Kaja Kallasová

Kaja Kallasová (; * 18. jún 1977, Tallinn, Estónsko) je estónska politička, v rokoch 20212024 premiérka Estónska ako prvá žena v tomto úrade. Od decembra 2024 pôsobí vo funkcii podpredsedníčky Európskej komisie a vysokej predstaviteľky Európskej únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku. V rokoch 20182024 viedla Estónsku reformnú stranu.
Mladosť a štúdium.
Jej otcom je Siim Kallas, ktorý v roku 1994 Estónsku reformnú stranu zakladal. V 90. rokoch bol ministrom zahraničných vecí Estónska, v rokoch 2002 – 2003 aj premiérom. V rokoch 2010 až 2014 bol členom Európskej komisie.
Potom čo Sovietsky zväz v roku 1940 počas druhej svetovej vojny napadol a okupoval Estónsko, bola jej matka Kristi v roku 1949 ako šesťmesačná spolu s matkou a babičkou deportovaná stalinským režimom v dobytčom vagóne na Sibír, kde žila až do svojich desiatich rokov. Pradedom Kallasovej bol Eduard Alver (* 1886 – † 1939), jeden z politikov, ktorí stáli na čele vzniku nezávislej Estónskej republiky v roku 1918, a tiež prvý šéf estónskej polície v rokoch 1918 až 1919. Okrem estónskeho pôvodu má Kallasová z otcovej strany aj vzdialených lotyšských a baltsko-nemeckých predkov.
V roku 1999 absolvovala bakalárske štúdium práva na Tartuskej univerzite. Počas právnického praxovania žila krátko vo Francúzsku a Fínsku, neskôr bola partnerkou v druhej najväčšej právnickej firme v Estónsku. Od roku 2007 dištančne študovala na súkromnej Estonian Business School a v roku 2010 získala titul EMBA z ekonómie.
Politická kariéra.
V politike sa začala angažovať v roku 2010, kedy vstúpila do Estónskej reformnej strany. V rokoch 2011 až 2014 bola poslankyňou estónskeho parlamentu (Riigikogu). V rokoch 2014 až 2018 bola poslankyňou Európskeho parlamentu v liberálnej frakcii ALDE.
V januári 2021 sa stala prvou premiérkou Estónska. Vo funkcii zastáva veľmi kritické postoje voči Rusku, po ruskej invázii na Ukrajinu označila ruského prezidenta Vladimira Putina za vojnového zločinca a jej vláda rýchlo poskytla napadnutej Ukrajine rozmanitú pomoc, vrátane dodávok zbraní ako sú protitankové strely Javelin americkej výroby alebo húfnice. V Estónsku aj na medzinárodnej scéne na seba upútala pozornosť ako vedúca osobnosť v úsilí o podporu Ukrajiny, keď v pomere k HDP na obyvateľa dodalo Estónsko počas jej úradovania na Ukrajinu najviac vojenského vybavenia zo všetkých krajín na svete. Časopis "New Statesman" ju označil za „novú železnú lady Európy“. Tiež dôrazne podporila prijatie Ukrajiny do Európskej únie s tým, že je to morálna povinnosť.
15. júla 2022 obhájila v parlamente mandát svojej druhej vlády. Prvá sa rozpadla 3. júna po tom, ako premiérka odmietla spoluprácu s koaličnou stredoľavou Estónskou stranou stredu, ktorá zablokovala vládnu reformu týkajúcu sa sociálnej politiky a predškolského vzdelávania.
V septembri 2022 Estónsko spolu s Litvou, Lotyšskom a Poľskom prijalo regionálne opatrenia na obmedzenie vstupu osôb z Ruska do európskej bezvízovej zóny. Podľa Kallasovej predstavuje rastúci prílev ruských občanov vážnu bezpečnostnú hrozbu nielen pre štyri štáty susediace s Ruskom, ale pre celý spoločný schengenský priestor. V tejto súvislosti uviedla: „Cestovanie do Európskej únie je výsadou, nie ľudským právom. Je neprijateľné, aby občania agresorského štátu mohli voľne cestovať po EÚ, zatiaľ čo v rovnakom čase sú ľudia na Ukrajine mučení a vraždení.“
Vo februári 2024 vydalo Rusko na Kallasovú a ďalších pobaltských činiteľov zatykač. Dôvodom majú byť ich „nepriateľské kroky voči historickej pamäti“ aj Rusku ako takému. Kallasová avizovala, že na jej odhodlaní naďalej podporovať Ukrajinu to nič nemení.
Od 1. decembra 2024 pôsobí vo funkcii podpredsedníčky Európskej komisie (druhé funkčné obdobie komisie pod vedením Ursuly von der Leyenovej) a vysokej predstaviteľky EÚ pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku.
Osobný život.
Je druhýkrát vydatá, z prvého manželstva má syna, s druhým manželom vychováva syna a dcéru z jeho prvého manželstva.