Willi Marxsen

Willi Marxsen (* 1. september 1919, Kiel, Weimarská republika† 18. február 1993, Münster, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis.
Willi Marxsen sa narodil 1. septembra 1919 v severonemeckom meste Kiel. V rokoch 1945 až 1948 študoval na "Christian-Albrechts-Universität" v Kieli protestantskú teológiu. Štúdium ukončil dizertačnou prácou na tému "Die Einsetzungsberichte zum Abendmahl" (Správy o ustanovení Večere Pánovej).
V rokoch 1949 až 1953 pôsobil ako vikár a neskôr ako pastor vo farnosti "St. Aegidien" v Lübecku. V rokoch 1953 až 1956 bol študijným inšpektorom postgraduálneho teologického vzdelávacieho inštitútu ("Predigerseminar") v Preetzi.
Marxsen sa v roku 1954 habilitoval prácou s názvom "Der Evangelist Markus. Studien zur Redaktionsgeschichte des Evangeliums" (Evanjelista Marek. Štúdie k dejinám redakcie jeho evanjelia). V roku 1956 sa stal profesorom Nového zákona na "Kirchliche Hochschule Bethel".
V roku 1961 prijal Marxsen profesorský post na "Westfälische Wilhelms-Universität" v Münsteri, stal sa vedúcim katedry novozákonnej propedeutiky a teológie. Pôsobil tu až do svojej emeritácie v roku 1984.
Willi Marxsen zomrel 18. februára 1993 v Münsteri.
Teológia.
Willi Marxsen je autorom pojmu "Redaktionsgeschichte" (slov. "dejiny redakcie" resp. "kritika redakcie"). Týmto termínom sa zvyčajne označuje štúdium jednotlivých "redakčných vrstiev" novozákonných textov. Podľa Marxsena je súčasná verzia novozákonných spisov dielom mnohých redaktorov, ktorí, vedení vlastnými teologickými názormi, komponovali, prepracovávali a doplňovali jednotlivé texty. Willi Marxsen, Hans Conzelmann (19151989) a Günther Bornkamm (19051990) sú právom považovaní za priekopníkov redakčnej kritiky v rámci novozákonnej historicko-kritickej exegézy.
Marxsenov postoj k tzv. „historickému Ježišovi“ (a teda aj k "Leben-Jesu-Forschung" ako takému) bol mimoriadne kritický. Marxsen totiž, na rozdiel od svojho učiteľa Rudolfa Bultmanna, tvrdil, že medzi predveľkonočnou vierou učeníkov v Ježiša "a" poveľkonočnou vierou prvých kresťanov v osláveného Pána a jeho ohlasovaním (tzv. "kerygmou") je obsahová kontinuita. Ani texty, opisujúce predveľkonočné udalosti, nám nepredkladajú akéhosi „historického Ježiša“, ale „vierou prijatého Ježiša (Krista) a jeho posolstvo o Božom kráľovstve“. Koniec koncov, stretávame sa tu s najranejšími vyznaniami viery, ktoré zaznievajú z úst tých ľudí, ktorých sa bytostne dotklo Ježišovo hlásanie, a ktorí toto posolstvo odovzdávali ďalej.
Marxsen sa venoval aj analýze textov o Ježišovom vzkriesení. Pokúšal sa ich o odmytologizovanie a zároveň interpretáciu. Tvrdenie, že Ježiš bol fyzicky vzkriesený, je podľa Marxsena interpretácia svedkov, ktorí zažili akési „videnie“ a popri tom prebrali bežné dobové apokalyptické predstavy. Veľkonočné udalosti pre nich definitívne potvrdili Ježišovo posolstvo v tom zmysle, že ich predveľkonočná viera, ktorá stroskotala na kríži, dostala nový, zásadný impulz: "Ježišova vec ide ďalej". Ale "táto skutočnosť" je opísaná dobovými výrazovými prostriedkami, obrazmi a predstavami, ktoré dnes už nemožno považovať za podstatný obsah viery. Marxsen bol za tieto svoje názory vystavený tvrdej kritike z radov konzervatívnych teológov.