burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Leo Hendrik Baekeland

Leo Hendrik Baekeland (* 14. november 1863, Gent, Belgicko – † 23. február 1944, Beacon, New York, USA) bol belgicko-americký chemik. 
Životopis.
Narodil sa ako syn obuvníka a slúžky. Vyštudoval chémiu na univerzite v Gente, v roku 1889 sa tu stal profesorom. Po dokončení doktorandského štúdia, inšpirovaný autobiografiou Benjamina Franklina, emigroval do USA, do New Yorku. Roku 1897 získal americké občianstvo a v roku 1917 a stal profesorem Columbia University in the City of New York.
V roku 1893 vynašiel fotografický papier Velox a v roku 1907 aj bakelit – lacnú, nehoriacu a všestrannú umelú hmotu.
Beakeland predal svoj patent fotografického papiera prezidentovi Kodaku, Georgeovi Eastmanovi za 1 milión amerických dolárov.
Vynájdenie bakelitu začalo éru umelej hmoty. Bakelit sa vyrábal z fenolu a formaldehydu. Nemecký chemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu, Adolf von Baeyer experimentoval v roku 1872 s týmto materiálom, ale neukončil výskum. Bakelit sa dostal do masovej výroby v roku 1907.
Bakelit bol prvý vynájdený plast ktorý si zachoval tvar aj po zahriatí. Rádia, telefóny a elektrické izolácie sa začali vyrábať z bakelitu pre jeho odolnosť voči teplu a izolácie. O krátku chvíľu sa bakelit začal používať vo všetkých oblastiach priemyselnej výroby.
Celkom patentoval vyše 100 objavov, vrátane postupu na oddeľovanie medi a kadmia a na impregnáciu dreva.
Fyzikálna chémia

Fyzikálna chémia je veda, zaoberajúca sa fyzikálnymi vlastnosťami chemických sústav a zákonitosťami, ktoré opisujú ich správanie sa. Zaoberá sa správaním hmoty na molekulárnej a atómovej úrovni a priebehom chemických reakcií.
Fyzikálna chémia je ústrednou disciplínou pri štúdiu chémie. Nezaoberá sa síce žiadnymi konkrétnymi chemickými reakciami, opisuje a vysvetľuje však všetky chemické deje (i fyzikálne v chemických sústavách) – prečo a ako prebiehajú. 
Členenie.
Medzi odbory, ktorými sa fyzikálna chémia zaoberá, patria:
Chemické inžinierstvo

Chemické inžinierstvo je technický odbor, ktorý sa zaoberá vypracúvaním, zavádzaním a kontrolou chemických procesov a konštrukciou, dimenzovaním a používaním prístrojov a zariadení na chemické procesy v priemyselnom meradle. Výučbu chemického inžinierstva na Slovensku zastrešujú najmä Slovenská technická univerzita v Bratislave a Technická univerzita v Košiciach. Primárnou inštitúciou, ktorá produkuje nových chemických inžinierov, je Ústav chemického a environmentálneho inžinierstva FCHPT STU.
Kráľovské Uhorsko

Kráľovské Uhorsko (; ) bol oficiálny názov pre územie, ktoré zostalo z bývalého územia Uhorska po dobytí dnešného Maďarska Osmanskými Turkami (dobytie sa uskutočnilo v rokoch 1536 – 1541). Názov sa postupne prestal používať koncom 17. storočia po znovudobytí bývalého územia Uhorska a znova sa začal používať názov Uhorsko/Uhorské kráľovstvo.
Kráľovskému Uhorsku zodpovedalo dnešné Slovensko (bez menších osmanských území na juhu stredného Slovenska), Burgenland, západné Chorvátsko, a priľahlé časti severozápadného a severovýchodného Maďarska, dnešnej Zakarpatskej oblasti Ukrajiny a dnešného Rumunska. V dôsledku neustálych vojen s Osmanskou ríšou sa hranice neustále rôzne posúvali. 
Z ostatných bývalých území Uhorska väčšina dnešného Maďarska a ostatné územia na juhu boli v čase existencie Kráľovského Uhorska priamou súčasťou Osmanskej ríše (ejálet, Budínsky pašalík) a v Sedmohradsku vznikol formálne nezávislý štát, ktorý bol v skutočnosti vazalom Osmanskej ríše.
Kráľovské Uhorsko bolo formálne neprerušeným pokračovateľom Uhorska, ale de facto išlo o provinciu habsburskej monarchie, teda Rakúska (Habsburgovci sa na uhorský trón dostali práve v čase vzniku Kráľovského Uhorska). Hlavné mesto bola Bratislava. Všetky podstatné udalosti, napríklad protihabsburské stavovské povstania, sa odohrávali na území Slovenska, ktoré tvorilo jeho jadro. 
Kráľovské Uhorsko bolo vojensko-správne rozdelené na hlavné kapitanáty a územie chorvátsko-slavónskeho bána, pozri hlavný kapitanát (Kráľovské Uhorsko) a bán. Popri nich existovali tradičné stolice (župy), pozri stolica (územie).
Neformálne sa rozdeľovalo na Horné Uhorsko (zhodné s územím kompetenčne spadajúcim pod Hornouhorský hlavný kapitanát a Spišskú komoru) a od 60. rokov 16. storočia Dolné Uhorsko (ostatné územie neobsadené Turkami, okrem Chorvátska a Slavónska)
James Dewey Watson

James Dewey Watson (* 6. apríl 1928, Chicago, Illinois, USA) je americký biochemik.
Nositeľ Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu, ktorú získal v roku 1962, spoločne s Francisom Crickom a Maurice Wilkinsom, za objav molekulárnej štruktúry nukleových kyselín a ich významu pre prenos informácie dedičnosti v živej hmote.
Je spoluobjaviteľ molekulovej štruktúry DNA.
Jacques Lucien Monod

Jacques Lucien Monod (* 9. február 1910, Paríž, Francúzsko – † 31. máj 1976, Cannes) bol francúzsky biochemik, mikrobiológ a molekulárny genetik.
V roku 1965 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav genetickej regulácie proteosyntézy.
Ilya Prigogine

Ilya Prigogine (; * 25. január 1917, Moskva, Rusko – † 28. máj 2003, Brusel, Belgicko) bol belgický fyzik a chemik židovského pôvodu narodený v Rusku. V roku 1977 získal Nobelovu cenu za chémiu za rozpracovanie termodynamiky nerovnovážnych, nezvratných systémov.
Životopis.
Od roku 1950 bol profesorom na Slobodnej univerzite Brusel a od 1970 na Texaskej univerzite v Austine. Okrem problémov termodynamiky sa zaoberal aj problémami prenosu informácie.
Prigogine odvodzuje z niektorých fyzikálnych teórií všeobecnejšie dôsledky a z výsledkov svojho skúmania vývoja modernej vedy odvodzuje závery týkajúce sa formy paradigmy súčasnej vedy; najmä vývoj kvantovej mechaniky vytvára novú epistemologickú situáciu: klasický model vedy, ktorý izoluje človeka ako poznávajúcu bytosť od prírody, musí byť nahradený modelom „novej aliancie“, v ktorom bude rehabilitovaný prirodzený svet.
Výskum nezvratných procesov najmä v neizolovaných systémoch priviedol Prigogina k záveru, že po prekročení určitého prahu nestability sa objavuje samoorganizácia, spontánna aktivita zvaná disipatívna organizácia.
Problém stability priviedol Prigogina k novej koncepcii objektu: fungovanie disipatívnych štruktúr sa nedá vysvetliť bez odkazu na nepredvídateľné prvky.
Heidelberg

Heidelberg je mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku, na polceste medzi Stuttgartom a Frankfurtom nad Mohanom. Je svetoznáme svojim historickým jadrom, zámkom a univerzitou. Je jedným z najobľúbenejších cieľov zahraničných turistov v Nemecku.
Poloha.
Heidelberg sa nachádza na juhozápade Nemecka. Mesto leží sčasti v nížine "Oberrheinische Tiefebene" prevažne na ľavom brehu rieky Neckar, ktorá sa 20 km severozápadne v meste Mannheim vlieva do rieky Rýn. S viac ako 140 000 obyvateľmi je Heidelberg piate najväčšie mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko. Je to mesto bez okresu "(kreisfreie Stadt)" a zároveň správne sídlo krajinského okresu Rhein-Neckar.
Pamiatky.
V meste Heidelberg sa nachádzajú známe pamiatky ktoré priťahujú turistov z celého sveta, napríklad zámok Heidelberger Schloss a univerzita Ruprecht-Karls-Universität, ktorá je najstaršou vysokou školou v Nemecku. V Heidelbergu sa prelína veľké množstvo architektonických štýlov.
Monica Bellucciová

Monica Anna Maria Bellucciová (; * 30. september 1964, Città di Castello, Umbria, Taliansko) je talianska modelka a herečka. Svoju kariéru začala ako modelka, no neskôr prešla tiež k herectvu. Hrala vo filmoch ako "The Matrix Reloaded" a "The Matrix Revolutions" (2003), "Umučenie Krista" (2004), "Malèna" (2000) či "Irréversible." Vo filme Jamesa Bonda, "Spectre" (2015), stvárnila Bond girl. 
Životopis.
Belucciová hovorí plynule po francúzsky a anglicky a použila ich aj v hereckých rolách. Vo filme "Umučenie Krista" rozpráva aramejčinou.
V roku 1988 sa presťahovala do Milána a podpísala zmluvu s agentúrou Elite. Už v roku 1989 sa stala známou modelkou v Paríži či New Yorku a začala chodiť na hodiny herectva, aby odštartovala svoju hereckú kariéru.
Obrazovka

Obrazovka môže byť:
Obrazovka (klasická)

Obrazovka (iné názvy pozri nižšie) je vákuová elektrónka, ktorá premieňa elektrický signál na viditeľný obraz, pričom tento obraz sa vytvára tak, že pohybujúci sa elektrónový zväzok s premenlivou intenzitou dopadá na fluorescenčné tienidlo. Používa sa napríklad v televízoroch, počítačových monitoroch a osciloskopoch.
Názvy.
Názvy sú: 
Anglický ekvivalent znie: "cathode-ray tube" (skr. "CRT").
Názov Braunova trubica a prípadne aj názvy katódová trubica (resp. kat. lampa/elektrónka/trubica s katódovými lúčmi) sa občas používajú len na označenie najstaršej formy/predchodcu (typickej) obrazovky. 
Vyššie uvedené názvy (okrem vákuová obrazovka, prijímacia obrazovka a Braunova trubica/lampa) občas (najmä staršie a najmä v súvislosti s televíziou) zahŕňajú aj snímacie elektrónky (=snímacie obrazovky, snímacie obrazové elektrónky). Tieto nie sú predmetom tohto článku, treba o nich pozrieť článok snímacia elektrónka.
Televízna obrazovka (t.j. nie snímacia obrazovka a nie napr. obrazovka osciloskopu) sa staršie nazývala aj kineskop
Charakteristika.
Prúd elektrónov vychádzajúci z nepriamo žeravenej katódy sa tvaruje do tenkého nerozbiehavého zväzku sústavou elektród pripojených na vhodné napätia. Celá sústava sa nazýva elektrónové delo a je umiestnená v hrdle obrazovky (úzky valec v osi obrazovky). Elektrónový lúč je elektromagneticky vychyľovaný sústavou cievok umiestnených zvonka na prechode z hrdla do banky obrazovky tak, aby sa stopa lúča v mieste dopadu na tienidlo pohybovala v riadkoch umiestnených tesne jeden pod druhým a tým postupne pokryla celé tienidlo. Tienidlo je pokryté vrstvou luminoforu schopného katódoluminescencie (t. j. po dopade elektrónov vyžaruje (emituje) svetlo jednej vlnovej dĺžky (jednej farby)) s pomerne krátkym dosvitom (aby pri pohyblivom obraze pohybujúce sa svetlé objekty „neťahali za sebou chvost“). Prúd katódy (ovplyvňuje množstvo elektrónov v lúči) je modulovaný tak, aby rozmietaný lúč vytvoril žiadaný obraz. Vnútro banky obrazovky je pokryté vodivou (uhlíkovou) vrstvou a tvorí vlastne anódu obrazovky, pričom je na ňu (zvláštnou elektródou vo vrchnej časti banky) privedené urýchľujúce napätie 15 až 25 kV.
Farebná obrazovka má v hrdle umiestnenú trojicu samostatne modulovaných katód (po jednej zo základných farieb - červená, zelená, modrá - RGB) so spoločnou elektrónovou optikou. Vychyľovacia sústava je tiež spoločná, avšak zahŕňa ešte sústavu korekčných permanentných magnetov a cievok. Tienidlo je pokryté pravidelnou sústavou bodov s luminoformi emitujúcimi svetlo troch farieb a tesne pred tienidlom je umiestnená kovová mriežka, ktorá zabraňuje dopadu rozptýlených elektrónov na luminofor vedľajšej farby, než pre ktorý je lúč určený.
Ján Bodnár

Ján Bodnár je:
Kandidačná listina ASV pre voľby do NR SR v roku 2006

Kandidačná listina strany Agrárnej strany vidieka pre voľby do NR SR, ktoré sa konali 17. júna 2006, tak ako ju zaregistrovala Ústredná volebná komisia.
Ústredie slovenského katolíckeho študentstva

Ústredie slovenského katolíckeho študentstva bola strešná organizácia slovenských akademických spolkov počas prvej Československej republiky a Slovenského štátu.
Ústredie slovenského katolíckeho študentstva (ÚSKŠ) bolo založené 13. augusta 1921 v Žiline za prítomnosti Andreja Hlinku, biskupa Jána Vojtaššáka a 700 katolíckych študentov. Zjazdom bol zvolený organizačný výbor, prvým predsedom Ústredia sa stal Ing. Július Stano. Utvorila sa samostatná kancelária so sídlom Ružomberku, ktorá vydala Legitimačnú a informačnú knižočku a zorganizovala prvé zjazdy. Na začiatku Ústredie združovalo akademické spolky „Tatran“ (prvý slovenský katolícky akademický spolok, založený v roku 1920), „Považan“ a „Moyzes“, ku ktorým sa postupne pridávali ďalšie. V roku 1922 sa Ústredie presťahovalo do Bratislavy. Valné zhromaždenie v roku 1923 prijalo uznesenie o vydávaní vlastného časopisu „Rozvoj“. Čoskoro mal „Rozvoj“ 2500 predplatiteľov a stal sa najrozšírenejším študentským časopisom na Slovensku. Po založení katolíckeho vysokoškolského internátu Svoradov ThDr. Eugenom Filkornom sa ÚSKŠ premiestnilo do jeho priestorov. Organizácia dostala pevný a jasne formulovaný ideový smer a ujasnila si pomer k iným organizáciám. Pre styk so zahraničím mal veľký význam kongres „Pax Romana“ (1926) v Budapešti, na ktorom bolo ÚSKŠ prijaté do tejto medzinárodnej študentskej katolíckej organizácie ako samostatná nezávislá jednotka. K roku 1926 organizovalo ÚSKŠ už 11 spolkov, ktoré mali okolo 700 členov. Ich počet sa rýchlo rozrastal, konečný počet spolkov sa priblížil k tridsiatim. 
Dlhoročným funkcionárom ÚSKŠ a jednou z hybných síl slovenského katolíckeho študentstva bol Imrich Kružliak.
S nástupom komunistickej totality bolo ÚSKŠ rozpustené a jeho vedúci predstavitelia pozatýkaní. Mnohí z členov emigrovali do zahraničia, kde činnosť ÚSKŠ obnovili. V emigrácii sa neskôr ÚSKŠ premenovalo na Ústredie slovenských katolíckych intelektuálov (ÚSKI), ktoré zaujalo po svojom predchodcovi vo svetovom hnutí katolíckych intelektuálov PAX ROMANA miesto inštitucionálneho člena.
Hlinkov pokál
V roku 1924 darovalo ÚSKŠ Mons. Andrejovi Hlinkovi k jeho šesťdesiatke slávnostný pokál. Mons. A. Hlinka si prial, aby touto cenou poctilo ÚSKŠ každý rok zaslúžilú osobnosť slovenského národa. Tak sa dialo až do roku 1944. Od r. 1944 Hlinkov pokál opatroval prof. Dr. Jozef M. Kirschbaum, ktorý v roku 1950 mene seniorátu ÚSKŠ oživil tradíciu odovzdávania Hlinkovho pokála v USA. Od roku 1982 bol pokál odovzdávaný v mene ÚSKI. V galérii vyznamenaných Hlinkovým pokálom sa od r. 1950 vystriedali: Filip Hrobák, Teodor Kojiš, Mons. Mlynarovič, Dr. Peter Hletko, Mons. František Duboš, Ján Sabol, Štefan Roman, o. biskup Grutka, prof. Dr. J. Kirschbaum, prof. Dr. Jozef August Mikuš, o. Mikuláš Šprinc, o. Andrej Pír.
Judaizmus

Judaizmus (iné názvy: židovstvo, mozaizmus, mosaizmus) je najstaršie, počtom veriacich však najmenšie spomedzi troch veľkých svetových monoteistických abrahámovských náboženstiev (judaizmus, kresťanstvo, islam). Dnes sa k judaizmu hlási približne 15 miliónov veriacich (podľa údajov z roku 2005 ). Pre judaizmus je charakteristické, že jeho prívrženci sa považujú za členov jedného "židovského" národa, zatiaľ čo prívrženci ostatných náboženstiev sú spravidla príslušníkmi rozličných národov. Judaizmus preto býva nazývaný aj židovské náboženstvo a je veľmi úzko spätý s dejinami, kultúrou a tradíciou Židov.
Zdroje autority v judaizme.
Náboženská teória ani náboženská prax judaizmu nebola nikdy monolitická. Je to dané tým, že v judaizme neexistuje žiadna osoba prípadne skupina ľudí s centrálnou náboženskou autoritou. Autorita v judaizme sa opiera výlučne o Tóru a jej výklad. Záväzné učenie judaizmu je obsiahnuté v písomnej a ústne podanej náuke, ktorá sa nazýva Tóra. Tóra existuje v dvoch podobách, ktoré sú do istej miery rovnocenné:
Prikázania - "micvot".
"Pre viac informácií pozri článok Micva."
Tóra obsahuje náboženské príkazy - tzv. "micvot" (hebr. מצוות, sg. מצווה - "micva"). Tieto prikázania dal Židom Hospodin, a preto sú povinní dodržiavať ich. Veriaci Žid nevníma prikázania ako bremeno, ale ako prostriedok k dosiahnutiu intímneho vzťahu s Bohom, k naplneniu zmyslu svojho života a šťastia.
Podľa Talmudu ("Makot 23b") je počet zákazov odvodený od počtu dní solárneho roku a počet pozitívnych príkazov zase od počtu kostí v ľudskom tele. Rabíni stanovili ich počet na 613 - "248" pozitívnych prikázaní (remach micvot hebr. רמ"ח מצוות) a "365" zákazov (šesa micvot hebr. שס"ה מצוות) . Týmto prikázaniam sa niekedy hovorí aj Tarjag micvot (hebr. תרי"ג מצוות) podľa hebrejského akronymu, ktorý označuje číselnú hodnotu 613.
Princípy židovskej viery.
"Pre viac informácií pozri článok Princípy židovskej viery."
Božie meno.
Božie meno je jednou z najposvätnejších vecí v judaizme. Nakladanie s Božími menami vyžaduje zvláštnu úctu a obozretnosť, pretože jedno z prikázaní Desatora nariaďuje „nebrať ich nadarmo“. V staroveku sa verilo, že meno vyjadruje aj charakter – znalosť mena osoby teda znamenala aj znalosť jeho charakteru a vnútorného ja, znalosť mien bohov potom mala umožňovať ostatným bohom alebo aj ľuďom týchto bohov vzývať, eventuálne mohli svojho boha „prehovoriť“ či inak ho prinútiť , aby konal podľa ich priania – báje o moci božských mien a o sile, ktorú prepožičiavajú, sú známe už zo starého Egypta. Zjavenie Božieho mena Mojžišovi je jedna z najdôležitejších skutočností pre židovský národ, pre jeho samotné ustanovenie ako národa vyvoleného, ​​pre jeho zákon, ktorý neskôr Izrael od Boha dostáva. Zjavenie mena JHVH je teologickým stredom Tóry. Meno je vyložené pomocou slovesa „byť“: „SOM, KTORÝ SOM.“ (Ex 3,14), hebrejsky „´ehjé ašer ´ehjé“. Meno vypovedá o vzťahu Boha k Izraelu; hebrejské „haja“, „byť“ je pojem dynamický, s významom existovať, byť vo vzťahu. Božie meno JHVH sa vyslovuje Jahve.
Ján Frátrik

Ján Frátrik (* 9. október 1916, Žilina – † 31. júl 2000, tamže) bol slovenský básnik katolíckej moderny a prekladateľ nemeckej a francúzskej poézie.
Životopis.
Narodil sa v rodine remeselníka a vzdelanie získaval na gymnáziu v Žiline a na pedagogickej fakulte v Bratislave. Po maturite pôsobil na viacerých miestach ako učiteľ (Horný Hričov, Terchová, Nesluša, Žilina). Po nadobudnutí odbornej pedagogickej kvalifikácie učil na stredných odborných školách a na jazykovej škole v Žiline. Od roku 1976 bol na dôchodku a venoval sa literárnej činnosti.
Tvorba.
Prvé básne publikoval koncom tridsiatych rokov v časopisoch Elán, Tvorba, Verbum, Slovenské pohľady a Kultúra. Knižne debutoval v roku 1941 zbierkou básní „Vám, rodní moji“, potom sa publikačne nadlho odmlčal. Ďalšie knihy mu vyšli až po štvrťstoročí, po prečkaní najťažších rokov komunizmu. Popri básnickej tvorbe sa venoval aj teórii literatúry a prekladom z nemčiny a francúzštiny, ktorých väčšina ostala v rukopise.
Superficies solo cedit

Superficies solo cedit (doslova: "Vrch ustupuje spodku") je právna zásada, ktorej počiatky môžeme nájsť už v antickom Ríme, keď ju ako prvý vyslovil rímsky právnik Gaius. Jej podstatou je princíp, že všetky stavby či iné objekty, ktoré sa nachádzajú na pozemku a sú pevne spojené so zemou, patria neoddeliteľne k tomuto pozemku. Vlastník pozemku je teda vždy zároveň vlastníkom všetkých stavieb na pozemku. Výnimkou z tejto zásady je právny inštitút práva stavby, ktorý umožňuje legálne stavať na pozemku aj nevlastníkovi.
Superficies solo cedit na Slovensku.
Hoci zásada superficies solo cedit platí dodnes takmer vo všetkých štátoch Európy, na území Slovenska platila len do roku 1950, kedy bol prijatý prvý spoločný česko-slovenský občiansky zákonník. Tento vyslovene ustanovuje, že stavby nie sú súčasťou pozemku. To sa nezmenilo ani po prijatí nového občianskeho zákonníka v roku 1964, hoci tento už negáciu zásady superficies solo cedit výslovne neustanovuje (zákonodarca to nepovažoval za potrebné). Napriek očakávaniam sa tento stav nepodarilo odstrániť ani po prijatí veľkej novely občianskeho zákonníka v roku 1991. Naopak, opäť sa do textu dostala výslovná negácia tejto zásady.
Elán (časopis)

Elán bol jeden z najvýznamnejších a najvplyvnejších kultúrnych a spoločenských časopisov počas prvej Česko‐slovenskej republiky a prvej Slovenskej republiky.
Časopis Elán bol reprezentačný literárny a umelecký mesačník, ktorý združoval všetkých literárnych a umeleckých pracovníkov. Vychádzal v náklade 2600 exemplárov. Poslaním časopisu bolo propagovať slovenskú literatúru doma i v zahraničí, umelecká výchova a zvyšovanie kultúrnej úrovne. Okrem poézie a prózy uverejňoval štúdie z literárnej teórie a histrórie, literárno - kritické príspevky. Elán sledoval aj otázky vedeckého života. Slovenskú literatúru a umenie zapájal do inonárodných súvislostí a naopak.
Vznikol v roku 1930, založil a redigoval ho slovenský básnik, vitalista, Ján Smrek. Počas svojej existencie uverejnil veľké množstvo významných článkov, ktoré hýbali slovenských kultúrnym životom. Smrek publikoval prvotiny nastupujúcej slovenskej kultúrnej elity, ktoré potom následne vydával v pražskom vydavateľstve Ladislava Mazáča ako Edíciu mladých slovenských autorov. Robil to na pomerne širokej programovej základni a často konvergentne s pokrokovými prúdmi v slovenskom medzivojnovom kultúrnom a politickom dianí. Pri Eláne vznikla aj tzv. Komorná knižnicu Elánu. Elán bol zakázaný v roku 1947 počas nástupu komunistickej totality ako nepohodlný, pokrokový časopis. Jeho editorovi Jankovi Smrekovi bolo až do odmäku v šesťdesiatych rokoch 20. storočia zakázané (okrem tvorby pre deti) publikovať.
Elán

Elán môže byť:
Fototranzistor

Fototranzistor je druh polovodičového fotodetektora, konštrukciou zhodný s bežným bipolárnym tranzistorom. Využíva rovnako ako fotodióda vnútorný fotoelektrický jav, vďaka ktorému sa generujú nosiče náboja pri osvetlení. Podstatná je generácia nosičov náboja v báze tranzistora, vďaka čomu nastáva zosilňovací jav rovnako ako u bežného použitia tranzistora. Vďaka tomuto je citlivosť fototranzistora pri rovnakej ploche väčšia ako u fotodiódy, avšak iné parametre (najmä rýchlosť, ale aj šumové parametre) sú horšie.
Jediné praktické použitie majú fototranzistory dnes v optočlenoch.
Digitálny vzorkovací osciloskop

Digitálny vzorkovací osciloskop (digital sampling oscilloscope, DSO) je zariadenie, pomocou ktorého je možné sledovať priebeh elektrického napätia v čase.
Funkcia je podobná ako u analógového osciloskopu. Podstatný rozdiel je v spracovaní vstupného signálu. U DSO, po zosilnení/zoslabení, prípadnom frekvenčnom orezaní, jedn osmernom posunutí či inom analógovom predspracovaní, je signál v pravidelných intervaloch vzorkovaný a pomocou analógovo-číslicového prevodníka prevádzaný do číslicovej podoby a následne ukladaný do pamäte. Signál je potom zobrazovaný rovnako ako u počítača.
Základné parametre DSO sú bitová šírka vzorky, počet kanálov, vzorkovacia frekvencia a šírka pásma (daná analógovými vstupnými obvodmi). Niekedy sa komerčne využíva (či skôr zneužíva) vyššia než skutočná vzorkovacia frekvencia ktorá sa dá dosiahnuť tzv. „prevzorkovaním“, keď sa periodický signál vzorkuje niekoľkokrát vždy s posunutím menším ako je perióda vzorkovania. V praxi je však použitie tohoto režimu obmedzené.
Výhodou DSO oproti analógovému osciloskopu je jeho prirodzená „pamäťovosť“, t. j. je možné zosnímať jednorazový priebeh a zobraziť ho neobmedzenú dobu, ďalej možnosť zosnímaný priebeh ďalej číslicovo spracovať (napr. frekvenčne analyzovať pomocou FFT). Určitou nevýhodou je možnosť vzniku „záznejových“ javov pri snímaní periodických signálov s frekvenciou veľmi blízkou vzorkovacej frekvencii, čo môže neskúseného používateľa DSO zmiasť.
Wojciech Jaruzelski

Wojciech Jaruzelski (* 6. júl 1923, Kurów, Poľsko – † 25. máj 2014, Varšava) bol poľský politik a generál. 
Počas druhej svetovej vojny bol členom poľských jednotiek v ZSSR. 
11. februára 1981 bol zvolený za premiéra, 13. decembra vyhlásil v krajine výnimočný stav a do roku 1983 bol predsedom „Vojenskej rady národnej záchrany“. Zároveň bol v rokoch 19811989 prvým tajomníkom Ústredného výboru Poľskej zjednotenej robotníckej strany (teda komunistickej strany). V rokoch 1989 až 1990 bol nakoniec prezident Poľska.
NGC 1201

NGC 1201 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 1202

NGC 1202 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 1203

NGC 1203 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1204

NGC 1204 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1205

NGC 1205 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 1206

NGC 1206 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 1207

NGC 1207 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. októbra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1208

NGC 1208 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1209

NGC 1209 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. decembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
NGC 1210

NGC 1210 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 1211

NGC 1211 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 27. novembra 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 1212

NGC 1212 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 18. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 1213

NGC 1213 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 14. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 1214

NGC 1214 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1215

NGC 1215 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1216

NGC 1216 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,1.
NGC 1217

NGC 1217 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. októbra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 1218

NGC 1218 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 6. septembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1219

NGC 1219 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 9. septembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1220

NGC 1220 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. novembra 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 1221

NGC 1221 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1222

NGC 1222 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 5. decembra 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1223

NGC 1223 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 1224

NGC 1224 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 20. augusta 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 1225

NGC 1225 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 1226

NGC 1226 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 6. decembra 1879.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1227

NGC 1227 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 10. januára 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
NGC 1228

NGC 1228 je špirálová galaxia s priečkou v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886. Spolu s NGC 1229, NGC 1230 a IC 1892 má označenie Arp 332. Halton Arp ich zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi retiazky galaxií.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1229

NGC 1229 je špirálová galaxia s priečkou v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886. Je to Seyfertova galaxia typu 2. Spolu s NGC 1228, NGC 1230 a IC 1892 má označenie Arp 332. Halton Arp ich zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi retiazky galaxií.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1230

NGC 1230 je šošovková galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886. Spolu s NGC 1228, NGC 1229 a IC 1892 má označenie Arp 332. Halton Arp ich zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi retiazky galaxií.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
NGC 1231

NGC 1231 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 1232

NGC 1232 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. októbra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,8.
NGC 1233

NGC 1233 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 10. decembra 1871.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1234

NGC 1234 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 1235

NGC 1235 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1236

NGC 1236 je galaxia v súhvezdí Baran, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 5. októbra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 1237

NGC 1237 je dvojhviezda v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
NGC 1238

NGC 1238 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 1. novembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1239

NGC 1239 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1240

NGC 1240 je dvojhviezda v súhvezdí Baran, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. septembra 1784.
NGC 1241

NGC 1241 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 1242

NGC 1242 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. decembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1243

NGC 1243 je dvojhviezda v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. januára 1831.
NGC 1244

NGC 1244 je galaxia v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1245

NGC 1245 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. decembra 1786. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,4.
V zdanlivej blízkosti tejto hviezdokopy prelietavali relatívne krátko po sebe dve jasné kométy: 17P/Holmes v roku 2007 a C/2009 R1 McNaught v roku 2010.
NGC 1246

NGC 1246 je galaxia v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 1247

NGC 1247 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. decembra 1798.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1248

NGC 1248 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 5. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1249

NGC 1249 je galaxia v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 1250

NGC 1250 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1251

NGC 1251 je dvojhviezda v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil Phillip Sidney Coolidge 25. januára 1860.
NGC 1252

NGC 1252 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. decembra 1834.
NGC 1253

NGC 1253 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 1254

NGC 1254 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 9. septembra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 1255

NGC 1255 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil americký astronóm Edward Emerson Barnard 30. augusta 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 1256

NGC 1256 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1257

NGC 1257 je dvojhviezda v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 19. októbra 1884.
NGC 1258

NGC 1258 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1259

NGC 1259 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 21. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 1260

NGC 1260 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 19. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1261

NGC 1261 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hodiny, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 28. septembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,3.
NGC 1262

NGC 1262 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 1263

NGC 1263 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1264

NGC 1264 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 19. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 1266

NGC 1266 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1267

NGC 1267 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 14. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1268

NGC 1268 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 14. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1269

NGC 1269 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. novembra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,5.
NGC 1270

NGC 1270 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 14. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1271

NGC 1271 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 14. novembra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 1272

NGC 1272 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 14. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 1273

NGC 1273 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 14. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1274

NGC 1274 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil írsky astronóm Lawrence Parsons 4. decembra 1875.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1276

NGC 1276 je dvojhviezda v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil dánsko-írsky astronóm John Dreyer 12. decembra 1876.
NGC 1277

NGC 1277 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil írsky astronóm Lawrence Parsons 4. decembra 1875.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1278

NGC 1278 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. októbra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 1279

NGC 1279 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil dánsko-írsky astronóm John Dreyer 12. decembra 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
NGC 1280

NGC 1280 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 19. decembra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1281

NGC 1281 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil dánsko-írsky astronóm John Dreyer 12. decembra 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1282

NGC 1282 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 23. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1283

NGC 1283 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 23. októbra 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1284

NGC 1284 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. decembra 1798.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1285

NGC 1285 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 28. októbra 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
NGC 1286

NGC 1286 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 10. novembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1287

NGC 1287 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 1288

NGC 1288 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 1289

NGC 1289 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 1. septembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1290

NGC 1290 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 1292

NGC 1292 je galaxia v súhvezdí Pec, ktorú objavil americký astronóm Edward Emerson Barnard v roku 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 1293

NGC 1293 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. októbra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 1294

NGC 1294 je galaxia v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. októbra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1295

NGC 1295 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 1296

NGC 1296 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 1297

NGC 1297 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Edward Emerson Barnard v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 1298

NGC 1298 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 4. januára 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1299

NGC 1299 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
Scavenger

Scavenger je tzv. vychytávač voľných radikálov. Je to chemická látka, ktorá má takú molekulovú štruktúru, ktorá jej umožňuje reagovať s voľnými radikálmi (napr. kyslíkový voľný radikál). Voľné radikály po reakcii so scavengerom viac nie sú radikálmi a tak nie sú schopné poškodzovať dôležité štruktúry v organizme a bunke, napr. DNA.
Jozef Migaš

Jozef Migaš (* 7. január 1954, Pušovce) je slovenský ľavicový politik. Od roku 1998 do roku 2002 bol predsedom NR SR. V rokoch 2016 až 2020 bol veľvyslancom Slovenska v Bielorusku.
Vedecký komunizmus vyštudoval na Filozofickej fakulte Štátnej univerzity v Kyjeve. Potom bol učiteľ na Vysokej škole politickej ÚV KSS v Bratislave, bol členom štruktúr KSS a pracoval aj v Slovenskej akadémii vied v Košiciach.
V roku 1990 bol jeden zo spoluzakladateľov SDĽ, neskôr jej manažér výkonného výboru
V rokoch 1993 až 1995 bol veľvyslanecký radca na Ukrajine, v rokoch 1995 až 1996 veľvyslanec Slovenska na Ukrajine. V rokoch 1996 až 2001 predsedal SDĽ a v rokoch 1998 až 2002 bol predsedom Národnej rady Slovenskej republiky. V rokoch 1998 – 1999 krátko spolu s Mikulášom Dzurindom vykonávali prezidentské právomoci.
Neskôr pracoval v súkromnom sektore.
Diplomatická kariéra.
V rokoch 2009 až 2014 bol veľvyslancom Slovenska v Ruskej federácii s priakreditáciou v Arménsku a Azerbajdžane. Jeho predchodcom v Moskve bol Augustín Čisár (20042009). 9. decembra 2014 ho na poste veľvyslanca v Rusku vystriedal Peter Priputen. V rokoch 2015 až 2016 bol Migaš poradcom predsedu vlády pre zahraničnú politiku.
2. februára 2016 prezident Andrej Kiska vymenoval Jozefa Migaša za veľvyslanca v Bielorusku. Jeho predchodcom bol Miroslav Mojžita (20132016).
13. mája 2020 rezignoval z funkcie veľvyslanca potom čo sa ako jeden z dvoch veľvyslancov EÚ zúčastnil osláv 75. výročia konca druhej svetovej vojny a neinformoval o tom Ministerstvo zahraničných vecí v tom čase vedenom Ivanom Korčokom. To sa o jeho účasti dozvedelo z miestnej tlače. Európska únia mala pritom výhrady voči nedostatočným opatreniam režimu pred pandémiou COVID.
Osobný život.
Je ženatý, má štyri deti. Napísal "Kolektivizmus v sociálnej spoločnosti" a "Komunistický svetonázor a robotnícka mládež".
Philip Kindred Dick

Philip Kindred Dick (pseudonymy PKD, Richard Phillips, Jack Dowland alebo Horselover Fat) (* 16. december 1928, Chicago, Illinois, USA – † 2. marec 1982 Orange, Kalifornia, USA) bol americký spisovateľ sci-fi.
Svojím ojedinelým štýlom písania si získal miesto medzi kultovými spisovateľmi aj popularitu u kritikov a v akademických kruhoch, hoci spočiatku o jeho diela bol len minimálny záujem a Dick žil v chudobe. Jeho dielo, ktorého hlavnou témou je premenlivosť a nespoľahlivosť reality, bolo ovplyvnené braním drog a v neskorších rokoch aj psychickými poruchami.
Dick písal svoje poviedky z nutnosti, keď nemal žiaden iný príjem, iba uverejňovanie sci-fi poviedok v rôznych časopisoch. Počas života bolo jeho dielo neprávom prehliadané. Preslávil sa až posmrtne sfilmovaním jeho románu "Do Androids Dream of Electric Sheep?", ktorý bol sfilmovaný pod názvom "Blade Runner", pod ktorým je známy aj román.
Svoju prvú poviedku napísal v roku 1951. Toto jeho obdobie bolo veľmi plodné, napísal skoro 80 poviedok. Jeho prvý science fiction román "Slnečná lotéria" napísal roku 1955. Potom nastalo obdobie, v ktorom písal romány zo súčasnosti. Po kritike americkej vlády dobrovoľne opustil Spojené štáty do Kanady. Zomrel roku 1982 na infarkt. Dickova tvorba je pomerne často námetom filmárov, väčšinou však ide o volné adaptácie poviedok. Paradoxom je, že sám Dick nenávidel Hollywood a nikdy nechcel mať s ním nič spoločné.
Vo svojich poviedkach obrazne opisuje spoločnosť ako niečo, čo „vymýva naše mozgy“, pretože práve taký názor mal na vtedajšiu vládu. V poviedkach vystupujú záporní hrdinovia, ktorí si podmaňujú nič netušiacich ľudí, ktorí im bezhlavo veria. Hlavnými témami jeho diela je premenlivosť a nespoľahlivosť reality.
Phillip Kindred Dick Memorial Award.
Na jeho počesť sa od roku 1983 udeľuje Phillip Kindred Dick Memorial Award. Cena udeľovaná najlepšiemu románu, ktorý sa objavil prvýkrát na trhu ako paperback.
Diela.
Poviedky.
Známe sú hlavne sfilmované We Can Remember It For You Wholesale (Total Recall), Minority Report a The Golden Man (Next).
Preklad.
Diela Philipa K. Dicka boli preložené do 25 jazykov. Do slovenčiny bol preložený len Temný obraz. Veľa z nich je však možné prečítať v českom preklade.
Svetloslav Veigl

Svetloslav Veigl, vlastné meno Ferdinand Veigl, kňazské meno PhDr. Ferdinand Clarus Veigl OFM, pseudonymy Andrej Smolko, Fr. Klárus, Klár Veigel a i. (* 24. december 1915, Horňany† 17. február 2010, Kráľová pri Senci) bol slovenský básnik, reprezentant slovenskej katolíckej moderny, katolícky rehoľný kňaz – františkán.
Život.
Pochádzal z roľníckej rodiny a vzdelanie získaval v Leviciach, Bánovciach nad Bebravou, Ružomberku a v Levoči. V roku 1932 vstúpil do františkánskej rehole a pokračoval v štúdiu v Malackách, kde v roku 1936 aj zmaturoval. V rokoch 19361937 študoval na bohosloveckej fakulte v Salzburgu a v rokoch 19371940 v Bratislave. Kňazom sa stal 16. júna 1940. V rokoch 19401944 pokračoval v štúdiu na filozofickej fakulte v Bratislave (odbor slovenčina – filozofia) a v roku 1946 získal titul doktora filozofie.
Pôsobil ako stredoškolský profesor, okrem iného aj na Gymnáziu rádu sv. Františka v Malackách. Po poštátnení cirkevných škôl odišiel do duchovnej správy a pôsobil na viacerých miestach Trnavskej diecézy.
Od roku 1978 pôsobil v Kráľovej pri Senci, kde žil ako dôchodca a je pochovaný.
Tvorba.
Základnými motívmi jeho tvorby sú láska k človeku, Bohu a národu. Poukazuje na stálosť morálnych hodnôt kresťanstva, mravné a sociálne rozpory skutočnosti, no píše tiež ľúbostnú lyriku. Celý svoj produktívny život bol literárne činný a vydal mnohé básnické zbierky. Začiatkom roku 2006 mu vyšlo súborné dielo pod názvom "Keď anjel v tebe spieva".
Kandidačná listina SĽS pre voľby do NR SR v roku 2006

Kandidačná listina Slovenskej ľudovej strany pre voľby do NR SR, ktoré sa konali 17. júna 2006, tak ako ju zaregistrovala Ústredná volebná komisia.
Údolie kráľov

Údolie kráľov () je údolie v Egypte, ktoré slúžilo ako pohrebisko faraónov a iných vysoko postavených osôb v období Novej ríše, od 18. po 20. dynastiu. Rozdeľuje sa na Východné údolie a Západné údolie. Vo Východnom údolí je dosiaľ nájdených 65 hrobiek a nachádzajú sa tu najvýznamnejšie hrobky. Niektoré sú prístupné pre verejnosť už od staroveku, ale zo 65 hrobiek nie sú verejnosti prístupné skoro žiadne, nakoľko na väčšine z nich pracujú reštaurátori. Prvým, tu pochovaným panovníkom bol zrejme Thutmose I., čo bolo okolo r. 1512 pred Kr. Najznámejšou hrobkou je hrobka č. 62, ktorá patrí panovníkovi Tutanchamonovi. Hrobku objavil v r. 1922 Howard Carter.
Oficiálny názov pohrebiska v starovekom Egypte bol "Veľká a majestátna nekropola miliónov rokov faraónov, života, sily, zdravia západne od Téb", alebo skrátene "Veľké pole" ().
Externé odkazy.
Egypt, Travelon
Litosféra

Litosféra, (gréc. "lithos": kameň, kamenná sféra) je najvrchnejšia, pevná vrstva kamenných planét. Na Zemi zahŕňa zemskú kôru a najvrchnejšiu časť zemského plášťa. Litosféra je rozlámaná na viacero platní (pozri obrázok), ktoré sa voči sebe pohybujú. Tento pohyb, jeho príčinu a dôsledky popisuje teória platňovej tektoniky.
Rozlišovacou vlastnosťou litosféry nie je jej (chemické) zloženie, ale jej fyzikálne vlastnosti. Na rozdiel od astenosféry, ktorá je plastická, sa litosféra javí krehká a má menšiu hustotu, vďaka čomu „pláva“ na astenosfére. Hrúbka litosféry je variabilná: od veľmi tenkej (prakticky nulovej hrúbky) pod stredooceánskymi chrbtami, až po pod stabilnými oblasťami kontinentov.
Zoznam panovníkov Ruska

Toto je zoznam kniežat, cárov a imperátorov Ruska.
Kniežatá Kyjevskej Rusi – Rurikovci.
"Po roku 1132 došlo k rozpadu Kyjevskej Rusi na menšie samostatné kniežatstvá, medzi ktorými popredné postavenie zaujímalo kniežatstvo Vladimírsko-suzdaľské kniežatstvo (=Suzdaľské kniežatstvo, Vladimírska Rus; hlavné mesto bolo od roku 1093 v Rostove, potom cca od roku 1125 v Suzdale a potom od roku 1157 vo Vladimíri), kam okolo 1125 preniesol svoje sídlo kyjevskoruské knieža Juraj Dlhoruký (to je spojnica medzi Vladimír-Suzdaľom a Kyjevskou Rusou). 
Kyjevská Rus úplne zanikla až pri mongolskom vpáde roku 1240, ale Rurikovci ešte vládli v severoruských kniežatstvách do začiatku 17. storočia."
Kniežatá Moskovského kniežatstva – Rurikovci.
"Od 14. storočia mali titul "knieža moskovské a celej Rusi""
Cári a imperátori Ruska.
"Titul cár sa používal od roku 1547, titul imperátor ("Z milosti božej, MENO, všeruský Imperátor/Imperátorka a Samovládca/Samovládkyňa") od roku 1721. Neformálne a úplne nesprávne sa aj namiesto "imperátor" používa výraz "cár", ktorý v tom čase ale mal iný význam. "
Romanovci.
"Alžbetou I. Petrovnou vymrela dynastia Romanovcov po praslici (Petrom II. už v roku 1730 po meči)."
Astenosféra

Astenosféra (z gréc. "a" + "sthenos": bez sily, slabý, oslabená vrstva) je vrstva Zeme, nachádzajúca sa vo vrchnom plášti pod litosférou. Nachádza sa asi 100 km pod povrchom a zasahuje až do hĺbky . Je to však značne variabilné, pod oceánmi sa nachádza bližšie k povrchu, pod kontinentmi vo väčšej hĺbke. Vplyvom vysokého tlaku a teploty je duktilná. Seizmické vlny sú pri prechode ňou spomaľované, seizmológmi je nazývaná aj "„zóna nízkych rýchlostí“". Oproti litosfére má vyššiu hustotu a nižšiu viskozitu. Teplota je odhadovaná na max. 1 400 °C, bežne asi medzi 1 200 a 1 300 °C.
Vďaka duktilite je v nej možné konvekčné prúdenie tepla z vnútra Zeme. Tento pohyb zapríčiňuje aj posúvanie sa pevných litosferických platní, čo objasnila teória platňovej tektoniky. Tento pohyb nie je príliš rýchly (ide o pár centimetrov ročne). Pohyb sa začína v oslabených zónach: riftoch a končí v subdukčných zónach. Je podobný cirkulácii vody v čajníku pri zohrievaní.