burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Běla Kolčáková

Běla Kolčáková (rod. "Vavrdová"; * 27. september 1937, Praha) je slovenská maliarka, grafička, ilustrátorka, pedagogička, textilná výtvarníčka a autorka koláží českého pôvodu. Běla Kolčáková je obohatením slovenskej aj česko-slovenskej výtvarnej kultúry, pretože reprezentuje toto rozpätie. Pražská rodáčka pôsobila na Orave so svojím manželom Ignácom Kolčákom, významným oravským umelcom a organizátorom. Od roku 1978 žije so svojou rodinou v Bratislave.
Životopis.
Běla Kolčáková sa narodila v roku 1937 v Prahe. V roku 1956 maturovala na Výtvarnej škole v Prahe, v rokoch 19571963 študovala na Akadémii výtvarných umení (AVU) v Prahe pod vedením prof. Součka a prof. Radu. V roku 1958 uzavrela manželstvo s Ignácom Kolčákom. V roku 1963 spolu s rodinou odchádza na Slovensko, kde sa venuje komornej maľbe a ilustrácii. V rokoch 19641967 pôsobila ako pedagogička výtvarného odboru na ĽŠU Dolný Kubín. V roku 1978 odchádza z Oravy spolu s rodinou do Bratislavy a pôsobí v slobodnom povolaní. Samostatne začala vystavovať v roku 1960 a svoje diela prezentovala na 35 samostatných výstavách doma aj v zahraničí. Ilustrovala približne 26 knižných titulov. Jej tvorba je zastúpená v 13 galériách na Slovensku, v Česku a Nemecku. Venuje sa nielen maľbe, ale aj kresbe, knižnej ilustrácii, koláži a tapisérii. Jej dielo predstavuje originálnu názorovú jednotu a vývinovú logiku. Jej tvorbu výrazne ovplyvnila oravská krajina. V celku slovenského výtvarného umenia predstavuje Běla Kolčáková výraznú osobnosť slovenského maliarstva, reprezentujúcu jeho poeticko-imaginárne tendencie. Běla Kolčáková je členkou Umeleckej besedy slovenskej v Bratislave.
Knihy (ilustrácie).
Zoznam kníh ilustrovaných Bělou Kolčákovou v Katalógu Slovenskej národnej knižnice
Výtvarok

Výtvarok je spoločný názov pre produkty technologických operácií tvárnenia. Môže isť o polotovary, určené na ďalšie spracovanie, alebo finálne výrobky. Podľa konkrétneho typu práce sa výtvarky špecificky pomenovávajú.
Micheil Modrekili

Micheil Modrekili (; fl. 10. storočie) bol stredoveký gruzínsky kaligraf, básnik, hymnograf a učenec, ktorý pôsobil v Iberskom kráľovstve, najmä v kláštornom komplexe Šatberdi. Autor významného diela gruzínskej literatúry, početného zborníka cirkevných piesní Iadgari, ktorý obsahuje aj notový (neumový) zápis.
Život.
Bližšie informácie o dátume alebo mieste jeho narodenia a úmrtia nie sú známe. Pravdepodobne pochádzal z gruzínskeho šľachtického rodu. Vo svojich dielach menuje gruzínskych panovníkov z rodu Bagratovcov ako Dávida III. z Taa a Klardžetska, Bagrata II. Hlupáka a Gurgena z Ibérie. Okrem nich spomína svojho strýka Dávida. Micheil Modrekili pôsobil hlavne v kláštornom komplexe Šatberdi.
Dielo.
Jeho kaligrafická tvorba je bohatá na dekór a ornamenty. V dielach sa občas objavujú miniatúry Štefana z Tbeti a Bazila Veľkého. Micheil Modrekili je považovaný za jedného z najbrilantnejších majstrov gruzínskej kaligrafie. Jeho texty boli písané v klasickom písme nuschuri bez ligatúr, najmä "in quarto", čiernym a červeným atramentom. V texte pod a nad riadkami bol červeným atramentom zvýraznený aj notový (neumový) zápis. Posuny vo výške a dĺžke tónu boli poznačené neumami, ktoré ukazujú hudobné a textové notácie. Mnohé z jeho hymnov boli spojené s obdobím adventu až po dni zasvätené Jánovi Damascénskemu a púštnym otcom. Veľkonočný hymnus (978988) pripomína cisára Theodosia Veľkého. Väčšina hymnov preložených z gréčtiny je uvedená bez autorov.
Významnou prácou je rukopis Iadgari, ktorý obsahuje hymnografickú zbierku z raného byzantského obdobia, známu ako tropologion. Rukopis vznikol približne medzi rokmi 978988 v kláštornom komplexe Šatberdi. Micheil Modrekili spolu s dvomi anonymnými kopírovačmi zozbierali a preložili všetky gruzínske spevy známe v 10. storočí. Text je písaný v písme nuschuri bez ligatúr, čiernym atramentom a cinóbrovou červeňou. Rukopis je doplnený o iluminované iniciály a ornamentálne miniatúry. Niektoré časti Iadgari sú stále neidentifikované. Mnohé z nich neboli súčasťou doterajšieho vedeckého výskumu. Problém je mnohotvárnosť neumového zápisu. V Iadgari sa nachádzajú aj početné liturgické poznámky adresované kňazom, čo naznačuje vzdelávací účel. Odpovedajú tomu hudobné a textové notácie spevov. To umožňuje rozloženie neumov na samohlásky slov, čo je nevyhnutné pre presnú fixáciu spevu. Rukopis je momentálne uložený v Gruzínskom národnom centre rukopisov v Tbilisi. Osobitný význam zbierky Micheila Modrekiliho spočíva v tom, že grécky model alebo palestínsky typ Iadgaru, ktorý sa šíril vo východných provinciách Byzanskej ríše pred 9.10 storočím, sú momentálne stratené a jeho obsah možno čiastočne rekonštruovať prostredníctvom gruzínskeho Iadgaru. 
Niektoré hymny obsahujú pri posledných slovách poznámky v arménčine, väčšinou ide o preklad týchto slov. Micheil Modrekili vo svojom testamente spomína, že zbieral iba gruzínske a grécke hymny. Do svojej tvorby zahrnul aj hymny od Ioana Minčchiho.
Eliteserien 2023

Eliteserien 2023 bol 79. ročník najvyššej nórskej futbalovej súťaže a 7. sezóna pod názvom Eliteserien. Titul obhajoval Molde, nováčikmi súťaže boli Brann a Stabæk. Sezóna začala 10. apríla a skončila 3. decembra 2023.
Bodø/Glimt získal 3. titul v klubovej histórii a kvalifikoval sa do 2. predkola Ligy majstrov UEFA 2024/2025. Do Európskej ligy UEFA 2024/2025 sa kvalifikoval Molde ako víťaz Nórskeho futbalového pohára. Do Konferenčnej ligy UEFA 2024/2025 sa kvalifikovali Brann a Tromsø. Do 2. ligy zostúpili Aalesund, Stabæk a Vålerenga.
Tabuľka.
zdroj: Nórsky futbalový zväz
Sippar

Sippar bolo staroveké blízkovýchodné sumerské a neskôr babylonské mesto na východnom brehu rieky Eufrat. Jeho tell sa nachádza na mieste dnešného mesta Tell Abú Habbah v irackom guvernoráte Bagdad, približne 69 km severne od Babylonu a 30 km juhozápadne od Bagdadu. Staroveký názov mesta, Sippar, sa mohol vzťahovať aj na jeho sesterské mesto Sippar-Amnanum (nachádzajúce sa na mieste moderného mesta Tell ed-Der). 
História.
Napriek tomu, že sa na tomto mieste našli tisíce klinopisných hlinených tabuliek, o histórii Sipparu sa vie pomerne málo. Ako to v Mezopotámii často bývalo, bol súčasťou dvojice miest, ktoré oddeľovala rieka. Sippar sa nachádzal na východnej strane Eufratu, zatiaľ čo jeho sesterské mesto Sippar-Amnanum (moderné Tell ed-Der) bolo na západe. 
Hoci nálezy keramiky naznačujú, že lokalita Sippar sa využívala už v uruckom období, k jej podstatnému osídleniu došlo až v ranom dynastickom období 3. tisícročia pred Kr., v starobabylonskom období 2. tisícročia pred Kr. a v novobabylonskom období 1. tisícročia pred Kr. Menšia miera využívania pokračovala aj v období Staroperzskej, Seleukovskej a Partskej ríše.
Sippar bol kultovým miestom boha slnka (sumersky Utu, akkadsky Šamaš) a sídlom jeho chrámu E-babbara.
Počas raných babylonských dynastií bol Sippar centrom výroby vlny. Stéla Chammurapiho zákonníka bola pravdepodobne postavená práve v tomto meste. Šamaš bol bohom spravodlivosti a na obraze v hornej časti stély je zobrazený, ako odovzdáva kráľovi právomoc. Úzko súvisiaci motív sa vyskytuje na niektorých valcových pečatiach starobabylonského obdobia. Koncom 19. storočia pred Kr. sa v Sippare vyrábali jedny z najkvalitnejších starobabylonských valcových pečatí.
Sippar bol navrhovaný ako miesto biblického Sefarvaimu spomínaného v Starom zákone, ktorý vo svojej dvojakej podobe odkazuje na dve časti mesta.
Vládcovia.
V Sumerskom kráľovskom zozname je kráľ Sipparu En-men-dur-ana uvedený ako jeden z prvých preddynastických vládcov regiónu, ale v epigrafických záznamoch sa zatiaľ neobjavil.
V 29. roku svojej vlády Sumu-la-El z Babylonu nechal zaznamenať, že postavil mestské hradby Sipparu. O niekoľko rokov neskôr babylonský kráľ Chammurapi v 23. roku svojho panovania ohlásil položenie základov mestského múru v Sippare a v 43. roku svojho panovania na ňom opäť pracoval. Jeho nástupca v Babylone Samsu-iluna pracoval na hradbách Sipparu v 1. roku svojej vlády. Mestské hradby, ktoré boli zvyčajne postavené z hlinených tehál, si vyžadovali veľkú pozornosť. Záznamy o Nebukadnesarovi II. a Nabonidovi uvádzajú, že opravili chrám Šamaša E-babbara.
Windows NT 3.5

Windows NT 3.5 je vydanie operačného systému Windows NT vyvinutého spoločnosťou Microsoft a orientovaného hlavne na podniky. 
Bol vydaný 21. septembra 1994 ako nástupca Windows NT 3.1 a predchodca Windows NT 3.51 . 
Jedným z hlavných cieľov počas vývoja Windows NT 3.5 bolo zlepšiť výkon operačného systému. Výsledkom bolo, že projekt dostal kódové označenie „Daytona“, podľa Daytona International Speedway v Daytona Beach na Floride . 
31. decembra 2001 Microsoft vyhlásil Windows NT 3.5 za zastaraný a prestal poskytovať podporu a aktualizácie pre tento systém.
Vlastnosti.
Windows NT 3.5 sa dodáva v dvoch vydaniach: "NT Workstation" a "NT Server" . Nahrádzajú vydania "NT" a "NT Advanced Server" systému Windows NT 3.1 . Vydanie Workstation umožňuje iba 10 súbežným klientom prístup k súborovému serveru a nepodporuje klientov Mac. 
Windows NT 3.5 obsahuje integrovanú podporu Winsock a TCP/IP . (Jeho predchodca, Windows NT 3.1, obsahuje iba neúplnú implementáciu TCP/IP založenú na AT&amp;T UNIX System V " STREAMS " API. ) Zásobníky TCP/IP a IPX/SPX vo Windows NT 3.5 sú prepísané. Bola predstavená podpora NetBIOS over TCP/IP (NetBT) ako vrstva kompatibility pre TCP/IP, ako aj klienti Microsoft DHCP a WINS a servery DHCP a WINS. 
Windows NT 3.5 môže zdieľať súbory prostredníctvom protokolu File Transfer Protocol a tlačiarne prostredníctvom protokolu Line Printer Daemon . Môže fungovať ako server Gopher, HTTP alebo WAIS &lt;ref name="TCP/IP in Windows NT 3.5"&gt;&lt;/ref&gt; a zahŕňa službu vzdialeného prístupu pre vzdialený prístup cez modem k službám LAN pomocou protokolov SLIP alebo PPP . "Windows NT 3.5 Resource Kit" obsahuje prvú implementáciu Microsoft DNS . 
Ďalšie nové funkcie vo Windows NT 3.5 zahŕňajú podporu pre súborový systém VFAT, Object Linking and Embedding (OLE) verzie 2.0 a podporu portov na dokončenie vstupu/výstupu . Spoločnosť Microsoft aktualizovala grafické používateľské rozhranie tak, aby bolo konzistentné s rozhraním Windows for Workgroups 3.11 . NT 3.5 vykazuje vylepšenia výkonu oproti NT 3.1 a vyžaduje menej pamäte. 
Obmedzenia.
Nedostatok ovládačov pre karty PCMCIA obmedzoval vhodnosť NT 3.5 pre notebooky. 
Ak chcete nainštalovať systém Windows NT 3.5 na počítač s procesorom x86 šiestej generácie alebo novším, je potrebné upraviť súbory na inštalačnom disku CD-ROM. 
V júli 1995 bol Windows NT 3.5 s balíkom Service Pack 3 ohodnotený Národnou bezpečnostnou agentúrou ako vyhovujúci kritériám hodnotenia dôveryhodných počítačových systémov (TCSEC) C2. 
Zdrojový kód.
V máji 2020 unikol na internet úplný zdrojový kód pre druhú verziu kandidáta na vydanie (zostava 782.1) Windows NT 3.5 spolu so zdrojovým kódom pre pôvodný Xbox . Microsoft uviedol, že o únikoch nemá čo zdieľať.
Skalné kresby v Ta-cu

Skalné kresby v Ta-cu (, ) sú sériou čínskych náboženských reliéfov a rytín, ktoré sa nachádzajú v okrese Ta-cu, Čunking, Čína. Prvé rytiny siahajú až do 7. storočia nášho letopočtu a sú poznačené budhistickými, konfuciánskymi a taoistickými vplyvmi. Niektoré sú v skalných jaskynných svätyniach v obvyklom čínskom budhistickom štýle, ale mnohé iné sú skalné reliéfy vytesané do otvorených skalných stien. Skalné rytiny Ta-cu, zaradené do zoznamu svetového dedičstva UNESCO v roku 1999, pozostávajú zo 75 chránených lokalít obsahujúcich približne 50 000 sôch s viac ako 100 000 čínskymi znakmi, ktoré tvoria nápisy a epigrafy. Miesta sa nachádzajú v centrálne spravovanom meste Čunking, na strmých svahoch v okrese Ta-cu, ktorý sa nachádza asi 165 kilometrov západne od mestského centra Čunkingu. Najdôležitejšie miesta skalnej jaskyne sa nachádzajú na vrchoch Pao-ting a Pej-šan.
Opis.
Skalné kresby v Ta-cu pozostávajú z piatich miest v okrese Ta-cu v meste Čunking: Pej-šan, Pao-ting-šan, Nan-šan, Š'-čuan-šan a Š'-men-šan.
Dejiny.
Technika skalných rytín mohla mať pôvod v starovekej Indii. Najstaršie práce sa začali v roku 650 n. l. počas ranej dynastie Tchang, ale hlavné obdobie ich tvorby začalo koncom 9. storočia, keď Wei Ťun-ťing, prefekt okresu Čchang-čou, propagoval rytecké práce na hore Pej-šan. Po páde dynastie Tchang a počas obdobia piatich dynastií a desiatich kráľovstiev (907-965) nasledovali jeho príklad predstavitelia miestnej džentry, mnísi a mníšky, ako aj obyčajní ľudia. V 12. storočí, počas dynastie Sung, začal budhistický mních menom Čao Č'-feng pracovať na prepracovaných sochách a rezbách na hore Pao-ting, pričom tomuto projektu zasvätil 70 rokov svojho života. Na rozdiel od väčšiny zbierok skalných kresieb, skalné kresby v Ta-cu zahŕňajú sochy reprezentujúce všetky tri hlavné náboženstvá Číny: budhizmus, taoizmus a konfucianizmus.
Skalné kresby boli sprístupnené pre čínskych turistov až v roku 1961 a pre zahraničných návštevníkov v roku 1980. Do roku 1975 viedla medzi mestom Ta-cu a hlavným klastrom umeleckých diel iba blatistá cesta.
Skalné maľby boli zaradené do zoznamu svetového dedičstva v roku 1999 s odvolaním sa na „ich estetickú kvalitu, ich bohatú rôznorodosť tém, ako svetských tak náboženských, a svetlo, ktoré vrhli na každodenný život v Číne počas tohto obdobia. Poskytujú mimoriadnu evidenciu harmonickej syntézy budhizmu, taoizmu a konfucianizmu.“
Polámané

Polámané () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Plavecký Mikuláš, približne východne od Malaciek. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Biele hory. Vrch leží na pomedzí Bratislavského a Trnavského kraja a hranici okresov Malacky a Trnava a zasahuje na katastrálne územie obce Plavecký Mikuláš a Lošonec. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Plavecký Mikuláš, západne sa nachádza Plavecké Podhradie a Sološnica, východne Lošonec a Smolenice a severovýchodne Buková. Masív patrí do Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a východné svahy zasahujú do PR Čierna skala. 
Opis.
Polámané leží v severnej časti Pezinských Karpát, v hlavnom hrebeni medzi Vápennou () a Veterlínom (). Západne leží Dubový vŕšok (), Pohanská (), Báborská () a Javorinka (), južne Vápenná (), Klokoč (), Starý plášť () a Klokočina (), východne Jaseňové (), Driny () a Čelo () a severne Veterlín (), Čierna skala (), Hurtovec () a Františková (). Vodu zo západných svahov odvádza potok Libuša do Rudavy v povodí Moravy, východné svahy odvodňuje potok Majdan do riečky Parná v povodí Dudváhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných miest je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát, Borskú a Podunajskú nížinu, ojedinele aj Považský Inovec, Tribeč a Biele Karpaty.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severovýchodným úbočím prechádza žlto značený chodník z lokality Jahodník na blízku Čiernu skalu a cez rázc. Pod Čiernou skalou (križovatka s červeno značenou Cestou hrdinov SNP) do Plaveckého Mikuláša.
Sukovský potok

Sukovský potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obcí Roškovce, Sukov a Čabiny. Je pravostranným prítokom Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v severozápadnej časti územia obce Roškovce na svahu vrchu a lesa Buková v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie východným smerom cez lesný extravilán obce Roškovce premiešaný lúkami a pasienkami, mení smer na juhovýchod, v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa Buková dolina, v priberá bezmenný pravostranný prítok. V priberá súčasne dva bezmenné prítoky; jeden sprava a jeden zľava, v priberá bezmenný ľavostranný prítok, vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, pravým brehom obmýva pole Pomierok. V vteká do intravilánu obce Roškovce, mení smer na východ, v vyteká z extravilánu, pravým brehom obmýva les Jarky, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Farské Ripne. V priberá ľavostranný prítok Hlinica, v opúšťa obec Roškovce a vteká na územie obce Sukov, preteká cez pole Pod Repným, ľavým brehom obmýva úpätie lúky Hrb a poľa Na Cenov. V vteká do intravilánu obce Sukov, v na okraji intravilánu priberá pravostranný prítok Dolinský potok, ľavým brehom obmýva vrch a pasienok Stredné so , vyteká z extravilánu obce Sukov, priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z úpätia vrchu a lesa Zadný vrch so , vteká na územie obce Čabiny. V podteká železničnú trať Michaľany – Łupków, v ústi do Laborca ako jeho pravostranný prítok. Pramení na území obce Roškovce, stredným tokom preteká na území obce Sukov a ústi na území obce Čabiny. Má dva významnejšie prítoky: Hlinicu a Dolinský potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Sukov, cez ktorú potok svojou strednou časťou preteká. Z toponyma "Sukov" rozšírením o formant "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Sukovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Vývoj názvu obce podľa dochovaných stredovekých listín: 1557 "Zuko", 1773 "Sukow", 1920 "Sukov". Hydronymum "Sukovský potok" bolo štandardizované v roku 1976 a potvrdené v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Sukovský potok je jedinečným názvom (december 2023).
Referencie.
Mary McDonnellová

Mary McDonnellová (rod. Mary Eileen McDonnell; * 28. apríl 1952, Wilkes-Barre, Pensylvánia, USA) je americká herečka, ktorá bola dva krát nominovaná na prestížne filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecké výkony vo filmoch "Tanec s vlkmi" (1990) a "Skutočný život v Belle Reve" (1992). 
Detstvo a mladosť.
Mary Eileen McDonnellová sa narodila v roku 1952 v meste Wilkes-Barre v štáte Pensylvánia. Má írsky pôvod a je zo šiestich detí. Vychovávaná bola v rímskokatolíckej viere. V detstve sa s jej rodinou presťahovali do mesta Ithaky, v štáte New York. 
Kariéra.
McDonnellová sa objavila vo viacerých divadelných inscenáciách Off-Broadway. Na Broadwayi účinkovala v inscenáciách "Execution of Justice", "The Heidi Chronicles" či "Summer and Smoke". Po viac ako dvadsaťjeden rokoch jej divadelnej a televíznej kariéry, bola obsadená v roku 1990 do jednej z úloh vo filme "Tanec s vlkmi", ktorý produkoval Kevin Costner. Za svoj herecký výkon vo filme, bola McDonnellová nominovaná na ocenenie Academy Awards, v kategórii Najlepšia herečku vo vedľajšej úlohe. O rok neskôr, účinkovala po boku hercov ako Kevin Kline, Steve Martin a Mary-Louise Parker vo filme "Grand Canyon". 
Svoju druhú nomináciu na Academy Awards, tentokrát v kategórii Najlepšia herečku získala za svoj herecký výkon vo filme "Skutočný život v Belle Reve" z roku 1992. V rovnakom roku hrala vo filme "Sliediči".
V roku 1996 hrala vo filme "Deň nezávislosti". O rok neskôr, stvárnila sudkyňu vo filme "Dvanásť rozhnevaných mužov". 
V roku 2001 hosťovala v televíznom seriáli "Pohotovosť". Za svoj herecký výkon bola nominovaná na cenu Emmy. V roku 2003 hrala v televíznom filme "Battlestar Galactica", na ktorý nadväzoval aj televízny seriál z roku 2004. McDonnellová stvárnila postavu Laury Roslin a v televíznom seriáli účinkovala až do roku 2009. 
V rokoch 2008 až 2009 hrala chirurgičku s Aspergerovým syndrómom v troch epizódach televízneho seriálu "Klinika Grace". V roku 2011 nahradila herečku Lauren Graham vo filme "Vreskot 4".
V rokoch 2009 až 2012 mala opakujúcu sa úlohu v televíznom filme "The Closer", neskôr pokračovala v hlavnej úlohe v spin-offe, "Oddelenie závažných zločinov", ktorý bol vysielaný od roku 2012 do 2018. V roku 2017 hosťovala v televíznom seriáli "Fargo". 
V roku 2023 sa pripojila k hereckému obsadeniu miniseriálu "The Fall of the House of Usher", kde stvárnila postavu Madeline Usher. 
Súkromný život.
McDonnellová sa vydala za herca Randla Mella v roku 1984. Spolu majú dve deti. V decembri 2021 sa rozišli, žijú oddelene.
Big Brother

Big Brother je slovenská televízna súťažná relácia typu reality show, ktorú vysiela TV Markíza od 13. novembra 2023.
Slavejkovov dom

Slavejkovov dom môže byť:
Bradlo (vrch v Slanských vrchoch)

Bradlo () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Rákoš, približne juhovýchodne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Milič. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Skároš. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Rákoš, severozápadne sa nachádza Vyšná Myšľa, západne Nižná Myšľa a Ždaňa, juhozápadne Skároš, juhovýchodne Slanská Huta a východne Nový Salaš a Slanec. 
Opis.
Bradlo leží v centrálnej časti podcelku Milič, v hlavnom hrebeni medzi Veľkým Miličom () a Hradiskom (). Tvorí rozsiahly masív s blízkym vrchom Dobrák (), ktorý sa nachádza južne, rovnako ako Veľký Milič (), Suchá hora () a Sereňa (), západne susedí Lysá hora () a Kaňaš (), severne Margita () a Hradisko () a východne Slanský hradný vrch (), Medvedí vrch (), Čierny vrch () a Suchá hora (). Západne sa zvažujúce svahy masívu odvodňuje rieka Oľšava, kde smeruje Bystrý potok, no tiež zo severných svahov tečúci Bradliansky a Kľúčiarovský potok, voda z východných odteká potokom Trebeľa do Roňavy v povodí Bodrogu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu a Východoslovenskú nížinu, nezriedka tiež Volovské vrchy a Čiernu horu. Za dobrej viditeľnosti je možné vidieť z niekoľkých miest na Bradle aj Vysoké Tatry, Nízke Tatry (Kráľova hoľa), dokonca aj vrcholy Východných Karpát v Poľsku, na Ukrajine a v Rumunsku. Najvzdialenejší bod pozorovateľný z Bradla je 227 kilometrov vzdialená hora Pop Ivan () na hranici Rumunska a Ukrajiny.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi. Juhozápadným úbočím vedie modro značený chodník z Vyšnej Myšle na rázc. Veľká Márovka a východne aj červeno značená trasa z Veľkej Márovky do Slanského sedla.
Denisa Žiláková

JUDr. Denisa Žiláková, MBA, LL.M. , rod. Ivanová (* 14. september 1974, Košice) je súčasná štátna tajomníčka Ministerstva dopravy Slovenskej republiky, slovenská právnička a odborníčka na európske právo a fondy. 
Pracovná kariéra.
Roku 2004 vyštudovala právo na Právnickej fakulte Univerzite Komenského. Špecializovala sa na manažment na Inštitúte európskej integrácie pri Fakulte manažmentu UK v Bratislave. Svoje vzdelanie si rozšírila štúdiom manažmentu európskych fondov na Európskej akadémii pre dane, ekonómiu a právo v Berlíne a európskeho práva na King's College v Londýne. Ďalšie štúdium absolvovala na École de Langue – Accord v Paríži a získala titul MBA na Cambridge Business School v Prahe.
Profesionálna kariéra Žilákovej je viac ako dve desaťročia spojená s európskou legislatívou a fondmi Európskej únie. V rokoch 2001 až 2005 pracovala pre Európsku komisiu ako poradkyňa pre spravodlivosť, vnútorné vzťahy a predvstupové fondy v rámci Delegácie Európskej komisie. Medzi rokmi 2005 a 2007 zastávala pozíciu generálnej riaditeľky sekcie na Ministerstve dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenskej republiky. Následne, až do roku 2012, pracovala na Ministerstve financií SR ako riaditeľka odboru pre európske fondy.
V období 2012 až 2016 viedla sekciu Operačného programu Doprava na Ministerstve dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja SR. Od roku 2016 do augusta 2023 pôsobila ako generálna riaditeľka sekcie Centrálny koordinačný orgán, najprv na Úrade podpredsedu vlády SR pre investície a informatizáciu, a neskôr na Ministerstve investícií, regionálneho rozvoja a informatizácie SR. Pred svojím vymenovaním do funkcie štátnej tajomníčky na Ministerstve dopravy SR pracovala na Ministerstve vnútra SR ako poradkyňa pre eurofondy. 
Ako štátna tajomníčka sa venuje európskym fondom, stratégii dopravy, vodnej a železničnej doprave a bezpečnosti cestnej dopravy. 
Osobný život.
Rada lyžuje a amatérsky hrá golf. Má syna Šimona.
Fótios (rozlišovacia stránka)

Fótios alebo Fotios () môže byť:
Gărbavijat most

Gărbavijat most môže byť:
Lagaš

Lagaš bol staroveký mestský štát, ktorý sa nachádzal severozápadne od sútoku riek Eufrat a Tigris a východne od Uruku, asi 22 km východne od súčasného mesta Al-Šatra v Iraku. Lagaš (moderný Al-Hiba v guvernoráte Dhi Qar) bol jedným z najstarších miest starovekého Blízkeho východu. Staroveká lokalita Nina (Tell Zurghul) je vzdialená približne 10 km a označuje južnú hranicu štátu. Neďaleké Girsu (dnešný Telloh), asi 25 km severozápadne od Lagašu, bolo náboženským centrom štátu Lagaš. Hlavným chrámom lagašského štátu bol E-ninnu v Girsu, zasvätený bohu Ningirsu. Súčasťou lagašského štátu boli staroveké mestá Lagaš, Girsu a Ninirsu.
História.
Hoci sa pri povrchovom prieskume našlo niekoľko keramických črepov z uruckého obdobia, významné osídlenie lokality Lagaš sa začalo začiatkom 3. tisícročia pred Kr., v ranom dynastickom období I (asi 2900 - 2600 pred Kr.), povrchové prieskumy a vykopávky ukazujú, že k vrcholnému osídleniu s rozlohou asi 500 hektárov došlo v ranom dynastickom období III (asi 2500 - 2334 pred n. l.). Neskoršie obdobie zodpovedá obdobiu, ktoré sa dnes nazýva prvá lagašská dynastia. Lagaš sa potom na niekoľko storočí dostal pod kontrolu Akkadskej ríše. Po páde tejto ríše prežil Lagaš obdobie obnovy ako nezávislá mocnosť počas 2. dynastie Lagašu, než sa dostal pod kontrolu 3. dynastie Ur. Po páde dynastie Ur došlo k miernemu obsadeniu v období Isin-Larsa a starobabylonskom období, potom bol Lagaš z veľkej časti opustený, až kým tu v 2. storočí pred Kr. nebola postavená pevnosť z obdobia Seleukovskej ríše.
Archeológia.
Lagaš je jednou z najväčších archeologických lokalít v regióne, meria približne 3,5 kilometra od severu na juh a 1,5 kilometra od východu na západ, hoci je relatívne nízko, keďže je maximálne len 6 metrov nad úrovňou roviny. Veľká časť staršej oblasti je pod súčasnou hladinou podzemnej vody a nie je prístupná pre výskum. Odhady jeho rozlohy sa pohybujú od 400 do 600 hektárov. Lokalitu rozdeľuje koryto, ktoré vedie šikmo cez hradisko. Lokalitu prvýkrát vykopal, počas šiestich týždňov, Robert Koldewey v roku 1887. Počas prieskumu oblasti ju v roku 1953 skontrolovali Thorkild Jacobsen a Fuad Safar, pričom našli prvý dôkaz o jej identifikácii ako Lagaš.
Tell al-Hiba opäť skúmal počas piatich sezón vykopávok od roku 1968 tím z Metropolitného múzea umenia a Inštitútu výtvarných umení Newyorskej univerzity. Našlo sa dvanásť archeologických vrstiev, pričom 9 spodných bolo ranodynastických a najnižšie pod hladinou podzemnej vody. Primárne sa zamerali na vykopávky Inanninho chrám Ibgal a chrámu Bagara Ningirsu, ako aj na súvisiacu administratívnu oblasť. Tím sa vrátil o 12 rokov neskôr, v roku 1990, na šiestu a poslednú sezónu vykopávok.
V marci až apríli 2019 sa terénne práce obnovili ako „Archeologický projekt Lagash" pod vedením Dr. Holly Pittmanovej z Penn Museum Pennsylvánskej univerzity v spolupráci s Univerzitou v Cambridge a Sarou Pizzimentiovou z Univerzity v Pise.
Kill (Gotta Get a Gun)

„Kill (Gotta Get a Gun)“ je demonahrávka írskej rockovej skupiny Thin Lizzy, ktorá vznikla v období nahrávania albumu "Renegade" a bola odmietnutá novým koproducentom Chrisom Tsangaridesom v septembri 1981. Skladba s prízvučnými dobami znela podobne ako skladba „Trouble Boys“ napísaná Billym Bremnerom zo skupiny Rockpile, ktorú Thin Lizzy prespievali v júli 1981 a vydali ako singel s coververziou skladby Percyho Mayfielda „Memory Pain“. V roku 2020 skladba vyšla na kompilácii "Decca Era &amp; Mercury Rarities" a piatom CD box setu "Rock Legends".
Verzia Phila Lynotta a Ricka Parfitta.
V roku 1984 skladbu nahral bývalý frontman skupiny Thin Lizzy Phil Lynott a gitarista skupiny Status Quo Rick Parfitt. Táto nahrávka nebola vydaná.
Doba (hudba)

Doba (v hudbe) je základná jednotka metra a rytmu. Doba predstavuje pevne daný časový interval. Napríklad každé kliknutie metronómu predstavuje jednu dobu, v inom kontexte môže byť "doba" celý interval medzi dvoma kliknutiami metronómu.
Hudba je často charakterizovaná sekvenciou striedajúcich sa prízvučných a neprízvučných dôb (často nazývaných aj ťažké a ľahké) organizovaných do metra. Rýchlosť charakterizuje tempo. Metrum určuje dĺžku taktu – počet dôb v takte. Napríklad označenie 3/4 znamená, že jeden takt má tri doby. Prvá doba je prízvučná (silnejšia) a ďalšie dve doby sú neprízvučné (slabšie).
Provincia (Čína)

Provincia (, ) je jeden z druhov celkov prvej (provinčnej) úrovne v rámci administratívneho delenia Čínskej ľudovej republiky. Formálne existuje 23 provincií, ČLR ale spravuje len 22 z nich, keďže Taiwan je pod kontrolou Čínskej republiky (nárokovaná 23. provincia).
Vrcholným orgánom výkonnej moci v čínských provinciách je provinčná ľudová vláda, na ktorej čele stojí guvernér provincie, zákonodarným orgánom je provinčné zhromaždenie ľudových zástupcov. Vedľa orgánov štátnej moci ďalej existuje paralelne štruktúra provinčnej organizácie Komunistickej strany Číny a niekoľkých menších politických strán.
Provincie sa delia na celky druhej (prefektúrnej) úrovne: mestské prefektúry, prefektúry, autonómne kraje výnimočne taktiež obsahujú celky postavené vyššie než prefektúry - subprovinčné mestá, subprovinčné autonómne prefektúry a subprovinčné nové obvody.
História.
Prvé provincie vznikli v dynastií Jüan, a odvtedy zostali jednou z najstabilnejších foriem čínskej vlády. Boli vytvorené, aby pomohli cisárskemu dvoru riadiť miestne okresné vlády, ktorých bolo veľa a veľmi vzdialené na to, aby mohli byť riadené priamo. Počet provincií počas nasledujúcich dynastií neustále rástol a v čase Čínskej republiky dosiahol počtu 28. Počas éry vojnových lordov sa provincie stali z veľkej časti alebo úplne autonómnymi a uplatňovali významný národný vplyv. Jednotky na úrovni provincií sa množili a za prvej ľudovej republiky ich bolo viac ako 50.
Dobrák

Dobrák () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Slanská Huta, približne juhovýchodne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Milič. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Skároš. Najbližšími sídlami sú na východnom úbočí situované obce Slanská Huta a Nový Salaš, severovýchodne sa nachádza Slanec, severozápadne Rákoš a Vyšná Myšľa a západne Nižná Myšľa, Ždaňa a Skároš. 
Opis.
Dobrák leží v centrálnej časti podcelku Milič, v hlavnom hrebeni medzi Veľkým Miličom () a Hradiskom (). Tvorí spoločný masív s vrchom Bradlo (), ktorý sa oddelený nevýrazným sedlom nachádza severozápadne, severne leží tiež Hradisko (), Slanský hradný vrch () a Medvedí vrch (), východne Šipšír (), Čierny vrch () a Suchá hora (), južne Veľký Milič (), Suchá hora () a Sereňa () a západne Lysá hora () a Kaňaš (). Južné a východné svahy odvodňuje potok Trebeľa do Roňavy v povodí Bodrogu, voda zo západných častí odteká do rieky Oľšava, z juhozápadných Židovským potokom do Hornádu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Východoslovenskú nížinu, Volovské vrchy a výnimočne aj Tatry a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedie:
Hlinica (prítok Sukovského potoka)

Hlinica je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Roškovce. Je ľavostranným prítokom Sukovského potoka. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v severnej časti územia obce Roškovce juhovýchodne od vrchu Hlinica s na východnom svahu lesa Táboriská v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom cez lesný extravilán premiešaný trvalým trávnym porastom obce Roškovce, pravým brehom obmýva úpätie lesa Táboriská, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá bezmenný ľavostranný prítok. V priberá ďalší bezmenný ľavostranný prítok, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Mladá, pravým brehom obmýva úpätie lesa a lúky Pod Príkladom. V priberá bezmenný ľavostranný prítok v priestore lúky Pod Čelom, vyteká z lesa, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Debry, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z pasienka Jalová, pravým brehom obmýva pasienok Farské Ripne. Podteká cestu z obce Krásny Brod do Roškoviec, v ústi do Sukovského potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Roškovce. Nemá dôležitejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu Hlinica s , v priestore ktorého sa nachádza pramenná oblasť potoka. Pôvodný význam názvu vrchu bol priestor s charakteristickým výskytom úžitkovej hliny na mazanie stien, hrnčiarskej hliny, alebo ináč spájaný s hlinou. Slovný základ hlina bol rozšírený formantom toponymického apelatíva priestoru "–(n)ica", podobne ako "gvozdnica, klobučica, kamenica, kopanica". Názov vrchu bol prenesený bez zmeny na vodný tok v podobe jednočlenného hydronyma ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Hlinica" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Hlinica nie je jedinečným názvom (december 2023).
Referencie.
Kyselina 4-maleylacetyloctová

Kyselina 4-maleylacetyloctová (MAA) je intermediát v metabolizme fenylalanínu a tyrozínu. Jeho konjugovanou zásadou je 4-maleylacetoacetát. 
Metabolizmus.
MAA vzniká pôsobením homogentizát-1,2-dioxygenázy, ktorá štiepi homogentizát pomocou molekulárneho kyslíka:
MAA sa potom ďalej premieňa na fumarylacetoacetát. Túto reakciu katalyzuje 4-maleylacetoacetátizomeráza:
Ako koenzým tejto reakcie sa uplatňuje glutatión. Táto reakcia môže prebiehať i neenzymaticky, ale takisto prebieha za účasti glutatiónu.
Alternatívne sa MAA môže premieňať na sukcinylacetoacetát, ale mechanizmus tejto redukcie nie je známy. MAA sa takisto môže dekarboxylovať za vzniku maleylacetónu.
Klinický význam.
Predpokladá sa, že MAA vykazuje podobnú reaktivitu ako fumarylacetoacetát, konkrétne že pôsobia ako alkylačné činidlá. V jednej štúdii, ktorá porovnávala mutagenicitu MAA a fumarylacetoacetátu, však nebola preukázané, že by MAA bola výrazne mutagénna a táto mutagenicita nezávisí na množstve prítomného glutatiónu.
V prípade nedostatočnej aktivity maleylacetoacetátizomerázy dochádza k hromadeniu MAA, avšak presné následky tejto metabolickej poruchy nie sú známe. Predpokladá sa, že by mala mať podobné následky ako dedičná tyrozinémia typu I, pri ktorej dochádza k hromadeniu fumarylacetoacetátu, ktorá ovyplyvňuje pečeň, obličky a periférne nervy. MAA bola teda navrhnutá ako diagnostický marker pre nedostatočnosť maleylacetoacetátizomerázy.
Kyselina 4-fumarylacetyloctová

Kyselina 4-fumarylacetyloctová (FAA) je intermediát v metabolizme fenylalanínu a tyrozínu. Jej konjugovanou zásadou je 4-fumarylacetoacetát.
Metabolizmus.
FAA vzniká pôsobením 4-maleylacetoacetátizomerázy, ktorá premieňa 4-maleylacetoacetát. 
FAA sa potom ďalej premieňa pôsobením fumarylacetoacetázy, ktorá ju štiepi na fumarát a acetoacetát:
Alternatívne sa môže FAA premieňať na sukcinylacetoacetát a potom na sukcinylacetón.
Klinický význam.
Najzávažnejšou poruchou metabolizmu fenylalanínu a tyrozínu u ľudí je dedičná tyrozinémia typu I, ktorá ovplyvňuje pečeň, obličky a periférne nervy. Pri tejto metabolickej poruche vykazuje fumarylacetoacetáza nedostatočnú aktivitu, takže dochdáza k hromadeniu FAA."" Všeobecne je prijímané, že FAA a sukcinylacetón sú toxické kvôli ich reaktivite s rôznymi molekulami v bunke (napríklad DNA a bielkovinami)"" a spôsobujú vyčerpanie zásob glutatiónu, čo vedie k oxidačnému stresu. FAA bola priamo ukázaná ako mutagénna v bunkách škrečkov "Cricetulus griseus."
Predpokladá sa, že FAA vykazuje v bunkách podobnú reaktivitu ako 4-maleylacetoacetát, konkrétne že pôsobia ako alkylačné činidlá. Mutagenicita FAA je však podľa jednej štúdie výrazne vyššia a závisí na prítomnosti glutatiónu.
Pi (nefrit)

Pi (čínsky: 璧; pchin-jin: bi) je typ čínskeho artefaktu kruhovitého tvaru vytvoreného z čínskeho nefritu. Najstaršie "pi" pochádzajú z neolitu z 5. tisícročia pred Kr., neskôr boli tvorené neolitickou kultúrou Liang-ču (3400 – 2250 pred Kr.), neskoršie "pi" pochádzajú najmä z dynastií Šang, Čou a Chan. Neskôr sa pi začali používať aj v dynastiách Ming a Čching. Vyrábané boli aj zo skla.
Popis.
"Pi" je plochý nefritový disk s kruhovým otvorom v strede. "Pi" z obdobia neolitu sú nezdobené, zatiaľ čo "pi" pochádzajúce z neskorších období, napríklad z dynastie Čou, sú na povrchu zdobené (najmä šesťuholníkový vzor), motívmi zobrazujúcimi božstvá predstavujúce alebo spojenými s oblohou ako aj vlastnosti sily, ktorú chce nositeľ vyvolať, alebo stelesniť.
Ako prácne vyrobené predmety, "pi" svedčia o koncentrácii moci a materiálov v rukách elity.
Význam.
Neskoršie tradície spájajú "pi" s nebom a "cchung" so zemou. Disky "pi" sa opakovane objavujú zobrazené s nebeským alebo zemských motívom čo naznačuje, že kruhový tvar má symbolický význam.
Funkcia.
Od tých najstarších čias boli "pi" pochovávané s mŕtvymi ako symbol nebies alebo Slnka, ktorý ich mal pomôcť dostať sa do posmrtného sveta alebo "neba" a s "cchungom", ktorý telo mŕtveho spájal so zemou. Slávnostne ich ukladali na telo do hrobov osôb vysokého spoločenského postavenia. V neolitických pohrebiskách sa pokladali na alebo blízko žalúdka, brucha a hrudníka.
Nefrit, podobne ako "pi", sa v čínskej histórii používal ako dôležitý symbol hodnosti a na označenie jednotlivca morálnej kvality. Používal sa pri náboženských obradoch a iných úkonoch, "pi" ako obradný predmet symbolizoval hodnosť cisára, kráľa, vojvodu, markíza, vikomta a baróna so štyrmi rôznymi "kuej" a dvoma rôznymi diskami "pi".
Počas vojen v dynastii Čou (asi 1046 - 256 pred Kr.) boli "pi" disky patriace vodcom porazených síl odovzdané víťazovi na znak podriadenosti.
Nefritové disky boli nájdené položené na mŕtvolách v hroboch kultúry Chung-šan (cca. 3800 - 2000 pred Kr.).
Veľkolepé pohreby pre elitu neboli pre dynastie Šang a Čou nezvyčajné. Z hrobov elity bolo vykopaných množstvo predmetov. V jednom hrobe bolo nájdených 33 "cchung" a 25 "pi".
Vedci si nie sú istý ich presným použitím ani významom.
Cisár Čchien-lung a "pi".
V roku 1790 dal cisár Čchien-lung z dynastie Čching na starodávne "pi" vyryť posolstvo. Na disk napísal aj deň a rok. Cisár Čchien-lung predpokladal, že "pi" je stojan na misku a tak našiel misku a vyryl do nej správy, ktoré sa zhodovali s tými na disku. Tento disk bol tiež použitý pri pohrebe cisára Čchien-lunga a pri pohreboch iných vysoko postavených ľudí. Toto "pi" sa teraz nachádza v zbierke Britského múzea.
Vplyv.
Dizajn zadnej strany medailí na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu v Číne je založený na "pi" diskoch.
3F

3F, 3f, 3-F alebo 3-f môže byť:
Suchá hora (vrch v Slanských vrchoch, 806 m)

Suchá hora () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Slanská Huta, približne juhovýchodne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Milič. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Skároš. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situované obce Slanská Huta a Nový Salaš, západne sa nachádza Skároš a Ždaňa. 
Opis.
Suchá hora leží v južnej časti podcelku Milič, v blízkosti slovensko-maďarskej hranice, v hrebeni medzi Veľkým Miličom () a Bradlom (). Východne sa nachádza Malý Milič (), Suchá hora () a Čierny vrch (), severne Šipšír (), Medvedí vrch (), Dobrák () a Bradlo (), západne Lysá hora (), Sereňa () a Poliaška () a južne Hajagos-hegy (), Hermanház-tető () a Veľký Milič (). Východné a severné svahy odvodňuje potok Trebeľa do Roňavy v povodí Bodrogu, voda zo západných častí odteká potokom Marovka do Hornádu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Západná časť masívu je súčasťou prírodnej rezervácie Marocká hoľa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Východoslovenskú nížinu, Volovské vrchy a výnimočne aj Tatry a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no v blízkosti prechádza:
Doug Jones (herec)

Doug Jones (* 24. máj 1960, Indianapolis, Indiana, USA) je americký herec, hadí muž a mím. Vo filmoch a televízii stvárňuje prevažne neľudské tvory, často je zahalený v rôznych kostýmoch. Je známy aj vďaka jeho spolupráci s Guillermom del Torom, objavil sa napríklad v jeho filmoch ako "Mimic" (1997), "Hellboy" (2004), "Faunov labyrint" (2006), "Hellboy 2: Zlatá armáda" (2008), "Purpurový vrch" (2015) a "Podoba vody" (2017).
Detstvo a mladosť.
Jones sa narodil v meste Indianapolis a je najmladší zo štyroch bratov. Vyštudoval Ball State University, kde zároveň stvárňoval aj školského maskota a míma.
Kariéra.
Jones začal svoju kariéru v reklame „Mac Tonight“ v priebehu 80. rokov. Pracoval aj ako hadí muž.
V roku 1992 dostal jednu z vedľajších úloh vo filme Tima Burtona, "Batman sa vracia". O rok neskôr sa pripojil k herečkám Sarah Jessice Parker, Kathy Najimy a Bette Midler vo filme "Hókus Pókus" a objavil sa aj v druhom pokračovaní natočenom v roku 2022. V roku 1997 začal spolupracovať s režisérom Guillermom del Torom.
V roku 2004 hral vo filme "Hellboy" a v roku 2008 si zahral aj v pokračovaní "Hellboy 2: Zlatá armáda".
V roku 2006 stvárnil postavu Fauna vo filme "Faunov labyrint". Film bol úspešný a získal viacero cien Academy Awards. V roku 2015 stvárnil jednu z postáv vo filme "Purpurový vrch". V rovnakom roku hosťoval v televíznom seriáli "Arrow".
Od roku 2017 účinkuje v televíznom seriáli "". Za svoj herecký výkon získal Jones dva ceny Saturn Award. V roku 2023 stvárnil grófa Orloka, po boku Sarah Carter vo horore "Nosferatu".
Súkromný život.
Od roku 1984 je ženatý s Laurie Pontoni, ktorá je jeho láskou od strednej školy. Jones je veriaci.
Hlinica (prítok Hornádu)

Hlinica je potok v regióne Spiš v Košickom kraji v okrese Spišská Nová Ves na území obce Smižany a mesta Spišská Nová Ves. Je pravostranným prítokom Hornádu a preteká na pomedzí geomorfologického celku Spišsko-gemerský kras a Hornádska kotlina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v juhovýchodnej časti územia obce Smižany juhovýchodovýchodne od vrchu Matka Božia s a severovýchodne od vrchu Medvedia hlava s v lese Smižiansky les v lesnom extraviláne v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie východným a neskôr juhovýchodným smerom cez lesný extravilán obce Smižany, v priberá bezmenný pravostranný prítok, obmýva severozápadné svahy lesa Derfín, v vyteká postupne z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu. Obmýva juhovýchodné svahy vrchu Šajba s , v opúšťa územie Smižian a vteká na územie Spišskej Novej Vsi, v oblúkom vteká do intravilánu v smere sever, severovýchod až východ. V priberá ľavostranný prítok Čingovský potok, v podteká ulicu Lesná a pokračuje v smere východ, krátky úsek v dĺžke cca 250 m tečie ako kanalizovaný podzemný tok súbežne s ulicou Za Hornádom, v pri areáli Technickej ochrany a obnovy železníc ústi do Hornádu ako jeho pravostranný prítok. Pramení a hornou časťou toku preteká na území obce Smižany a preteká a ústi na území mesta Spišská Nová Ves. Má jeden dôležitejší prítok: Čingovský potok. Geomorfologické členenie: pramenná časť toku geomorfologický celok Spišsko-gemerský kras geomorfologický podcelok Slovenský raj a dolná časť toku geomorfologický celok Hornádska kotlina geomorfologický podcelok Hornádske podolie.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v charakteristickom hlinitom podloží potoka, v povahe dna vodného toku a to v apelatíve hlina. Motivantom bol potok s charakteristickým výskytom úžitkovej hliny na mazanie stien, hrnčiarskej hliny, alebo ináč spájaný s hlinou. Slovný základ hlina bol rozšírený formantom toponymického apelatíva priestoru "–(n)ica", podobne ako "gvozdnica, klobučica, kamenica, kopanica". Názov vodného toku v podobe jednočlenného hydronyma je súčasťou početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Hlinica" bolo štandardizované v roku 1975. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Hlinica nie je jedinečným názvom (december 2023).
Pageboy (memoáre)

Pageboy sú memoáre herca Elliota Pagea, ktoré vyšli 6. júna 2023. Po vydaní kniha debutovala na vrchole zoznamu bestsellerov literatúry faktu The New York Times.
Opis.
Kniha má 29 kapitol a jej názov je slovnou hračkou, ktorá vyzrádza pointu. Písanie knihy bolo pre Pagea formou terapie, zároveň má „dodať nádej mladším trans ľuďom, že nie sú sami“.
Odozvy.
Kniha získala pozitívne recenzie od kritikov. "The Washington Post" ju nazval „strhujúcou“, "The New York Times" označil "Pageboya" za „brutálne otvoreného“. "San Diego Union-Tribune" napísal: „Nakoniec nenaplnila očakávania. Ale je lepšie, že to tak je, pretože to poľudšťuje objekt, ktorý je väčší ako život.“
Čedžu-do

Čedžu-do (čedžusky: 제주도; kórejsky: 제주도; IPA: [tɕeːdzudo]) je najväčším ostrovom Kórejskej republiky. Má rozlohu 1,833.2 km2 a tvorí 1,83% celkovej rozlohy krajiny. Od roku 2006 je špeciálnou autonómnou provinciou. Hlavným mestom provincie je Čedžu.
Ostrov leží vo Východočínskom mori, juhozápadne od Kórejského polostrova. Je lokalitou svetového dedičstva UNESCO a patrí tiež medzi regióny Kórey s najviac zachovanou tradíciou šamanizmu.
Ostrov vznikol sopečnou činnosťou pred približne 2 miliónmi rokov. V jeho strede sa nachádza sopka Halla s nadmorskou výškou 1950 m. n. m., ktorá je jeho najvyššou horou a zároveň najvyššou v Kórejskej republike. Podnebie na ostrove je mierne, teplota v zime málokedy klesá pod 0 °C. Je populárnou dovolenkovou destináciou, veľká časť jeho ekonomiky sa opiera o turizmus. 
História.
Ostrov bol dnešným človekom obývaný od skorého neolitu. O založení a skorej histórii kráľovstva Tamna (탐라) na jeho území neboli objavené historické záznamy. Podľa legendy sa jeho traja božskí zakladatelia Go (고), Yang (양) a Bu (부) vynorili z troch dier v zemi. Tieto diery, nazývané Samsonghjol (삼성혈), sú dodnes zachované v meste Čedžu. Ostrov bol nezávislým kráľovstvom do roku 938 n.l. kedy sa stal vazalským štátom počas dynastie Korjo. Tamna zaniklo v roku 1404, kedy ho čosonský kráľ Tchädžong začlenil pod centrálnu správu. Počas týchto dynastií sa používal ako miesto politického exilu a na chov koní. Holanďan Hendrik Hamel ostrov predstavil západnému svetu po priplávaní v roku 1653. Status provincie získal v roku 1946. V roku 1948 tu vypuklo partizánske povstanie.
Etymológia.
Ostrov mal v priebehu dejín rôzne názvy:
Názov Quelpart pochádza z francúzštiny a bol používaný najmä Európanmi, počas okupácie Japonskom bol ostrov známy pod názvom Sajšú. Portugalskí moreplavci ho volali Ilha de Ladrones ("ostrov zlodejov").
Jazyk.
Čedžuský jazyk patrí do jazykovej rodiny kórejských jazykov. Má rôzne názvy: "Čedžumal" (čedžuská reč), "Čedžu saturi" (čedžuský dialekt) alebo dnes často "Čedžu-o" (čedžuský jazyk). V roku 2010 ho UNESCO klasifikovalo ako kriticky ohrozený.
Národný inštitút kórejského jazyka a Kórejské ministerstvo školstva ho klasifikujú ako dialekt kórejčiny, nie samostatný jazyk. Podľa starších záznamov v literatúre aj novších výskumov monolingválni ľudia s kórejčinou ako rodným jazykom tomuto dialektu bez učenia nerozumejú.
Pageboy

Pageboy môže byť:
Hokejová liga majstrov 2022/2023

Hokejová liga majstrov 2022/23 bola ôsmym ročníkom Hokejovej ligy majstrov, európskeho turnaja v ľadovom hokeji. Turnaja sa zúčastnilo 32 tímov pričom kvalifikácia je iba po športovej stránke. Šesť zakladajúcich líg má v súťaži po tri až päť tímov (na základe štvorročného ligového rebríčka). Ostatné ligy majú v súťaži jeden tím.
Víťazom turnaja sa stala Tappara Tampere, ktorá vyhrala vo finále nad Luleå HF výsledkom 3:2.
Kvalifikácia.
Na turnaji sa predstavilo 32 tímov z rôznych európskych popredných líg. Šesť zakladajúcich líg malo v súťaži 24 tímov a k nim sa pridali majstri z Dánska, Slovenska, Francúzska, Spojeného kráľovstva, Nórska, Poľska a Slovinska a víťaz Kontinentálneho poháru. Tímy z Bieloruska neboli pozvané na turnaj kvôli politickej situácie v krajine a ukrajinský klub HC Donbas musel odstúpiť zo súťaže kvôli Ruskej invázii na Ukrajinu. Namiesto nich bola na turnaja pozvaná HK Olimpija Ľubľana.
Kvalifikačné kritéria sú založené na nasledujúcich pravidlách:
Poznámka: Majstri národnej ligy v Spojenom kráľovstve sa určuje po skončení základnej časti.
Harmonogram.
Harmonogram súťaže je nasledovný.