Meherrin (kmeň)

Meherrin (doslova "Ľudia kalnej vody") je indiánsky kmeň patriaci do Irokézkej jazykovej rodiny. Hovorili jazykom Meherrin, ktorý nebol nikdy poriadne zaznamenaný, ale bol podobný jazyku kmeňa Tuscarora.
Kultúra.
Kmeň patril do kultúry severovýchodných lesov. Kmeň Meherrin bol poľnohospodársky kmeň usadených lovcov a zberačov. Rovnako ako ostatné kmene patriace do irokézkej jazykovej rodiny žili v priestranných dlhých domoch (longhouses), veľmi odolných voči poveternostným vplyvom. Pri dedinách ležali obilné a kukuričné polia, ako tomu bolo aj u mnohých iných kmeňov v širokej oblasti, napríklad u členov Irokézkej ligy. Ľudia z kmeňa Meherrin boli pod ochranou Irokézkej konfederácie, na rozdiel od mnohých iných kmeňov v oblasti, ktoré s ňou boli často v nepriateľskom stave.
Dejiny.
Kmeň Meherrin je prvýkrát uvedený na španielskej mape východnej Severnej Ameriky z roku 1550. Písaná história kmeňa sa ale začala 29. augusta 1650, keď anglický obchodník Edward Bland spolu s ďalšími piatimi Angličanmi, jedným indiánom z kmeňa Nottoway a jedným indiánom z kmeňa Appamatox prišli do dediny kmeňa Meherrin s názvom Cowonchahawkon, ktorá sa nachádzala na severnom brehu rieky Meherrin (Meherrin River). V blízkosti sa nachádzali ďalšie dve dediny kmeňa, Taurara a Unote.
Pôda, rieky a potoky z oblasti, kde sa dnes nachádza napríklad mesto Emporia poskytovali kmeňu Meherrin všetky zdroje, ktoré potrebovali. Voľne žijúca zver a prírodné zdroje prekračovali potreby kmeňa. Celkový počet obyvateľov kmeňa Meherrin nikdy neprekročil 600 členov.
Hoci sa písomná história kmeňa Meherrin začala vo Virgínii, netrvalo dlho a tlak kolonistov a tradiční indiánski nepriatelia ich prinútili ísť dolu riekou Meherrin dovnútra kraja Hertford (Hertford County) v Severnej Karolíne. Okolo roku 1670 postihla kmeň epidémia kiahní. Niekedy okolo roku 1706 sa usadili v ústí rieky Meherrin na území, ktoré predtým obývali indiáni z kmeňa Chowanoke. Ich počet bol už zdecimovaný. V roku 1699 ich bolo 180, z toho 50 lukostrelcov, v roku 1700 už len 150. Irokézke útoky na severné kmene, pravdepodobne na kmeň Susquehannock, okolo roku 1675 spôsobili, že niekoľko indiánov z kmeňa Susquehannock prijali príslušníci kmeňa Meherrin medzi seba. Kmeň Susquehannock ustupoval pred milicionármi z Virgínie, ktorých viedol Nathaniel Bacon.
Počas roku 1677 kmeň Meherrin a kolónia Virgínia podpísali zmluvu, ktorá vymedzila kmeňové hranice. V tom čase si na teritórium kmeňa Meherrin uplatňovala nárok Severná Karolína. Zmluvu podpísali náčelník Ununtequero a hlavný náčelník Harehannah. V roku 1680 príslušníci kmeňa Meherrin podľa zmluvy opúšťajú svoju dedinu Cowonchahawkon vo Virgínii. Opustiť Cowonchahawkon bol zo strany kmeňa veľmi dobrý strategický ťah; vyhli sa tak konfliktu s kolonistami.
Pre neustále prenikanie kolonistov na ich územie a európske ochorenia sa indiáni z kmeňa Meherrin sťahovali do okolitých močiarov a menej žiadaných oblasti kraja Hertford. V rokoch 1711 a 1712 boli spojencami Tuskarorov počas Tuskarorskej vojny.
V roku 1722 podľa zmluvy z Albany sa Irokézi dohodli na zastavení akcií proti kmeňom vo Virgínii. V roku 1757 bol kmeň Meherrin pod ochranou kmeňa Tuscarora. V roku 1761 kmeň Meherrin žije pri rieke Roanoke (Roanoke River) spolu s kmeňmi Tuscarora, Saponi a Machapunga. V roku 1802 veľa príslušníkov kmeňa Meherrin odišlo s príslušníkmi kmeňa Tuscarora na sever, kde sa pripojili k Irokézkej konfederácii, ale nie ako ďalší kmeň, ale ako súčasť kmeňa Tuscarora. Päťdesiat z nich ostalo v starej vlasti, kde boli v roku 1975 uznaní Severnou Karolínou ako kmeň.
V roku 2000 mal kmeň 500 členov.
Do súčasnosti prežilo veľmi málo umeleckých remesiel kmeňa Meherrin. Dnešní príslušníci tohto kmeňa nehovoria pôvodným jazykom.