývajúceho obyvateľstva:
Šport.
OZ MŠK Želiezovce
Futbalisti OZ MŠK Želiezovce dosiahli najväčšie úspechy, keď sa dostali do III. ligy. Na štadióne MŠK v Želiezovciach sa hrali aj priateľské stretnutia so známymi klubmi ako Ferenváros Budapešť, Spartak Trnava.
Cibulák

Cibulák bol divadelný festival konajúci sa v Pezinku zvyčajne koncom júna.
História.
Festival vznikol v roku 1987 ako prehliadka neprofesionálnych súborov z blízkeho okolia. V roku 1993 sa zmenila koncepcia festivalu a prehliadka sa rozšírila o účasť profesionálnych divadelných súborov. Festival sa profiluje ako medzinárodný, s príklonom k netradičným žánrom - pouličné divadlo, bábkové divadlo nielen pre deti, ... V programovej štruktúre sa osvedčilo i zaradenie večerných koncertov, ktorými sa končia festivalové dni.
Zaujímavosti.
Na plagátoch k Cibulákovi bývala vždy fotka dedka alebo babky (vždy iných).
Karpatské chrbáty (hudobná skupina)

Karpatské chrbáty je slovenská rocková alternatívna hudobná skupina pochádzajúca z Vrbového. Typická je svojim humorným a recestickým vystupovaním, ktoré stelesňuje hlavne jej spoluzakladateľ a frontman Braňo Jobus.
História.
V roku 1982 spevák Braňo Jobus, jeho brat Andrej Jobus hrajúci na bicie, Roman Klčo hrajúci na basgitaru a Miro Kusý na gitaru, založili Harmasan, ktorá bola onedlho premenovaná na Veget. V roku 1986 však po výzve Miestneho kultúrneho strediska zmenili názov skupiny druhýkrát na Karpatské chrbáty. V roku 2000 založili bratia Jobusovci aj vlastnú podobne ladenú skupinu Vrbovskí víťazi, ktorá je typická najmä používaním neštandardných, podomácky vyrábaných, hudobných nástrojov.
V júli 2015 bol z postu primára Gynekologicko-pôrodníckej kliniky v Trenčíne odvolaný člen skupiny Peter Kaščák. Dôvodom malo byť natočenie videoklipu na operačnej sále, kde sa vtedy nenachádzal žiadny pacient.
NGC 1529

NGC 1529 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 9. decembra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1530

NGC 1530 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 1531

NGC 1531 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. októbra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 1532

NGC 1532 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 29. októbra 1826. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,8.
S NGC 1531 tvorí dvojicu tzv. interagujúcich galaxií. Na rozdiel od známej Vírovej galaxie na túto dvojicu zrážajúcich sa špirálových galaxií sa dívame takmer presne zboku. Gravitačné pôsobenie v nich vyvolalo zvýšenú tvorbu hviezd. Na snímke možno vidieť prachové línie vo väčšej NGC 1532.
NGC 1533

NGC 1533 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 1534

NGC 1534 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 26. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 1535

NGC 1535 je planetárna hmlovina v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. februára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,6.
NGC 1536

NGC 1536 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 1537

NGC 1537 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 18. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,5.
NGC 1538

NGC 1538 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,1.
NGC 1539

NGC 1539 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. septembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 1540

NGC 1540 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1541

NGC 1541 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 14. novembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1542

NGC 1542 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 18. novembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1543

NGC 1543 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. novembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,3.
NGC 1544

NGC 1544 je galaxia v súhvezdí Cefeus, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1545

NGC 1545 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. decembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,2.
NGC 1546

NGC 1546 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11.
NGC 1547

NGC 1547 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1548

NGC 1548 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. februára 1832.
NGC 1549

NGC 1549 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. novembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,6.
NGC 1550

NGC 1550 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 29. decembra 1861.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 1551

NGC 1551 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 1552

NGC 1552 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. januára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1553

NGC 1553 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,0.
NGC 1554

NGC 1554 je viacnásobná hviezda v súhvezdí Býk, ktorú objavil americký astronóm Otto Struve 14. marca 1868.
NGC 1555

NGC 1555 je reflexná hmlovina v súhvezdí Býk, ktorú objavil John Russell Hind 11. októbra 1852. Nazýva sa aj "Hindova premenná hmlovina". Je osvetľovaná hviezdou T Tauri a jej jasnosť sa mení spolu s jasnosťou hviezdy.
NGC 1556

NGC 1556 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.