burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Christian Friedrich Freyer

Christian Friedrich Freyer (* 25. august 1794, Wassertrüdingen, Nemecko - † 11. november 1885, Augsburg, Nemecko) - patrí k významným nemeckým a celosvetovo renomovaným entomológom 19. storočia.
Biografia.
"Christian Friedrich Freyer" sa narodil v roku 1794 v nemeckom Wassertrüdingene. V roku 1820 sa presťahoval z rodiska do Augsburgu. Tu sa venoval hlavne svojej faunistickej práci a cca po ôsmich rokoch začína publikovať svoje významné práce.
V roku 1846 zakladá Freyer Naturhistorischen Vereins in Augsburg (dnes Naturwissenschaftlichen Vereins für Schwaben).
Entomologické aktivity Ch. F. Freyera.
Už ako dieťa sa zaujímal o motýle. Počas svojho života popísal ako prvý na svete cca 245 druhov motýľov. Z tohto počtu bolo asi 193 druhov, ktoré priraďujeme k nočným motýľom ("Heterocera") a 52 druhov denných motýľov. Tieto popisy boli publikované prevažne v jeho práci: "Neuere Beiträge zur Schmetterlingskunde".
Napísal aj svoje ďalšie významné faunistické dielo: "Die Falter um Augsburg". Tu zistil a uviedol cca 1091 druhov motýľov.
Freyerov význam ako entomológa je medzinárodný a jednoznačne patrí k najvýznamnejším svetovým entomológom 19. storočia, lebo jeho práca a entomologické výsledky sú platné i v dnešnej dobe.
Jeho zbierky motýľov sa nachádzajú v Senckenbergovom múzeu.
Ivan Horváth

Ivan Horváth môže byť:
Zoznam piesní Václava Neckářa

Toto je zoznam piesní speváka Václava Neckářa.
Zoznam.
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
RTS

RTS môže byť:
Podivuhodné dobrodružstvá Barsacovej výpravy

Podivuhodné dobrodružstvá Barsacovej výpravy (1. slovenské vydanie) alebo Neuveriteľné dobrodružstvá Barsacovej výpravy (2. a 3. slovenské vydanie) (1919, "L'étonnante aventure de la mission Barsac") je posledný román z cyklu francúzskeho spisovateľa Julesa Verna "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). Ide o dobrodružný vedecko-fantastický príbeh, na ktorom Jules Verne začal pracovať na prelome rokov 19031904 pod názvom "Voyage d’études" ("Študijná cesta"). Aj podľa Vernovho zámeru to mala byť posledná kniha "Podivuhodných ciest", ale choroba mu už nedovolila, aby ju dokončil. Napísal iba štyri kapitoly, tie potom prepísal a celý román dokončil štrnásť rokov po jeho smrti jeho syn Michel.
Obsah románu.
Z poverenia francúzskej vlády má expedícia poslanca Barsaca preskúmať úroveň života domorodcov vo frankofónnom Sudáne (dnešné Mali). Výprava je však jedného dňa prepadnutá a unesená do tajomného mesta "Blacklandu", vybudovaného uprostred púšte Francúzskej Západnej Afriky hŕstkou banditov pod vedením pološialeného zločinca Harryho Killera za pomoci geniálneho vedca Marcela Camareta, ktorého detskú dôverčivosť Killer zneužil pre svoje mocenské ciele.
Blackland bolo mesto vybavené úžasnými technickými vymoženosťami. Elektrina a telefón boli v meste samozrejmosťou, a vodovod fungoval dokonca aj vo štvrti čiernych otrokov, na ktorých práci bolo mesto závislé. Otroci boli však bezohľadne vykorisťovaní až k smrti, a tak museli Killerovi pomáhači veľmi často podnikať letecké nájazdy do okolia, aby si zabezpečili nových. K tomu im slúžil Camaeretov vynález, lietadlo umožňujúci uletieť rýchlosťou 400 až 500 km/hod vzdialenosť až 5000 km bez pristátia.
K ďalšej zneužívanej skupine v meste patrili bieli robotníci a technici, pracujúci v Továrni, kde sa vyrábali Camaretove vynálezy (pilotované aj bezpilotné lietadlá, tzv osy, plynové bomby, vzdušné torpéda, vrhače vĺn, prostriedky pre elektrickú ochranu mesta, stroje na umelý dážď, vŕtanie chodieb a prístroje na diaľkové pozorovanie zvané cykloskopy). Tí netušili nič o zločinoch Killera a jeho kumpánov. Uzavreli s Killerom zdanlivo výhodnú zmluvu s nárokom na vysoký plat, prípadne aj na zaopatrenie pre ženy a deti priamo v objekte Továrne. Do Blacklandu sa všetci dostali bez výnimky letecky z jedného ostrova v Portugalskej Guinei (dnešné Guinea-Bissau), ktorý slúžil ako prestupná stanica. Zo služby sa tiež dostávali letecky, ale nie domov, ale do púšte, kde boli zavraždení.
Členom Barsacovy výpravy sa však podarilo v meste zorganizovať povstanie a otvoriť Camaretovi oči. Ten si uvedomil, že pracuje pre lupiča a vraha, a pridal sa na stranu vzbúrencov. V bojoch nakoniec Killer aj Camaret zahynuli a Blackland skončil v troskách. Po Camaretových vynálezoch zostali len kusé správy očitých svedkov, ktorí hrozné udalosti prežili a dostali sa šťastne do Timbuktu.
Slnečnicový olej

Slnečnicový olej je rastlinný olej vyrábaný zo semien slnečnice ("Helianthus annuus"). Má svetložltú farbu a jemnú chuť. Technológia výroby slnečnicového oleja bola patentovaná v roku 1716. Slnečnicový olej sa používa prevažne na prípravu šalátov a na varenie, a tiež ako zvláčňujúca zložka v kozmetických prípravkoch. Vzhľadom na vysoký obsah polynenasýtených mastných kyselín, by nemal byť ohrievaný nad teplotu 100 °C.
Zloženie.
Slnečnicový olej obsahuje prevažne kyselinu linolovú v triacylglycerolovej forme. Britský liekopis obsahuje tento profil:
Fyzikálne vlastnosti.
Slnečnicový olej je pri izbovej teplote kvapalný. Rafinovaný olej je jasný a je ľahko jantárovej farby s mierne mastným zápachom.
Negatívne účinky na zdravie.
Vysoká spotreba Omega-6 nenasýtených mastných kyselín, ktoré sa nachádzajú vo väčšine rastlinných olejov, vrátane slnečnicového, môže zvýšiť u žien po menopauze riziko rakoviny prsníka. Podobný efekt bol u mužov pozorovaný na rakovine prostaty. Ďalšie analýzy naznačujú inverzný vzťah medzi všetkými polynenasýtenými mastnými kyselinami a rakovinou prsníka.
Elie Pacot

Elie Pacot (* 1657, Bordeaux – † 1721, Bordeaux) bol francúzsky zlatník a kovorytec. 
Životopis.
Narodil sa v Bordeaux v rodine obchodníka. Prvý záznam o jeho pôsobení pochádza z roku 1688 keď sa oženil a otvoril si kovoryteckú dielňu v meste Lille na ulici Place de Lion d'Or, v ktorej bol vedúcim zlatníkom. 
&lt;br&gt;Pacot pracoval pre Johna Churchilla, vojvodu z Marlborough (1650-1722), ktorý bol britským vojenským veliteľom. Postupne sa vypracoval na popredného zlatníka. Na konci svojej kariéry pracoval ako dvorný zlatník britského kráľa Juraja I. Po podpísaní Utrechtského mieru sa jeho spolupráca s Britmi skončila a Pacot sa musel vrátiť do Bordeaux. 
&lt;br&gt;Zlatnícku dielňu prevzal jeho zať Pierre Tiron, ktorý v jeho dielni pracoval od roku 1707 už ako člen rodiny.
Pacotova dielňa bola preslávená najmä striebornými a zlatými svietnikmi, tácňami, heraldickými výtvormi, kanvicami, poľnými fľašami, panvicami, kovoryteckými miniatúrami. Známou a charakteristickou výzdobou úžitkových diel z jeho produkcie sa stala podoba bohyne Minervy ako bojovníčky s kopijou a vavrínovým vencom v rukách. 
&lt;br&gt;Pacotov zať využíval viac motív hlavy Minervy, ktorá bola znázorňovaná ako bohyňa umenia, s prilbou konvicového tvaru, na ktorej bol emblém Pegasa okrídleného koňa.
Pacotov rodový erb zobrazoval Eliáša na ohnivom voze a jeho syna Elišu oblečeného v zlatníckom pracovnom plášti. Ako výrobnú a obchodnú značku používal bourbonský trojlístok, ktorý bol znakom mesta Lille a písmeno "D".
Zomrel v Bordeaux v roku 1721.
David Fincher

David Andrew Leo Fincher (* 28. august 1962 Denver, Colorado, USA) je americký filmový režisér a režisér videoklipov známy vďaka jeho tmavým thrillerom ako "Sedem" (1995), "Hra" (1997), "Klub bitkárov" (1999), "Úkryt" (2002) a "Zodiac" (2007). Za svoj film "Pozoruhodný prípad Benjamina Buttona" z roku 2008 získal nomináciu za najlepšiu réžiu na Academy Award. Jeho posledný film "Sociálna sieť" (2010) získal priaznivé ohlasy od kritikov.
Život a kariéra.
Fincher sa narodil 28. augusta 1962 v Denveri, Colorado ako syn Claire Mae (rodenej Boettcherovej), sestričky v inštitúcii, ktorá sa starala o drogovo závislých a Howarda Kellyho Finchera, ktorý pracoval ako šéf magazínu "Life" pod menom Jack Fincher. Keď mal Fincher dva roky, rodina sa odsťahovala do San Anselma v Marin County, Kalifornia. Ako tínedžer sa presťahoval do Ashlandu, Oregon, kde aj zmaturoval na Ashlandskej strednej. Inšpirovaný filmom "Butch Cassidy a Sundance Kid" začína vo svojich ôsmich rokoch robiť filmy na 8 mm kameru. Fincher sa vyhol filmovej škole, zohnal si manuálnu prácu vo firme Johna Kortyho Korty Films. Neskôr ho najalo Industrial Light &amp; Magic v 1980, kde pracoval na produkcii filmov "Twice Upon a Time", "Hviezdne vojny VI - Návrat Jediho" a "Indiana Jones a chrám skazy". V roku 1984 odišiel z ILM a natočil reklamu pre American Cancer Society, ktorá zobrazovala plod ako fajčí cigaretu. Toto rýchlo upútalo na Finchera pozornosť producentov z Los Angeles a dali mu šancu natočiť dokumentárny film "The Beat of the Live Drum" s muzikantom Rickom Springfieldom v 1985. Ďalej natočil reklamné spoty pre Revlon, Converse, Nike, Pepsi, Sony a Levi's, neskôr začal točiť aj videoklipy.
Externé odkazy.
! colspan="3" style="background: #DAA520;" | National Board of Review
! colspan="3" style="background: #DAA520;" | National Board of Review
Ichtyosaurus

Ichthyosaurus (v preklade "rybí jašter") je vyhynutý rod spodnojurského morského plaza z čeľade Ichthyosauridae. Je jedným z najlepšie preštudovaných rodov ichtyosaurov a celej skupine dal aj názov. Ichtyosaurus bol tiež prvým fosílnym stavovcom, ktorého takmer kompletná kostra bola objavená v Anglicku začiatkom 19. storočia Mary Anningovou.
Charakteristika.
Ichtyosaurus bol jediným a pomerne malým zástupcom svojej čeľade (jeho dĺžka sa pohybovala okolo 2 metrov). Mal špicatú zužujúcu sa hlavu s množstvom drobných ostrých zubov a krátkym krkom. Nozdry mal umiestnené blízko očníc. Namiesto párov nôh mal vždy po stranách tela dve krátke plutvy a s ďalšou dorzálnou plutvou na chrbte. Týchto päť plutiev používal na kormidlovanie. Štúdiom pigmentov zo zachovaných zvyškov jeho kože sa zistilo, že bol hnedastej alebo tmavozelenej farby.
Spôsob života.
Tento tvor bol dravec, loviaci predovšetkým ryby a hlavonožce (sépie). Spoliehal sa pritom na svoj skvelý zrak a tiež dobrý sluch. Mláďatá sa rodili najprv chvostom napred, čím sa zabránilo riziku utopenia počas pôrodu.
Nálezy.
Jeho fosílne pozostatky boli objavené na území dnešného Belgicka, Veľkej Británie, Nemecka a Švajčiarska. Za najväčšie nálezisko ichtyosaura sa pokladá Holzmaden (obec v Bádensko-Württembersku), kde sa našli stovky jeho kostier. Boli tu objavené aj kostry ešte nenarodených mláďat a napríklad aj vzácne odtlačky obrysu tela.
V kultúre.
Obrí ichtyosaurus sa objavuje v slávnej knihe Julesa Verna, "Cesta do stredu Zeme", kde zápasí a nakoniec vyhrá nad plesiosaurom. V tomto románe sa zdá byť ichtyosaurus väčší, než tomu bolo v skutočnosti.
Palmový olej

Palmový olej je jedlý rastlinný olej, ktorý sa ale nezískava zo semien ale z oplodia palmy. Zo semien sa vyrába tzv. palmojadrový olej, ktorý má iné zloženie. Palmový olej sa vyrába z palmy olejnej ("Elaeis guineensis") a patrí k najbežnejším rastlinným olejom. Obsahuje veľa vitamínu E a prírodných karoténov. Hlavnou zložkou je kyselina palmitová. Pri izbovej teplote je v polotuhej forme a má žltohnedú farbu. Palmový olej je typ jedlej zeleniny, ktorá sa získava z ovocia palmy, ktorá narastá na africkom palmovom strome. Je to najviac využiteľná zelenina na zemi. Palmové stromy pochádzajú pôvodne zo západnej Afriky, ale prežijú v každom prostredí, kde je prales. Dnes je palma olejná vysádzaná po celom svete v Afrike, Ázii, Severnej a Južnej Amerike. 85 % palmového oleja je globálne produkovaných a exportovaných hlavne z Indonézie a Malajzie .
Použitie.
Deriváty kyseliny palmitovej sa používali v kombinácii s naftou počas Druhej svetovej vojny na výrobu napalmu.
Mnohé polotovarové potraviny obsahujú palmový olej ako prísadu.
Označovanie potravín.
Donedávna bol v EÚ palmový olej označovaný v potravinách ako rastlinný tuk alebo rastlinný olej. Od roku 2014 však zákon stanovuje povinnosť označovať presný názov rastlinného tuku, čo zahŕňa označovanie potravín, kde sa nachádza palmový olej. Rastlinné oleje a tuky môžu byť označené ako rastlinné tuky alebo oleje, ale musia taktiež obsahovať presný typ (napr. palmový, slnečnicový... ) a ich pomer.
Sociálny a environmentálny vplyv.
Sociálny.
Produkcia palmového oleja má negatívne, ale aj pozitívne vplyvy na ľudí, pracovníkov a obyvateľov oblastí, kde sa palmový olej pestuje a spracováva. Palmový olej poskytuje hlavne zamestnanie, zlepšuje infraštruktúru, služby a znižuje chudobu. Avšak na druhej strane plantáže tejto rastliny sú ilegálne vysadené na úkor obyvateľov týchto území a bez hocakej kompenzácie. Na základe týchto tvrdení ide aj o dôkazy o neľudských podmienkach ľudí pracujúcich na týchto plantážach. 
Environmentálny.
Vysádzanie palmových stromov je kritizované kvôli vplyvu na životné prostredie. Pre odlesňovanie, vyhynutie zvierat ako orangutan, tiger sumatranský a emisie skleníkových plynov. Keďže 50 % pôdy Malajzie tvoria lesy, vzniká tam obava o totálny kolaps životného prostredia. 
Organizácia Okrúhly stôl o udržateľnej produkcii palmového oleja.
Organizácia Roundtable on Sustainable Palm Oil bola vytvorená v roku 2004 na základe viacerých neštátnych organizácií ochrany životného prostredia zaoberajúcich sa environmentálnym vplyvom palmového oleja. Organizácia určila medzinárodné štandardy používania palmového oleja. Producenti, ktorí produkujú palmový olej viac „ekologicky“ a prejdú požiadavkami, ktoré táto organizácia určuje, dostanú známku tzv. Certified Sustainable Palm Oil (CSPO) 
Bionafta.
Palmový olej, rovnako ako ostatné rastlinné oleje, možno použiť na výrobu bionafty.
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov na Majstrovstvách sveta 1994

Toto je zostava slovenskej hokejovej reprezentácie do 20 rokov, ktorá sa umiestnila na 1. mieste na Majstrovstvách sveta C kategórie v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 1994. Trénermi boli Július Šupler a František Hossa.
7800° Fahrenheit

7800° Fahrenheit je druhý album americkej rockovej skupiny Bon Jovi. Bol vydaný 20. apríla 1985 a umiestnil sa na 37. mieste v rebríčku The Billboard 200. Na obale albumu je prvýkrát použité logo skupiny, ktoré bolo neskôr použité na ostatných albumoch skupiny v 80. rokoch, Slippery When Wet a New Jersey, a tiež na kompilácii Greatest Hits.
Približné množstvo predaných albumov prekročilo jeden milión. Single "In and Out of Love" a "Only Lonely" sa umiestnili v rebríčku Billboard Hot 100, nedostali sa však do Top 40 a nedosiahli tak úroveň singlu "Runaway" z prvého albumu skupiny.
Album bol remasterovaný a znova vydaný v roku 1998. Toto vydanie obsahovalo ako bonus aj hudobné video k skladbe "In and Out of Love".
Počas viac ako dvadsiatich rokov skupina piesne z tohto albumu vôbec nehrala naživo (okrem skladby "Tokyo Road", ktorá niekoľkokrát zaznela na koncertoch v Japonsku). Na poslednom turné skupiny, The Circle Tour, však bolo zahraných niekoľko piesní z tohto albumu.
Dobrodružstvá kapitána Hatterasa

Dobrodružstvá kapitána Hatterasa "(1864-1866, Voyages et aventures du capitaine Hatteras)" je dobrodružný fantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires)". Román nesie v tomto cykle poradové číslo dva, aj keď bol v skutočnosti prvým Vernovým dielom, ktoré bolo takto označené. Nedošlo k tomu však pri vydaní prvej verzie románu roku 1864, ale až pri vydaní verzie definitívnej z roku 1866. Tri Vernove knihy z rokov 1863-1865 ("Päť týždňov v balóne", "Cesta do stredu Zeme" a "Cesta na Mesiac") boli do cyklu zaradené spätne.
Obsah románu.
Román sa odohráva v roku 1861 a jeho obsahom je popis britskej výpravy k severnému pólu vedenej kapitánom Johnom Hatterasom. Ten je presvedčený, že okolo pólu je voľné nezamrznuté more, a je svojím cieľom priamo posadnutý. Nezabráni mu v tom ani vzbura posádky jeho lode, ktorá s ním nechce pokračovať na nebezpečnej ceste a loď dokonca zničí. Pokračuje s niekoľkými odvážlivcami ďalej a nachádza pri brehu pevniny nazvanej Nová Amerika trosky lode predchádzajúcej výpravy zo Spojených štátov. Na Novej Amerike, ležiace približne na 83 stupni severnej šírky a 120 stupni západnej dĺžky, cestovatelia prezimujú. Veľkú zásluhu na ich prežití má predovšetkým jeden z členov výpravy, doktor Clawbony, ktorý napríklad dokázal zapáliť oheň pomocou šošovky vyrobené z tvrdého ľadu, pre boj s medveďmi vyrobiť náboje zo zmrznutej ortuti a masový útok medveďov zastaviť výbuchom pušného prachu, odpáleného elektricky.
Keď sa počasie zlepší, cestovatelia zistia, že more je skutočne voľné. Postavia si preto z nájdeného vraku šalupu a vydajú sa na ďalšiu plavbu. Na mieste severného pólu potom objavia sopečný ostrov, ktorý je celý tvorený doteraz činnou sopkou. Tú cestovatelia nazvú Hatterasovou horou. Jej úbočie padá tak prudko do mora, že ostrov nemá vlastne žiadne pobrežie, na ktoré by bolo možné vstúpiť. Našťastie plavci nachádzajú fjord, do ktorého môžu vplávať so svojou šalupou a vydať sa odtiaľ medzi balvanmi na vrchol hory, čo im v krajne neschodnom teréne trvalo tri hodiny. Po dosiahnutí vrcholu sopky zistia, že geometrický priesečník poludníkov leží v jej pažeráku. Kapitán Hatteras preto do krátera skočí, aby stál presne na póle. Tento svoj neuvážený čin síce prežije, ale pri spiatočnej ceste musia jeho druhovia konštatovať, že zošalel. Po návrate do Anglicka je preto umiestnený do ústavu pre duševne chorých, v ktorom sa prechádza pokiaľ možno severným smerom.
Surikata vlnkavá

Surikata vlnkavá (lat. "Suricata suricatta"; iné názvy pozri nižšie) je jediný žijúci druh z rodu surikata (lat. "Suricata", staršie "Rhyzaena") z čeľade mungovité.
Názvy.
Slovenské názvy tohto druhu sú: surikata vlnkavá, surikáta vlnkavá, surikata vlnková, surikata vlnkatá, surikata pásavá, surikáta pásavá, surikata, surikáta. Miestni juhoafrickí belosi tento druh volajú "morská mačka" (v afrikánčine a angličtine: meerkat; toto slovo však pôvodne, teda v európskej holandčine, znamená mačiak ako typ opice).
Latinský názov tohto druhu je: "Suricata suricatta". Jeho staršie latinské názvy sú: "Suricata tetradactyla", "Suricata capensis", "Suricata viverrina", "Suricata zenick", "Rhyzaena suricat(t)a", "Rhyzaena suraktta", "Rhyzaena tetradactyla", "Rhyzaena capensis", "Rhyzaena zenik", "Rhyzaena typicus" (či "typica"), "Viverra suricat(t)a", "Viverra surikatta", "Viverra tetradactyla", "Viverra zenic(k)", "Viverra zenik" [et "Viverra tetradactyla"], "Mangusta tetradactyla", "Mus zenik". Rodové meno "Suricata" sa v minulosti niekedy písalo v tvare "Suricatta" (t. j. celý názov je potom napr. "Suricatta suricatta"), "Surikata" či "Surricata", a rodové meno "Rhyzaena" sa v minulosti niekedy písalo v tvare "Ryzaena", "Rysaena" či "Rizaena".
Opis.
Jej dĺžka je 30 cm a hmotnosť 700 g. Hruď a končatiny sú žltej farby, hlava je biela a krk je svetložltý, jamky v očiach, pazúriky a uši sú čierne a chvost je oranžový. Živí sa hlavne hmyzom, ale pojedá aj malé cicavce, vajcia, plazy, rastliny aj huby ("Kalaharituber pfeilii"). Žije v Južnej Afrike. Je veľmi plachá, ale dá sa ľahko skrotiť. Je príbuzná manguste.
Deti kapitána Granta

Deti kapitána Granta "(1867-1868, Les enfants du capitaine Grant)" je jeden z najznámejších románov francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires)". Tento dobrodružný román tvorí prvú časť autorovej voľnej trilógie, do ktorej ešte patria "Dvadsaťtisíc míľ pod morom (Vingt mille lieues sous les mers)" a "Tajomný ostrov (1875, L'île mystérieuse)". Medzi jednotlivými časťami tejto trilógie však panuje časový nesúlad (pozri Časový nesúlad medzi jednotlivými časťami trilógie).
Obsah románu.
Príbeh začína 26. júla roku 1864, keď posádka jachty Duncan ulovila v Severnom prielive medzi Írskom a Škótskom žraloka kladivohlavého a v jeho útrobách objavila tri neúplné listiny. Boli napísané po francúzsky, po anglicky a po nemecky a obsahovali správu o stroskotaní lode Britannia s kapitánom Grantom a posádkou na 37° 11' južnej šírky (údaje o zemepisnej dĺžke boli bohužiaľ nečitateľné). Majiteľ jachty lord Glenarvan neváhal ani okamih a vydal sa spoločne so svojou manželkou, kapitánom Johnom Manglesom, majorom Mac Nabbsom, roztržitým zemepiscom Jacquesom Paganelom a s Mary a Robertom Grantovými, deťmi strateného škótskeho kapitána, na dobrodružnú záchrannú výpravu, ktorá v podstate znamenala cestu okolo sveta po 37. rovnobežke.
Výprava začala pátraním v Južnej Amerike, kde však ani pochod cez Andy nepriniesol žiadaný výsledok, potom hrdinovia príbehu zamierili k brehom Austrálie. Tu sa stretli s námorníkom Britannie Ayrtonom. Ten ich sprevádzal po Austrálii, vykľul sa z neho však podvodník a vodca trestancov, ktorí chceli získať ich majetok. Nakoniec sa cestovatelia cez veľké útrapy dostali na pobrežie, ale ich jachta tam na nich nečakala, omylom pred ich príchodom odplávala. Na malej lodi doplávali Škóti na Nový Zéland. Tu však padli do rúk ľudožrútov. Našťastie ich zachránil Robert, ktorý utiekol. Vďaka Paganelovi sa dostali k moru a tu ich čakalo veľké prekvapenie. Vody tu križoval Duncan, v podpalubí s uväzneným, Ayrtonom. Náhoda priviedla jachtu k malému ostrovčeku Tabor, kde mal byť lodník vysadený. Aké však bolo prekvapenie, keď zistili, že ostrov je obývaný tromi stroskotancami, kapitánom Grantom a dvoma námorníkmi. Román končí ponechaním Ayrtona na ostrove a šťastným návratom domov.
Tento román sa stal jednou z najčítanejších Vernových kníh. Verne vložil do tohto jednoduchého, ale napínavého príbehu veľa zemepisných, prírodovedných a národopisných poznatkov o Južnej Amerike, Austrálii a Tichomoria, a ako dobrý znalec ľudských pováh vykreslil v deťoch kapitána Granta ozajstných hrdinov, ktorí sú aj dnes vzorom statočnosti a odvahy.
Filmové adaptácie.
Román bol niekoľkokrát sfilmovaný. Už v roku 1913 bol podľa scenára Vernovho syna Michela nakrútený francúzsky nemý film "Les Enfants du capitaine Grant" s dĺžkou 23 minút. K ďalším známym filmovým adaptáciám patria:
Pasionál abatyše Kunhuty

Pasionál abatyše Kunhuty je súbor piatich duchovných textov zo začiatku 14. storočia vytvorený na popud Kunhuty Přemyslovny.
Dejiny.
Prvý text bol spísaný už okolo roku 1312 a celé dielo bolo dokončené približne v roku 1321, v dobe Kunhutinej smrti. Na tvorbe pasionálu sa podieľal kanonik Beneš a tiež významný dominikán a neskôr inkvizítor Kolda z Koldic. Beneš rukopis iluminoval (vymaľoval), pričom jeho práca po umeleckej stránke dosahuje kvality francúzskeho kráľovského dvora. Ilustrácii je celkovo dvadsaťšesť, sú na nich zobrazené divadelné scény, ktoré sa hrali v kláštore sv. Juraja na Veľkú noc. Svoj výtvarný sprievod doplnil Beneš i vlastnými veršami, v ktorých sa odráža jeho nevšedné nadanie.
Pasionál tvorí súbor piatich duchovných textov a je metaforou o utrpení cirkvi. Prvý text je "Podobenstvo o nepremoženom rytierovi" z roku 1312 (autorom je Kolda) a o rok neskôr bol iluminovaný. Rytierom je tu Ježiš Kristus a Panna či nevesta Kristova symbolizuje ľudskú dušu. Nevesta a Kristus splynú v jedno, čo Beneš stvárnil splynutím ich svätožiar.
Nasledujú dve stredoveké veľkonočné básne o Panne Márii a skladba "O nebeských príbytkoch" (istým autorom je opäť Kolda, ktorý ju napísal v roku 1314). Posledné dva texty sú "Pašijové kázanie pápeža Leva" a "Plač Márie Magdalény" a vznikli zrejme až po roku 1321, teda po Kunhutinej smrti. V Pasionáli bola nájdená i Kunhutina modlitba.
Pasionál možno brať i ako akýsi stredoveký orloj. Kristus je pojatý ako Slnko a jeho nevesta ako Venuša. Anjeli sú hviezdy, diabol - had je démon tmy a zimy alebo súhvezdie jesenného hada a Kristov kríž je pojatý ako kríženie nebeského rovníka a ekliptiky.
V knihe je vložený dvojlist, kde je opátka Kunhuta zobrazená ako princezná (korunovaná dvomi anjelmi) a ako nevesta Kristova. Jej obraz je však rozmazaný, asi bol bozkávaný ako vzácna relikvia.
V roku 2005 bol Pasionál abatyše Kunhuty vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Cisársko-kráľovský

cisársko-kráľovský krátko c.k. () bolo označenie úradov a štátnych zariadení celej ríše Rakúskeho cisárstva od roku 1804 až do Rakúsko-uhorského vyrovnania v roku 1867. Potom sa táto skratka vzťahovala (s výnimkou spoločnej armády, kde sa c.k. používalo odchylne až do 1889) už len na Predlitavsko. Prvé písmeno c (cisársko) označovalo titul rakúskeho cisára a druhé k (kráľovský) od roku 1867 titul Český kráľ, ktorý zastával cisár v personálnej únii. 
Upozornenie.
Veľmi často dochádza k zámene s označením "cisársky a kráľovský", pričom sa tieto označenia dejepisne a štátoprávne odlišujú.
Zoznam diel Piera della Francesca

Zoznam diel Piera della Francesca obsahuje súborný prehľad prác tohto talianskeho renesančného maliara. Podstatnú časť jeho prác predstavujú diela s religióznou tematikou. Najvýznamnejšie dielo s názvom "Legenda svätého Kríža" vytvoril Piero della Francesca v Bazilike San Francesco v Arezze v rokoch 14531466.
Ernst Thälmann

Ernst Thälmann (* 16. apríl 1886, Hamburg, Nemecko – † 18. august 1944, Buchenwald, Nemecko) bol nemecký socialistický politik.
Život.
V roku 1903 vstúpil do nemeckej sociálno demokratickej strany. Po prvej svetovej vojne požadoval, aby sa táto strana spojila s komunistickou. V roku 1920 bol zvolený práve do vedenia komunistickej strany a následne v rokoch 1923–1933 jej predsedom. Okrem iného bol v roku 1923 jedným z organizátorov nevydareného boľševického povstania v Hamburgu. V roku 1925 a 1932 bol komunistickou stranou vybraný ako kandidát na ríšskeho prezidenta. Angažoval sa tiež vo vysielaní antifašistických dobrovoľníkov do občianskej vojny v Španielsku – jeden z plukov medzinárodných brigád niesol Thälmannovo meno.
V roku 1933, kedy sa k moci v štáte dostali nacisti, bol Thälmann krátko po požiari Ríšskeho snemu zatknutý gestapom. Niekoľko rokov bol držaný vo väzbe na rôznych miestach, až bol v roku 1944 prevezený do Buchenwaldu, kde bol bez súdu, na priamy rozkaz Hitlera, zastrelený.
Oficiálna mládežnícka organizácia, ktorá fungovala v rokoch 1948–1990 v Východnom Nemecku bola pomenovaná po Ernstovi Thälmannovi ("Thälmannovi pionieri").
Mosonudvar

Mosonudvar je obec v Maďarsku severozápadnom Maďarsku v Rábsko-mošonsko-šopronskej župe v Mosonmagyaróvárskom obvode, ktorá vznikla 1. januára 2011.
Dejiny.
Obec pôvodne patrila ku mestu Mosonmagyaróvár ako miestna časť názvom "Újudvar". Dňa 5. apríla 2009 sa v miestnej časti konalo referendum s návrhom na oddelenie obce od mesta Mosonmagyaróvár. Z 369 oprávnených voličov sa hlasovania zúčastnilo 231 ľudí, z toho 202 hlasovalo za odčlenenie. Referendum bolo platné, preto minister vnútra Maďarska Zoltán Varga predložil výsledky prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi, ktorý dňa 30. decembra 2009 schválil vytvorenie novej obce.
Vzhľadom na to, že v Maďarsku už existuje obec Újudvar, ktorá sa nachádza neďaleko Nagykanizse, a duplicitné názvy obcí nie je možné v krajine používať, novovzniknutú obec premenovali na "Mosonudvar" ().
Bazilika svätého Ondreja (Komárno)

Bazilika svätého Ondreja je kostol, jedna z dominánt mesta Komárno. Nachádza sa na križovatke ulíc Svätoondrejská, Palatínova a Školská, oproti Podunajskému múzeu. Dnešnú barokovú podobu nadobudol medzi rokmi 1768-1771.
Prvý kostol na jeho mieste postavil rád jezuitov medzi rokmi 1674-1677. Na veži, ktorá bola zároveň aj strážnou vežou mesta, stála dvojmetrová železná socha svätého Ondreja. Okolo kostola sa nachádzal cintorín. Kostol bol však pre rýchlo sa rozrastajúce mesto primalý, a tak medzi rokmi 1723-1734 postavili vedľa neho nový kostol, ktorý taktiež zasvätili sv. Ondrejovi. Na jeho stavbu využili aj materiál z novozámockej pevnosti. Jedna časť zle postaveného kostola sa však 28. decembra 1738 zrútila. Podľa tradície do popraskanej steny kostola narazil koč, ktorý spôsobil jeho zrútenie.
20. apríla 2018 pápež František kostol povýšil na baziliku (druhú v Trnavskej arcidiecéze).
Jovan Jovanović Zmaj

Jovan Jovanović Zmaj (; * 24. november 1833, Novi Sad – † 3. jún 1904, Sremska Kamenica) bol významný srbský spisovateľ, lyrik z obdobia srbského romantizmu. 
Život a dielo.
Počas celého svojho života prispievateľ do literárnych, politických i detských časopisov, sa vďaka svojim zbierkam básní v Srbsku a jeho okolí preslávil. Vzorom bol Zmajovi Branko Radičević, srbský románopisec polovice 19. storočia a blízky priateľ Vuka Karadžića.
V mladosti študoval Zmaj strednú školu v rodnom Novom Sade a tiež v Bratislave, vysokú školu - práva - potom v Prahe, Viedni a Budapešti. Šťastne sa oženil a v Novom Sade prežil najaktívnejšie obdobie. Neskôr (1870) v maďarskej metropole vyštudoval medicínu a vykonával lekársku prax. Zanedlho potom mu však zomrela žena i deti; svoju tragédiu zhrnul do básní s názvom „Đulići uveoci“ (Zvädnuté ruže)
Medzi najznámejšie diela Jovanovića Zmaja patria „Đulići“(Ruže) a „Đulići uveoci“; prvé sa venuje šťastnému rodičovskému životu, druhé potom o láske k blížnym a ich strate. Okrem lyrických básní ale Zmaj písal tiež aj satirické a politické básne, ako prvý srbský spisovateľ sa tiež venoval srbskej poézii pre deti. Zmaj tiež prekladal, do srbčiny hlavne diela maďarských autorov (napríklad Sándora Petőfiho a Jánosa Aranyho), pracoval ale i na prekladoch z nemčiny. Na počesť Jovanovića Zmaja niesla Sremska Kamenica po niekoľko rokov meno „Zmajeva Kamenica“
Sociálna sieť (film)

Sociálna sieť (v anglickom origináli "The Social Network") je dráma z roku 2010 o zakladaní sociálnej siete Facebook a vzišlých súdnych procesoch. Film režíroval David Fincher a zahrali si v ňom Jesse Eisenberg, Andrew Garfield, Justin Timberlake, Brenda Song, Armie Hammer, Max Minghella, Rashida Jones a Rooney Mara.
Aaron Sorkin napísal scenár podľa knihy Bena Mezricha z roku 2009 "Miliardári z Facebooku" ("The Accidental Billionaires"). Sorkin si taktiež zahral malú rolu prípadného investora. Nikto z personálu Facebooku, vrátane zakladateľa Marka Zuckerberga, sa na tomto filme nepodieľal, hoci Eduardo Saverin bol konzultantom pre Mezrichov príbeh. Film v USA vydala Columbia Pictures 1. októbra 2010, na Slovensko prišiel do kín 4. novembra 2010.
Dej.
Počas jedného jesenného večera v roku 2003, Mark Zuckerberg, skutočný génius v informatike a prvák na Harvarde, si sadol za počítač a s nadšením sa pustil do nového nápadu. To, čo začalo ako programátorské rozbúrenie na internáte sa rýchlo stalo svetovou sociálnou sieťou a revolúciou v komunikovaní. O šesť rokov a 500 miliónov priateľov neskôr, Mark Zuckerberg sa stáva najmladším miliardárom v histórii. Ale pre tohto podnikateľa je úspech tiež synonymom osobných a legálnych problémov.
Jazernica

Jazernica môže byť:
Jazernica (jazero)

Jazernica je jazero nachádzajúce sa pri Tornali na kúpalisku v časti Králik. Je zaujímavé tým, že mení svoju polohupodľa údajov dostupných v literatúre sa premiestnilo už po šiestykrát. 
Jazero má lievikovité dno, ktorého najhlbšiu časť sa nepodarilo preskúmať ani potápačom. Je doteraz neustále skúmané a patrí k najväčším miestnym záhadám. Jeho premiestňovanie pravdepodobne súvisí s charakterom zemskej kôry. Na najnovších mapách je zaznamenané ako Jazernica, no miestni ho označujú aj ako „Morské oko“ (úkaz premiestňovania si vysvetľujú tak, že jazero je spojené s morom – jeho voda je však sladká). 
Poloha v minulosti.
V minulosti sa jazero údajne nachádzalo v blízkosti obce Figa, pri Kálošskom potoku. Jedného dňa za veľkého hluku zmizlo.
2011 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 2011 na Slovensku.
RTVS (rozlišovacia stránka)

RTVS môže byť:
Dom na paru

Dom na paru (1880, "La Maison à vapeur") je dobrodružný román s vedecko-fantastickými prvkami od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). 
Obsah románu.
Román rozpráva napínavý príbeh odohrávajúci sa v Indii roku 1867. Inžinier Banks pozve plukovníka Munroa, kapitána Hooda a Francúza Mauclera na výpravu po severných častiach Indie. Ako dopravný prostriedok im má slúžiť obrovský oceľový slon poháňaný parným strojom, pôvodne vyrobený ako hračka pre bohatého radžu. Kolos ako kráčajúca lokomotíva ťahá dva pojazdné obytné bungalovy, je však tiež schopný plavby vo vode, pretože jeho nohy môžu vo vodnom prostredí slúžiť ako lopatkové kolesá a bungalovy môžu tiež plávať. Ako komín stroju slúži zdvihnutý chobot. Opis putovania je pre Verna rámcom, do ktorého okrem geografických a prírodných zaujímavostí vložil ako hlavný dobrodružný motív snahu plukovníka Munroa pomstiť smrť svojej ženy. Za tú je zodpovedný jeden z bývalých vodcov povstania sipáhijov z roku 1857 Nana Sahib, ktorý je už desať rokov hľadaný pre zločiny, ktoré počas tohto povstania spáchal. Na jeho rozkaz bola plukovníkova žena vrhnutá do studne a tam potom zasypaná. Dozvedáme sa však tiež, že plukovník Munro zavinil smrť družky Nany Sahib.
Po dlhej ceste, ktorá viedla z Kalkaty až k úpätiu Himalájí a odtiaľ do Jabalpuru v strednej Indii a na ktorej došlo aj k dramatickým stretom s divokými slonmi a tigrami, dôjde ku konečnému stretnutiu plukovníka Munroa a Nanu Sahiba. Plukovník Munro je najprv svojim nepriateľom zajatý. V zajatí zistí, že jeho žena nie je mŕtva. Podarilo sa jej zo zasypanej studne vyliezť, ale vplyvom prežitých hrôz stratila rozum a nepoznáva ho. Plukovníkovi priatelia Munroa oslobodia, zmocnia sa dokonca Nanu Sahiba a na oceľovom slonovi utekajú pred prenasledovateľmi. Keď sa už zdá, že budú zajatí, zatarasí inžinier Banks slonom cestu a zaťaží bezpečnostné záklopky parného stroja. Len čo sa k nemu prenasledovatelia priblížia, aby oslobodili Nanu Sahiba, priviazaného ku krku slona, parný stroj vybuchne. Nana Sahib zahynie a naši priatelia sú zachránení. Neskôr sa manželke plukovníka Munroa vplyvom jeho láskyplného zaobchádzania vráti zdravý rozum.
Tvrdohlavý Kéraban

Tvrdohlavý Kéraban (1883, "Kéraban le têtu") je dobrodružný román s od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). 
Obsah románu.
Dej románu sa začína v tureckom Istanbule, ležiacom na oboch brehoch úžiny Bospor, ktorá oddeľuje Európu od Malej Ázie. Tu žije bohatý obchodník s tabakom Kéraban. Jeho dom stojí v ázijskej štvrti Scutari (dnes Üsküdar), zatiaľ čo kanceláriu má v európskej časti mesta, takže musí každý deň využívať prievoz.
Kérabana navštívi v kancelárii jeho obchodný partner z Rotterdamu Jan Van Mitten so svojim sluhom Brunom. Na schôdzke sa Kéraban rozhodne pozvať Van Mittena na večeru do svojho domu. Keď sa všetci chcú prepraviť cez úžinu, Kéraban zistí, že táto preprava bola zaťažená novú osobitnou daňou. Táto daň Kérabana, ktorý kriticky vystupuje proti vláde, veľmi rozhnevá, a pretože je strašne tvrdohlavý, nechce nepatrný poplatok zaplatiť. Rozhodne sa preto, že podnikne sedemsto kilometrov dlhú cestu okolo Čierneho mora, aby sa bez platenia dostal na druhú stranu úžiny. Cesty v Kérabanovom kočiari (Kéraban totiž neverí modernej technike a odmieta používať vlak) sa musí chtiac-nechtiac zúčastniť aj Van Mitten. Nemôže odmietnuť, pretože by svojho hostiteľa urazil. Jediným problémom nastávajúcej cesty je to, že Kéraban sa musí vrátiť do Istanbulu najneskôr do šiestich týždňov, aby mohol zariadiť svadbu svojho synovca Ahmeta s dievčaťom menom Amasia, ktorá sa musí vydať do svojich sedemnástich narodenín, inak nezdedia sto tisíc tureckých libier.
Ak by teraz čitatelia očakávali, že bude nasledovať klasické Vernovo "cestopisné" rozprávanie, sú milo prekvapení. Až do Odesy, kde sa k cestovateľom pripojí Ahmet s Amasiou, prebehne síce cesta celkom pokojne (okrem napadnutia Kérabanovho koča diviakmi), ale potom nastanú veľké problémy predovšetkým vďaka najatým banditom, ktorí sa snažia zabrániť chystanej svadbe. Vo svižnom slede nasledujú za sebou napínavé epizódy, v ktorých vystupujú ruskí kozáci, morskí piráti alebo divokí Kurdi a nechýba ani únos Amasie.
Keď sa nakoniec všetci šťastne dostanú späť do Istanbulu, nastáva nový problém. Svadba Ahmeta s Amasie sa môže konať len v európskej časti mesta, kam sa však Kéraban nemôže bez zaplatenia onoho dodatočného poplatku za prievoz dostať. Situácia však originálne vyrieši. Istý známy artista chce totiž prekročiť Bospor na lane, ktoré je v dĺžke 1300 metrov natiahnuté medzi oboma jeho brehmi. To využije Kéraban a nechá sa artistom previezť do Európy po lane.
Wallach

Wallach:
Wolfram Alpha

Wolfram Alpha (Computational knowledge engine – môžeme preložiť ako "výpočtový vedomostný motor") je internetová služba slúžiaca k vyhľadávaniu a znázorneniu informácií prevažne súvisiacich s matematikou a súvisiacimi vedeckými oblasťami. Služba bola vyvinutá spoločnosťou Wolfram Research a je založená na softvéri Mathematica. Služba bola spustená v máji 2009 Stephenom Wolframom. V roku 2009 bola vyhlásená americkým magazínom Popular Science ako najväčšia počítačová inovácia roku. 
Na rozdiel od vyhľadávacích internetových služieb je Wolfram Alpha zameraný na riešenie a znázorňovanie výsledkov špecifických algoritmov, rovníc, štatistických údajov. Výsledkom sú syntetické odpovede, ktoré sú zosumarizované do vlastných hodnôt zadaných užívateľom.
Tento odlišný typ vyhľadávača prehľadáva vlastnú databázu a odpovedá na priame otázky položené v ľudskom jazyku. Databáza obsahuje ako fakty tak pravidlá pre odvodzovanie nových faktov, zákonitostí a odpovedí. Je to vyhľadávač informácií a faktov; nájdené výsledky usporadúva do prehľadných tabuliek. Vyhľadávač hľadá vo svojej databáze, ktorá je napĺňaná informáciami z rozličných externých databáz. Obsahuje rôzne odvetvia činností, napr. technológie, veda, cestovanie, varenie, hudba, astronómia a podobne.
Shakin’ Hands

„Shakin' Hands“ je siedmy singel kanadskej rockovej skupiny Nickelback, pochádzajúci a zároveň propagujúci ich album "Dark Horse" vydaný v roku 2008. Singel bol vydaný jedine v USA vo forme rádiového singla a digital download. Bol vydaný dňa 16. novembra 2009. Autorom textu piesne je Chad Kroeger, hudbu zložila celá skupina spoločne s producentom Robertom Langom. Je jedinou z piesní na albume, na ktorej sa ako skladateľ podieľal Robert Lange.
Význam skladby.
Text piesne je často spájaný s textami predchádzajúcich piesní „Animals“, „Figured You Out“ a „Something in Your Mouth“, kvôli jeho sexuálnemu orientovaniu. Pieseň rozpráva o predávaní vlastného tela. Pieseň má silný hardrockový zvuk, v ktorom počuť silné gitarové riffy a pomerne dlhé gitarové sólo. Je to jedna z najtvrdších piesní albumu.
Táto pieseň spolu s piesňou „Never Gonna Be Alone“ debutovala v rebríčku Canadian Hot 100 ešte predtým ako sa stal singlom. Pieseň dosiahla #49 v Kanade a #34 v americkom rebríčku Mainstream Rock Tracks.
Skladba na koncertoch.
Koncertná premiéra skladby bola dňa 3. apríla 2010 počas koncertu v Atlantic City v USA. Počas koncertu spevák Chad Kroeger len spieval a na sólovú gitaru hral Tim Dawson, ktorý je člen technického personálneho tímu.
Zostava.
Nickelback
Produkcja 
Ostatní
Chrám Mena Panny Márie (Křtiny)

Chrám Mena Panny Márie je najvyššia stavba mesta Křtiny, ktorá dosiahla výšku 73 metrov. Kostol bol vybudovaný v rokoch 1718 - 1750.
Dejiny.
Stavbou boli nahradené dva staršie stredoveké kostoly. Architektom bol Jan Blažej Santini-Aichel. V roku 1718 začali stavebné práce stavbou kaplnky sv. Anny, ktorú viedol František Benedikt Klíčník. Kaplnka bola dokončená pravdepodobne koncom 20. rokov 18. storočia. V roku 1728 bola začatá stavba kostola. Jeho hrubá stavba bola dokončená v roku 1744, vysvätený bol v roku 1771. Pri veľkom požiari v roku 1844 zhoreli všetky strechy, rekonštruované boli v nasledujúcom roku. Ďalšie veľké škody zaznamenal chrám na konci druhej svetovej vojny, keď mestom prechádzal front. Opravy začali až v 70. rokoch 20. storočia a trvali až do konca 90. rokov. 
Od 1. júla 2008 je chrám zapísaný medzi národné kultúrne pamiatky.
Kostol svätého Jána Nepomuckého na Skalke

Kostol svätého Jana na Skalke je kostol v Prahe, v Novom Měste, v ulici "Na Slupi" (pod Karlovým námestím neďaleko Albertova). 
Dejiny.
Barokový kostol bol postavený medzi rokmi 17301739 podľa Kiliána Ignáce Dientzenhofera. Významnou a neprehliadnuteľnou súčasťou stavby sú dve veže (tie však nie sú z pohľadu od Vltavy vidieť, lebo ich zatieňuje kláštor Emauzy). V interiéri je dôležitá hlavne nástropná freska "Apotheosy" svätého Jána Nepomuckého z roku 1748 a drevený model sochy taktiež sv. Jána Nepomuckého, ktorá je dnes umiestnená na Karlovom moste. Do kostola vedie schodisko, ktoré vzniklo vo veľmi stiesnenom priestore pred kostolom v roku 1776, sochy k nemu boli umiestnené o štyri roky neskôr.
Popular Science

Popular Science je americký mesačník založený v roku 1872 prinášajúci články pre širokú verejnosť o vede a technológiách. Magazín získal viac ako 58 ocenení, vrátane ASME za novinársku excelenciu v roku 2003 a v roku 2004 (Best Magazine Section). Popular Science je prekladaný do viac ako 30 jazykov a vychádza v 45 krajinách.
Ebstorfská mapa

Ebstorfská mapa je kruhová mapa sveta (latinsky mappa mundi) z roku 1234 (niektoré zdroje uvádzajú rok 1214). 
Ide o jednu z dvoch najznámejších ukážok kruhových máp vrcholného stredoveku (druhou je Herefordská mapa), ktorej autorom je pravdepodobne Angličan Gervasius z Tilbury, ktorý v rokoch 1223 až 1234 zastával funkciu prepošta kláštora Ebstorf pri Hannoveri. Richard Čapek opisuje mapu nasledovne: "Mapa bola oltárnym obrazom o priemere 356 cm, zošitým z 30 pergamenových listov, v ktorého strede bol Jeruzalem."
Ebstorfská mapa bola zničená v dôsledku bombardovania Hannoveru počas druhej svetovej vojny a zhorela. Do tej doby to "bola najväčšia dochovaná Mappa mundi na svete." Existuje séria čiernobielych fotografií pôvodnej mapy, obstaraných v roku 1891, a rad farebných kópií mapy urobených ešte pred jej zničením.
Dorogský obvod

Dorogský obvod (maď. "Dorogi kistérség") je administratívna jednotka, obvod, v severnom Maďarsku v Komárňansko-ostrihomskej župe. Jeho sídlom je mesto Dorog.
Sídla.
V obvode sa nachádza celkovo 1 mesto a 13 obcí.
Kamenica (Srbsko)

Kamenica (, , , ) je mesto v srbskej autonómnej oblasti Vojvodina, v Juhobáčskom obvode. Mesto susedí s Novým Sadom a v roku 2002 tu žilo 11 205 obyvateľov. Prvá písomná zmienka o Sremskej Kamenici pochádza z roku 1237.
Zelený lúč

Zelený lúč (1882, "Le rayon vert") je dobrodružný román od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). V jednom zväzku s týmto románom vyšla súčasne Vernova krátka satirická poviedka "Desať hodín na love" ("Dix Heures en chasse") z roku 1881.
Obsah románu.
Dielo "Zelený lúč", pomenované po optickom prírodným jave (pozri ďalej), sa dá považovať za jediný Vernov milostný román. Jeho zápletka spočíva v tom, že mladá škótska dievčina Helena Champbellová sa odmieta vydať za muža, ktorého jej vybrali jej strýkovia, a to do tej doby, než s ním spoločne uvidí zelený lúč, ktorý je podľa povestí znamením vernej lásky. Po početných neúspešných pokusoch je jav konečne viditeľný, ale mladí hrdinovia nachádzajú lásku navzájom vo svojich očiach a nevenujú pozornosť obzoru.
Vedecký základ románu.
Zelené lúče (zelené žiarenie) sú zriedkavým optickým prírodným javom vyskytujúcim sa predovšetkým tesne pred západom slnka. Jav je zvyčajne pozorovateľný tam, kde je z nízkej polohy voľný pohľad na obzor, teda najmä na mori. Než slnko zmizne, je na krátky čas vďaka zmenám v optickom spektre, ktoré je zavinené veľkým teplotným rozdielom medzi morom a vzduchom, úplne zelené, lebo červená a oranžová vlnová dĺžka spektra zmizne ako prvá. Idea vyjadrená v románe, že možno predpovedať, kde a kedy je možné zelené žiarenie uvidieť, nemá ale žiadne vedecké opodstatnenie. Vernov opis zeleného žiarenia ("žiara nevšedne nádherná a so žiadnou zeleňou, vyskytujúcou sa na zemi, porovnateľná") je však úplne správny a je zrejme založený na osobnom zážitku.
V krajine kožušín

V krajine kožušín (1873, "Le pays des fourrures") je dobrodružný román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). Román je jedným z troch Vernových diel, odohrávajúcich sa v Kanade (ďalšími sú Famille sans nom (doslova "Bezmenná rodina") a Zlatá sopka).
Obsah románu.
Dej knihy sa odohráva v šesťdesiatych rokoch 19. storočia, keď "„krajina kožušín“", t. j. Kanada bola miestom viacerých vzájomne súperiacich loveckých spoločností, ktoré sa snažili posúvať svoje revíry čoraz viac na sever, kde ešte bolo veľa vzácnej zveri. Tak je aj je poručík Hobson poverený založením novej loveckej stanice na severnom pobreží Severnej Ameriky až za polárnym kruhom. Podnikne preto s hŕstkou vojakov a lovcov cestu od Veľkého jazera otrokov k Veľkému medvediemu jazeru a odtiaľ až na pobrežie na 70. stupni severnej šírky. Tu na cípe jedného polostrova založia poľovnícku stanicu, netušia však, že na ľadovci zanesenom vrstvou hliny. Sopečným otrasom sa ľadovec odtrhne a odpláva aj s osadenstvo na voľné more, kde sa začne zvoľna rozpúšťať. Hnaný morským prúdom prepláva Beringov prieliv medzi Ruskom a Aljaškou. V poslednom okamihu pred katastrofou pristane zvyšná kryha s ľuďmi na jednom z Aleutských ostrovov. Napínavý príbeh je, ako je to u Verna zvykom, doplnený celou radou zemepisných a prírodopisných zaujímavostí z polárnych končín.
Morská obluda

Morská obluda (1901, "Les histoires de Jean–Marie Cabidoulin") je dobrodružný fantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). Vo francúzštine znie názov knihy "Príbehy Jeana-Marie Cabidoulina". 
Obsah románu.
Dej knihy sa odohráva na francúzskej veľrybárskej lodi "Svätý Enoch", ktorej plavby sa ako svojej poslednej zúčastnil starý debnár Jean-Marie Cabidoulin. Cabidoulin bol však samá povera a postupne zdemoralizoval celú posádku svojím presvedčením, že loď sa stretne s obrovským morským netvorom, ktorý ju zničí. Táto predtucha sa v podobe neznámeho prírodného úkazu vyplnila v čase, keď loď súperila o úlovky s konkurenčnou anglickou loďou "Repton".
Posádka "Svätého Enocha" totiž v Ochotskom mori najprv spozorovala podivné zdvihnutie vody, ktoré považovala za tajfúnovú vlnu. Vzápätí sa ozvalo dunenie a za záhadných okolností bola anglická veľrybárska loď "Repton" zničená. V nasledujúcich dňoch bol "Svätý Enoch" v zajatí záhadnej, na mapách nevyznačené plytčiny. Problémy lode potom vyvrcholili v momente, keď sa jej zmocnila neznáma sila a vliekla ju do voľných vôd Tichého oceánu a potom na sever, a to takou rýchlosťou, že posádka musela zaľahnúť na palubu, inak by ju tlak vzduchu zmietol do vody. Nakoniec bola loď vyvrhnutá na ľadové pole v Severnom ľadovom oceáne. Stroskotancov zachránila zhruba za mesiac anglická loď "World".
Hodnoverné vysvetlenie záhadnej príhody chýba, Jean-Marie Cabidoulin bol však presvedčený, že sa lode zmocnil obrovský morský had. Jeho druhovia s ním nesúhlasili, ale rozumnejšie vysvetlenie, než že to bola nejaká prírodná zvláštnosť, podať nevedeli.
Rádio Piešťany

Rádio Piešťany je slovenská hudobná rozhlasová stanica so zameraním na produkciu po roku 1960, a historicky prvá stanica vysielajúca z Piešťan. Signál sa šíri od 31. decembra 2010 na frekvencii 90.2 MHz z vlastného vysielača v Piešťanoch s efektívne vyžiareným výkonom 0,5 kW a pokrýva územie medzi Trnavou a Trenčínom.
Čierne Indie

Čierne Indie (1877, "Les Indes noires") je menej známy dobrodružný fantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu "Podivuhodné cesty" ("Les Voyages extraordinaires"). 
Obsah románu.
Kniha má trochu čudný názov, ktorý nemá nič spoločného s Indiou. Ide totiž o preklad anglického termínu "black Indies", ktorým sa označujú rozsiahle britské uhoľné revíry. A román sa tiež skutočne odohráva na Britských ostrovoch, konkrétne v škótskom grófstve Stirlingshire. Jules Verne v ňom opisuje vznik a históriu ideálneho baníckeho mesta Coal-City (Uhoľné mesto), vybudovaného v jaskyni Nová Aberfoylie. Na začiatku príbehu stojí objav rozsiahlych uhoľných slojov banským predákom Simonom Fordom v starej vyťaženej bani, kde Ford býval aj so svojou rodinou v chate hlboko pod zemou. Toto bohatstvo podnietilo banského inžiniera Jamesa Starra k výstavbe veľkého podzemného mesta, v ktorom bývali zamestnanci bane aj so svojimi rodinami.
Mesto ležalo 450 metrov pod zemským povrchom na brehu podzemného jazera Malcolm a so svetom ho spájal tunel dlhý takmer 11 km (dopravu zaisťovala železnica). Srdcom mesta bola elektráreň. Elektrina sa využívala nielen na svietenie, ale aj na ťažbu uhlia. Pre veriacich tu bola na prirodzenej terase nad jazerom vybudovaná kaplnka. Obyvateľom sa v meste tak páčilo, že len zriedka vychádzali na povrch.
Vlastný dej románu sa točí okolo rôznych podivných a nebezpečných udalostí, ktoré boli obyvateľmi mesta najprv pripisované nadprirodzeným bytostiam (banským škriatkom), ale za ktorými v skutočnosti stál bývalý zamestnanec bane Silfax, ktorý so svojim vycvičeným výrom baňu tiež od jej uzavretia obýval. Nechýba ani ľúbostný motív (Fordov syn Harry sa zamiluje do dievčaťa Nell, ktorá bola nájdená v nepreskúmaných častiach jaskyne).