Priehrada (film)

Priehrada je čiernobiely film režiséra Paľa Bielika z roku 1950 nakrútený podľa námetu Dominika Tatarku a Ondreja Jariabka. Priehrada je druhý celovečerný film Bielika v úlohe režiséra (Na Vlčích dierach sa ako režisér zúčastňoval po prvý raz). Je to prvým film z radu „budovateľských“ filmov z vtedajšej súčasnosti s výrazným propagandistickým zameraním, so zdôrazňovaním procesu vytvárania „novej spoločnosti“ a „sociálnej drámy“ zobrazujúcej neľahký život jednotlivca v predchádzajúcom režime. Premiéra bola 23 augusta 1950 v Československu a 18 októbra 1951 vo Švédsku (v Nemecku/DDR nezistená). Film má rýchly dej, dramatické gradovanie, zaujímavé efekty a výbornú kameru. 
Dej.
Na pozadí budovania [Nosickej] priehrady pri Nimnici sa rozvíja politická agitácia zameraná predovšetkým na kolektivizáciu roľníkov. Podľa titulkov: „Tento film rozpráva o pravdivom príbehu zo Slovenska, kde si pracujúci ľud po oslobodení Československej republiky Sovietskou armádou buduje za bratskej pomoci českej robotníckej triedy socialistickou industrializáciou svoj lepší život“. Film je obsadený všetkými prominentnými slovenskými hercami tej doby. Aj keď má pôsobiť ako dráma (láska, vražda, nenávisť) obsahuje „komické situácie“ a aj budovateľskú propagandu muzikálového charakteru. Konflikt spočíva v nedostatku pracovných síl na stavbe priehrady, ktorú vedie inžinier Hájnik (M. Huba) a neochote gazdov zapojiť sa do budovateľského úsilia. Inžinier aj predseda úspešné vedú agitáciu, či už sú v krčme alebo na stavbe. Ich hlavným protivníkom je najbohatší gazda z dediny Bujna (A. Kautnik). Podľa dobovej kritiky: „Dramatická konštrukcia zodpovedá historickej skutočnosti“. Historická skutočnosť sa v tomto prípade opiera nielen o zobrazovanie vydávania výplat a dôchodkov, kde všetci, ktorých ich dostávajú tvrdia, že socialistická práca sa im páči ale aj množstvo okolností, ktoré hrajú do karát agitátorom. Nielen, že zvonár Bžoch, Bujnov poskok, je zlodej a pomätenec, ale Bujnov syn Jožo je alkoholik a jeho dcéra je zaľúbená do traktoristu Paľa (J. Pántik), ktorý je predsedov brat. Nielenže na stavbu prišli brigádovať traja úradníci, ktorí sa rozhodli pripojiť sa k robotníckej triede ale postupne sa kladným protagonistom podarí presvedčiť každého, dokonca aj miestneho farára (V. Záborský), ktorý povie že budovatelia priehrady sú hrdinovia, tak isto ako budovatelia chrámov. Neoblomný zostáva už len starý Bujna a jeho syn Jožo. Jožo sa však obáva, že ak sa jeho sestra Uľka vydá za Paľa príde o polovicu dedičstva. Ak by ste očakávali, že vrcholom drámy je keď Jožo Uľku zbije a potom čo príde domov starý Bujna a zmláti svojho syna, mýlili by ste sa. Jožo sa rozhodne Paľa zabiť a starý Bujna odísť z dediny. Zlému Jožovi sa nepodarí premôcť dobrého Paľa. Starému Bujnovi odoprie dcéra poslušnosť a neodíde s ním a čo čert nechcel splašené kone aj s jeho celým majetkom spadnú do priehrady. Bujna už len smutne stojí a pozerá sa ako okolo neho prekvitá socialistická výstavba predstavovaná plnými autami spievajúcich brigádnikov. Posledný záber je na jeho usmiatu dcéru Uľku, ktorá našla šťastie v robotníkovi Paľovi, ktorý práve odchádza stavať priehradu na svojej mašine...
Dobová recenzia a hodnotenie.
Dedina, jej prostredie, boli Bielikovi blízke, takisto ako charaktery dedinských postáv, žijúce v ňom už od detstva. Aj preto dostal konflikt výraznejšiu podobu. Paľo Bielik, krátko po uvedení filmu povedal:„"usilovali sme sa pravdivo zobraziť triedny boj, ktorý vzbĺkol v slovenskej dedine".“
Film Priehrada sa pokúsil zachytiť zložitý proces premien na dedine filmovou rečou. Bol to pokus na tú dobu nesporne úspešný, priekopnícky. Začal napĺňať vývin slovenského hraného filmu, o čom svedčia aj ceny a vyznamenania, ktoré film získal.
Ocenenia.
Film získal nasledovné ocenenia,