burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ľubomíra Kaminská

Doc. PhDr. Ľubomíra Kaminská, CSc. (* 1. apríl 1954, Úbrež) je slovenská archeologička a univerzitná pedagogička. Pôsobí ako samostatná vedecká pracovníčka Archeologického ústavu Slovenskej akadémie vied (SAV), na detašovanom pracovisku (Oddelení pre výskum východného Slovenska) v Košiciach. Vo svojom výskume sa zameriava na kamennú dobu, predovšetkým na obdobie paleolitu.
Štúdium a profesijná kariéra.
V roku 1978 úspešne ukončila štúdium v odbore archeológia na Katedre archeológie Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK). V nasledujúcich dvoch rokoch pôsobila ako pracovníčka Vlastivedného múzea Trebišov, kde vykonala archeologický výskum románskej sakrálnej stavby a ranostredovekého cintorína v Trebišove. V roku 1980 získala titul doktor filozofie v odbore archeológia na Filozofickej fakulte Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Brne (od roku 1990 Masarykova univerzita). Vedecká hodnosť kandidát vied jej bola udelená v roku 1989 na Archeologickom ústave Slovenskej akadémie vied v Nitre. V roku 2008 sa úspešne habilitovala v odbore archeológia na FiF UK. Od roku 1979 pôsobí vo Výskumnom pracovnom stredisku Archeologického ústavu SAV v Košiciach, v súčasnosti ako samostatná vedecká pracovníčka.
V rokoch 19911997 bola členkou redakčnej rady vedeckého časopisu "Slovenská archeológia Nitra", od roku 1998 má členstvo v redakčnej rade vedeckého časopisu "Východoslovenský pravek Košice" a od roku 2000 je tiež členkou redakčnej rady maďarského vedeckého časopisu "Praehistoria Miskolc" (International prehistory journal of the University of Miskolc). Taktiež je členkou redakčnej rady vedeckého časopisu "Mesto a dejiny", založeného v roku 2012. Od roku 1998 zastupuje Slovensko v medzinárodnej komisii Union international des sciences préhistoriques et protohistoriques, Commission VIII, Paléolithique supérieur, ktorá pôsobí pri UNESCO.
V rámci pedagogickej činnosti pôsobí na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, kde od roku 2006 prednáša štátnicové predmety Dejiny praveku a včasná doba dejinná (na bakalárskom stupni štúdia) a Mobilita pravekých populácií v strednej Európe, ako aj povinne voliteľný predmet Doby kamenné v slovenskom praveku (na magisterskom stupni štúdia). Od roku 2004 vyučuje predmet Dejiny praveku pre študentov učiteľstva akademických predmetov na Teologickej fakulte v Košiciach Katolíckej univerzity v Ružomberku a od roku 2006 prednáša paleolit a mezolit pre študentov odboru archeológia a klasická archeológia na FiF UK.
Mezzani

Mezzani je talianska obec v regióne Emilia-Romagna. 
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"
Mikuláš V. (protipápež)

Mikuláš V. (lat. "Nicolaus Quintus"), vl. menom Pietro Rainalducci (* 3. štvrtina 13. storočia, Corvaro - † 16. október 1333, Avignon) bol františkánsky mních a protipápež Jána XXII. (od 12. mája 1328 do 25. júla 1330). Do pápežských dejín sa zapísal ako obeť mocenskej politiky rímskonemeckého kráľa Ľudovíta IV. Bavorského.
Životopis.
Biografické údaje o ňom sú veľmi skromné. História ho uvádza najmä v súvislosti s jeho verejným účinkovaním.
Pochádzal z chudobnej rodiny z mesta Borgorose (jeho miestnej časti Corvaro), ležiaceho vo východnej často dnešného regiónu Lazio. Pôvodne bol obyčajným človekom; v roku 1305 sa oženil. Po piatich rokoch však manželku opustil a vstúpil do františkánskej rehole. Niekoľko ďalších rokov žil v kláštore Santa Maria Aracoeli v Ríme.
Vcelku nenápadný a bezvýznamný rehoľník sa na výslnie dostal ako obeť sporu kráľa Ľudovíta IV. Bavorského s pápežom Jánom XXII. Spor pramenil v neochote pápeža rozhodnúť o novom ríšskom panovníkovi. Obaja kandidáti - Ľudovít IV. i rakúsky vojvoda Fridrich I. Habsburský - sa na pápeža obrátili so žiadosťou o rozhodnutie. Ján XXII. apeláciu prijal, no nevyniesol žiaden rozsudok, a to ani vtedy, keď Ľudovít Bavorský získal v Nemecku prevahu. Ľudovít IV. to považoval za porušenie svojich práv a rozhodol sa ich presadiť silou. Na čele vojska tiahol do Talianska, kde sa v Ríme dal korunovať za rímskonemeckého cisára. Súčasne sa rozhodol zosadiť Jána XXII., sídliaceho v tom čase v Avignone. 12. mája 1328 dal kolégiom vybraných rímskych duchovných zvoliť za protipápeža Pietra Rainalducciho, ktorého o tri dni neskôr sám korunoval. Pietro Rainalducci prijal meno Mikuláš V.
Po svojej intronizácii vymenoval deviatich kardinálov a viacero biskupov, vybratých predovšetkým z radov rehoľníkov a odporcov pápeža Jána XXII. Spočiatku sa tešil relatívne širokej podpore, najmä z miest, v ktorých mala prevahu nemecká strana, a ktoré odmietali politiku Jána XXII. Svojich priaznivcov mal aj medzi prelátmi, ktorí sa už skôr dostali do sporov s pápežom.
Ľudovít IV. však o necelé tri mesiace opustil Rím a Mikuláš V., ktorého popularita medzitým prudko klesala, odišiel s ním. Niekoľko mesiacov strávil na cestách. 3. januára nasledujúceho roku sa v Pise pripojil k cisárovi. V úsilí vyvolať pred svetom dojem právoplatnosti svojho úradu, zorganizoval vo februári akt zosadenia pápeža Jána XXII. Slamená, do pápežských šiat odená figúra, predstavujúca Jána XXII., bola degradovaná na svetskú osobnosť. Jánovou odpoveďou bola Mikulášova exkomunikácia.
V apríli 1329 však Mikuláš V. prerušil so svojím ochrancom styky. Z pápežského úradu sa stiahol. Ján XXII. požadoval aby sa Mikuláš úradu aj verejne zriekol. Po prísľube odpustenia a doživotnej penzie sa Mikuláš V., teraz už opäť ako Pietro z Corvara, prostý rehoľník, dostavil 24. augusta 1329 do Avignonu, kde sa pred Jánom XXII. kajúcne prehlásil schizmatickým pápežom. Ján XXII. mu odpustil, no nedovolil mu opustiť Avignon. Pietro tu prežil ešte nasledujúce tri roky, zavretý v pápežskej rezidencii. 16. októbra 1333 tu aj zomrel.
Tochni

Tochni (po grécky: Τόχνη, turecky: Taşkent) je dedina na Cypre, v regióne Larnaca. Leží v gréckej časti Cypru, zhruba v polovici cesty medzi mestami Larnaca a Lemesos. Dedina má celkom 322 obyvateľov. Pred rokom 1974 sa skladali obyvatelia najmä z tureckých Cyperčanov, ktorí sa nazývali "Taşkent". V roku 1974 bolo 85 z nich povraždených organizáciou EOKA-B.
V centre dediny sa nachádza ortodoxný kostol Sv. Konštantína a Heleny. Tento kostol bol vybudovaný na mieste staršieho kostola, o ktorom sa hovorí, že ho založila svätá Helena, ktorá sa vracala zo Svätej Zeme a mala pri sebe kúsok "Pravého Kríža".
Dedina má tiež mešitu, madras a moslimské pohrebisko, ktoré sa nachádza vo východnej časti. Táto časť sa však nachádza v rôznom stupni rozkladu.
Dnes je dedina známa ako agroturistické miesto s možnosťami turistiky i cykloturistiky. Obyvatelia sa snažia renovovať domy, vystavané z kameňa do pôvodnej podoby.
Hádzaná na Stredoamerických hrách 2013

Hádzaná na Stredoamerických hrách 2013 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier 2013. Konal sa v San José, v Kostarike, od 4. do 8. marca 2013, za účasti 5 mužských a 5 ženských tímov. Pôvodne sa v oboch kategóriách mala predstaviť aj Panama. Hádzanársky turnaj sa na stredoamerických hrách uskutočnil tretíkrát. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Gimnasio de la Ciudad Deportiva Hatillo s kapacitou 5 200 divákov. Zvíťazili hráči Nikaraguy a hráčky domácej Kostariky.
Tento hádzanársky turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Stredoamerické a karibské hry 2014, ktoré sa uskutočnili v mexickom meste Veracruz. Kvalifikovali sa naň 3 najlepšie družstvá v oboch kategóriách. Víťaz v ženskej kategórie sa zároveň kvalifikoval na Panamerické majstrovstvá 2013, ktoré sa uskutočnili v Dominikánskej republike.
Konečné poradie.
1 zároveň postup na Panamerické majstrovstvá 2013
Raoul Wallenberg

Raoul Gustav Wallenberg (* 4. august 1912, Kappsta, Švédsko – pravdepodobne † 17. júl 1947, Moskva, ZSSR) bol švédsky architekt, podnikateľ, diplomat a organizátor humanitárnej pomoci počas druhej svetovej vojny.
Od júla 1944 do januára 1945 viedol úspešnú akciu na záchranu Židov v Maďarsku, v rámci švédskeho veľvyslanectva v Budapešti a humanitárnej pomoci švédskeho Červeného kríža. Vydávaním tzv. švédskych ochranných pasov a iných dokladov totožnosti sa podarilo zachrániť tisícky nielen maďarských Židov pred holokaustom. 17. januára 1945 ho zatkli členovia sovietskej kontrarozviedky. Za podozrenie zo špionáže ho eskortovali do Moskvy, kde ho po vypočúvaní a mučení v povestnom moskovskom veliteľstve KGB – Lubjanka popravili. Okolnosti jeho smrti, napriek veľkému úsiliu švédskej diplomacie, sa nikdy nepodarilo objasniť.
Švédske úrady ho oficiálne vyhlásili za mŕtveho v roku 2016 a za dátum úmrtia určili 31. júl 1952.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej žien 2013

Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej žien 2013 boli v poradí 9. juhoamerické majstrovstvá v hádzanej žien, ktoré organizuje Juhoamerická hádzanárska konfederácia (CoSBA). Konali sa v Mar del Plata, v Argentíne od 19.23. marca 2013, za účasti 6 tímov. Argentína hostila ženské juhoamerické majstrovstvá druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1983, v Buenos Aires. Všetky zápasy sa hrali v aréne Estadio Once Unidos de la Ciudad de Mar del Plata s kapacitou 1 500 miest.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na tohtoročné Panamerické majstrovstvá 2013, ktoré sa uskutočnia v Dominikánskej republike. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
Play-off sa nehralo.
Edgar Wallace

Richard Horatio Edgar Wallace (* 1. apríl 1875, Greenwich, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 10. február 1932, Hollywood, Kalifornia, USA) bol britský spisovateľ, scenárista, dramatik a novinár. Patril k najznámejším anglicky píšucim spisovateľom kriminálnej literatúry.
Životopis.
Edgar Wallace sa narodil pod menom Richard Horatio Edgar ako nemanželské dieťa páru hercov. Krátko po pôrode bol adoptovaný londýnskym obchodníkom s rybami. Vyrastal v chudobných podmienkach a školské vzdelanie nedokončil. Napriek tomu sa v Južnej Afrike v Búrskej vojne vypracoval na vojnového korešpondenta.
&lt;br&gt;Po návrate do Londýna pracoval ako novinár a špeciálny dopisovateľ. V roku 1905 mu vyšiel vo vlastnom vydavateľstve prvý kriminálny román "The Four Just Men". Román bol síce obľúbený, ale pre autora znamenal finančnú pohromu. Každému, kto uhádne riešenie prípadu sľúbil v tej dobe obrovskú odmenu 500 libier šterlingov. Príliš mnoho ľudí koniec uhádlo a autor bol finančne zruinovaný. Vďaka zásahu lorda Harmwortha z Daily Mail sa Wallacovi nakoniec podarilo tento bankrot prežiť.
Známym sa stal svojou novinárskou činnosťou a románmi z prostredia Afriky, z ktorých prvý vyšiel v roku 1911. Napísal početné príbehy, eseje, básne, divadelné hry a scenáre (najznámejší "King Kong a biela žena").
Wallace bol známy svojim extravagantným životným štýlom; jeho závislosť od hazardných hier bola príčinou obrovských dlhov (napriek tomu jeho dediči ich mohli vyplatiť z ročnej tantiémy, ktoré aj v dnešnej dobe obnášajú približne 1 milión eur ročne). Bol závislý od úspechu. Pribral a ochorel na cukrovku, ktorá nebola liečená. Počas cesty po USA zomrel vo veku 56 rokov na následky zápalu pľúc. Je pochovaný na cintoríne Fern Lane Churchyard v dedine Little Marlow, približne 50 kilometrov od Londýna. Jeho deti Bryan Edgar a Penelope boli tiež autormi kriminálnych románov.
Romány Edgara Wallaca boli preložené do 24 jazykov. V Spojenom Kráľovstve bolo natočených množstvo známych aj menej známych filmov. Od roku 1959 v nemecky hovoriacich krajinách bolo sfilmovaných 38 filmových predlôh.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej

Majstrovstvá Južnej Ameriky v hádzanej sú najvyššie juhoamerické podujatie v hádzanej, ktoré riadi Juhoamerická hádzanárska konfederácia (CoSBA). Ich história siaha do roku 1983, kedy sa v Argentíne konali prvé juhoamerické majstrovstvá, spoločne v mužskej aj ženskej kategórii. Dominujú v nich družstvá Brazílie a Argentíny, ktoré zvíťazili na všetkých turnajoch.
Majstrovstvá Južnej Ameriky tiež slúžia ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na panamerické majstrovstvá alebo panamerické hry.
Na tom mieste...

Na tom mieste... je kriminálny román, ktorý napísal britský autor Edgar Wallace a ktorý prvýkrát vyšiel v roku 1931 a po slovensky v roku 1957.
Obsah.
Román Na tom mieste... je príkladom morálnej biedy, do ktorej padne človek so slabým charakterom v túžbe po bohatstve. Je to obžaloba amerického spôsobu života a kapitalistického systému. príbeh vykresľuje neradostný osud ľudí, ktorí prišli do USA v túžbe za bohatstvom, s vidinou ľahko zarobených dolárov a vo viere, že ľahko nájdu šťastie. Odohráva sa v podsvetí medzi bandou gangstrov - priekupníkov s liehovinami. Na nelegálnom obchodovaní s alkoholom sa v čase prohibície v USA dalo získať veľké bohatstvo. Medzi magnátmi podsvetia sa vedie neúprosný konkurenčný boj, účty sa vyrovnávajú krvavo, zväčša guľkou do hlavy. Prohibícia, ktorá mala svojho času dvíhať morálnu úroveň Američanov, sa stala pôdou pre rôzne kriminálne skupiny. Hlavná postava románu "Tony Perelli" alias "Veľký šéf" sa na čele svojej zločineckej organizácie drží iba bezohľadným a surovým násilím. Zo začiatku románu sa síce zdá, že v tom chlapovi je kus srdca, ale čoskoro sa prejavuje ako morálna ruina a pravý bezcharakterný podliak. Bohatstvo je pre neho všetkým. Za peniaze si Perelli môže dovoliť tých najlepších právnikov, polícia je bezmocná. Charakteristický je osud študenta "Jimmyho McGratha". Krásna "Minn Lee" umiera, nakoľko sa nevie vyrovnať s podlosťou a zradou tohto sveta. Hrôza, ktorú Perelli okolo seba šíri, má predsa svoj koniec a spravodlivosť zvíťazí; Perelli - Veľký šéf zomiera vlastnou zbraňou. "Inšpektor Kelly" uzavrie svoj ďalší vážny chicagsky kriminálny prípad.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Vytrvalostné preteky mužov na 20 km

Vytrvalostné preteky mužov na 20 km na MS v biatlone 2013 sa uskutočnili 14. februára 2013. 136 pretekárov súťažilo na okruhu dlhom 20 km.
Výsledky.
Preteky začali o 17:15.
Hipster

Hipster (anglické slovo) môže byť:
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 1996

Majstrovstvá sveta v softbale mužov 1996 boli v poradí 9. majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v Midlande, v štáte Michigane, v Spojených štátoch amerických od 5.13. júla 1996, za účasti rekordných 22 tímov. Titul získali po tretíkrát v histórii softbalisti Nového Zélandu. Bronzové Japonsko získalo svoju prvú medailu. Naopak, domáce USA nezískali prvýkrát žiadnu medailu.
Estrogén

Estrogény sú skupina steroidov. Ich názov je odvodený z estrálneho cyklu, v ktorom hrajú dôležitú úlohu. Primárne predstavujú ženské pohlavné hormóny, ale v malej miere sa vyskytujú aj v tele mužov. Estrogény sú okrem toho súčasťou niektorých antikoncepčných liekov a liekov pre ženy po menopauze. Ako všetky steroidy, aj estrogény bez problémov prenikajú cytoplazmatickou membránou a viažu sa na estrogénové receptory vo vnútri buniek.
Druhy estrogénov.
Tri hlavné druhy estrogénov sú estradiol, estriol a estrón. Všetky tri sa syntetizujú z androgénov vďaka určitým enzýmom. Estradiol vzniká z testosterónu a estrón z androstenediónu. 
U dievčat od prvej menštruácie do menopauzy je primárnym estrogénom 17β-estradiol. Po menopauze však množstvom prevažuje nad estradiolom estrón, ktorý je však slabší. 
Produkcia estrogénov.
Testosterón z ktorého je estradiol odvodený, vzniká v procese steroidogenézy z cholesterolu. Estrogén vzniká produkciou vačkov vo vaječníkoch, v žltom teliesku (corpus luteum) a v placente. Malé množstvo estrogénov však vzniká aj v pečeni, nadobličkách a prsníkoch. Tieto zdroje estrogénu sú významné u žien po menopauze.
Množstvo estradiolu v tele sa mení počas menštruačného cyklu, najvyšší je pred ovuláciou.
Lagúny Novej Kaledónie

Lagúny Novej Kaledónie je oblasť koralového útesu vo francúzskom pacifickom teritóriu Nová Kaledónia. Svojou rozlohou sú po austrálskej Veľkej koralovej bariére druhé najväčšie na svete.
Útes obklopuje Grande Terre, hlavný ostrov Novej Kaledónie, južne položený ostrov Île des Pins a viacero malých ostrovov. Jeho celková dĺžka je približne a rozloha asi . Hĺbka mora v oblasti je priemerne .
V roku 2008 boli lagúny zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Polykasté

Polykasté alebo Polykasta alebo Polykaste (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Télegonos

Télegonos (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Dom Rietvelda a Schröderovej

Dom Rietvelda a Schröderovej je dom v holandskom Utrechte. 
Dom bol postavený v roku 1924 podľa návrhu architekta Gerrita Rietvelda a patrí k najvýznamnejším stavbám skupiny De Stijl.
V roku 2000 bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Parciálne tavenie

Parciálne tavenie (iné názvy: čiastočné tavenie, dokonavý vid: parciálne/čiastočné roztavenie, čiastočné natavenie) je proces, pri ktorom dochádza k taveniu iba časti pevnej látky (presnejšie: z pevnej kryštalickej fázy vzniká tavenina s reliktami pôvodnej kryštalickej fázy). Typické je pre zmesi tvorené rôznymi látkami, napr. pre horniny, ktoré tvoria rôzne minerály s odlišnými vlastnosťami. Výsledkom parciálneho tavenia môže byť tavenina s odlišným zložením ako je celkové zloženie pôvodnej horniny.
Parciálne tavenie hornín pri vysokej miere metamorfózy, najmä v súvislosti s migmatitmi sa označuje aj ako parciálna anatexia, anatexia či pretavenie. Ako anatexia sa podľa niektorých definícií označuje nielen parciálne, ale aj (spravidla následné) úplné roztavenie hornín za spomenutých geologických podmienok.
Väčšinou sa rozoznávajú dva typy parciálneho tavenia:
K parciálnemu taveniu dochádza, ak je rozdiel medzi teplotou solida (pri ktorej začína tavenie) a teplotou likvida (kedy sa začína kryštalizácia, prípadne tuhnutie zliatiny). Keďže väčšina hornín je tvorená viacerými typmi minerálov, niektoré sa vždy budú taviť pri nižších teplotách ako ostatné. Ako prvé sa tavia minerály zo spodnej časti Bowenovej reakčnej schémy ako sú kremeň, muskovit a K-živce. Typické je napríklad parciálne tavenie peridotitu, z ktorého môže vznikať bazalt.
Bolo nás jedenásť

Bolo nás jedenásť je debutový štúdiový album z autorskej a interpretačnej dielne Milana Lasicu, Júliusa Satinského a Jaroslava Filipa z roku 1981. Album je považovaný za jeden z najlepších počinov v histórii slovenskej populárnej hudby.
Nachádza sa na siedmej pozicii v zozname slovenského hudobného vydavateľstva Opus "100 základných albumov a interpretov".
Zoznam skladieb.
Pôvodné vydanie (Lasica &amp; Satinský &amp; Filip – Bolo nás jedenásť, Opus – 9116 1180, LP, 1981)
Kredit.
Vokálno-inštrumentálna skupina "Bolo nás jedenásť" (príležitostné štúdiové zoskupenie špičkových česko-slovenských hudobníkov):
Bonusové skladby na reedícii z roku 1998:
Poznámka:
Album v takejto autorizovanej, kompletnej podobe a na CD i MC vyšiel prvýkrát. "Balada o vodných stavoch" a "Vtip" boli súčasťou divadelného predstavenia Radostná správa pre všetkých, ktori majú ťažkosti s mechúrom (Divadlo Na korze, premiéra, 1.4.1969). "Prerušená pieseň" odznela v divadelnom predstaveni Soirée (Divadlo Na korze, premiéra, 17.2.1968). "Sága rodu Forsythovcov" mala svoju premiéru v televiznej relácii Bumerang v roku 1969. Reedícia z roku 1998 obsahuje kvalitný viacstránkový booklet. Nájdeme v ňom texty všetkých piesní pôvodného vydania z roku 1981, viacero raritných fotografií, krátke spomienkové retro od Milana Lasicu, ako aj vyčerpávajuci text o 4 bonusoch od Martina Plcha.
Katedrála Panny Márie (Hildesheim)

Katedrála Panny Márie () v Hildesheime je katedrála postavená v 11. storočí v otonskom slohu. 
V roku 1985 bola spolu s Kostolom sv. Michala zapísali do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny.
Po založení biskupstva v roku 815 v Hildesheime vznikla mariánska kaplnka v mieste v dnešnej apsidy. Neskôr dal biskup Guntar z Hildesheimu južne od kaplnky postaviť baziliku zasvätenú svätej Cecílii s dvomi okrúhlymi vežami, ktorá slúžila ako pohrebisko prvých štyroch biskupov. Z oboch stavieb sa zachovali len zvyšky základov. 
Súčasnú katedrálu dal v roku 872 postaviť biskup Altfrid ako trojloďovú baziliku na krížovom pôdoryse s dvojstupňovým westwerkom. V roku 1046 ju ťažko poškodil požiar. Biskup Azelin plánoval vybudovať novú stavbu západne od poškodenej katedrály. Jeho nástupca Hezilo z Hildesheimu od tohto plánu ustúpil a pokračoval vo výstavbe existujúcej katedrály. Do 14. storočia pokračovali ďalšie významné stavebné úpravy, ale pri zachovaní pôvodného Altfridovho pôdoroysu. Z obdobia gotiky pochádzajú bočné kaplnky na severnej a južnej strane. Kríženie je barokové. V 19. storočí bol pôvodný westwerk nahradený novorománskou dvojitou vežou, ktorá bola zničená v roku 1945.
Počas druhej svetovej vojny bola v podstate úplne zničená, zostali stáť len westwerk a vonkajšie múry. V rokoch 1950 až 1960 bola v zjednodušenej forme znovupostavená.
Po dlhoročných prípravách začal v januári 2010 komplexná rekonštrukcia. 10. januára bola katedrála uzavretá. Kvôli stavebný prácam slúži, tak ako počas vojny, ako biskupský kostol Bazilika sv. Gotharda. Slávnostné znovuotvorenie katedrály je plánované na 15. august 2014 ako začiatok osláv 1200-ročného jubilea biskupstva.
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2000

Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2000 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v East London, v Juhoafrickej republike od 7.15. júla 2000, za účasti 16 tímov. Prvýkrát sa konali MS na africkom kontinente. Titul obhájili softbalisti Nového Zélandu a získali tak už svoj štvrtý v histórii.
Róbert Slovák

Róbert Slovák (* 14. júl 1978, Rimavská Sobota) je slovenský reklamný tvorca, producent a občiansky aktivista.
Kariéra.
Po štúdiu na základnej škole v Rimavskej Sobote študoval rok na Gymnáziu v Tornali, neskôr, v rokoch 1993 - 1997 vyštudoval odbor Úžitková fotografia na Škole úžitkového výtvarníctva v Košiciach. Po škole sa venoval umeleckým projektom v skupine Štyria a práci v združení Ďatelina, ktoré niekoľko rokov realizovalo výstavy na pomedzí umenia a reklamy s názvom Proyekt. 
Po zrealizovaní mnohých umeleckých projektov pre rôznych klientov získal v roku 2000 miesto Art Directora v agentúre Wiktor Leo Burnett v Bratislave, kde sa po dvoch rokoch stal Team Creative Directorom. 
V roku 2004 založil spolu s Yolkou Marcelou Udičovou, Ondrejom Štefánikom a Vladimírom Korčekom vlastnú full-servisovú reklamnú agentúru Respect APP. Agentúra získala množstvo ocenení a stala sa členom Klubu reklamných agentúr Slovenska a členom Rady pre reklamu. Od roku 2008 je členom správnej rady neziskovej organizácie Voices. Od roku 2009 je Róbert prezidentom združenia tvorivých pracovníkov v reklame Art Director’s Club Slovakia. Toto združenie je jedným z troch zložiek, ktoré organizujú národnú súťaž kreativity v reklame Zlatý klinec. V roku 2013 bol vymenovaný za člena Výboru pre médiá Rady vlády Slovenskej republiky pre kultúru. 
V roku 2019 opustil agentúru Respect APP a vzdal sa postu prezidenta Klubu reklamných agentúr Slovenska a člena prezídia Rady pre reklamu. Následne oznámil založenie agentúry Róbert Slovák a jeho priatelia. 
Má množstvo slovenských, ale aj zahraničných ocenení za reklamu a bol porotcom kreatívnych súťaží: Zlatý klinec, Žiarovka, Louskáček, Cresta Awards (Preliminary Jury),
 New York Festivals a Golden Drum.
V roku 2015 bol spoluiniciátorom Výzvy k ľudskosti, ktorá sa venovala právam a pomoci migrantom, a založil medzinárodnú databázu charitatívnych kampaní Goodeas.org. V roku 2018 vydal knihu Viac ako reklama.
Tvorba.
Filmy.
Róbert Slovák založil v roku 2009 produkčnú spoločnosť Furča Film, ktorá sa zameriava na produkciu filmov.
Monastier Horezu

Monastier Horezu () je pravoslávny monastier v rumunskom Valašsku na úpätí Karpát. 
Kláštor dal v roku 1690 postaviť valašský knieža Constantin Brâncoveanu (1654–1714). Meno mu dal pravdepodobne krik sov (rumunsky "huhurezi") žijúcich v okolitých lesoch. Na pahorku postavený kláštorný komplex bol od roku 1827 viackrát reštaurovaný.
V roku 1993 bol zapísaný na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Eternit

Eternit (z lat. "aeternus" = večný) je od roku 1903 ochranná známka vláknocementových výrobkov, ktorá sa časom stala všeobecne používaným názvom pre azbestocementové výrobky.
Tenké vláknocementové dosky sa používajú v stavebníctve na strešné krytiny, obklady stien a na výrobu rúr.
História.
Vláknami vystužené cementové dosky vynašiel na konci 19. storočia Ludwig Hatschek, Rakúšan pôvodom z Moravy, vo svojej továrni "Ersten österreichisch-ungarischen Asbestwarenfabrik Ludwig Hatschek", založenej roku 1894 vo Vöcklabrucku v Hornom Rakúsku (súčasný názov podniku je "Eternit-Werke Ludwig Hatschek AG"). Zmiešal 90% cementu a 10% azbestových vlákien s vodou a zmes spracoval na stroji na výrobu kartónu. Roku 1900 si tento výrobný postup dal patentovať; patent mal názov "Výroba dosiek z umelého kameňa s hydraulickými spojivami". Roku 1903 dal novému výrobku obchodný názov Eternit.
Eternit sa úspešne presadil v stavebníctve ako nehorľavá, mrazuvzdorná, ľahká, trvanlivá a lacná strešná krytina a obkladové dosky. Neskôr sa z azbestocementu začali vyrábať aj rúry.
Hatschek nezakladal v zahraničí vlastné výrobne (s výnimkou Nyergesújfalu pri Ostrihome v Maďarsku), ale uspokojil sa s príjmami z licenčných poplatkov a licencií na výrobu predaných do celého sveta. Do roku 1910, teda v priebehu desiatich rokov od registrácie patentu, vznikli továrne na Eternit v mnohých štátoch, vrátane Francúzska, Švajčiarska, Nemecka, Rakúska, Maďarska, Belgicka, Holandska, Portugalska, Talianska, Spojeného kráľovstva, Švédska, Dánska, Rumunska, Ruska, USA a Kanady. Len v Rakúsko-uhorskej monarchii zabezpečovalo predaj Eternitu 300 až 400 firiem.
Keď sa v 70. rokoch 20. storočia zistilo, že azbest škodí zdraviu, lebo je karcinogénny (vdychovanie jeho vlákien spôsobuje azbestózu a prípadne rakovinu pľúc), jeho použitie bolo postupne v jednotlivých štátoch zakázané. Vo vláknocementových výrobkoch sa v 80. rokoch 20. storočia začal azbest nahrádzať celulózovými alebo sklenými vláknami.
Polykasté (dcéra Nestora)

Polykasté alebo Polykasta alebo Polykaste (, ) je v gréckej mytológii dcéra pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)
Pylský kráľ Nestor bol otcom synov, Antilocha, Persea, Straticha, Aréta, Echefróna, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty,
Keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, navštívil v Pyle Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil.
Nestor Télemacha vrelo privítal a keďže bol jeho hosť po dlhej ceste unavený, okúpala ho jeho mladšia dcéra Polykasté a po kúpeli mu telo natrela olejom.Télemachos si potom obliekol chitón a zasadol k hostine, kde ho čakala pečená jalovica a víno v zlatom pohári. Nestor mu následne pri hostine poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o Odyseovi by niečo mohol vedieť.
V neskorších mýtoch Polykasté figuruje ako manželka Télemacha a má s ním syna Persepola.
Elysium

Elysium môže byť:
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Šprint žien na 7,5 km

Šprint žien na 7,5 km na MS v biatlone sa uskutočnil 9. februára 2013. Na okruhu dlhom 7,5 km súťažilo 115 pretekárok.
Výsledky.
Preteky začali o 16:15.
Pininfarina

Pininfarina je jedna z najznámejších talianskych spoločností so zameraním na design a vývoj karosérií pre automobily. Spoločnosť bola založená 22. mája 1930 v Turíne, vtedy už 37-ročným Gianbattistom „Pinin“ Farinom (1893 – 1966). Z malej dielne je dnes holding obsahujúci päť spoločností, s obrovským zázemím pre 2500 zamestnancov a výrobnou kapacitou 40000 vozidiel.
Začiatky.
V prvých rokoch existencie, až do vypuknutia druhej svetovej vojny, spoločnosť slúžila pre stavbu unikátnych modelov, maximálne malých sérií, na báze podvozkov Alfy Romeo, Hispano Suiza, Lancia a FIAT. Už v roku 1931 predstavil Farina model Alfa Romeo Cabriolet 2+2. Bola to pre neho najväčšia možná pocta a reklama zároveň, že firma, ktorá vyhrávala jedny preteky za druhými a ktorá nestačila uspokojovať objednávky, zvolila, aby podvozok ozdobila karoséria začínajúceho autora. Farina už v tejto dobe začína experimentovať s aerodynamickými karosériami, ktoré podtrhovali modernú techniku podvozkov a motorov Alfy Romeo. Prvým vozidlom, ktoré Pinninfarinu vnieslo do svetového povedomia, bola Cisitalia 202, predstavená v roku 1947.
Spider.
Nová éra spolupráce firiem Alfa Romeo a Carozzeria Pinin Farina, prišla až so zakázkou na návrh modelu Spider na báze mimoriadne úspešnej Giulietty. Začiatkom päťdesiatych rokoch sa vo finále stretli dva prototypy od Bertoneho a Farinu. Po dlhých jednaniach zvíťazil práve Farina a navyše Alfa Romeo rozhodla, že zadá štúdiu Pinin Farina i výrobu tohoto vozu. 
Alfa Romeo Spider mal byť iba malosériovým vozidlom a navyše výhradne exportným tovarom pre bohatých zákazníkov v USA. Nakoniec sa z Alfy Romeo Spider stala modla, ktorá sa stala jednou z ikon slávnej automobilky.
Sergio Farina.
V roku 1959 prevzal rodinný podnik syn Sergio, dizajnér svetového ohlasu, ktorý pokračoval v stopách svojho otca. Na začiatku päťdesiatych rokov bol prostredníkom medzi svojím otcom a Enzom Ferrarim, ktorí sa nemali príliš v láske, a predovšetkým jeho zásluhou došlo k spolupráci s automobilkou Ferrari. Sergio bol zručný obchodník a z jeho popudu vznikla spolupráca aj so zahraničnými automobilkami, predovšetkým s francúzskym Peugeotom. Desaťročie 1960 – 1970 bolo v znamení vzniku nových úspešných modelov ako Alfa Romeo Duetto, Ferrari Dino, Fiat Dino, Fiat 124 Spider, Peugeot 404 a 504.
Pininfarina.
V skutočnosti ide o zloženinu dvoch mien. Pinin je Farinovo chlapčenské meno, ktoré si Taliani radi nechávajú (ako Giuseppe Nino Farina). Spojením týchto mien vznikol názov firmy ale aj nové priezvisko, keď v roku 1961 starý pán Farina definitívne predal žezlo firmy synovi a požiadal o zmenu priezviska na Pininfarina.
Ďalšie odvetvie.
Pininfarina sa nevenuje iba automobilom, ale aj dizajnu v iných oblastiach.
Príklady ďalšieho použitého designu:
Zoznam častí seriálu Nezvestní

Nasledujúci článok zobrazuje zoznam častí seriálu Nezvestní. Seriál sa vysielal od 22. septembra 2004 do 23. mája 2010 a má 6 sérií.
La Chaux-de-Fonds

La Chaux-de-Fonds je hlavné mesto okresu La Chaux-de-Fonds v kantóne Neuchâtel vo Švajčiarsku neďaleko hraníc s Francúzskom. Leží v pohorí Jura v nadmorskej výške okolo 1 000 m neďaleko a je jedným z najvyššie položených miest v Európe. Po Ženeve a Lausanne je to tretie najväčšie frankofónne mesto Švajčiarska.
Mesto je považované za Mekku hodinárskeho priemyslu. Bo tu založených či sídli veľa hodinárskych firiem (TAG Heuer, Breitling, Omega a ďalšie). V meste sídli aj veľké veľké hodinárske múzeum.
V roku 2009 bolo spolu s mestom Le Locle zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Independence Hall

Independence Hall je historicky významná budova vo Philadelphii v americkom štáte Pensylvánia, dejisko dôležitých udalostí v dejinách USA.
Budova bola postavená v roku 1741 pod názvom "Pennsylvania State House" pre potreby vlády Pensylvánie, vtedy ešte jednej z Trinástich kolónií v Severnej Amerike. Vo zvonici bol v rokoch 1752 až 1876 "Liberty Bell" (Zvon slobody).
V rokoch 1775 – 1789 sa tu stretával druhý Kontinentálny kongres, ktorý v roku 1776 prijal Deklaráciu nezávislosti Spojených štátov vypracovanú Thomasom Jeffersonom. Tento akt dal Independence Hall dnešné meno.
v roku 1787 sa tu stretlo Ústavodarné zhromaždenie USA, ktoré prijalo Ústavu Spojených štátov.
Independence Hall je vyobrazená na zadnej strane stodolárovej bankovky.
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2004

Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2004 boli v poradí 11. majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste Christchurch, na Novom Zélande od 25. augusta2. septembra 2004, za účasti 15 tímov. Nový Zéland hostil mužské MS druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1976. Titul obhájili softbalisti Nového Zélandu a získali tak svoj piaty (tretí za sebou) v histórii. Bronzová Austrália získala svoju prvú medailu na MS.
Jezuitské misie u kmeňa Guaraníov

Jezuitské misie u kmeňa Guaraníov je súhrnné pomenovanie pre päť bývalých jezuitských redukcií v pohraničí Argentíny a Brazílie. Ide o štyri lokality v argentínskej provincii Misiones a jednu lokalitu v brazílskom štáte Rio Grande do Sul.
V roku 1983 a 1984 boli spoločne zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny.
Redukcie zakladali v 17. a 18. storočí uprostred tropického pralesa jezuiti s účelom evanjelizovať domorodé obyvateľstvo kmeňa Guaraníov. V priebehu času vzniklo na 30 redukcií na území dnešných štátov Paraguaj, Argentína a Brazília. Vo všetkých redukciách panovali takmer rovnaké pravidlá. Jezuiti vytvorili veľmi prepracovaný model spoločnosti, ktorý riešil otázky ekonomiky (rozdelenie práce, výroba predmetov každodennej potreby, pestovanie plodín), náboženstvo i kultúru. Jedným zo základných princípov fungovania redukcií bolo spoločné vlastníctvo. Jednotlivé redukcie boli silne nezávislé od španielskej koloniálnej správy, za čo si vyslúžili prirovnanie ku „štátu v štáte“.
Každá redukcia mala námestie na ktorom bol kostol, „dom otcov“ (šp. "Casa de Padres", ubytovňa kňazov) a spoločenské budovy. Okolo námestia boli domy Indiánov. Niektoré zdroje udávajú, že vo všetkých redukciách mohlo spolu žiť až 100 000 Indiánov. V roku 1767 vyhostil španielsky kráľ Karol III. jezuitov zo Španielska i jeho kolónii. Jezuiti teda opustili i tieto redukcie, ktoré krátko po ich odchode spustli. V súčasnosti sú ruiny jednotlivých redukcií v rôznom štádiu rozpadu.
São Luís

São Luís je mesto v Brazílii, hlavné a najväčšie mesto federálneho štátu Maranhão. Podľa informácií z roku 2006 tu žije 998 385 obyvateľov, v celej metropolitnej oblasti však 1 227 659 osôb. Mesto je známe najmä svojou zachovalou portugalskou architektúrou. 
Historický stred mesta bol v roku 1997 zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Rakúsko (rozlišovacia stránka)

Rakúsko (po nemecky "Österreich", po latinsky "Austria") môže byť:
Turbína v Sládkovičove

Turbína sa nachádza na východnej časti mesta Sládkovičovo na rieke Dudváh.
Predtým barokový vodný mlyn na Dudváhu, pôvodne patriaci grófovi Esterházymu, po založení cukrovaru získali Kuffnerovci. Okolo roku 1912 ho adaptovali na malú vodnú elektráreň, ktorá dodávala elektrickú energiu pre verejné osvetlenie a dôležité stavby v meste (osvetlenie administratívnej budovy cukrovaru, fara, škôlka, kostol, kaštieľ, budova družstva, a verejné priestranstvá okolo kaštieľa, kostola a námestia). Pohon elektrárne zabezpečovala Francisova turbína (dvojičky) umiestnená v kašni pri východnej stene budovy, k technickému zázemiu elektrárne patrila aj strojovňa, prebudovaná z pôvodnej mlynice. Budova pôvodného barokového mlyna sa zachovala vo svojom pôdorysnom rozvrhu dodnes. Pozostávala z výrobnej časti so zachovanou pôvodnou konštrukciou krovu a obytnej časti – domu mlynára so zachovanými valenými klenbami s lunetami. 
Vzhľadom na svoju pôvodnú funkciu i neskoršie využitie je objekt unikátnou technickou stavbou, dokladajúcou najstaršie dejiny mlynárstva v Sládkovičove a jeho okolí, ako i počiatky výroby elektrickej energie.
Télegonos (syn Odysea)

Télegonos (, ) je v gréckej mytológii syn itackého kráľa Odysea a čarodejnice Kirky.
Télegonos, syn čarodejnice Kirky sa narodil po odchode svojho otca Odysea, ktorý cestou z Tróje nedobrovoľne strávil celý rok na ich ostrove. Keď Télegonos dospel, rozhodol sa odísť otca hľadať a dostal sa až na Itaku. Na Itake sa však jeho druhovia, ktorí ho sprevádzali, dostali do konfliktu s miestnym obyvateľstvom a začali ostrov plieniť. Odyseus sa im preto na čele svojho vojska postavil na odpor a Télegonos, ktorý pribehol svojim druhom na pomoc, otca v boji zabil.
Až nad mŕtvym telom sa potom dozvedel, že je to jeho otec a preto mu preukázal aspoň posmrtnú poctu a jeho telo potom odviezol na matkin ostrov, kde ho pochoval. Neskôr sa oženil s vdovou po otcovi Pénelopou, ktorá mu porodila syna Itala, podľa ktorého nazvali Itáliu.
Podľa rímskych mýtov sa Télegonos odsťahoval do Itálie, kde založil mesto "Praemeste", dnešnú Palestrinu.
NK Maribor

Nogometni Klub Maribor alebo tiež známy ako NK Maribor je slovinský futbalový klub pochádzajúci z 2. najväčšieho mesta krajiny Mariboru. Klub bol založený v 12. decembra 1960 a momentálne (február 2013) hráva najvyššiu domácu súťaž známu ako Slovinská PrvaLiga. Do vzniku samostatnosti Slovinska v roku 1991 boli účastníkom Juhoslovanského futbalového systému. Klub je len jeden z 3 slovinských tímov ktorý sa prebojoval za éry Juhoslávie do najvyššej ligy. Napriek tomu však nezaznamenal žiaden veľký úspech, jeho maximum bolo víťazstvo v 2. najvyššej súťaži. Od éry samostatnosti je najúspešnejším klubom v krajine a tiež je považovaný za hlavný symbol futbalu v krajine, hlavne v ich domovskej lokalite Dolné Štajersko.
Domáce zápasy hráva na štadióne Ljudski vrt, ktorý má kapacitu 12 702 miest. Štadión bol otvorený v roku 1962 a odvtedy prešiel niekoľkými rekonštrukciami, naposledy v roku 2008. Domáce zápasy tu pravidelne hráva Slovinská futbalová reprezentácia a tiež je využívaný aj na kultúrne podujatia.
Tradičnou farbou klubu je fialová od čoho má odvodené aj prezývky pod ktorými sú jeho hráči známi: "Fialoví" alebo "Fialky".
V minulosti NK Maribor dokázal získať 10x majstrovský titul, 7x zvíťazil v Slovinskom pohári a 2x vyhral Slovinský superpohár. Je jediný slovinský klub a len jeden zo 4 klubov bývalej Juhoslávie, ktorý sa dokázal prebojovať do skupinovej fázy Ligy majstrov a Európskej ligy.
Káder mužstva.
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2009

Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2009 boli v poradí 12. majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste Saskatoon, v provinčnom štáte Saskatchewan, v Kanade od 17.26. júla 2009, za účasti 16 tímov. Kanada hostila mužské MS druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1988, rovnako v Saskatoon. Vo finále zvíťazili softbalisti Austrálie nad obhajcom zlata spred 5 rokovNovým Zélandom. 
Austrália sa tak stala iba štvrtou krajinou sveta, ktorá získala titul majstra sveta. Strieborný Nový Zéland získal už svoju siedmu medailu za sebou.
Kvalifikácia.
1 Mexiko nahradilo Kubu
Štefan VII.

Štefan VII. (VIII.) (), vl. menom Stephanus de Gabrielli (* ? - † 15. marec 931, Rím) bol 125. rímsky pápež (v období rokov 928 - 931). Pontifikát Štefana VII. spadá do obdobia, ktoré cirkevná história pozná pod označením „temné storočie“.
V decembri 928 alebo januári 929 bol povýšený kardinál od sv. Anastázie Štefan VIII. (VII.). Jeho otec bol riman Teudemund. Od svetskej vlády bol úplne odstavený. Marozia v roku 929 ovdovela, povýšila sa sama na rímsku senátorku a patrícijku a strhla na seba všetkú moc a vládu. Pápež bol odsúdený na mlčanie a na život v duchovnom úrade. Kronikár o ňom zapísal: ""Dokonal svoje dni v zbožnosti a tichosti"." Z jeho pontifikátu sa zachovali listiny, ktoré sa zaoberali majetkami niektorých opátstiev. Štefan bol pápežom 2 roky, 1 mesiac a 12 dní. Zomrel vo februári alebo marci v roku 931. Je pochovaný v bazilike sv. Petra.
Historické záznamy o tomto pápežovi sú mimoriadne skromné. Podobne ako ďalší pontifikovia obdobia začiatku 10. storočia (Anastáz III., Lando a Štefanov nástupca Ján XI.) bol aj Stephanus na pápežský stolec dosadený vďaka všemocnej rímskej senátorke Marozii. Bolo jasné, že jeho zvolenie je iba dočasným riešením do doby, kým nebude pripravený nastúpiť Maroziin syn Johannes (ako pápež Ján XI.).
Vďaka Maroziinmu vplyvu boli Štefanove kroky úplne podriadené jej záujmom a jeho činnosť sa obmedzila iba na úkony prísne duchovného charakteru. Správ o nich je však veľmi málo a aj vzhľadom na krátkosť Štefanovho pontifikátu sa objavili iba záznamy týkajúce sa rozšírení privilégií pre niektoré kláštory v Taliansku a vo Francúzsku.
Stryj

Stryj môže byť:
Facundo Arana

Facundo Arana, celým menom "Jorge Facundo Arana Tagle von Berbard" (* 31. marec 1972, Buenos Aires, Argentína) je argentínsky herec a hudobník.
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires ako jediný syn Dr. Jorgeho Aranu Tagle, právnika v oblasti morského práva a profesora Univerzity v Buenos Aires, a Matilde von Berbardovej, bývalej hokejistky nemeckého pôvodu. Má tri sestry: Patsy, Paulu a Agustinu. Študoval na španielsko-anglickej bilingválnej škole St. Catherine's Moorlands School.
V sedemnástich rokoch mu diagnostikovali rakovinu nazývanú Hodgkinova choroba, zhubné ochorenie lymfatického tkaniva, ktoré napáda v lymfatické uzliny, slezinu, pečeň a kostnú dreň. Strávil 11 mesiacov na chemoterapii a rádioterapii a 5 rokoch chodil na kontrolné vyšetrenia.
V novembri 2010 vystúpil na vrch Aconcagua, aby zvýšil povedomie o darcovstve krvi, a vyvesil na vrchole vlajku pri príležitosti 96. výročia prvej transfúzie krvi v krajine.
V roku 2012 sa pokúsil vystúpiť na Mount Everest, aby upozornil na dôležitosť solidarity a darcovstva krvi. Počas cesty bol kvôli respiračným problémom urgentne evakuovaný a musel výstup na Mount Everest prerušiť. 23. mája 2016 o 11.50 h. miestneho času (Nepál) napokon dosiahol vrchol Mount Everestu.
Je tiež ambasádorom nadácie Fundaleu, ktorá bojuje proti leukémii.
V roku 2007 nadobudol vzťah s modelkou Maríou Susini, s ktorou sa oženil v roku 2012. Majú spolu tri deti: dcéru Indiu a synov – dvojičky Yaca a Leóna Mora.
Kariéra.
Na striebornom plátne sa objavil v niekoľkých telenovelách, napr. "Son de Diez" (1992), "Čierna perla" (1994) a "Alta comedia" (1998). Popularitu mu priniesla úloha Iva Di Carla v telenovele "Divoký anjel" (1998 – 1999). Za rolu Yaga Valdeza / Fabia Sirenia v seriáli "Yago" (2002) a za stvárnenie Tomása v seriáli "009 Central" (2003) získal ocenenie Martín Fierro.
V telenovele "Rany z lásky" (2006 – 2007) si zahral úlohu Martína Quesadu, vplyvného podnikateľa, ktorý je pilotom Formuly 1 a zdedil firmu po svojom otcovi; Facundo si za túto úlohu tiež odniesol cenu Martína Fierra.
Založil hudobnú skupinu La Carranza, ktorej hrá na saxofón.
Pius IV.

Pius IV., vlastným menom Giovanni Angelo de Medici di Marignano (* 31. marec 1499, Miláno, Taliansko – † 9. december 1565, Rím) bol 224. pápež rímskej cirkvi. Jeho pontifikát trval od 25. decembra 1559 do jeho smrti.
Narodil sa v Miláne a dostal meno Giovanni. Tento pápež obnovil zasadnutie už niekoľkokrát prerušeného Tridenského koncilu, ktoré sa mu podarilo úspešne dokončiť a začať tak obdobie protireformácie.
Pavol IV. (pápež)

Pavol IV., vlastným menom Giovanni Pietro Carafa (* 28. jún 1476 – † 18. august 1559) bol pápež, ktorého pontifikát trval od 23. mája 1555 do jeho smrti 18. augusta 1559. Narodil sa v dedinke Capriglio ležiacej asi 30 km od Turína.
Kassia

Kassia (iné mená: Kasia, Eikasia, Ikasia, Kassiané, Kassiána; po grécky: Κασσία, Κασία, Εικασία, Ικασία, Κασσιανή; * začiatok 9. storočia – † medzi 843 – 867) bola byzantská poetka, hymnografka a mníška. V dejinách byzantskej literatúry predstavuje ako žena-autorka ojedinelý jav. Jej tvorba patrí k vrcholom byzantskej poézie.
Životopis.
Kassia sa narodila pravdepodobne v rodine vysokého byzantského úradníka. Podľa legendy sa v roku 830 zúčastnila prehliadky neviest, ktorú usporiadala cisárovná Eufrosyne. Chcela nájsť nevestu pre svojho syna Teofila. Pri výbere ho zaujali Kassia a Theodora. Kassia svojou slobodomyseľnou odpoveďou odradila mladého cisára a tak si nakoniec za manželku vybral Theodoru. Následne vstúpila do kláštora. Pravdepodobne patrila medzi ikonofilov a bola za svoje názory prenasledovaná. Neskôr, pravdepodobne po roku 843 sama založila kláštor a venovala sa literárnej činnosti.
Tvorba.
Kasia písala verše s tématikou cirkvi, epigramy o ženách, šťastí, bohatstve, kráse a živote v kláštore, sentencie o priateľstve. Gnómické verše svedčia o jej inteligencii a samostatnom myslení. Venovala aj skladaniu hymnov. Zachovalo sa z nich 23, ďalších 37 sa jej pripisuje.
Za zmienku stojí text s názvom "Peri Christú gennéseós" (dosl. O Kristovom zrodení), Kassia nadväzuje na koncepciu Eusebia (vzostup rímskeho cisárstva a kresťanstva ako navzájom súvisiace skutočnosti).
V terajších bohoslužobných knihách sa nachádzajú tieto hymny:
Skutočnosť, že jej hymnografická tvorba sa dostala do liturgických textov na sviatky ako sú Vianoce a Veľká noc svedčí o vysokej úrovni týchto hymnov.
Pretavenie

Pretavenie môže byť:
Jaroslav Červeňan

Jaroslav Červeňan (* 16. apríl 1947, Čierna nad Tisou) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant.
Životopis.
Narodil sa 16. apríla 1947 v Čiernej nad Tisou. Od troch rokov žil v Prakovciach.
Reprezentačná kariéra.
Za reprezentáciu ČSSR nastúpil prvýkrát 26. apríla 1972 v priateľskom zápase proti Luxembursku (výhra 6:0), keď v 75. minúte vystriedal Viktora. Bol 467. reprezentant a 7. slovenský brankár v drese reprezentácie. Druhý a zároveň posledný zápas za A mužstvo absolvoval 15. októbra 1972 proti Poľsku (prehra 0:3).
Klubová kariéra.
S organizovaným futbalom začal v Prakovciach. Do Prešova prišiel v ročníku 1967/68. Za Tatran počas dvoch sezón v II. lige odohral 56 zápasov, v prvej lige ďalších 199. Po vypadnutí Prešova z ligy pôsobil rok v druholigovom Slavoji Trebišov, odkiaľ prestúpil do Interu Bratislava. Na vrcholnej scéne sa objavil ešte v sezóne 1985/86, počas ktorej v drese nováčika DAC Dunajská Streda odohral 20 zápasov. Počas pôsobenia v 1. lige tak celkovo odohral 246 zápasov.
Kasia

Kasia môže byť:
Peisidiké (dcéra Nestora)

Peisidiké alebo Peisidika (starogr. "Πεισιδίκη" – "Peisidiké", ) je v gréckej mytológii dcéra pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)
Pylský kráľ Nestor bol otcom dvoch dcér, Peisidiky a Polykasty a synov Antilocha, Persea, Straticha, Aréta, Echefróna, Peisistrata a Thrasyméda 
Dcéry kráľa Nestora spomína aj Homér vo svojom epose Odysea. Kým Peisidiku menovite neuvádza, meno najmladšej Polykasty uvádza v deji návštevy Télemacha u kráľa Nestora. Homér píše, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil.
Nestor Télemacha privítal a na počesť jeho návštevy nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorý vykonali Nestor a jeho rodina. Nestorov syn Echefrón priviedol jalovicu na obetné miesto, kde ju potom jeho brat Thrasymédes ostrou bronzovou sekerou smrteľne zranil a Perseus k nej priložil misku na krv. Nestor pritom vykonával predpísané obrady a modlitby. Keď Peisistratos následne prerezal obetnému zvieraťu hrdlo, zaznel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.
Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, okúpala ho Nestorová najmladšia dcéra Polykasté a po kúpeli mu telo natrela olejom.Télemachos si potom obliekol chitón a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.
Marja Holecyová

Marja Holecyová (* 28. august 1988, Nitra) slovenská spisovateľka. Jej dielo patrí do žánru fantasy.
Život.
Základnú aj strednú školu vyštudovala v Nitre. Vysokú školu vyštudovala v Bratislave (odbor Ekonomická a finančná matematika, titul Mgr.) a následne získala titul PhD. v odbore Aplikovaná matematika pod vedením prof. Pavela Brunovského. V súčasnosti pôsobí ako konzultantka v bankovom sektore.
Tvorba.
Marja začala písať vo veku 16 rokov. Ako 17-ročná dokončila svoje prvé dielo, 800- stranové fan fiction zo sveta Harryho Pottera. Knižne bola vydaná až jej tetralógia "Mariotovi dediči".
Bjarne Stroustrup

Bjarne Stroustrup (* 30. december 1950, Aarhus, Dánsko) je dánsky informatik. 
V roku 1978 začal s vývojom široko používaného programovacieho jazyka C++ (pôvodný názov "C s triedami - C with Classes"), v dobe vývoju pracoval v Bell Laboratories (rovnako ako Denis Ritchie ktorý vytvoril programovací jazyk C). Jazyk C ním bol rozšírený o vlastnosti, ktoré umožňujú objektovo orientované programovanie - OOP, týmto sa jazyk C++ stal jednoduchším, rýchlejším a príjemnejším na tvorbu programov. Po vyvinutí jazyka C++ vytvoril a publikoval knihu "The C++ Programming Language", vplyvom vývoju tohto jazyka boli časom publikované ďalšie vydania, najaktuálnejšie je 4. vydanie.