Alojz Medňanský

Barón Alojz Medňanský - prídomok "Mednyánszky de Medne et Medgyes" (; * 20. apríl 1784, Martin-Priekopa – † 17. jún 1844, Hlohovec) bol uhorský šľachtic, štátny úradník a spisovateľ. Popri úradoch sa venoval aj histórii, štatistike, archeológii, publikačnej činnosti a národopisu.
Biografia.
Pochádzal zo starobylej šľachtickej rodiny Medňanskovcov, ktorá vyvodzovala svoj pôvod z Medného v Trenčianskej stolici. Jeho otcom bol Ladislav Medňanský (17521792), ktorý zomrel, keď mal Alojz osem rokov, jeho matkou bola Jozefína z rodu Esterháziovcov (17561839). Detstvo prežil v Beckove pod dohľadom svojho starého otca Antona Medňanského. Študoval na piaristickom gymnáziu v Trenčíne, potom na slávnej škole Theresianum vo Viedni a napokon na Právnickej akadémii v Bratislave vyštudoval právo a filozofiu (štúdium ukončil v roku 1804).
Pôsobil pri Uhorskej dvorskej kancelárii vo Viedni a postupne tam získal vysoké štátne funkcie. Jeho prvou manželkou bola Mária Antónia Bolza (* 1789 – † 1810), s ktorou mali deti Karola, Jozefínu a Štefana. Jeho druhou manželkou sa v roku 1820 stala Agnesa Majláthová (* 1798 – † 1855), dcéra grófa Jozefa Majlátha (* 1735/37 – † 1810). Z tohto manželstva sa mu narodili tri deti (Hedviga, Gejza a Dionýz).
Po smrti svojej prvej ženy (1810) sa utiahol do rodinného kaštieľa vo Veselom (alebo do neďalekých Rakovíc), kde sa venoval zveľaďovaniu svojho hospodárstva, štúdiu histórie a literárnej činnosti. Napísal biografie kráľa Mateja Korvína, palatínov Juraja Turzu a Štefana Ilešháziho, vojenského veliteľa Tomáša Nádašdiho. Písal články o rozvoji uhorského poľnohospodárstva, najmä v oblasti chovu nových druhov oviec a koní. Zúčastnil sa na uhorskom sneme v roku 1811 a tiež v rokoch 18251827. Na tomto sneme bol účastný príprav na založení Uhorskej učenej spoločnosti.
V roku 1830 sa vrátil do štátnej služby. Zastával rozličné vysoké úrady a politické i kultúrne funkcie (v roku 1830 napríklad pôsobil ako komisár v Budíne pre boj s cholerovou epidémiou). Od roku 1837 bol hlavným županom Nitrianskej stolice. V roku 1840 sa stal predsedom študijnej komisie pri Uhorskej kráľovskej miestodržiteľskej rade a zároveň predsedom jej cenzorského zboru. V roku 1842 bol menovaný aj za predsedu uhorskej expedície pri dvorskej komore vo Viedni.
Na ceste zo župného zasadania v Nitre náhle umrel v Hlohovci, odkiaľ ho previezli do Veselého a pochovali ho v tamojšej rodinnej krypte. V roku 1817 sa stal čestným členom bavorskej Kráľovskej akadémie vied. 
Bol spoluzakladateľom a čestným členom Uhorskej akadémie vied, od 17. novembra 1830 bol členom jej predstavenstva a od 15. februára 1831 jej čestným členom.
Literárna a vedecká činnosť.
Alojz Medňanský bol aj literárne činný a ťažisko jeho tvorby spočíva v kratších historických prácach, v ktorých predstavil osobnosti uhorských dejín alebo dejiny hradov, hlavne z územia dnešného Slovenska. Spoločne s priateľom barónom Jozefom Hormayrom začal v roku 1820 vo Viedni vydávať časopis "Taschenbuch für die Vaterländische Geschichte" (Knižka vlasteneckých dejín), ktorého súčasťou boli aj články historicko-vlastivedného charakteru o uhorských dejinách. Postupne v časopise Medňanský spracoval dejiny všetkých významnejších hradov v Uhorsku. Z jeho literárnych prác sú dnes najviac známe knihy "Rozprávky, povesti a legendy z uhorského dávnoveku" a cestopisné dielo "Malebná cesta dolu Váhom".