burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
František Paňák

František Paňák (* 25. január 1908, Oravský Podzámok† 28. október 1997, Košice) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, predseda spolku Detvan a Považan v Prahe, sekretár Malej študentskej dohody (medzinárodná organizácia študentov ČSR, Juhoslávie a Rumunska), predseda komisie pre kultúrne styky v Svaze československého studentstva, jezuita, publicista a prekladateľ.
Životopis.
Študoval (1919) nižšie gymnázium v Dolnom Kubíne, (1923) vyššie gymnázium v Levoči, (1924-27) lyceum v Nimes a Dijone (kde zmaturoval 20.októbra 1927), (1927-1932) právnickú fakultu Karlovej univerzity v Prahe (kde promoval 16.decembra 1932). Pracoval ako (1933-1934) štátny úradník na Prezídiu Zemského Úradu v Prahe a ako (1934-1938) samostatný referent neskôr vedúci pracovník v organizačnom oddelení Matice Slovenskej v Martine. (1938) Vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej v Ružomberku. Študoval (1939-1941) Filozofický a Teologický inštitút v Záhrebe, (1941-1944) Teologický inštitút v Banskej Bystrici (kde 11. júna 1944 prijal kňazskú vysviacku v katedrále), 1944 až 45 pôsobil ako operárius medzi mládežou v Bratislave. (1946-1947) Teologické štúdiá a tretiu probáciu absolvoval v Ineuil pri Bourges. 
Nábožensky prenasledovaný (po roku 1950) - internovaný 1950, uväznený a vypočúvaný 1952 až 1954, odsúdený v roku 1954 za trestný čin velezrady na 8 rokov. Výkon trestu (1954-1960) Ilava, Valdice, Tmavý Důl v Rtyni. V máji 1960 zvyšok trestu odpustený na základe amnestie prezidenta republiky. 1960 až 1964 pracoval ako murár, lesný robotník, cestár a žeriavnik na Orave a v okolí. V rokoch 1964 až 1968 pracoval ako pomocný údržbár v Mitrove na Morave. Od roku 1968 bol výpomocným duchovným v Dóme sv. Alžbety v Košiciach. 
Prispel k činnosti podzemnej cirkvi na Východnom Slovensku (od roku 1970). Autor knihy o slobodomurároch a prekladu filozofického diela zo slovinčiny. Náboženský publicista, prekladateľ, rímskokatolícky kňaz, jezuita.
Otto Pánczel

Otto Pánczel (* Slovensko) bol športový funkcionár.
Životopis.
Spoluzakladateľ a predseda prvého oficiálneho športového klubu BSC v Banskej Bystrici (1900).
Gašpar Pánik

Gašpar Pánik (* 6. január 1885, Trstená - † 22. január 1933, Bridgeport) bol národnokultúrny pracovník, publicista, rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Organizátor duchovného a kultúrneho života Slovákov v Spojených štátoch, spoluzakladateľ Združenia slovenských katolíkov a slovenského denníka Telegraf. Autor článkov v krajanskej tlači.
Gustáv Papp

Gustáv Papp (* 28. september 1919, Čierny Balog – † 7. október 1997, Bratislava) bol slovenský operný spevák – tenor.
Život.
Keď mal päť rokov zomrela mu mama . V roku 1944 absolvoval štúdium medicíny na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave , MUDr., 1940-1947 študoval spev na bratislavskom konzervatóriu (Darina Žuravlevová). 
Roku 1948 - 1955 stály hosť, 1955 - 1985 sólista opery SND v Bratislave , 1960 - 1966 pôsobil súčasne v opere v Lipsku. Lekár - chirurg. Od počiatkov lekárskej praxe sa venoval súbežne koncertnej činnosti. Do polovice 50 rokov spieval prevažne lyrické tenorové úlohy, ale aj dramatickejšie partie, pohostinsky účinkoval aj v spevohernom súbore Novej scény ako predstaviteľ ústredných tenorových partov v klasických operetách. Po nástupe do SND sa jeho hlas rozvíjal do polôh dramatického spinto tenoru a hrdinského tenoru. Jeho danosti a interpretačné majstrovstvo sa bohato uplatnili v nastupujúcej pôvodnej opernej tvorbe, v ktorej vytváral často hlavné, hlasovo i výrazovo exponované partie, a ako premiérový predstaviteľ im dal často pečať interpretačného modelu a vzoru. 
Venoval sa aj koncertnej činnosti (piesne, piesňové cykly, oratoriálna lit.) a začas aj pedagogickej činnosti. Koncom 50. a v 1. polovici 60. rokov viackrát hosťoval v zahraničí (ZSSR, Belgicko, Juhoslávia, Maďarsko, Nemecko).
Alžbeta Pappová

Alžbeta Pappová (* 23. november 1909, Banská Bystrica – † 1. august 1959, Trenčín) bola slovenská klaviristka, hudobná pedagogička.
Životopis.
Študovala na strednej škole v Banskej Bystrici, 1927-1933 klavír na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave. Roku1933 -1946 učiteľka hudobnej výchovy na gymnáziu v Prievidzi, 1946-1954 učiteľka klavírnej hry ma Hudobnej škole, 1954-1959 na Št. konzervatóriu v Bratislave. Pôsobila aj ako interpretka v rôznych miestach Slovenska. Členka komisie pre učebné osnovy, št. skúšobnej komisie a vedúca inštruktážnych kurzov pre učiteľov hry na klavíri. Autorka skrípt metodiky hry na klavíru, zostavila a revidovala albumy klavírnych skladieb.
Alexander Parassin

Alexander Parassin (* 14. marec 1883, Brezno - † 4. júl 1941, Bratislava) bol verejný činiteľ, publicista, básnik. Pseudonym: Dobromil
Životopis.
Po ukončení základnej a meštianskej školy v Brezne, 1901-1902 absolvoval náukobeh verejnej správy v Debrecíne. Pôsobil ako úradník verejnej správy na viacerých miestach Slovenska, 1938-1941 radca verejnej správy vnútornej Župného úradu v Bratislave. Zaslúžil sa o elektrifikáciu, reguláciu vodných tokov, budovanie železničnej trate Krupina - Zvolen, podporoval rozvoj školstva, riešil problematiku slovensko - maďarských vzťahov. Organizátor charitatívnej činnosti, predseda sociálnych spolkov, 
člen výboru Okresného osvetového zboru vo Zvolene, člen Matice slovenskej, Sokola. Autor článkov o verejnej správe, poslovenčoval hry z maďarčiny a z češtiny. Uverejňoval príležitostnú poéziu, poéziu s lyrickým opisom prírody, písal aj gratulačné básne. Jeho občianska, prírodná i ľúbostná lyrika nedosahuje dobový priemer.
Eliáš Paršic

Eliáš Paršic (Parschitius) (* Žilina) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Rajci, Kremnici, Bratislave, Ružomberku a 1645-1648 na univerzite v Gdansku. Pôsobil ako konrektor v Košiciach, v Žiline, 1648-1650 v Banskej Bystrici, neskôr učiteľ, od 1652 diakon v Trenčíne. Autor niekoľkých dišpút o ľudskom živote, o osobe Krista, polemizoval proti katolíckej vierouke.
Ladislav Paška

Ladislav Paška, tiež "Laco Paška" (* 27. jún 1923, Ružomberok – † 18. december 2007, Liptovský Mikuláš) bol slovenský novinár a spisovateľ.
Životopis.
Študoval na strednej škole v Ružomberku a v Banskej Bystrici, 1950 – 1953 žurnalistiku v Prahe, 1958 – 1962 v Bratislave a v Žiline, 1961 – 1963 absolvoval Priemyselnú školu stavebnú v Banskej Bystrici. Pôsobil ako redaktor na viacerých miestach Slovenska, 1963 – 1964 technik a stavbyvedúci v podniku Stredoslov. stavby v Banskej Bystrici, 1972 – 1989 opäť z politických dôvodov robotník, neskôr úradník, od 1990 riaditeľ Domu Matice slov. v Liptovskom Mikuláši. Ako publicista debutoval knihami reportáží zo života slov. vojakov v Taliansku. Popri publicistike sa od roku 1942 venoval aj umeleckej literatúre, časopisecky uverejňoval krátke prózy a nadrealistické básne. Po nútenej odmlke sa k publicistickej tvorbe vrátil až 
počas roku 1968 a po ďalšej prestávke len po novembri 1989, čo dokumentujú súbory esejí o významných osobnostiach Liptova. Jeho publicistické dielo uzatvára vlastivedná práca o Liptovskom Mikuláši a profilový výber z publicistiky.
Ján Paškan

generálmajor MUDr. Ján Paškan (* 27. január 1907, Ochtiná – † 1. september 1989, Bratislava) bol slovenský lekár a generál.
Životopis.
Prednosta zdravotnej služby MNO v Bratislave. Účastník protifašistického odboja a SNP. Počas SNP príslušník veliteľstva 1. československej armády na Slovensku v Banskej Bystrici, prednosta zdravotníckej služby (1944). Organizátor vojenského a civilného zdravotníctva, náčelník Vojenskej nemocnice v Bratislave, vedúci Katedry vojnového zdravotníctva Inštitútu ďalšieho vzdelávania lekárov a farmaceutov v Bratislave. Spoluautor odborných prác, autor článkov o zdravotníctve v SNP. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Ján Paškay

Ján Paškay (* 16. apríl 1897, Banská Štiavnica – † 14. máj 1956, Banská Bystrica, pochovaný v Banskej Štiavnici) bol funkcionár KSČ a verejný činiteľ.
Jeho otec František Paškay, matka Anna rod. Višňovská, manželka Gizela rod. Sommerová.
Životopis.
Vyučil sa za rezbára v dielni na výrobu kostolného náradia v Banskej Štiavnici. Pracoval ako robotník vo Zvolene, Banskej Štiavnici, Banskej Belej. Roku 1919 príslušník maďarskej ČA, 1921 zakladajúci člen KSČ. Pre rev. činnosť štátnym aparátom perzekvovaný, väznený v Banskej Bystrici, Banskej Štiavnici, v Leopoldove. Počas SNP predseda OV KSS v Banskej Štiavnici, člen partizánskych skupín, spolupracovník 5. ústredného ilegálneho vedenia KSS.
Ondrej Patai

Ondrej Patai (* 28. november 1697, Szécsény - † 15. marec 1756, Trnava) bol náboženský spisovateľ, pedagóg, rímskokatolícky kňaz, zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Narodil sa v zemianskej rodine Ondrejovi Pataiovi a Helene rod. Jánosiovej. Od roku 1717 príslušník jezuitskej rehole, študoval na jezuitských univerzitách. Učiteľ filozofie na kolégiu v Kluži, rektor kolégia 1738-1739 v Oradei, 1739-1750 v Kluži a Trnave. Od roku 1754 pôsobil v Banskej Bystrici, neskôr v Trnave. Autor náboženských a príležitostných spisov, historickej práce a životopisu grófky Hallerovej.
Michal Patzier

Michal Patzier (* 25. september 1748, Krompachy – † 29. august 1811, Banská Štiavnica) bol slovenský banský odborník, chemik.
Jeho otec bol Daniel Patzir a matka Terézia Patzirová.
Životopis.
Navštevoval jezuitské školy, 17811783 študoval na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od roku 1774 praktikant v Smolníku, 1780 v striebornej hute v Banskej Bystrici a v sciedzacej hute v Tajove. Od roku 1786 prednášal na katedre chémie, mineralógie a metalurgie na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici, napokon vrchný hospodársky a lesný inšpektor, od roku 1791 prísediaci Hlavný komorgrófskeho úradu v Banskej Štiavnici, 1792 banský radca. Zdokonalil spracovateľské postupy pri výrobe striebra, zlata a antimónu.
Zora Paulendová

Zora Paulendová, rod. "Veselová" (* 28. január 1905, Zvolen – † 17. jún 1999, Zvolen) bola slovenská herečka a protifašistická bojovníčka.
Životopis.
Spoluzakladateľka Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene. Zúčastnila sa protifašistického odboja. Po potlačení SNP bola za podporu svojich bratov, účastníkov SNP, väznená (4. decembra 1944-30. januára 1945). Hrávala v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici (od 1912).
Externé odkazy.
Daniel Paulini

Daniel Paulini (* Prievidza † 1623, Oravský Podzámok) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a filozof.
Životopis.
Pochádzal z rodiny považsko-bystrického seniora. Základné vzdelanie získal v Považskej Bystrici (1601-1603), Bytči (1608) a Spišskej Novej Vsi. Študoval vo Wittenbergu (od roku 1614). Učiteľ v Bytči a Banskej Bystrici, rektor školy v Bánovciach (1616), dvorný kazateľ vdovy Thurzovej na Oravskom Podzámku. Vo Wittenbergu autor niekoľkých dišpút o matafyzických teologických otázkach.
Iľja Paulíny-Tóth

Iľja Paulíny-Tóth ("de Tőre et Tóthmegyer"; * 27. december 1896, Martin – † 12. február 1965, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, vysokoškolský pedagóg a lekár; vnuk Viliama Pauliny-Tótha; syn Žigmunda Pauliny-Tótha a Margity Pauliny-Tóthovej; manžel Heleny Petzovej.
Životopis.
Narodil sa v rodine Žigmunda Pauliny-Tótha a jeho manželky Margity Pauliny-Tóthovej. Mal troch bratov - Jána, Platona a Viliama. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Šoprone, neskôr na lekárskej fakulte univerzít v Budapešti a v Bratislave. 
Zúčastňoval sa národného kultúrneho pohybu, v roku 1918 podpísal martinskú Deklaráciu slovenského národa, v roku 1919 bol členom československej delegácie v Budapešti. Bol prívržencom a členom Slovenskej národnej strany.
Po vypuknutí Slovenského národného povstania odišiel na povstalecké územie, od 1. september 1944 bol spolupovereníkom a od 5. september 1944 zástupcom povereníka Slovenskej národnej rady pre zdravotníctvo. Po prechode Slovenského národného povstania do hôr pôsobil ako lekár partizánskeho oddielu "Smrť fašizmu".
Neskôr bol členom Demokratickej strany, poslancom Slovenskej národnej rady v rokoch 1945 - 1946 a predsedom jej rozpočtového výboru. Pôsobil tiež ako hlavný zdravotný komisár Bratislavy, podpredseda Ústrednej jednoty československých lekárov a po oslobodení pracoval ako externý profesor na lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil ako riaditeľ Štátnej infekčnej nemocnice v Bratislave. Je tiež autorom článkov a štúdií v odbornej tlači.
Ján Paulíny-Tóth

Ján Paulíny-Tóth de Tőre et Tóthmegyer (* 29. september 1903, Martin – † 15. marec 1966, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol slovenský politik a právnik; vnuk Viliama Pauliny-Tótha; syn Žigmunda Pauliny-Tótha a Margity Pauliny-Tóthovej; švagor Heleny Petzovej.
Životopis.
Narodil sa v rodine Žigmunda Pauliny-Tótha a jeho manželky Margity Pauliny-Tóthovej. Mal troch bratov – Iľju, Platona a Viliama. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Dijone, neskôr na "École libre des Sciences Politiques" v Paríži a právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Po ukončení štúdií pôsobil ako advokát v Bratislave, v rokoch 19451948 ako československý veľvyslanec v Ríme. Bol popredným činiteľom Slovenskej národnej strany, členom ústredného výboru, v roku 1937 bol zodpovedným redaktorom Slovenských národných novín. Po smrti Martina Rázusa bol v roku 1938 zvolený za predsedu Slovenskej národnej strany. Bol tiež signatárom žilinskej dohody slovenských politických strán o autonómii 6. októbra 1938. Krátko na to Slovenská národná strana splynula s Hlinkovou slovenskou ľudovou stranou, no s ľudákmi sa rozišiel a po rozbití republiky emigroval do Francúzska. V roku 1941 bol odsúdený Hlavný súdom v Bratislave za protifašistickú činnosť na 15 rokov väzenia. Po porážke Francúzska prešiel do Benešovej odbojovej garnitúry v Spojenom kráľovstve. Stal sa podpredsedom londýnskej československej štátnej rady a po roku 1948 zostal v zahraničí ako hlásateľ BBC a spolupracovník slovenských organizácii a spolkov.
Oľga Paulinyová

Oľga Paulinyová (* 8. december 1876, Kláštor pod Znievom – † 26. júl 1960, Bratislava) bola slovenská spisovateľka. Pseudonym: Natália Ľubomirská, Oľga I.
Životopis.
Vyštudovala na Vyššej dievčenskej škole maď. v Bratislave, vzdelanie si rozšírila samoštúdiom ruštiny a literatúry. Od roku 1922 žila v Banskej Bystrici na sklonku živova v Bratislave. Aktívna členka slov.kultúrnych, mládežníckych a ženských spolkov. Autorka lyrických a príležitostných básní, gratulačných veršov, dramatizácie Sládkovičovho Detvana.
Andrej Pavčo

Andrej Pavčo (* 3. november 1863, Habovka - † 13. júl 1932, Hazleton, Pensylvánia, USA) bol slovenský spisovateľ, redaktor a rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Narodil sa v rodine Jozefa Pavča a jeho manželky Kataríny rodenej Žákovej. Stredoškolské štúdiá absolvoval v Banskej Bystrici, potom vyštudoval teológiu. Na pozvanie Štefana Furdeka odišiel do USA, od roku 1897 kňaz na viacerých miestach Pensylvánie. Organizátor náboženských a národno-kultúrnych podujatí, aktívny dejateľ v spolkovom živote amerických Slovákov, spoluzakldateľ prvej slovenskej dievčenskej školy. Redaktor týždenníka "Bratstvo", publicista, autor próz, dramatických prác cirkevno-náučných a osvetových článkov. Prekladateľ z poľštiny.
Vojtech Pavelica

Vojtech Pavelica (* 10. marec 1914, Hybe - † 4. júl 1987, Banská Bystrica) bol dôstojník, športovec.
Životopis.
Dôstojník, príslušník česko-slovenskej armády, ČSĽA, člen Oddielu armádnych pretekárov, veliteľ vojenskej lyžiarskej hliadky ČSR. Pracovník Vojenského kartografického ústavu v Harmanci. Päťnásobný majster Slovenska v lyžovaní, účastník ZOH v St. Moritzi vo Švajčiarsku. Účastník protifašistického odboja ako poddôstojník bol prevelený na Veliteľstvo pozemného vojska v Banskej Bystrici. Počas pôsobenia v Banskej Bystrici aktívny turista a organizátor lyžiarskych podujatí, športových súťaží Zimnej časti 1. celoštátnej spartakiády v Banskej Bystrici (1955).
Ján Pavličko

MUDr. Ján Pavličko (* 9. september 1927, Spišská Belá – † 14. október 1993, Banská Bystrica) bol slovenský lekár – gynekológ.
Životopis.
Pôsobil v roku 19581975 ako lekár NsP KÚNZ v Banskej Bystrici, neskôr primár gynekologicko-pôrodníckeho oddelenia NsP KÚNZ v Banskej Bystrici a krajský odborník (19781989). Pod jeho vedením vznikali na oddelení špeciálne ordinariáty, bol ordinárom pre gynekologické prekancerózy a choroby mliečnej žľazy, v Banskej Bystrici zriadil krajské oddelenie klinickej onkológie (19781979), v KÚNZ založil cytologické laboratórium a v ontocytológii vyškolil odborníkov. Zaviedol nové liečebné a operačné metódy. Po odchode z KÚNZ pracoval ako obvodný gynekológ v OÚNZ v Banskej Bystrici. Autor odborných článkov, štúdií a prednášok.
Ondrej Pavlík

Ondrej Pavlík (* 1. apríl 1916, Zvolenská Slatina – † 19. december 1996, Bratislava) bol slovenský školský pracovník a pedagóg.
Životopis.
Štátny činiteľ v oblasti školstva a spolutvorca socialistického školského systému. Zakladateľ vedeckých pracovísk, predseda SAV. Politicky prenasledovaný, rehabilitovaný. Vysokoškolský profesor FF UK v Bratislave. Člen ÚV KSS, poslanec SNR. Autor encyklopedických a lexikálnych diel ("Pedagogická encyklopédia Slovenska"), kníh o výchove a vzdelávaní, o vedecko-technickej revolúcii, memoárov, učebníc. Nositeľ viacerých vyznamenaní. Účastník protifašistického odboja a SNP, počas SNP tajomník ÚV KSS a zástupca povereníka školstva v Banskej Bystrici (1944). V roku 19451948 prednášal na PF v Banskej Bystrici.
Michal Pavlovic

Michal Pavlovic (* 1647, Horné Jaseno † ?) bol náboženský spisovateľ a evanjelický kňaz.
Životopis.
Pochádzal zo zemianskej rodiny. Základne vzdelanie získal v Martine. Šudoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1663-1668), na univerzite vo Wittenbergu. Rektor školy v Martine (1671). Spolu s ďalšími evanjelickými kňazmi a učiteľmi väznený v Leopoldove (1674), odsúdený na neapolské galeje. Už počas štúdií autor viacerých latinských dišpút, ktoré venoval teologickým otázkam. Písal aj latinskú príležitostnú poéziu, ktorú venoval svojim učiteľom.
Gustáv Pavlovič

Gustáv Pavlovič (* 22. marec 1907, Stará Turá – † 15. február 1990, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Spolutvorca socialistického školského systému a zákonodarstva. Vysokoškolský pedagóg FF UK v Bratislave. Riaditeľ vedeckých pracovísk a člen vedeckých spoločností. Zakladateľ časopisu "Jednotná škola". Autor kníh, vedeckých prác, odborných štúdií a článkov. V roku 19341939 pôsobil ako učiteľ cvičnej školy a Učiteľského ústavu v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja, počas SNP pracovník Povereníctva SNR pre školstvo v Banskej Bystrici (1944). Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Michal Pavlovič

Michal Pavlovič známy tiež pod krycím menom Ing. Hron (* 27. september 1916, Kapince - † 3. február 1945, Bratislava) bol Slovenský dôstojník a partizán v ZSSR počas druhej svetovej vojny.
Životopis.
Po ukončení stredoškolských štúdií, študoval na Právnickej fakulte v Bratislave. Roku 1941 absolvoval Vojenskú akadémiu v Bratislave a následne v rokoch 1941-1943 pôsobil ako poručík autopráporu v Nitre. V rámci tejto jednotky bol nasadený na východnom fronte. Plánoval prechod jednotky k bieloruským partizánom, no bol odhalený a zatknutý. Poľným súdom bol následne odsúdený na trest smrti, no 29. septembra 1943 sa mu pred jeho vykonaním podarilo utiecť k partizánom. Neskôr pôsobil ako partizánsky veliteľ v Bielorusku a ako styčný dôstojník Čs. vojenskej misie v Moskve. 6. augusta 1944 bol vysadený v Nízkych Tatrách s partizánskou organizačnou skupinou. Počas SNP spolupracoval s Vojenským ústredím v Banskej Bystrici. Po potlačení povstania do hôr pôsobil na západnom Slovensku a v Bratislave. Pri zatýkaní bol zastrelený príslušníkmi POHG v konšpiračnom byte v Bratislave. Bol pochovaný v Kapiniciach.
Ľuba Pavlovičová-Baková

Ľuba Pavlovičová-Baková (rod. Baková) (* 18. marec 1924, Turčianska Štiavnička - † 27. august 1998, Bratislava) bola slovenská folkloristka, speváčka ľudových piesni, tanečníčka, redaktorka, dramaturgička a zberateľka ľudových piesní. Bola spoluzakladateľkou folklórneho súboru Lúčnica a vymyslela aj jeho názov.
Životopis.
Študovala na dievčenskom reformnom reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici. V Banskej Bystrici žila v roku 1934-1943. Pôsobila ako redaktorka Čs. rozhlasu a Slovenskej televízie, scenáristka. Zakladateľka a sólistka speváckeho zboru Lúčnica. Autorka literárnych a rozhlasových hier a pásiem z oblasti ľudovej kultúry. Spolupracovníčka divadiel, ústredných, krajských a okresných osvetových zariadení, členka odborných porôt folklórnych festivalov. Zostavila spevníček ľudových piesní "Spevy od Hrona".
Viliam Pavlovský

Viliam Pavlovský (* 17. december 1911, Pečeňady † 1984, Rím) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg a jezuita.
Životopis.
Profesor Svätého písma na Teologickom inštitúte sv. Alojza v Banskej Bystrici (?1941-1945). Profesor dejín Starého zákona a východných jazykov na Pápežskom biblickom inštitúte v Ríme (od roku 1954). Autor dizertácie a prác o Starom zákone.
Mikuláš Pažítka

Mikuláš Pažítka (* 1. júl 1918, Staré Hory - † 23. marca 2004, Bratislava) bol pedagóg a prekladateľ.
Životopis.
V roku 1937-1940 študoval klasickú a slovenskú filológiu na Filozofickej fakulte UK, resp. Slovenskej univerzite v Bratislave, 1940- 1943 taliansky jazyk a literatúru na štátnej univerzite v Ríme. Po štúdiách pracoval v roku 1945-1952 v Univerzitnej knižnici, 1952-1985 bol pedagógom na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Z talianskej literatúry sprostredkoval pre slovenského čitateľa dielo L. Pirandella, N. Machiavelliho a mnohých ďalších talianskych prozaikov, dramatikov a filozofov. Zostavovateľ viacerých knižných výberov a autor početných štúdií o talianskej literatúre.
Helena Pažurová

PhDr. Helena Pažurová, CSc. (rod. Štoffová) (* 27. február 1936, Kolbovce) je slovenská historička, knihovníčka, bibliografka.
Životopis.
V roku 1952-1956 absolvovala štúdium na Vyššej hospodárskej škole v Prešove. Vysokoškolské štúdium získala v Prešove na Filozofickej fakulte Univerzity P. J. Šafárika, odbor slovenský jazyk - dejepis (1966-1971) a v roku 1984 tu obhájila aj titul PhDr. Externé štúdium ašpirantúry absolvovala na Univerzite Komenského v Bratislave. V januári 1989 obhájila dizertačnú prácu na tému "Vznik a činnosť 1. partizánskej brigády J. V. Stalina" a bol jej udelený vedecký titul CSc.
Do roku 1973 pôsobila vo Vedeckej knižnici v Prešove ako bibliografka. Bola tiež zapojená do vedeckého výskumu regionálnych dejín. V tomto období jej vyšlo viacero odborných bibliografií v knižnom vydaní a tiež vo vedeckých zborníkoch a časopisoch. Od 1973 pracovala ako bibliografka a zástupkyňa riaditeľa v Štátnej vedeckej knižnici v Banskej Bystrici. Popri bibliografickej činnosti sa venovala aj výskumu dejín odboja a tiež niektorým regionálnym témam. Je autorkou publikácií "Päťdesiat rokov Robotníckeho domu v Banskej Bystrici (1975)", "Desať rokov Štátnej vedeckej knižnice (1979)" a viacerých štúdií a článkov o dejinách Slovenska a tiež z oblasti knihovníctva a informatiky. V rokoch 1979-2000 viedla Ústrednú knižnicu Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Za knihovnícku činnosť jej bol udelený titul Vzorný pracovník kultúry (1971).
Po manželovej smrti (1933-2003) pokračovala vo výskume problematiky tzv. Východoslovenskej armády. K danej problematike publikovala tri štúdie vo vedeckých zborníkoch a v roku 2012 jej vyšla monografia "Východoslovenská armáda. Horúce leto 1944 na východnom Slovensku ("Banská Bystrica : Múzeum Slovenského národného povstania , 2012. ISBN 978-80-89514-05-2)"." Medzitým spracovala dejiny partizánskej brigády Kriváň publikované v časopise "Vojenská história (4/2010 a 2/2011)". V roku 2014 vyšla monografia "Slovenský partizánsky zväzok Čapajev" (Banská Bystrica: Múzeum Slovenského národného povstania, 2014. ISBN 978-80-89514-26-7) a v roku 2015 monografia "Ľudovít Kukorelli. Životný príbeh vojaka a partizána" (Banská Bystrica: Múzeum Slovenského národného povstania, 2015. ISBN 978-80-89514-32-8). 
Dielo.
Monografie.
2017 "Jegorovova partizánska brigáda: prvá čs. partizánska brigáda J. V. Stalina". Banská Bystrica: Múzeum Slovenského národného povstania, 2017. ISBN 978-80-89514-47-2.
2015 "Ľudovít Kukorelli: životný príbeh vojaka a partizána." Banská Bystrica: Múzeum Slovenského národného povstania, 2015. ISBN 978-80-89514-32-8.
2014 "Slovenský partizánsky zväzok Čapajev". Banská Bystrica: Múzeum Slovenského národného povstania, 2014. ISBN 978-80-89514-26-7.
2012 "Východoslovenská armáda: horúce leto 1944 na východnom Slovensku". Banská Bystrica: Múzeum Slovenského národného povstania, 2012. ISBN 978-80-89514-05-2.
Marián Pecko

Marián Pecko (* 25. august 1958, Žilina) je slovenský divadelný režisér.
Životopis.
Narodil sa 25. augusta 1958 v Žiline. V divadle pracuje od roku 1977. Bol stavačom dekorácii, hercom, upratovačkou, premietačom, biletárom, osvetľovačom, umeleckým šéfom, prevádzkovým riaditeľom, autorom hudby a textov. V súčasnosti pracuje ako umelecký šéf a režisér Bábkového divadla na Rázcestí v Banskej Bystrici.
Prvú réžiu vykonal v roku 1988. Odvtedy zrežíroval viac ako 130 predstavení v štyroch krajinách Európy. Inscenoval texty autorov ako W. Shakespeare, J. B. P. Moliere, F. G. Lorca, R. Jeffers, N. V. Gogol, F. Hrubin, E. Albee, J. Giraudoux, H. Barker, E. Rostand, Th. Bernhard, I. Škripková, E. T. A. Hoffmann, M. Milewska, G. Buchner, M. Urban, J. Mahen, W. Gombrowicz, F. Kafka, M. Gusniowska, S. Alexijevič, A. S. Puškin a viac ako desiatku súčasných slovenských dramatikov a dramatičiek. Pracuje v divadle bábkovom, činohernom, v opere aj v šapitó.
Ocenenia.
Je nositeľom významných divadelných ocenení na Slovensku aj v zahraničí.
František Eduard Pecník

František Eduard Pecník (* 13. január 1748, Rakovo† 4. marec 1815, Tisovec) bol slovenský organár.
Životopis.
Narodil sa v rodine sladovníka. V rokoch 17621765 sa učil za stolára u banskobystrického majstra Martina Wahla, potom bol na vandrovke v Sasku, Braniborsku, Sliezsku a Anglicku. Roku 1770 sa vrátil a vyučil sa v Šoproni za organára u významného majstra Jána Rotha. V roku 1787 sa osamostatnil a otvoril si dielňu najprv v Levoči, neskôr v Prešove a Bardejove. Za život postavil asi 20 organov. Počas stavby organa v Kameňanoch sa sem presťahoval, podobne do Tisovca, kde aj zomrel.
Juraj Pejko

Juraj Pejko (* 25. apríl 1816, Predajná - † 10. apríl 1893, Predajná) bol právnik, básnik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a lýceu v Levoči. R 1934 sa zapísal na Právnickú fak. v Pešti, ale po otcovej smrti sa vyučil za mlynára. Roku 1840-1844 študoval filozofiu a právo v Bratislave. Pracoval na súde v Budapešti, bol advokátom v Predajnej a slúžnym v Brezne. Autor ľúbostných básní, prírodnej lyriky a žartovných popevkov na ľudovú nôtu.
Karol Pekník

Karol Pekník (* 20. apríl 1900, Pezinok† 1. november 1944, Pohronský Bukovec) bol slovenský generál, protifašistický bojovník.
Životopis.
Narodil sa v dnes už neexistujúcom rodinnom dome na Moyzesovej ulici v Pezinku. V rokoch 1911-1915 študoval na gymnáziu, 1915-1938 na vojenských školách, v Bratislave, vo Viedni, Budapešti a Prahe. Dôstojník, telovýchovný náčelník a učiteľ predvojenskej výchovy v Bratislave. Od roku 1938 major generálneho štábu, prednosta 4. odd. 6. divízie v Brne a výcvikovej skupiny zboru v Banskej Bystrici. V rokoch 1939-1944 náčelník Hlavného štábu MNO a profesor Vysokej školy vojenskej v Bratislave. Medzi 10. augustom 1943 a 16. októbrom 1943 veliteľ 2. pešej divízie. Po začiatku SNP bol menovaný za veliteľa obrannej oblasti, od 4. september 1944 náčelník operačného odd. Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku. Podieľal sa na vývoji stratégie a taktiky boja armády v SNP. 1. 11. 1944 bol neďaleko Svätého Ondreja nad Hronom (dnes časť obce Pohronský Bukovec) zajatý príslušníkmi Einsatzkommanda 14 a ešte v ten istý deň bol pri pokuse o útek zastrelený. Po oslobodení boli jeho telesné pozostatky exhumované a prevezené do rodného Pezinka, kde je aj pochovaný.
Ocenenie.
Karol Peknik bol in memoriam vyznamenaný Československou medailou Za chrabrosť pred nepriateľom (roku 1945), Radom Slovenského národného povstania I. triedy (roku 1945), Štefánikovým pamätným odznakom I. stupňa (roku 1945), Československým vojnovým krížom 1939 (roku 1946). 
V roku 1946 bol in memoriam povýšený do hodnosti brigádneho generála.
Alžbeta Pelikánová

Alžbeta Pelikánová, rod. Púčeková (* 12. máj 1940, Banská Bystrica – † 19. august 1984, tamže) bola slovenská lekárka-diabetologička.
Životopis.
V roku 1964-1984 pôsobila ako lekárka-diabetologička v NsP KÚNZ v Banskej Bystrici, zakladateľka odboru diabetológie v nemocnici v Banskej Bystrici. Prvá ordinárka pre diabetológiu na internom odd. KÚNZ v Banskej Bystrici.
Gabriela Pelikánová

Gabriela Pelikánová (* 7. september 1943, Východná – † 28. júl 1997, Hlučín) bola slovenská lekárka-infektologička.
Životopis.
Primárka Kliniky infekčných chorôb a AIDS FNsP v Ostrave. Lekárka NsP KÚNZ v Banskej Bystrici, pôsobila postupne na patologickom, detskom, nakoniec na infekčnom odd. ako zástupkyňa primára (19961997).
Pavol Peresleni

Pavol Peresleni () (* 25. január 1631, Preseľany nad Ipľom - † 6. január 1689, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg, jazykovedec.
Životopis.
Roku 1650 vstúpil do jezuitského rádu. Roku 1653-1657 študoval filozofiu a teológiu, súčasne prednášal latinčinu a hebrejčinu na univerzite v Trnave a v Košiciach. Ako kazateľ pôsobil v Banskej Bystrici (1663-1664). Od roku 1682 pravdepodobne pôsobil ako misionár. Zaoberal sa jazykovedou, autor maďarskej gramatiky.
Heinrich Böll

Heinrich Böll (* 21. december 1917, Kolín nad Rýnom, Nemecko – † 16. júl 1985, Kreuzau-Langenbroich) bol nemecký spisovateľ a prekladateľ. Patrí medzi najvýznamnejších spisovateľov povojnovej literatúry v Nemecku. V rokoch 1971 – 1974 bol prezidentom Medzinárodného PEN klubu.
Životopis.
Bol vychovávaný katolícky a v odpore k násiliu, ale neskôr sa od cirkvi a týchto teórií odvrátil. Po maturite sa vyučil za kníhkupca a študoval germanistiku a klasickú filológiu. Druhú svetovú vojnu strávil na fronte v službách Wehrmachtu a od roku 1945 v zajatí. Od roku 1951 sa venoval už len literatúre. Je aj predstaviteľom nonkonformizmu.
Veľa cestoval po Európe, zaujímavosťou je, že august 1968 strávil v Prahe. Potom boli jeho diela v Česko-Slovensku zakázané. 
Bola po ňom pre jeho životné postoje pomenovaná nadácia "Heinrich Böll Stiftung", organizácia prepojená s nemeckou Stranou zelených (Die Grünen).
Dielo.
Jeho dielo veľmi kriticky popisuje vtedajšie Nemecko, účtuje s vojnou, militarizmom, zbrojením, mentalitou hospodárskeho zázraku, klerikalizmom, pokrytectvom, zlými vzťahmi medzi ľuďmi.
Slovenský výber z poviedok Bölla vyšiel pod názvom "V údolí duniacich kopýt a iné poviedky" (1966)
Emil Perko

Emil Perko (* 3. júl 1905, Prešov – † 17. august 1984, Banská Bystrica) bol slovenský dôstojník, generálmajor, Počas Slovenského narodného povstania veliel V. Taktickej skupine „"Ďumbier"“. Po nástupe komunistov k moci bol prepustenž z armády. Rehabilitovaný bol v roku 1991 a bola mu vrátená generálska hodnosť,
Životopis.
Narodil sa v Prešove vo vojenskej rodine. Po dosiahnutí stredoškolského vzdelania nastúpil v roku 1923 na vojenskú službu a neskôr v tom istom roku začal študovať na dôstojníckej škole v Hraniciach na Morave. Po skončení štúdia slúžil na viacerých postoch ako dôstojník delostrelectva. V lete 1937 dosiahol hodnosť štábny kapitán, pôsobil aj ako poradca veliteľstva Hlinkovej gardy v Kežmarku.
Ako veliteľ delostreleckého pluku 1 sa zapojil do ťaženia proti Poľsku. Ako veliteľ tejto jednotky sa v roku 1941 zúčastnil i bojov v ZSSR. Podieľal sa na založení štátnej vojenskej reálky v Banskej Bystrici (1942-1943), neskôr presťahovanej do Martina. V septembri 1943 bol znovu prevelený na východný front, vo funkcii veliteľa delostreleckého pluku 11. V období zdravotnej dovolenky veliteľa krátko viedol i 1. pešiu (bývalú rýchlu) divíziu. Veliteľ vojenskej posádky v Martine. Pod jeho velením sa vojenské jednotky v meste zapojili do protifašistického odboja. Golianom bol krátko pred začatím povstania poverený obranou Turca. Nadviazal spojenie so skupinou P.A. Velička.
Po vypuknutí SNP bol 9. septembra 1944 vymenovaný za veliteľa 5. taktickej skupiny „Ďumbier“ 1. čs. armády na Slovensku. Zúčastnil sa ťažkých bojov pri Strečne. Viedol obranné boje o vstup do Turčianskej kotliny pri Vrútkach, Priekope, Sučanoch, Martine a Dolnom Záturčí. Jeho jednotky boli z Turca nútené ustúpiť v noci z 21. na 22. septembra. Neskôr po porážke povstania ustupoval s časťou svojho štábu k Ľubietovej, neskôr sa ukrýval do marca 1945 vo Zvolene, po oslobodení mesta bol presunutý do Košíc.
Po vojne velil krátko 10. divízii, neskôr sa zúčastnil bojov proti Banderovcom na východnom Slovensku. V roku 1946 bol povýšený do hodnosti brigádneho generála. Na konci roku 1950 velil 1. delostreleckému zboru v Banskej Bystrici. V máji 1951 prepustený z armády a politicky prenasledovaný. Neskôr pôsobil ako robotník a hospodársky pracovník v roku 1965 odišiel na dôchodok. Pracoval v Múzeu SNP v Banskej Bystrici (1970-1977).
Zomrel 27. augusta 1984 v Banskej Bystrici. V roku 1991 bol posmrtne rehabilitovaný a bola mu navrátená pôvodná hodnosť. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Externé odkazy.
Fotografia
Ján Perlici

Ján Perlici (Perlicius, Perliczy, Pelitzi) (* 29. október 1705, Kežmarok † 6. apríl 1778, Lučenec-Opatová) bol lekár a prírodovedec.
Jeho otec Eliáš Perlici, matka Anna rod. Büschelová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kežmarku, medicínu v súkromnej škole banskobystrického lekára Otta Karola Mollera, od 1724 filozofiu a medicínu na univerzite v Jene, vo Wittenbergu a v Utrechte. Organizátor zdravotníctva na Slovensku, priekopník súdneho lekárstva, hlavný lekár Novohradskej stolice. Povýšený do zemianskeho stavu. Autor prác s lekárskou, prírodovednou, jazykovednou a pedagogickou tematikou. Niektoré diela ostali v rukopise. Člen Akadémie Leopoldíny, od 1730 matematickej sekcie kráľovskej vedeckej spoločnosti v Berlíne, člen cisárskej akadémie pre prírodné vedy vo Viedni.
Jozef Karol Pertes

Jozef Karol Pertes (* 14. marec 1781, Prievidza - † 11. september 1811, Leles) bol spisovateľ, pedagóg.
Životopis.
Študoval na piaristických školách v Prievidzi, Nemeckom Pravne, Kecskeméte a 1797 v Banskej Bystrici. Vyučoval u piaristov, 1803 prestúpil k premoštrátom, 1818-1819 riaditeľ gymnázia v Rožňave, od roku 1820 člen premoštrátskeho konventu v Lelesi. Venoval sa lat. príležitostnej, gratulačnej a oslavnej poézii, autor šk. hier, žartovných dialógov a scénok didaktického obsahu, z kt. vyniká slov. rozhovor o voľbe povolania.
Michal Peško

Michal Peško (* 1688 Banská Bystrica - † 1757 ?Bratislava) bol učiteľ na Bratislavskom evanjelickom lýceu.
Životopis.
Profesor a konrektor bratislavského lýcea.
Peter z Ľubietovej

Peter z Ľubietovej (* Ľubietová) bol skriptor.
Životopis.
Predpokladá sa, že pôsobil na viacerých miestach mimo Uhorska. Odpisoval predovšetkým cirkevné právne diela. Roku 1424 odpísal dva exempláre spisu "Summa legum Raimundi" z oblasti kanonistického práva. Zachované v Univerzitnej knižnici v Lipsku, druhý v Kráľovskej knižnici v Berlíne, tretí exemplár jeho odpisu tohto diela z roku 1426 sa dostal do zbierok Britského múzea v Londýne.
Ján Šalamún Petian

Ján Šalamún Petian (* 30. júl 1799, Ábelová – † 5. október 1855, Budapešť) bol evanjelický kňaz, zoológ.
Životopis.
Používal aj pomaďarčenú podobu mena Petényi. Základné vzdelanie získal v Lučenci.Študoval v Banskej Bystrici (1808 – 1813), v Bratislave (1817 – 1822), teológiu vo Viedni (od roku 1822). Tam sa začal zaujímať o prírodné vedy, najmä zoológiu, farár v Cinkote (dnes súčasť Budapešti, 1826 – 1833), zakladateľ vedeckej faunistiky a ornitológie v Uhorsku, správca zoologického oddelenia Národného múzea v Budapešti. S významným svetovým zoológom K.L. Brehmom udržiaval styk po celý život. Prvý v Uhorsku propagoval ochranu prírody, člen korešpondent Uhorskej akadémie vied, člen vedeckej spoločnosti vo Viedni, Altenburgu, Görlitzi, v Mainzi (od roku 1846). Priateľ J. Kollára, do jeho Národných zpievaniek prispieval zápismi starých spevov, hier a povestí. V prvej ročenke Prírodovedeckej spoločnosti (Temészettudományi Társulat) založenej v Pešti (1841) publikoval výsledky ornitologických výskumov z Turčianskej kotliny a okolia Banskej Bystrici. Mnohé živočíchy sú 
pomenované jeho menom.
Emil Peťko

Emil Peťko (* 19. október 1903, Hronec – † 5. máj 1985, Banská Bystrica) bol funkcionár KSČ a robotník.
Jeho otec Gabriel Peťko, matka Matilda rod. Farkašová, brat Gabriel Peťko.
Životopis.
Predstaviteľ odborárskeho a komunistického hnutia na Horehroní. Zakladajúci člen KSČ v Banskej Bystrici. Účastník celoslovenskej krajinskej konferencie KSČ v Robotníckom dome (1937).
Gabriel Peťko

Gabriel Peťko (* 7. júl 1901, Hronec – † 11. december 1959, Bratislava) bol funkcionár KSČ a robotník.
Jeho otec Gabriel Peťko, matka Matilda rod. Farkašová, brat Emil Peťko.
Životopis.
Vyučil sa za zámočníka. Robotník v Hronci, Pohorelej, Fiľakove, 19371938 zámočník na stavbe železnice Banská Bystrica- Harmanec. Predstaviteľ komunistického mládežníckeho hnutia na Horehroní. Organizátor triednych bojov a protifašistického hnutia. Počas SNP politický pracovník, tajomník OV KSS v Banskej Bystrici (od 30. septembra 1944). Po oslobodení pôsobil najmä v odborovom hnutí. Pracovník KOR v Banskej Bystrici (19451946).
Ľudovít Petránsky

Ľudovít Petránsky (* 22. november 1943, Brezno† 25. august 2021, Bratislava) bol slovenský teoretik a historik výtvarných umení, pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v rodine otca Ľudovíta - staviteľa a matky Márie (rod. Filadelfy), ktorá bola dlhoročnou riaditeľkou Okresnej a neskôr Mestskej knižnice a zároveň členkou Divadla Janka Chalupku v Brezne. Bola výraznou osobnosťou vo viacerých spoločenských i kultúrnych oblastiach. Maturoval na SPTŠ v Brezne.
Vysokoškolské štúdiá absolvoval na Katedre dejín umenia (neskôr Veda o výtvarnom umení) Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave a na Karlovej univerzite v Prahe. 1969 - štipendium na Univerzite v Heidelbergu. V roku 1974 mu bol na základe skúšok a obhajoby práce Univerzitou J. E. Purkyně v Brne udelený titul PhDr. O tri roky neskoršie obhájil na Umenovednom ústave ČSAV kandidátsku dizertačnú prácu pod názvom "Zoltán Palugyay" a bol mu udelený vedecký titul CSc. V roku 1978 habilitoval na docenta (VŠVU Bratislava) a v roku 1985 získal na základe úspešnej doktorskej dizertačnej práce na ČSAV vedecký titul DrSc. V roku 1986 bol inaugurovaný na profesora a v roku 2005 mu bol na STU vo Zvolene udelený čestný titul Dr.h.c.
V rokoch 19701990 pôsobil na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Vedúci Katedry úžitkového umenia a tvarovania priemyselných výrobkov, neskôr ako vedúci Katedry teoretických predmetov, od roku 1985 ako prorektor a v roku 1989 ako rektor.
V roku 1990 nastúpil na Fakultu architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave ako profesor dejín, teórie a metodológie dizajnu a v rokoch 19972006 tu pôsobil ako prodekan pre styk s verejnosťou a doktorandské štúdium a zároveň ako predseda Slovenskej odborovej komisie pre dizajn (neskôr samostatnej Fakultnej odborovej komisie). Patril k hlavným iniciátorom vzniku Ústavu dizajnu na FA STU v Bratislave a v rokoch 20032006 bol jeho vedúcim. V rokoch 20062010 bol predsedníctvom Senátu FA STU zvolený za dekana Fakulty architektúry STU v Bratislave.
Prednášal aj na Katedre dizajnu Technickej univerzity v Košiciach a na Katedre dizajnu Drevárskej fakulty TU vo Zvolene. Bol hlavným iniciátorom založenia doktorandského štúdia v oblasti dizajnu, habilitácií a inaugurácií v tomto odbore na Slovensku. V roku 2011 odišiel do dôchodku.
Lukáš Petráš

Lukáš Petráš (* 2. november 1894, Necpaly, Rakúsko-Uhorsko - † 25. marec 1966, Prievidza, ČSSR) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný historik a pedagóg.
Študoval teológiu v Banskej Bystrici. Za kňaza bol vysvätený v roku 1918. Slúžil ako farár v Bojniciach, vykonával činnosť okresného školského inšpektora (od roku 1938) a čestného nitrianskeho archidiakona (od roku 1945). Počas druhej svetovej vojny sa podieľal na záchrane rasovo prenasledovaných Židov (pozri holokaust na Slovensku). Bol autorom stredoškolských učebníc.
Július Petráš

Július Petráš (* 8. február 1900, Krompachy – † 7. jún 1985, Brezno) bol slovenský finančník, historik a kultúrny pracovník.
Jeho otec Andrej Petráš, matka rod. Kubínová.
Životopis.
Ľudová školu vychodil v Krompachoch, Obchodnú akadémiu úspešne ukončil v Martine (1918). Prax začal vykonávať v drevosklade v Diviakoch, potom pracoval v Roľníckej pokladnici v Štúrove a v Martine (1938). Od roku 1945 pracoval v Brezne ako vedúci Okresnej sporiteľne a neskoršie riaditeľ Štátnej sporiteľne. Už v Štúrove zastával funkciu predsedu MO MS, aktívne pracoval v Muzeálnej slovenskej spoločnosti v Martine, v Klube Slovenských turistov a lyžiarov a počas SNP sa angažoval pri zásobovaní a finančnom zabezpečení povstaleckého územia. Po roku 1948 prevzal funkciu predsedu MO MS v Brezne a prežil s ňou najťažšie roky likvidácie, po roku 1969 na riadnom valnom zhromaždení ho zvolili znova za definitívneho predsedu a túto funkciu zastával až do smrti.
Ondrej Petraško

Ondrej Petraško (* 22. október 1917, Brezno - † 12. november 1970, Bratislava) bol telovýchovný funkcionár, športovec, pedagóg.
Jeho otec Ján Petraško, matka Anna rod. Matláková, manželka Margita rod. Šuttová.
Životopis.
V Brezne navštevoval ľudovú a meštiansku školu, študoval na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, 1959-1964 popri zamestnaní na FTVŠ UK v Bratislave. Učiteľ telesnej výchovy a školský inšpektor. Pracovník a podpredseda SV ČSZTV v Bratislave. Hráč výkonnostného futbalu, venoval sa i ľadovému hokeju a atletike, štartoval za Banskú Bystricu, Ružomberok, Zvolen.
Ján Petrík (1957)

Ján Petrík (* 16. marec 1957, Krompachy) je básnik, dramatik, osvetový pracovník.
Životopis.
Študoval na Vojenskom gymnáziu v Banskej Bystrici (1972-1975), na gymnáziu v Krompachoch (1975-1976) absolvoval pomaturitné štúdium na Strednej pedagogickej škole v Prešove. Pôsobil ako kultúrny pracovník, metodik pre divadlo a umelecký prednes v Okresnom osvetovom stredisku, inšpektor ONV a vedúci oddelenia záujmovoumeleckej činnosti Domu kultúry v Spišskej Novej Vsi, spisovateľ v slobodnom povolaní (1990-1992), redaktor literárnodramatickej redakcii Slovenského rozhlasu v Košiciach (1993-2009), vedúci odd. kultúry OcÚ Smižany (2009-2010), spisovateľ v slobodnom povolaní (2010-2012). Od roku 2012 redaktor redakcie Slovenskej knižnice pre nevidiacich Mateja Hrebendu v Levoči. Verše a rozličné humoristicko-satirické príspevky publikoval najskôr časopisecky ("Nové slovo mladých", "Smena", "Roháč" a i.) Vo svojom básnickom diele zobrazil pocitový svet súčasníka, medziľudské vzťahy, spoločenské a individuálne premeny. Je autorom detskej divadelnej hry, viacerých rozhlasových hier, videofilmu, humoristicko-satirických relácií a pásiem a i.
Eduard Petrikovich

Eduard Petrikovich (Matej Eduard) (* 17. december 1834, Banská Bystrica-Radvaň - † 27. máj 1921, Banská Bystrica) bol prachár zemianskeho pôvodu.
Jeho syn bol Ján Štefan Petrikovich, manželka Emília rod. Ladiverová, otec Ján Petrikovich a matka Judita rod. Firákova.
Životopis.
Príslušník prachárskej rodiny v Banskej Bystrici-Radvani.
Ján Petrikovich (zeman)

Ján Petrikovich bol prachár v Banskej Bystrici-Radvani, prvý zo zemianskeho rodu Petrikovichovcov, ktorý dostal zemianstvo od kráľa Ferdinanda III. (1652).
Samuel Petrikovich

Samuel Petrikovich (* 10. január 1855, Banská Bystrica-Radvaň – † 1. marec 1919, Banská Bystrica-Radvaň) bol architekt, archeológ, hydrológ a vynálezca zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici-Radvani, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, do 1878 architektúru na VŠT vo Viedni, kde bol členom akademického spolku Tatran. Roku 1878-1883 architekt v štátnej službe v Banskej Bystrici, neskôr samostatne. Projektoval a staval najmä kostoly. Z vlastnej iniciatívy pracoval 1901-1903 ako archeológ. Robil vykopávky na Veľkom Hrádku pri Malachove. Zaoberal sa aj vynálezmi. Vytvoril patent na samočinné zapájanie a odpájanie železničných vozňov. Roku 1909 sa z existenčných dôvodov venoval prachárstvu. Súkromne sa venoval aj plánom na energetické využitie slovenských riek.
Miloš Petrikovich

Miloš Petrikovich (* 10. január 1880, Banská Bystrica-Radvaň - † 1. jún 1969, Bratislava) pokrstený ako Miloslav Ede Sándor Petrikovich bol úradník, kultúrny pracovník zemianskeho pôvodu.
Jeho otec Samuel Petrikovich, matka Karolína rod. Rožová, manželka Gabriela rod. Petrikovichová , Marta rod. Horváthová.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, 1890-1898 študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 1898-1902 na Vysokej škole zverolekárskej v Budapešti. Úradník neskôr riaditeľ Tatra banky v Martine. Prívrženec Slovenskej národnej strany, signatár martinskej Deklarácie slovenského národa 30. októbra 1918. Pôsobil v Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), od roku 1937 ako jej pokladník. Autor spomienkových článkov o Martinskej deklarácii.
Ján Bojmír Petrikovich

Ján Bojmír Petrikovich (* 26. apríl 1816, Banská Bystrica-Kráľová - † 19. jún 1865, Banská Bystrica) bol právnik, verejný činiteľ šľachtického pôvodu.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Banskej Bystrici-Radvani, strednú v Banskej Bystrici, 1835-1838 študoval právo v Bratislave a 1838-1840 v Kežmarku. Od roku 1840 vykonával administratívno-právnu prax vo Zvolenskej stolici v Banskej Bystrici. Účastník revolúcie 1848-1849, organizoval odboj vo Zvolenskej stolici. V jeho pozostalosti sa zachoval o. i. dokumentov Pamätník z rokov 1837-1840, kt. svedčí o jeho slov. a slovanskom cítení a kontaktoch v Bratislave a v Kežmarku.
Michal Petro

Michal Petro, krycie meno "Katin" (* 25. september 1916, Šumiac – † 1945, Nemecko) bol protifašistický bojovník, dôstojník, účastník SNP.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Lučenci, 1936-1939 na lekárskej fakulte v Prahe a v Bratislave, štúdium nedokončil. Od roku 1939 príslušník slovenskej armády, poručík, roku 1942 odvelený k Zaisťovacej divízii do ZSSR. Príslušník antifašistickej skupiny. 
Člen štábu a veliteľ rozviedky 1. československého partizánskeho oddelenia v ZSSR, neskôr dôstojník zvláštnych úloh ako pobočník generála Viesta prišiel do Banskej Bystrice (október 1944). Počas SNP ranený sa liečil v nemocnici v Banskej Bystrici, kde ho zatkla nemecká bezpečnostná polícia (22. decembra 1944), odvlečený do Nemecka, kde zahynul.
Oskár Petrogalli

Oskár Petrogalli (* 1874, Trenčín - † 10. február 1925, Banská Bystrica) bol slovenský verejný činiteľ, právnik a politik.
Jeho otec Artúr Petrogalli, matka Lujza rod. Hulleyová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trenčíne, právo na univerzite v Budapešti, JUDr. Advokát v Banskej Bystrici (do roku 1922), 1922- 1925 riaditeľ Ústrednej kancelárie združených opozičných strán na Slovensku a Podkarpatskej Rusi v Lučenci. Prívrženec a funkcionár Strany nezávislosti, predstaviteľ veľkomaďarkého šovinizmu. Spoluzakladateľ a prvý redaktor Prágai Magyar Hírlap. Roku 1906-1910 poslanec uhorského snemu za banskobystrický volebný okres.
Štefan Petruš

Štefan Petruš (* 29. október 1783, Žiar nad Hronom – † 17. september 1831, Poniky) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ.
Jeho otec Štefan Petruš, matka Mária rod. Kramárová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kremnici, Vacove, Banskej Bystrici, filozofiu v Bratislave, teológiu v Trnave, 1806 vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza. Pôsobil na viacerých miestach ako farár, najdlhšie v rokoch 1810 – 1818 na Čiernom Balogu a v rokoch 1818 – 1829 v Hornej Lehote. Od roku 1829 bol kňazom v Ponikách a v roku 1831 sa stal dekanom a notárom slovensko-ľupčianskeho dištriktu. Jeho život ukončila cholerová epidémia, ktorou sa nakazil počas návštev u svojich farníkov.
Autor štúdie o živote handelcov-drevorubačov z Čierneho Balogu (rukopis) a prvej slovenskej divadelnej hry so zbojníckou tematikou Rajnoha.
Pavol Petrus

Dr. h. c. prof. PhDr. Pavol Petrus, DrSc. (* 3. november 1927, Horné Strháre† 12. február 2014, Prešov) bol slovenský literárny historik a kritik.
Životopis.
V roku 1943-1946 študoval na Učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici a v Lučenci, 1948-1952 na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Pôsobil ako učiteľ a riaditeľ škôl v Jelšovci a v Suchom Brezove, roku 1952-1955 asistent na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, od 1955 profesor na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove, 1967-1968 lektor slovenčiny na univerzite v Budapešti.
Po počiatočnom záujme o výskum detskej literatúry upriamil pozornosť na sprístupňovanie diel významných osobností slovenskej literatúry, o ktorých publikoval početné štúdie a pramenné príspevky (Ladislav Nádaši-Jégé, Svetozár Hurban-Vajanský, Pavol Országh Hviezdoslav, Janko Jesenský, Fraňo Kráľ, Božena Slančíková-Timrava a i.). Zaoberal sa aj literárnou komparastikou, spoluautor dejín slovenskej literatúry.