burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Fleret (hudobná skupina)

Fleret je česká folkrocková hudobná skupina.
So skupinou od roku 1994, kedy vyšlo CD "Zafúkané", vystupovala často aj speváčka ľudových piesní a folkloristka Jarmila Šuláková.
Katarína Parrová

Katarína Parrová (* 1512, Londýn, Anglicko – † 5. september 1548, Sudeley Castle) bola v rokoch 1543 – 1547 anglická kráľovná ako manželka Henricha VIII.
S Henrichom VIII. sa vzali v roku 1543. Bolo to už jej tretie manželstvo. Stala sa ideálnou nevlastnou matkou pre všetky kráľove deti. Bola to inteligentná, učená žena, patrónka humanistov a tajná protestantka. Vďaka jej vplyvu kráľ zabezpečil následníctvo oboch dcér parlamentným výnosom z roku 1543. Po jeho smrti sa Katarína znova vydala.
Eduard VI. (Anglicko)

Eduard VI. (* 12. október 1537 – † 6. júl 1553) z rodu Tudorovcov bol kráľ Anglicka v rokoch 1547 – 1553.
Narodil sa v paláci Hampton Court. Bol to jediný syn Henricha VIII. a následník trónu. Dostal vynikajúce vzdelanie, predčasne dospel a priklonil sa k protestantizmu. Zasadol na trón ako deväťročný. Až do roku 1549 za neho vládol regent, vojvoda zo Somersetu. „Z Eduarda sa stal bigotný protestant a Anglicko sa začalo riadiť protestantskou náukou. Katolíckych Šesť článkov bolo zrušených. Somerset vydal Knihu homílií, v ktorej bola zahrnutá protestantská náuka, potom boli zrušené doktrinálne zákony Henricha VIII. Rozpustil zádušné nadácie, ktoré spievali za duše prispievateľov a tým podnecovali vieru v očistec, čo bolo učenie odporujúce protestantským dogmám.“ V roku 1549 bol prijatý "Zákon o jednotnosti" a prvá anglická modlitebná knižka, ktoré sa stali základnou vieroukou anglickej cirkvi. Roku 1552 bol prijatý druhý "Zákon o jednotnosti", ktorý priblížil anglickú cirkev švajčiarskemu protestantizmu.
Eduard zomrel 6. júla 1553 v bolestiach po dlhotrvajúcej chorobe.
Todd Bertuzzi

Todd Bertuzzi (* 2. február 1975, Sudbury, Ontário) je bývalý kanadský reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Todd Bertuzzi je útočník hrajúci na pravom krídle. V roku 1993 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub New York Islanders v prvom kole ako 23. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese New Yorku dostal prvýkrát v sezóne 1996/1997 a odohral za tento klub necelé dve sezóny. 
Počas sezóny 1997/1998 prestúpil do Vancouveru Canucks. V júni 2006 bol vymenený na Floridu, do celku Florida Panthers, ktorý ho koncom februára 2007 vymenil do Detroitu Red Wings. Od 2 júla 2007 pôsobil Bertuzzi v Anaheime Ducks, s ktorým podpísal zmluvu na 2 roky za 8 miliónov dolárov ako neobmedzený voľný hráč.
7. júla 2008 podpísal zmluvu s klubom Calgary Flames, ktorý viedol Mike Keenan. Pred začiatkom sezóny 2008-09 si zmenil číslo na drese z čísla 4 na číslo 7, ktoré nosieval jeho idol Phil Esposito. Dohodol na pokračovaní v tíme Detroit Red Wings, kde hral od roku 2009.
Reprezentácia.
Todd Bertuzzi debutoval za Kanadu na Majstrovstvách sveta 1998 vo Švajčiarsku. Na nich odohral Bertuzzi šesť zápasov, v ktorých si pripísal 3 body a Kanada nakoniec obsadila 6. miesto. Reprezentoval Kanadu aj na Majstrovstvách sveta 2000 v Rusku. Dostal sa do reprezentačného výberu Kanady na zimné olympijské hry 2006 v Turíne.
Simon Gagné

Simon Gagné (* 29. február 1980, Ste Foy, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Simon Gagné je útočník, ktorý hrával na ľavom krídle. V roku 1998 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Philadelphia Flyers v prvom kole ako 22. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Philadelphie dostal prvýkrát v sezóne 1999/00, následne hral v klube Tampa Bay Lightning, kde mal zmluvu na jeden rok za 5.6 milióna dolárov. Stal sa tak jedným z najlepšie platených hráčov klubu. Je 10. najproduktívnejším hráčom, aký kedy nosil dres Philadelphia Flyers. Bol dvakrát vybraný do All-Stars Game v rokoch 2001 a 2007. Jeho veľkým idolom je Peter Forsberg, hral s číslom 12. 
Reprezentácia.
Simon Gagné získal v drese Kanady zlatú medailu na zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a striebornú medailu na majstrovstvách sveta v hokeji 2005 vo Viedni. Dostal sa aj do reprezentačného výberu Kanady na zimné olympijské hry 2006 v Turíne.
Jarome Iginla

Jarome Iginla (* 1. júl 1977, Edmonton, Alberta, Kanada) je bývalý kanadský reprezentant v ľadovom hokeji. Po otcovi je nigérijskeho pôvodu, jeho priezvisko značí v jorubčine: "veľký strom".
Klubový hokej.
Jarome Iginla je útočník hrajúci na pravom krídle. V roku 1995 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Dallas Stars v prvom kole ako 11. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa dostal prvýkrát v sezóne 1995/96 v drese Calgary Flames. Tomuto klubu zostal verný dodnes. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú zmluvu s ročným príjmom 7 miliónov dolárov ročne. Stal sa tak najlepšie plateným hráčom klubu a jedným z najlepšie platených hráčov v NHL. Hrá s číslom 12.
Klubová štatistika.
Základná časť a play-off.
"Štatistiky z konca základnej časti NHL 2012-13."
Reprezentácia.
Jarome Iginla získal v drese Kanady zlatú medailu na zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a striebornú medailu na majstrovstvách sveta v hokeji 2005 vo Viedni. Dostal sa aj do reprezentačného výberu Kanady na zimné olympijské hry 2006 v Turíne.
Fobos

Fobos môže byť:
Deimos

Deimos môže byť:
Legalizácia pobytu v zahraničí

Legalizácia pobytu v zahraničí bol v komunistickom Česko-Slovensku právny akt, po ktorom od roku 1977 mohli pôvodne „ilegálni emigranti“ beztrestne cestovať nazad do Česko-Slovenska a aj z neho vycestovať na základe dohody s komunistickým režimom. V českom emigrantskom prostredí sa takéto osoby pejoratívne označovali termínom upravenec. Slováci hovorili o tom, že sa vykúpili, pretože bolo treba zaplatiť poplatok za vzdelanie. Legalizáciu riadil zastupiteľský úrad ČSSR v krajine, kde sa emigrant nachádzal a oficiálne ju schvaľoval prezident. Takto legalizovaný emigrant mohol cestovať do Česko-Slovenska, ale musel sa tam hlásiť na polícii a navyše podpísal záväzok, že bude informovať „o závažných skutočnostiach, ktoré by mohli byť predmetom záujmu“, čo viedlo k podozrievaniu, že spolupracujú s Štb.
Proces legalizácie.
Proces legalizácie pobytu v zahraničí bol zavedený v roku 1977 na základe smernice č. 58 zo 16. marca 1977, ktorá vyšla v Ústrednom vestníku ČSSR ako čiastka 2/1977.
Smernice rozlišovali päť druhov emigrantov:
Smernice, okrem výnimočných humanitárnych prípadov, vyžadovali pre úpravu vzťahov päťročné trvanie „nelegálneho“ pobytu v cudzine.
Pretože o využívanie týchto možností bol malý záujem (do marca 1980 celkovo len 20 616 žiadostí), dochádzalo v rokoch 1981, 1984 a 1988 k znižovaniu požiadaviek a úpravám smernice, ktoré mali proces zjednodušiť. Okolo roku 1988 tak mohol navštíviť ČSSR emigrant, ak dostal vízum a vykonal povinnú výmenu peňazí. Zoznamy emigrantov, ktorí si do tej doby „upravili vzťahy s ČSSR“, neboli nikdy zverejnené.
Postup upravenia alebo vyviazania.
Upravenci museli zaplatiť, žiadať o milosť prezidenta ČSSR, napísať o ospravedlnenie žiadajúci list. Museli sa tiež zaviazať k „riadnemu správaniu“, čo znamenalo, že sa nebudú v zahraničí chovať nepriateľsky voči socialistickému zriadeniu ČSSR (čo sa nevyžadovalo pri vyviazaní).
Podľa ústnej tradície to prebiehalo zväčša podľa tohoto scenára: 
Éra „upravenectva“ skočila novembrom 1989 v ČSSR. 
Podľa názoru niektorých ľudí, niektorí „upravenci“ mohli byť spolupracovníkmi ŠtB. Podľa vyjadrenia príslušných ministerstiev to tak bolo iba v mizivom počte prípadov.
Vršovci

Vršovci (Rawici) boli popri Přemyslovcoch a Slavníkovcoch najmocnejší staročeský veľmožský rod. Roku 1108 boli vyvraždení na príkaz kniežaťa Svatopluka z rodu Přemyslovcov.
Po vyvraždení Slavníkovcov v roku 995 zostal v hre o nadvládu krajiny rod Přemyslovcov a Vršovcov. Až do 12. storočia bola ich sila a pôsobnosť porovnateľná a Vršovci výraznou mierou ovplyvňovali dejiny Čiech. Přemyslovci sa však v snahe nadobro presadiť v boji o nadvládu v Českej kotline pokúsili veľmožský rod opakovane vyvraždiť. Prvý pokus prišiel v roku 1003, druhý asi 1014 a tretí, rovnako nie úplne dôsledný v roku 1108.
O pôvode rodu sa vedú diskusie a prevládajú názory, že išlo o starú pozemkovú šľachtu, no niektorí historici zastávajú názor, že Vršovci boli úradníckou šľachtou. Kosmas rod spomína v súvislosti s vyvraždením konkurenčných Slavníkovcov, za ktorého pomoc mali Vršovci získať časť takto získaných majetkov. 
Najvýraznejšie sa rod presadzoval v 2. polovici 11. storočia, kedy sa jeho popredný člen Mutina stal pobočníkom a tajomníkom kniežaťa Břetislava II. V roku 1108 zastupoval panovníka počas jeho neprítomnosti v krajine a v tej dobe bol zároveň kastelánom v litoměřickej kastelánii. Ďalší člen rodu, "Božej" bol kastelánom v Žatci.
Po útoku v roku 1108 zostala z rozsiahleho rodu nažive jediná rodina, ktorej členovia však dokázali v pomerne krátkom čase opätovne získať stratené pozície rodu. "Nemoj II." sa stal kastelánom v Litoměřiciach a okolo roku 1160 i kráľovským komorníkom. Jeho brat "Jarohněv" bol v rokoch 1146/7 až 1177 kastelánom v Žatci.
Slavníkovci

Slavníkovci bol český kniežací rod, vzostup aj zánik ktorého sa datuje do 10. storočia. Rod súperil s Přemyslovcami o moc v stredných Čechách a vznikajúcom štáte, čo napokon vyústilo do prepadnutia sídla Slavníkovcov počas konania vojenskej výpravy do Nemecka. V roku 995 bola veľká časť rodu vyvraždená na hradisku Libice na príkaz Boleslava II. z konkurenčného rodu Přemyslovcov, čo zakončilo zjednocovanie Čiech. 
O Slavníkovcoch poskytuje informácie niekoľko zdrojov. Najznámejší je Kosmova kronika, no ktorá je ako neskoršie písaný zdroj nepresná a nespoľahlivá. Kosmas spomína hradisko Libice, kde mali byť Slavníkovci vyvraždení, no toto tvrdenie sa často spochybňuje a za pravdepodobnejšie miesto útoku sa považuje "Malín" (dnes súčasť Kutnej Hory), kde stála slavníkovská mincovňa. 
V súčasnosti prevláda názor o príbuzenstve obidvoch rodov; Slavníkovci spravovali územie v okolí „Trstenickej cesty“, ktorá bola dôležitý tranzitný koridor medzi východom a západom a významný zdroj príjmov panovníka, preto ovládanie natoľko dôležitej komunikácie Boleslavovho kniežatstva nemohol vykonávať konkurenčný rod. 
Rozsah územia.
O rozsah územia Slavníkovcov sa presne nevie; Kosmasove zápisky zrejme zveličujú územie vplyvu rodu, ktoré malo siahať od Rokycanska až po hrad Litomyšl. Pravdepodobnejšie územie vplyvu sa tak nachádzalo na strednom Polabí, na území Poděbradska, Nymburska, Kolínska, Kutnohorska a Čáslavska.
William Wordsworth

William Wordsworth (IPA: [wəːdz'wəːθ]) (* 7. apríl 1770, Cockermouth, Spojené kráľovstvo † 23. apríl 1850, Rydal Mount, Spojené kráľovstvo) bol anglický básnik, predstaviteľ romantizmu - konkrétne skupiny jazernej školy. 
V roku 1798 vydal so S. T. Coleridgom "Lyrical Ballads" ("Lyrické balady"). Wordsworth vo svojej tvorbe odmietol hlavné témy 18. storočia: vkus, pravidlá, formy.
Básnikovu obrazotvornosť vnímal ako nádobu múdrosti. Básnikovo nadanie tvorivou fantáziou podľa neho odhaľovalo vnútorným zrakom tú najvyššiu pravdu. Vnímavá ľudská duša totiž dokáže odhaliť, či rozoznať pravdu. A vnímavou je hlavne duša básnikova. Prvý princíp romantizmu: „Básnik je prorok a mudrc,“ teda Wordsworth spojil s druhým: „Básnická pravda je pravda citu.“
Život.
William Wordsworth sa narodil v Lake District, študoval na Cambridgeskej univerzite. Po štúdiách navštívil Francúzsko, kde sa nakazil revolučnou horúčkou. Bol zapletený do ľúbostnej aféry a mal nemanželské dieťa. Za hodnotné považoval dve osoby vo svojom živote - vnímavú a oddanú sestru Dorothy a básnika Samuela Taylora Coleridgea, s ktorým aj spolupracoval na diele Lyrické balady.
Dielo.
Lyrické balady (The Lyrical Balads).
Dielo vzniklo v roku 1798. V úvode objasnil svoju filozofiu. Jazyk a podstatu poézie odsunul preč od klišé. Vypracoval módu 18. storočia, poéziu do krajnosti zjednodušil a pohol smerom ku každodennej hovorovej reči a života obyčajných ľudí. Wordsworth nevynikal v opisoch prírodnej scenérie, radšej odhaľoval, čo sa stane, keď sa sila prírody stretne so silou vnímavosti ľudskej mysle - interakcia prírody a ľudskej prirodzenosti, ktorá ho povzbudzovala a stimulovala. V diele sa vo veľkej miere ukázali jeho panteistické náhľady na svet. Podľa Wordswortha je príroda veľkým učiteľom morálnych hodnôt a prapôvodcom šťastia a je sídlom Boha. Uctieva jednoduché národy žijúce v srdci prírody, pretože sú čistejšie a múdrejšie než civilizovaní ľudia a aj ich jazyk je menej skazený.
John Milton

John Milton (* 9. december 1608, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 8. november 1674, Londýn) bol anglický básnik,
 známy najmä vďaka svojej epickej básni "Stratený raj". Bol aj výrazným predstaviteľom anglickej puritánskej revolúcie. Okrem iného sa snažil presadiť manželský rozvod a slobodu tlače.
Jeho poézia sa vyznačuje vysokou formálnou prepracovanosťou verša s príznačnou uvoľnenosťou, ktorú docielil častým využívaním veršového presahu.
Matúš Oľha

Matúš Oľha (* 8. september 1959, Prešov) je slovenský divadelný a televízny režisér. Syn Štefana Oľhu, manželka Natália, brat Zuzany Oľhovej.
V roku 1984 absolvoval štúdium divadelnej réžie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. V rokoch 1984-88 bol režisérom činohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene. Od roku 1988 je režisérom v Slovenskom komornom divadle v Martine, hosťovsky režíroval vo viacerých slovenských divadlách. Počas štúdia na VŠMU bol režisérom Malého divadelného štúdia v Košiciach, s divadelnou hrou Biela nemoc od Karla Čapka vyhrali celoslovenskú divadelnú prehliadku amatérskych súborov v Martine Scénická žatva. Hral vo filme Šiesta veta. 19. decembra 2007 ho akademický senát Akadémie umení v Banskej Bystrici zvolil do funkcie rektora.
Štefan Oľha

Štefan Oľha (* 3. máj 1936 – † 19. august 2009) bol slovenský spisovateľ, dramatik, dramaturg a televízny pracovník, otec Matúša Oľhu, Zuzany Oľhovej, Kataríny Oľhovej a Anny Oľhovej.
Životopis.
Študoval na strednej priemyselnej škole drevárskej a v roku 1959 absolvoval Filologickú fakultu Vysokej školy pedagogickej v Prešove, kde študoval odbor slovenčina – dejepis. Po skončení vysokej školy pracoval v programovom oddelení Krajského filmového podniku v Prešove, v rokoch 1960 – 1963 bol redaktorom literárnej redakcie Slovenského rozhlasu v Košiciach, v roku 1963 pracoval v Solivare Prešov, v rokoch 1964 – 1968 pôsobil ako redaktor a vedúci redaktor podnikového časopisu Naše Chemko, v rokoch 1968 – 1972 bol vedúcim Redakcie zábavy Slovenskej televízie v Košiciach. V čase normalizácie ho prepustili z televízie, v rokoch 1972 – 1990 pracoval ako referent podniku Výstavníctvo v Košiciach, po roku 1989 bol plne rehabilitovaný. V roku 1990 pracoval ako vedúci redaktor programu Slovenská televízia v Košiciach a od roku 1995 bol riaditeľom košického štúdia Slovenskej televízie. Istý čas bol tiež dramaturgom Malého divadelného štúdia v Košiciach.
Tvorba.
Knižne debutoval v roku 1967 dokumentárnou knihou "Stopy". Vo svojej tvorbe sa venoval hlavne písaniu literatúry faktu. Vo svojich dielach písal najmä o alkoholizme, predčasnom sexuálnom živote mladých ľudí, nezrelých manželstvách, problémoch s drogami, živote v liečebniach a o mnohých ďalších témach. Okrem literatúry faktu sa venoval tiež písaniu dramatických diel pre televíziu (televízne inscenácie) a predlôh pre dokumentárne filmy. Pravidelne spolupracoval s rozhlasom a redakciami slovenských periodík.
Vincent Lecavalier

Vincent Lecavalier (* 21. apríl 1980, Ile Bizard, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Vincent Lecavalier je stredný útočník. V roku 1998 bol draftovaný klubom Tampa Bay Lightning. Už v nasledujúcej sezóne sa stal stabilným hráčom Tampy Bay. V roku 2004 získal s klubom Stanley Cup. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral za Ak Bars Kazaň v Ruskej hokejovej superlige. Od roku 2008 bol kapitánom Tampy Bay. Nosil dres s číslom 4.
Reprezentácia.
Vincent Lecavalier sa dostal do reprezentačného výberu Kanady na zimné olympijské hry 2006 v Turíne.
Otto Wallach

Otto Wallach (* 27. marec 1847, Königsberg, Rusko – † 26. február 1931, Göttingen, Nemecko) bol nemecký chemik. V roku 1910 získal Nobelovu cenu za chémiu za prácu na poli alicyklických zlúčenín.
Životopis.
Narodil sa v Königsberg, terajšom Kaliningrade.
Medzi rokmi 18671869 študoval na univerzite v Göttingene a spromoval tam v roku 1869. Po štúdiách v Göttingene, Berlíne a Bonne nastúpil do chemického kombinátu Agfa, známej továrne na výrobu anilínových farieb. Od roku 1870 spolupracoval s Kekulém na Univerzite v Bonne a medzi rokmi 1870 a 1871 počas nemecko-francúzskej vojny. Vo svojich pamätiach opísal vypuknutie vojny v Bonne. V roku 1872 sa vrátil späť na Univerzitu, habilitoval sa v roku 1873, bol súkromným učiteľom (18761883) a napokon profesor farmácie. Vyučoval tu až do svojej smrti v roku 1931.
Práca.
Hlavnou oblasťou jeho vedeckej činnosti bol výskum éterických olejov. Zameral na výskum chemickej povahy olejov a terpénov. Podarilo sa mu vypracovať metódy ich extrakcie a objavil cestu umelého získavania terpénov. Do tej doby sa terpény získavali z éterických olejov. Wallach terpény chemicky analyzoval a usporiadal podľa chemickej štruktúry, čo sa považovalo za jeden z najväčších úspechov vtedajšej chémie. Éterické oleje sa dnes využívajú najmä v potravinárskom priemysle, farmácii, kozmetike a v iných.
Cicero (Illinois)

Cicero je mesto v okrese Cook County na predmestí Chicaga v americkom štáte 
Illinois. V roku 2000 malo 85 616 obyvateľov.
Peru (Illinois)

Peru je mestečko v okrese La Salle County v americkom štáte Illinois. V roku 2000 malo 9 835 obyvateľov.
Prvým osadníkom bol John Hays v roku 1830. V roku 1838 tu vznikla štvrť a ako mesto bolo uznané 13. marca 1851.
Malé divadelné štúdio v Košiciach

Malé divadelné štúdio v Košiciach bol ochotnícky divadelný súbor.
Vzniklo v roku 1976. Počiatky svojho divadelného života tu absolvovali napríklad Eva Pavlíková, Adriana Polónyová, Zuzana Tlučková, Matúš Oľha a mnohí ďalší. Najslávnejšou érou bolo splolupôsobenie Štefana Oľhu ako dramaturga a Jozefa Prážmariho ako režiséra (A rána sú tu tiché; Veľavážení súdruhovia potomci, ...) a neskôr Štefana Oľhu so synom Matúšom (Mystérium buffa; Biela nemoc).
Trojica Štefan Hudák, Štefan Oľha, Jozef Pražmári používala skratku HOP, pričom Hudák bol scénofraf, Oľha dramaturg a Pražmári režisér.
V rokoch 1979 – 1983 tu pôsobil ako amatérsky herec slovenský bridžista Tibor Menyhért.
Štúdio sídlilo v zadnej budove súčasného Jumbo centra. Po roku 1989 bola divadelná sála prestavaná na fitnes centrum.
Divadelné inscenácie.
Po roku 1982 z Malého divadelného štúdia odišli Oľhovci, naštudovalo sa ešte niekoľko inscenácií pod vedením Richarda Veselého, Jána Bulíka a Jána Pataráka (inscenácie Exupéry/Patarák: Zem ľudí, Veselý: Záchranca) a neskôr MDŠ zaniklo.
Testovanie hypotéz

Testovanie hypotéz je proces, v ktorom sa overuje, či je hypotéza pravdivá alebo nie. O platnosti hypotézy by bolo možné s úplnou istotou rozhodnúť iba na základe výskumu celého základného súboru. Keďže vo väčšine prípadov je takýto výskum nepraktický, o pravdivosti hypotézy sa rozhoduje na základe výberového súboru alebo vzorky.
Postup overovania hypotézy.
Pri testovaní hypotézy môže dôjsť k dvom typom chýb:
Adriana Krúpová

Adriana Krúpová rod. Polónyová, tiež Kudláčová (* 16. november 1962, Košice) je slovenská herečka. Manželka herca Ivana Krúpu.
S herectvom začínala v Malom divadelnom štúdiu v Košiciach. Po absolvovaní VŠMU v Bratislave nastúpila do Štátneho divadla Košice. V roku 1992 prestúpila do Divadla Jonáša Záborského v Prešove. Po materskej dovolenke v roku 1996 znovu nastúpila do Štátneho divadla Košice a pôsobí tam dodnes.
Je tiež autorkou niekoľkých rozhlasových hier, napísala divadelnú hru "Posledná Amazonka" (1997).
Ottawa (Illinois)

Ottawa je mestečko v americkom štáte Illinois. V roku 2000 malo 18 307 obyvateľov.
Woodstock (Illinois)

Woodstock je mestečko v okrese McHenry County v americkom štáte Illinois. V roku 2000 malo 20 151 obyvateľov.
Harrisburg (Illinois)

Harrisburg je administratívne centrum Saline County v americkom štáte Illinois. V roku 2000 malo 9 860 obyvateľov.
Ottawa (rozlišovacia stránka)

Ottawa môže byť:
Harrisburg

Harrisburg môže byť:
Ivan Krúpa

Ivan Krúpa (* 25. máj 1959, Pruské) je slovenský herec a manžel herečky Adriany Krúpovej.
Absolvoval štúdium herectva na VŠMU v roku 1982 v Bratislave. V rokoch 19821986, 19891995 pôsobil v Divadle Jonáša Záborského v Prešove. V rokoch 19861989 bol členom činohry Štátneho divadla v Košiciach. Od roku 1995 sa stal opäť členom činohry ŠD Košice. Za svoje účinkovanie vo viacerých hrách dostal niekoľko ocenení Litfondu. Popri práci v divadle, sa venuje aj rozhlasovej, filmovej a televíznej tvorbe a účinkovaniu v dabingu.
Dabing.
Ivan Krúpa sa oproti ostatným dabérom venuje dabingu menej. Nedabuje ako iní dabéri každú úlohu, ale okrem zopár výnimiek je obsadzovaný výhradne na jedného herca. Je to aj z toho dôvodu, že Krúpa je košický herec a veľká väčšina slovenských dabingov sa robí v Bratislave. Hercom kvôli ktorého dabingu je volaný do Bratislavy je Bruce Willis. Ivan Krúpa tohto herca nadaboval vo viac ako 25 filmoch (okrem iného v sériách filmov RED a Expendables).
Stanislav Pitoňák

Stanislav Pitoňák (* 20. február 1972, Košice) je slovenský herec.
Vyštudoval herectvo na Konzervatóriu v Košiciach. V rokoch 19901995 bol členom Divadla Jonáša Záborského v Prešove. V rokoch 19951999 Štátneho divadla Košice, 19992001 Divadla Andreja Bagara v Nitre. V roku 2002 zase Divadla Jonáša Záborského v Prešove a neskôr Štátneho divadla v Košiciach. Účinkuje tiež v televízii, rozhlase a dabingu.
El Perú

El Perú alebo El Peru, pôvodný mayský názov Waka' (pôvod názvu El Perú, čo po španiesky znamená Peru, je neznámy) sú ruiny mayského mesta v dnešnej severnej Guatemale v Peténe asi 20 km na severozápad of Laguna Perdida (Stratená lagúna) a 60 km na západ od Tikalu.
Predpokladá sa, že mesto bolo obývané od roku 500 pred Kr. aspoň do roku 800 po Kr. V 60. a 70. rokoch 20. storočia sa stalo obeťou zlodejov, ktorí odrezali a odniesli početné stély a podobne. Až Ianovi Grahamovi sa dlhoročnou detektívnou prácou podarilo časť z nich znova nájsť a umiestniť, kam patria. Azda aj preto bola prv minulosť El Peru známa len úlomkovito, známe bolo len to, že mesto bojovalo s Tikalom. Dnes vieme, že bolo kľúčovou figúrkou v bojoch medzi mestami Calakmul a Tikal.
Peru (rozlišovacia stránka)

Peru môže byť:
Krajinná ekológia

Krajinná ekológia (nazývaná aj geografická ekológia – geoekológia) je vedná disciplína, ktorá je zameraná na vyššie uvedené vzťahy z najširšieho hľadiska - na ich štúdium z hľadiska funkčných javov geosystémov a ekosystémov, pričom, berie do úvahy aj socio-ekonomické javy. 
Podľa Naveha a Liebermana (1990) krajinná ekológia jednoducho mladým odvetvím modernej ekológie, ktoré sa zaoberá vzájomnými vzťahmi medzi človekom a jeho voľnými i zastavanými krajinami. V strednej Európe sa rozvinula ako výsledok holistického prístupu, modifikovaného geografmi, ekológmi, krajinnými plánovačmi, dizajnérmi a manažérmi pri ich pokuse preklenúť medzery medzi prírodnými, humánnymi a urbánnymi systémami. 
Ekológia krajiny sa podľa Formana a Godrona (1993) zameriava na: 
Vyššie citovaní autori vyčleňujú sedem všeobecných princípov krajinnej ekológie. Tieto zahrnujú štruktúru a funkciu, biotickú diverzitu, tok druhov, prerozdelenie živín, tok energie, zmenu a stabilitu krajiny. 
Toto však nie je jediný prístup k predmetu a obsahovej náplni ekológie krajiny. Reprezentuje skôr ekosystémový ako geosystémový prístup a princíp štúdia krajiny a vzťahov v jej sfére. Na Slovensku (predtým v Česko-Slovensku) smerovalo úsilie vo vývoji krajinnej ekológie predovšetkým k rozpracovaniu jej základov do podoby reálne aplikovateľnej v krajinno-ekologickom plánovaní (Ružička, Ružičková, Žigrai 1978, Ružička, Miklós 1982 a iné práce Ružičku i jeho spolupracovníkov). Úroveň tohto plánovania dosiahla veľmi vysoký stupeň, o čom svedčí aj to, že jeho metodické základy odporučili na Summite o Životnom prostredí v Rio de Janeiro v r. 1992 prijať z celosvetového hľadiska.
Populácia (ekológia)

Populácia je súbor organizmov rovnakého druhu (tzv. homotypické súbory), ktoré sa v určitom čase nachádzajú v určitom priestore. 
Vyčlenenie populácie.
Medzi príslušníkmi identickej populácie (biparentálne pohlavne sa rozmnožujúcej populácie) dochádza teoreticky k neobmedzenej výmene genetickej informácie. Populácie sú vyčlenené v priestore a ohraničené ekologicky, ale niekedy priestor, ktorý populácia zaberá, môže byť ohraničený aj geograficky (rozhrania biocyklov). Geograficky diferencované populácie zahrňujú síce indivíduá identického druhu, prítomné v tom istom areáli, ale v geograficky rôznych polohách (geografické rasy). Ekologicky diferencované populácie sa viažu na určité ekotopy (demotopy). Elementárne populácie môžu byť viazané na rôzne polohy mikroreliéfu. 
Znaky populácie.
Pre charakterizovanie znakov populácie používame viaceré kvantitatívne charakteristiky. Základným znakom je veľkosť populácie (abundancia), teda celkový počet individuí danej konkrétnej populácie. Tento počet na jednotku plochy nazývame denzita (hustota). Populáciu rastlín, pri ktorých je dôležitá skôr plošná rozloha ako počet jedincov, charakterizujeme pokryvnosťou (percentuálny podiel celkovej plochy). Priestorový aspekt možno charakterizovať disperziou (rozptyl) populácie, ktorá môže byť náhodná, pravidelná, alebo skupinovitá. Priestorový aspekt populácií možno kombinovať s aspektom časovým, pričom uvažujeme o natalite (množivosti), mortalite (úmrtnosti), vekovej a pohlavnej štruktúre. Limitujúce faktory (ako sú napr. nedostatok vody, choroby, dravce) reprezentujú odpor prostredia. Mnohé zdroje stanovíšť sú limitované. Maximálny počet individuí, ktoré je schopné stanovište uživiť, je tiež nosná kapacita prostredia (ekologická únosnosť, carrying capacity).
Interakcie populácií.
Populácie nežijú izolovane, ale obyčajne v interakcii s populáciami iných druhov. Keď sa dve alebo viac populácií brzdí vo vývoji, hovoríme o kompetícii. Výsledkom takéhoto dlhodobého vzťahu môže byť koexistencia (kompetitívna) alebo eliminácia na podmienky prostredia menej adaptovaného partnera (exklúzia). Podobne, ako kompetícia, dôležitý je aj efekt predácie. V tomto prípade ide o trvalú interakciu populácií v systéme dravec – korisť, pričom početnosť (aj pomer zastúpenia) obidvoch partnerov vždy osciluje (kmitá) spravidla s istým fázovým posuvom. Početnosť (dostupnosť) koristi stimuluje predátora, zvyšovanie početnosti predátora inhibuje korisť (pozitívna spätná väzba, feedback). Na rozdiel od kompetície, obidve populácie využívajú iný zdroj, preto môžu žiť v spoločnom priestore teoreticky neobmedzenú dobu. Populácie početne nenarastajú nekonečne ani v optimálnych podmienkach. V prírode vždy podliehajú účelovým reguláciám, ktoré môžu byť endogénne či exogénne. Aká je dôležitosť jednotlivých typov regulácií. Regulácie kompetíciou spôsobujú spravidla stabilnú ekologickú vyváženosť. Oscilácie, spôsobené predátorom, parazitovanie a choroby regulujú populácie úspešnejšie ako predátory. Vonkajšie vplyvy (klíma, počasie) naproti tomu regulujú veľkosť populácií významne, spravidla však chýba spätná väzba.
Brad Richards

Brad Richards (* 2. máj 1980, Murray Harbour, Ostrov princa Eduarda, Kanada) je bývalý kanadský reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Brad Richards je stredný útočník. V roku 1998 ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Tampa Bay Lightning v treťom kole ako 64. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Tampy Bay dostal prvýkrát v sezóne 2000/01. V roku 2004 získal v drese Tampy Bay Stanley Cup aj Conn Smythe Trophy. Taktiež sa mu podarilo vyhrať v tomto roku aj Lady Byng Trophy. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral za Ak Bars Kazaň v ruskej hokejovej superlige. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú zmluvu s ročným príjmom 3,401 milióna dolárov ročne. Hrával s číslom 19.
26. februára 2008 bol spolu so švédskym brankárom Johanom Holmquistom vymenený do Dallasu Stars za brankára Mikea Smitha, centra Jeffa Halperna a krídelníka Jussiho Jokinena.
Po sezóne 2010/11 sa stal voľným hráčom. 2. júla 2011 podpísal deväťročnú zmluvu s New York Rangers v hodnote 60 miliónov dolárov. 20. júna 2014 bol z dôvodu uvoľnenia priestoru v platovom strope Rangers vykúpený zo zmluvy a stal sa tak voľným hráčom. 1. júla 2014 podpísal ročnú zmluvu v hodnote dvoch miliónov dolárov s tímom Chicago Blackhawks. V roku 2015 vyhral s Blackhawks svoj druhý Stanley Cup. Po sezóne mu však Chicago kvôli nízkemu platovému stropu nemohlo predĺžiť zmluvu a stal sa opäť voľným hráčom. 
1. júla 2015 podpísal s tímom Detroit Red Wings ročnú zmluvu v hodnote troch miliónov dolárov.
Reprezentácia.
Brad Richards sa dostal do reprezentačného výberu Kanady na zimné olympijské hry 2006 v Turíne.
Tu Fu

Tu Fu (, ; * 712 – † 770, Jüe-jang) bol čínsky básnik a humanista. 
Ako básnika ho významne ovplyvnil Li Po. Do konca 19. storočia je vnímaný ako prototyp skutočných básnikov – bol erudovaný v konfuciánskych spisoch, zložil štátne skúšky, celý život však nezískal poriadny úrad a žil v neutešených podmienkach. Jeho majstrovstvo bolo tak veľké, že sa naňho v budúcnosti odvolávajú básnici s opačným programom. 
Píše básne dvoch kategórií. V sociálno-kritických básňach, ktoré píše v starom štýle, realisticky popisuje udalosti, najmä tie neradostné (časť básní je autobiografická). Svojimi otvorenými opismi biedy, hladu či šírenia chorôb je medzi tchangskými básnikmi jedinečný. Prítomná je aj kritika zlej vlády „v háve krásnych slov“, ide o pomerne naivnú predstavu, že cisár si báseň prečíta a napraví veci bez toho, aby stratil tvár (a básnik prišiel o hlavu). 
Tuova snaha o precíznosť a invenciu, formálnu a štylistickú prepracovanosť básne viedla k tomu, že doviedol sedemslabičnú báseň k dokonalosti. Používa originálne metafory, esteticky pôsobiacu obraznosť, výstavba básní je komplikovaná, sú v protiklade k sociálno-kritickým básňam. Používa množstvo literárnych a historických narážok, preto je takmer nepreložiteľný (a málo prekladaný).
Populácia

Populácia môže byť:
Comte de Lautréamont

Comte de Lautréamont, vlastným menom "Isidore Lucien Ducasse" (* 4. apríl 1846, Montevideo, Uruguaj – † 24. november 1870, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky básnik, predchodca a vzor dadaistov a surrealistov. 
Vychádzal zo slohových konvencií 18. storočia a z romantického satanizmu anglických a nemeckých škôl. Pre svoje individualistické revoltujúce dielo si zvolil formu básne v próze a naplnil ju sarkastickým absurdnom, čiernym humorom, sebairóniou a miestami aj paródiou romantických postupov.
Romantické zúfalstvo jedinca dovádza do krajného pocitu absurdna a dekadentného nihilizmu. Jeho dielo sa vyznačuje zdanlivo zbesilou fantáziou a rozumom nekontrolovanou tvorivou metódou.
Zomrel predčasne na tuberkulózu.
Veľká Domaša

Veľká Domaša je viacúčelové vodné dielo – vodná nádrž v okresoch Vranov nad Topľou a Stropkov. 
Veľký Domaša sa niekedy označuje i ako Slovenské more. Týmto názvom sa však označuje napríklad i Iľmenské jazero. 
História.
Výstavba vodného diela Veľká Domaša sa začala vo februári 1962 a ukončená bola v decembri 1967. Injekčná štôlňa sa začala zakladať v auguste 1963. Prietok Ondavy bol odvedený do štôlne v júni 1964. Sypanie vlastného telesa hrádze sa začalo na jar 1964, keď bol ešte otvorený výkop injekčnej štôlne. Sypanie statickej časti sa začalo v rokoch 1965 - 1966. Sypanie zemnej hrádze bolo ukončené v septembri 1966. Hydroelektráreň bola dokončená v decembri 1966 a o rok neskôr, v decembri 1967, bola ukončená výstavba celého vodného diela.
Poloha.
Vodná nádrž Domaša leží v Ondavskej vrchovine v doline Ondavy, pod ňou je malá vyrovnávacia nádrž Malá Domaša. Vodná nádrž Domaša sa dvoma tretinami plochy rozkladá na území okresu Vranov nad Topľou a severná časť zasahuje do okresu Stropkov. Vystavbou vodného diela boli s výnimkou niektorých stavieb zatopené dediny Dobrá nad Ondavou, Kelča, Petejovce, Trepec, Veľká Domaša, Valkov a časť obcí Bžany a Turany nad Ondavou. Namiesto Kelče vznikla nová dedina Nová Kelča, ktorá bola neskôr nanovo vybudovaná na brehu priehrady. Zaniknutá obec (1962) Veľká Domaša, bola 20. novembra 1944 nemeckými vojakmi vypálená, za pomoc partizánom zväzku Čapajev.
Význam.
Celá nádrž má veľký vodohospodársky význam s polyfunkčným charakterom: regulácia prítokov vôd do Východoslovenskej nížiny, zásobáreň úžitkovej vody a perspektívne aj pitnej vody a využitie na rekreačne účely. Pre ročné zrážkové výkyvy a nerovnomerné odbery vody hladina aj v priebehu roka intenzívne kolíše, čo vyvoláva abráziu brehov s následnou aktiváciou zosunov na priľahlých svahoch, výrazne poškodzujúcich hospodárske objekty, najmä cesty.
Charles Péguy

Charles Péguy (* 7. január 1873, Orléans, Francúzsko – † 4. september 1914, Villeroy) bol francúzsky básnik a mysliteľ, kritický prívrženec katolicizmu a socializmu. 
Štýlom svojej metafyzickej poézie dodnes ovplyvňuje modernú poéziu.
Charles Augustin Sainte-Beuve

Charles Augustin Sainte-Beuve (* 23. december 1804, Boulogne-sur-Mer Francúzsko – † 13. október 1869, Paríž) bol francúzsky literárny kritik, využívajúci biografickú metódu (za ktorej zakladateľa ho považujú) a historickú metódu podloženú dokumentáciou, ako aj intuíciu. Sainte-Beuve bol aj básnik a spisovateľ.
Kritická metóda Sainte-Beuva sa zakladala na fakte, že dielo spisovateľa býva predovšetkým reflektovaním jeho života a mohlo by sa ním teda vysvetliť. Zakladá sa na hľadaní básnických zámerov autora (intencionizmus) a na osobných vlastnostiach (biografizmus). Táto metóda bola kritizovaná. Marcel Proust jej oponoval ako prvý vo svojej eseji "Proti Saint-Beuvovi", navyše vyčítal Sainte-Beuvovi, že sa nevenoval alebo až odsudzoval veľkých autorov Baudelaira, Stendhala alebo Balzaca. Ruská formalistická škola, tiež aj kritici Ernst Robert Curtius a Leo Spitzer nasledovali Prousta na tejto ceste. Naopak, metóda kritiky Jean-Paul Sartra, pre ktorého je literatúra synonymom angažovania, sa stotožňuje sčasti so Sainte-Beuveom. 
Kontroverzia medzi Sainte-Beuvom a Proustom môže byť pochopená tiež ako obrátenie perspektívy literárnej kritiky. Nakoniec, Sainte-Beuvovi treba uznať aj schopnosť fundovanej formálnej kritiky: ukázal ju na príklade „Salambo“ od Flauberta. Ibaže sa zdá, že uňho táto analýza musí ostať podriadená poznaniu autorovho života a to je to, čím narába proustovské otočenie: ak je totiž nejaký vzťah medzi dielom a životom jeho autora, pre Prousta sa to prvé musí javiť ako najbohatší zdroj informácie o hlbokom význame druhého.
Pat Quinn

Pat Quinn (* 29. január 1943, Hamilton, Ontário, Kanada – † 23. november 2014, Vancouver) bol kanadský hokejový tréner a hokejový obranca. Bol trénerom mužstva NHL Toronto Maple Leafs od sezóny 1998/99.
Viedol kanadské národné hokejové mužstvo na zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City ako aj kanadskú reprezentáciu na zimných olympijských hrách 2006 v Turíne.
Bol tiež členom výboru Hokejovej siene slávy NHL, ktorý rozhoduje o nomináciách do siene slávy.
Asimov

Asimov môže byť:
Kurt Martti Wallenius

Kurt Martti Wallenius (* 25. jún 1893, Kuopio, Fínsko – † 3. máj 1984, Helsinky), fínsky generál, politik a spisovateľ.
Životopis.
Vojenský výcvik a skúsenosti získal v prvej svetovej vojne v 27. prápore pruských kráľovských strelcov. Zúčastnil sa občianskej vojny vo Fínsku, kde viedol jednotky bielych pri Tervole, Torniu, Kuolajärvi a Kuusame. Neskôr viedol severnú časť síl vykonávajúcich vojenskú operáciu na oslobodenie Bielej Karélie nazvanou "Expedícia Viena". Jej zlyhanie je nutné pričítať na vrub totálnemu neúspechu práve Walleniovej skupiny, ale sama splniteľnosť cieľov, ktoré mu určili zostáva otázkou.
V roku 1920 bol menovaný vojenským atašé v Berlíne, v rokoch 1926 – 1930 zastával post náčelníka generálneho štábu fínskych ozbrojených síl. V roku 1930 dostal hodnosť generálporučíka.
Bol jedným zo zakladateľov a vodcov radikálneho polofašistického "Hnutia Lapua" (vzniklo v decembri 1929, zakázané v novembri 1932). To mu vynieslo niekoľkonásobné uväznenie (najmä potom v roku 1932 po veľmi nepodarenom pokuse o prevrat).
Za Zimnej vojny ho maršal Mannerheim vymenoval veliteľom "bojovej skupiny Laponsko" (december 1939). S len 6 000 mužmi a dvomi delami z 19. storočia dokázal zastaviť postup troch sovietskych divízií Laponskom. Jeho "prepadovým oddielom Sissi" sa podarilo to, čo sa potom Fíni aj Nemci márne pokúšali zopakovať za Pokračovacej vojny - na 14 dní vyradili z prevádzky Murmanskú magistrálu.
Na prelome februára a marca 1940 menovaný veliteľom Zboru ochrany pobrežia, majúceho za úlohu brániť Západný breh Viipurského zálivu. Bola to jasne nesplniteľná úloha a 6 dní, počas ktorých dokázal zadržiavať zdrvujúcu prevahu Červenej armády možno iste považovať za excelentný výkon. 
V roku 1940 bol najskôr prevelený do zálohy a o rok neskôr ho prepustili z armády. Po zvyšok svojho života pokračoval vo svojej pôvodnej profesii spisovateľa. Jeho romány a poviedky sa presadili aj v zahraničí, najmä vo Francúzsku.
Zuzana Erbyová

Zuzana Erbyová rod. Oľhová v prvom manželstve Menyhértová (* 12. júl 1962) je slovenská bábkoherečka. 
Životopis.
Prvé divadelné skúsenosti zbierala v Malom divadelnom štúdiu v Košiciach. V rokoch 1983 – 1990 bola bábkoherečkou v Bábkovom divadle Košice. V roku 1998 ukončila individuálne štúdium na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. V roku 1990 založila vlastné bábkové divadlo Šašulína, ktoré bolo v roku 1994 premenované na Divadlo Erby. Od roku 2001 pôsobí v Mníchove pod značkou Erbytheater.
Spolu s nemeckými kolegami pravidelne vystupuje v mníchovskom divadle Kindertheater Im Fraunhofer. Okrem detského divadla sa venuje ďalším žánrom ako kabaret a šansón.
Rodina.
Jej otec Štefan Oľha bol slovenský spisovateľ, dramatik, dramaturg a televízny pracovník, jej brat Matúš Oľha je slovenský divadelný a televízny režisér.
Saturn (nosná raketa)

Saturn bola americká superraketa s nosnosťou až 150 ton, používaná pri pilotovaných letoch k Mesiacu (program Apollo). Bola vyvinutá tímom Wernhera von Brauna.
Progress M-SO1

Progress-M SO-1 je modifikovaná loď Progress-M, ktorá 14. septembra 2001 vyniesla na obežnú dráhu modul ISS Pirs. Prístrojová časť lode zhorela v horných vrstvách atmosféry, modul Pirs zostal trvalo pripojený k ISS.
Pirs

Pirs () alebo SO-1 () alias DC-1 () bol modul ISS. Slúžil na pripájanie ruských vesmírnych lodí (Sojuz, Progress). Mohol byť použitý aj ako prechodová komora na výstup dvoch kozmonautov do voľného kozmu. Modul bol vajcovitého tvaru s dĺžkou 4,05 m a maximálnym priemerom 2,55 m. Modul vyniesla loď Progress-M SO-1 14. septembra 2001 a k stanici sa pripojil 16. septembra.
Po takmer dvadsaťročnej činnosti sa od stanice odpojil 26. júla 2021 spolu s kozmickou loďou Progress MS-16. Obe telesá v ten istý deň plánovane vstúpili do atmosféry, zhoreli, a ich zvyšky dopadli do Tichého oceánu. Pirs svojím odpojením urobil na ISS miesto novému laboratórnemu modulu Nauka.
Quest Joint Airlock

Modul Quest Joint Airlock je prechodová komora na zabezpečenie výstupu kozmonautov z Medzinárodnej vesmírnej stanice do voľného kozmu. Umožňuje výstup až dvoch kozmonautov v amerických (EMU) alebo ruských (Orlan) skafandroch. Modul je 5,5 m dlhý a maximálny priemer je 4 m. Bol vynesený na palube raketoplánu Atlantis počas misie STS-104 v roku 2001. Na vonkajšom povrchu sú umiestnené dve nádrže s kyslíkom a dve s dusíkom.
Kokot (Kije)

Kokot je dedina v Poľsku, v Svätokrížskom vojvodstve, náležiaca do gminy Kije.
Leží približne južne od centra mesta Kielce. 
V roku 2011 tu žilo 212 obyvateľov, z toho bolo 50,5 % žien a 49,5 % mužov.
Pravidlá ľadového hokeja

Pravidlá ľadového hokeja vydáva Medzinárodná hokejová federácia (IIHF). Aktuálna verzia je platná od roka 2018 do konca roka 2022.
NHL.
Severoamerická Národná hokejová liga (NHL) používa pravidlá, ktoré sa od oficiálnych pravidiel IIHF čiastočne odlišujú.
Mikael Tellqvist

Mikael Tellqvist (* 19. september 1979, Sundbyberg) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Mikael Tellqvist pôsobil ako brankár. Je 182 cm vysoký a váži 84 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1998/99 za Djurgardens IF Stockholm v švédskej Elitserien. V roku 2000 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Toronto Maple Leafs v treťom kole ako 70. v celkovom poradí. V sezóne 2001/02 odišiel do zámoria do farmárskeho klubu Toronta St. John's Maple Leafs v AHL. Na ľad NHL sa dostal prvýkrát v sezóne 2005/06 a stal sa s číslom 32 náhradným brankárom mužstva za brankársku jednotku Eda Belfoura.Od sezóny 2006/2007 obliekal dres Phoenix Coyotes.
Reprezentácia.
Mikael Tellqvist získal s reprezentačným výberom Švédska zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Hrá s reprezentačným dresom číslo 32.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2. Mikael Tellqvist chytal v poslednom zápase v základnej skupine so Slovenskom v ktorom Švédsko prehralo 0:3.
Kim Johnsson

Kim Johnsson (* 16. marec 1976, Malmö, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Kim Johnsson hrával na poste obrancu. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1993/94 za Malmö IF v švédskej Elitserien. V roku 1994 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo New York Rangers v 11. kole ako 286. v celkovom poradí. Do zámoria odišiel až pred sezónou 1999/00, keď sa dostal do stabilnej zostavy Rangers. Pred sezónou 2001/02 prestúpil do klubu Philadelphia Flyers. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral za Ambri-Piotta vo švajčiarskej hokejovej lige. Od sezóny 2006/2007 bol hráčom Minnesota Wild. Svoju kariéru ukončil po utrpení zranenia v roku 2010 v drese Chicago Blackhawks.
Reprezentácia.
Kim Johnsson sa dostal do výberu švédskej reprezentácie na zimné olympijské hry 2006 v Turíne, nakoniec však z rodinných dôvodov z nominácie vypadol.
Kenny Jönsson

Kenny Jönsson (* 6. október 1974, Ängelholm, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista.
Klubový hokej.
Kenny Jönsson hrával na pozícii obranca. Je 191 cm vysoký a váži 93 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1992/93 za Rögle Ängelholm v švédskej Elitserien. V roku 1993 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Toronto Maple Leafs už v prvom kole ako 12. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Toronta dostal po prvýkrát v sezóne 1994/95. Počas sezóny 1995/96 prestúpil do New York Islanders, kde odohral 9 sezón. Od sezóny 2004/05 hrával opäť vo Švédsku za Rögle BK. Po sezóne 2008-09 sa rozhodol ukončiť svoju kariéru.
Reprezentácia.
Kenny Jönsson získal so švédskou reprezentáciou zlatú medailu na zimných olympijských hrách v roku 1994 v Lillehammeri a Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Obliekal reprezentačný dres s číslom 29.
Zimné olympijské hry 2006.
Švédsko získalo na olympiáde v Turíne zlaté olympijské medaily. Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Majstrovstvá sveta 2006.
Tréner Bengt-Ake Gustafsson ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Joseph Paul Franklin

Joseph Paul Franklin (* 13. apríl 1950, Mobile, Alabama, USA† 20. november 2013, Bonne Terre, Missouri) bol americký sériový vrah a neonacista, ktorý v rokoch 1977 až 1980 spáchal niekoľko vrážd pri ktorých sa zameriaval najmä na medzirasové páry.
V roku 1978 postrelil vydavateľa Larryho Flynta. K svojmu činu sa prihlásil dobrovoľne po tom, ako bol v USA uvedený film Miloša Formana "Ľud verzus Larry Flynt". Priznal sa, že impulzom k streľbe bola fotografia v časopise Hustler, na ktorej súložil beloch s černoškou (Franklin bol členom rasistického Kukluxklanu). Po priznaní požiadal o trest smrti. Bol popravený smrtiacou injekciou vo väznici v Bonne Terre v štáte Missouri 20. novembra 2013.
Nicklas Lidström

Nicklas Lidström (* 28. apríl 1970, Västerås, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista. S Detroit Red Wings získal spolu štyri Stanley cupy a pri zisku v roku 2008 bol prvým európskym kapitánom víťazného tímu. Je tiež je prvým Európanom, ktorý získal Conn Smythe Trophy pre najužitočnejšieho hráča play-off. Získal až 7-krát James Norris Memorial Trophy pre najlepšieho obrancu ligy. S reprezentáciou dosiahol jeden titul majstra sveta v roku 1991 a tiež je držiteľ olympijského zlata z roku 2006.
Klubový hokej.
Nicklas Lidström je obranca. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1988/89 za Vasteras IK v švédskej Elitserien. V roku 1989 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Detroit Red Wings v treťom kole ako 53. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Detroitu s číslom 5 dostal po prvýkrát v sezóne 1991/92 a zostal verný tomuto klubu dodnes. Získal v jeho farbách celkom trikrát Stanley Cup - v rokoch 1997, 1998 a 2002. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú zmluvu na 7,6 milióna dolárov a bol najlepšie plateným hráčom mužstva a jedným z najlepšie platených hráčov NHL vôbec. V sezóne 2007/2008 bol prvým kapitánom z Európy, ktorý zdvihol nad hlavu Stanleyho pohár.
Reprezentácia.
 
 
 
 
Nicklas Lidström získal so švédskou reprezentáciou zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Oblieka reprezentačný dres s číslom 5.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Secesia

Secesia (v Rakúsku "Sezession", v Nemecku "Jugendstil", vo Francúzsku "Art Nouveau", v anglosaských krajinách "Modern Style") je posledný z univerzálnych medzinárodných výtvarných slohov, ktorému sa podarilo vniesť svoj umelecký poriadok všetkým prejavom a veciam moderného života. Vytvorila módu a životný štýl na konci 19. a začiatkom 20. storočia, aj keď vystupovala pod rôznymi menami v rôznych krajinách. Ťažisko secesie neleží vo "vysokom" umení, v maľbe a sochárstve, ale v dekorácii a úžitkovom umení.
Vývin.
Tento umelecký štýl sa objavil v Európe a v Spojených štátoch v druhej polovici 19. storočia a plne sa rozvinul okolo roku 1900. Vznikal v dobe, keď priemyselný „brak“ začal prenikať do všetkých oblastí života a ako reakcia proti priemyselnej civilizácii, reakcie, ktorá sa dovolávala návratu k remeselnej výrobe, ktorá bola považovaná za liek proti škaredosti.
Secesia výrazne ovplyvnila spôsob života konca 19. a začiatku 20. storočia, neopakovateľne sa zapísala i do tváre mnohých európskych miest ako Paríž, Viedeň, Mníchov, Berlín či Praha. V tejto dobe bolo vytvorené nespočetné množstvo diel s vysokou umeleckou hodnotou, ale i predmetov dennej spotreby. Secesia sa stala neodmysliteľnou súčasťou nielen európskej kultúry.
Znaky.
Za hlavné znaky secesného slohu sa považuje ornamentálnosť, plošnosť a záľuba v neobyčajných farbách a estetickom využití rozličných materiálov. Vláčny secesný ornament vyjadruje zvláštnu kvalitu secesného cítenia, ktoré sa vyhýba citovým výkyvom i silnému vypätiu vôle a smeruje k vyrovnanej náladovosti. Secesná línia je plynulá vlniaca sa krivka, ktorá vyvoláva v divákovi dojem nenásilného pohybu v ploche, ktorej jednotvárnosť sa vyrovnáva farebnosťou. Secesia vyhľadáva neobvyklé farebné odtiene a viaže ich podľa princípu harmónie a kontrastu. Ústredným znakom je štylizácia, secesia sa snaží prekonať gravidnú tematiku historických slohov a obracia sa priamo k prírodným tvarom (listy, kvety, ľudské a zvieracie telo).
Secesia sa prejavovala v architektúre, výtvarnom umení, v úžitkovom umení (bytové zariadenie, vitráže) a v literatúre. 
Secesia v literatúre.
V literatúre sa nositeľmi secesného slohu stali prúdy označované ako symbolizmus a dekadencia. Charakteristickým rysom secesie je i v literatúre tendencia k ornamentálnosti, v rovine jazykovej s tým súvisí rytmizácia vety a verša, opakovanie slov a hláskových skupín. 
Secesia v architektúre.
Predstaviteľmi architektúry sú Belgičan Victor Horta (Dom Tasselových v Bruseli), Francúz Hector Guimard (vstupy do parížskeho metra), alebo z Česka Antonín Balšánek a Osvald Polívka (Obecní dům v Prahe). 
Secesia vo výtvarnom umení.
Vo výtvarnom umení sa preslávili Alfons Mucha (plagáty, cyklus obrazov "Slovanská epopej", návrhy šperkov a nábytku), Rakúšan Gustav Klimt (dekoratívne maľby, plagáty), Henri de Toulouse-Lautrec (grafiky, obrazy). Predstaviteľmi užitkového umenia sú Francúz Émile Gallé (sklenené vázy), Angličan Charles Rennie Mackintosh (bytové zariadenie) a mnohí ďalší.
Obliterate

Obliterate je grindcore skupina z Košíc. Založená bola v roku 1992, ako jedna z prvých kapiel tohto žánru na Slovensku.