burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Placebo

Placebo môže byť
Glutamát sodný

Glutamát sodný alebo často glutaman sodný je sodná soľ kyseliny glutámovej. Komerčne je dostupný aj pod názvom "glutasoľ". Známy je aj pod označením MSG (z angl. "monosodium glutamate"), E621 alebo Vetsin.
Vlastnosti.
Je biely kryštalický prášok, dobre rozpustný vo vode.
Použitie.
Glutamát sodný sa používa v potravinárskom priemysle ako dochucovadlo a prostriedok na zvýrazňovanie chuti pod označením E 621. Používa sa hlavne v instantných polievkach a omáčkach i v zemiakových lupienkoch, v niektorých koreninách, ochucovadlách, ale aj v mrazených mäsových a zeleninových výrobkoch. Široké uplatnenie má v ázijskej kuchyni.
Glutamát sodný aktivuje chuťové receptory jednej z piatich základných chutí - umami. Jeho účinok zosilňujú disodné ribonukleotidy.
Škodlivosť.
Mnohé štúdie vedené či už samotnými výrobcami, ale predovšetkým nezávislými inštitúciami, nepreukázali škodlivosť glutamánu v množstvách používaných v potravinách. Placenta je pre glutamát takmer nepriepustná, takže nie je toxický ani pre tehotné ženy.
Nadmerné užívanie môže vyvolať zdravotné problémy, najmä zvracanie, tuhnutie svalov, búšenia srdca, bolesti hlavy, studený pot a závraty. Niektorí ľudia môžu mať intoleranciu na glutamát, tá je však zvyčajne spôsobená vedľajšími produktami, ktoré vznikajú pri jeho výrobe.
Výroba.
Prirodzene sa vyrába ľubovoľnými procesmi, pri ktorých dochádza k štiepeniu bielkovín (sušenie, fermentácia, zrenie či pomalé varenie) alebo zo sušených rias. Bežne sa získava fermentáciou kukurice, cukrovej repy alebo trstiny. Pri týchto procesoch však okrem -glutamátu vzniká aj -glutamát, ktorý ľudské telo nevie metabolizovať.
Priemyselne sa čistý glutamát sodný najčastejšie vyrába z hydrolyzátu kvasiniek pestovaných na substrátoch obsahujúcich škrob (najmä zemiaky, múka, cukrová repa, melasa...). Získaná zmes aminokyselín sa delí a čistá kyselina glutámová sa čiastočne zbavuje kyslosti (neutralizuje) hydroxidom sodným:
Dolár

Dolár je mena používaná vo viacerých štátoch. Americký dolár je najpoužívanejšia mena na svete. 
Názov.
Názov vznikol takto: americké "dollar" &lt; dolnonemecké "daler" (s čiarkou nad a) resp. staroholandské "daler" &lt; "Joachimsdaler" (= doslova „Jáchymovčan“) &lt; "Joachimsdal" (= Jáchymov)
Názov teda pochádza z historického mena nemeckých strieborných mincí, ktoré po slovensky nazývame toliar, ktoré sa pôvodne označovali „Joachimsdaler“, pretože sa svojho času razili hlavne v Jáchymove („Joachimsdal“) v Česku od roku 1515. Hornonemecký ekvivalent pre toliar bol/je "Thaler" alebo "Taler".
Toliar sa šíril ako daalder v Holandsku, ako daler vo Švédsku, Dánsku a Nórsku v súčasnosti bolo slovo toliar používané pre bývalú Slovinskú menu.
Z Holandska sa dolár šíril po svete vzhľadom na čulý obchodný styk a to ako na Stredný východ, tak sčasti v Nemecku, v talianskych mestách vrátane Benátok. Populárnym sa stal aj v Holandskej Východnej Indii a v holandskej kolónii v Amerike Nový Amsterdam teraz New York City.
V anglických kolóniách v Severnej Amerike sa holandský dolár používal ešte v 17. storočí, a dokonca i počiatkom 18. storočia.
Mesiac (mytológia)

Mesiac figuruje v mnohých mytológiách, často v páre alebo ako opak k Slnku (pozri aj Slnečné božstvo). 
Mesačný cyklus Mesiaca, oproti ročnému cyklu Slnka, býva v mnohých kultúrach spájaný so ženským menštruačným cyklom. Mnohé z najznámejších mytológií majú preto ženské mesačné božstvá, ako napríklad grécka bohyňa Seléné a Phoebe a ich olympská následkyňa Artemis, ich rímske ekvivalenty Luna a Diana, alebo trácka Bendis. Tieto kultúry mali vo väčšine mužských bohov Slnka.
V stredovekom Miláne sa koncom 14. storočia objavil kult. Dve ženy z vyššej spoločnosti, Sibillia Zanni a Pietrina de' Bugatis, boli v roku 1384 a znova v roku 1390 postavené pred inkvizíciu za to, že uctievali bohyňu Madonna Oriente. Madonna Oriente je taliansky preklad latinských slov „Domina Oriens.“, ktoré podľa Lewis &amp; Short označovali bohyňu Mesiaca. Ženy uctievajúce túto bohyňu boli prvými obeťami inkvizície, ktoré boli upálené ako čarodejnice.
Aj keď spojenie ženskosti a Mesiaca je zreteľné, neboli výnimkou aj mužskí bohovia Mesiaca, ako napríklad Nanna alebo Sin v Mezopotámii, Mani v germánskej mytológii, Thoth v egyptskej, japonský boh Tsukiyomi a Tecciztecatl v aztéckej mytológiii. Tieto kultúry mali zvyčajne ženské bohyne Slnka.
Aj keď mnoho neopaganských autorov a feministických učencov tvrdí, že pôvodná Veľká bohyňa v prehistorických kultúrach bola spájaná s Mesiacom a bola základom neskorších náboženstiev, je jej existencia viac menej špekulatívna a nedokázaná. Je dôležite poznamenať, že väčšina najstarších civilizácií mala mužských bohov Mesiaca a iba neskoršie kultúry – tie klasické, ktoré sú ľuďom známe – majú silné ženské bohyne Mesiaca.
V Mezopotámii bol bohom Mesiaca býk (jeho rohy reprezentovali polmesiace). V helenistickom Ríme bol tiež býči boh Mithras, ktorý ale nemal explicitnú väzbu na Mesiac.
Slová ako „luna“ a „lunárny“ sú odvodené od mena Luna, pretože ľudia verili, že Mesiac je príčinou periodického šialenstva. Súčasťou moderných povier je, že ľudia meniaci podobu ako napríklad vlkodlaci, získavajú svoju silu z Mesiaca a môžu meniť svoju podobu počas novu. Táto črta ale chýba v staršom folklóre.
Isil a jeho spoločník Tilion v J. R. R. Tolkienovej fiktívnej Stredozemnej kozmológii mali základ v Tolkienovej záľube v nórskych a gálskych mýtoch.
Mesiac (astrológia)

V západnej astrológii Mesiac symbolizuje princíp intuície, fantázie, podvedomej činnosti, citového života, snivosti a obrazotvornosti. Formuje psychiku a inšpiráciu. Ovláda všetky prírodné formy, rytmicitu orgánov. Vo všeobecnosti Mesiac predstavuje ženský princíp, kým na druhej strane Slnko reprezentuje mužský princíp.
V čínskej kozmológii je Mesiac identifikovaný so ženskosťou – yin. Je to najmä preto, že ženský menštruačný cyklus korešponduje s lunárnym mesiacom, približne 28 alebo 29 dní.
Svorad (svätec)

Svätý Svorad (označovaný tiež ako sv. Andrej-Svorad, , ; * okolo roku 980 – † okolo roku 1030) bol benediktínsky mních, pôsobiaci na území dnešného Slovenska. Je vnímaný ako prvý slovenský svätec a je patrónom mesta Nitry a nitrianskeho biskupstva.
Svätý Svorad sa narodil podľa neskoršej tradície v Opatowci na Wisle v Malopoľsku. Niekoľko rokov mal žiť ako pustovník neďaleko dediny Tropie nad Dunajcom.
Za vlády uhorského kráľa Štefana I. prišiel Svorad do Nitry, kde vstúpil do benediktínskej rehole v kláštore sv. Hyppolita na Zobore. Tam prijal od opáta Filipa mníšske rúcho a rehoľné meno Andrej.
Svätý Svorad pustovníčil na Zobore, traduje sa, že viedol pustovnícky spôsob života v malej jaskyni neďaleko kláštora. Jaskyňa sa odvtedy nazýva Svoradova. Žil v tak prísnej askéze, že podľa legendy sa mu železná reťaz, ktorú nosil omotanú okolo pásu, časom vrástla do jeho tela. Jeho žiakom bol sv. Benedikt (Beňadik), ktorý pustovníčil na Skalke pri Trenčíne.
Svätý Svorad zomrel niekedy okolo roku 1030. Nitriansky vojvoda a neskorší uhorský kráľ Gejza I. už v roku 1064 urobil prvé kroky k jeho svätorečeniu, hoci podľa dohadov kult tohto prvého slovenského svätca bol oficiálne potvrdený až v roku 1083 pápežom Gregorom VII. zásluhou uhorského kráľa Ladislava I.
Ostatky sv. Svorada sú uložené v katedrále sv. Emeráma v Nitre.
O živote sv. Svorada sa dozvedáme z Legendy o pustovníkoch Svoradovi-Andrejovi a Beňadikovi, ktorú napísal zo slovenského územia pochádzajúci biskup, básnik a prozaik Maurus.
Svorad

Svorad môže byť:
Benedikt pustovník

Svätý Benedikt pustovník alebo svätý Benedikt alebo svätý Beňadik (*? – † 1034) je prvý slovenský mučeník, žiak sv. Svorada (Andreja-Svorada) a patrón nitrianskej diecézy.
O jeho živote sa dozvedáme z Legendy o pustovníkoch Svoradovi-Andrejovi a Benediktovi, ktorú napísal zo slovenského územia pochádzajúci básnik a prozaik Maurus.
Benedikt žil najprv v kláštore na Zobore a neskôr ako pustovník v jaskyni na Skalke pri Trenčíne, kde v roku 1034 zomrel na následky zranení spôbených útokom zbojníkov. Jeho mŕtve telo zhodili zbojníci do Váhu. Legenda spomína, že po jeho smrti sedával veľký orol na brehu rieky. Pltníci, ktorí sa plavili po Váhu okolo tohto miesta, si preto zvolili Benedikta za svojho patróna a ochrancu.
V roku 1224 založil na tomto mieste nitriansky biskup Jakob k úcte Benedikta benediktínsky kláštor.
Svätorečený bol v roku 1083 pápežom Gregorom VII. zásluhou uhorského kráľa Ladislava I.
Spomienka sv. Andreja-Svorada a Benedikta sa podľa liturgického kalendára Rímskokatolíckej cirkvi slávi na Slovensku 17. júla.
Kostoly zasvätené sv, Andrejovi-Svoradovi a Benediktovi môžeme nájsť v Kysuckom Lieskovci, v Nitrianskom Rudne, v Nitre, v Radôstke a v Skalke nad Váhom.
Benedikt (prvé meno)

Benedikt je krstné meno. Vzniklo z latinského "benedictus" „blahoslavený, požehnaný“. Meniny na Slovensku má 22. marca. Slovenská podoba mena je Beňadik.
Pápeži a protipápeži.
V dejinách rímskokatolíckej cirkvi nosilo toto meno pätnásť pápežov a štyria protipápeži. Je zo všetkých pápežských mien (spolu s Gregorom) druhé najpoužívanejšie:
Divadlo Alexandra Duchnoviča

Divadlo Alexandra Duchnoviča (po rusínsky Tеатeр Александра Духновіча) je divadlo, ktoré sa nachádza v Prešove a je jediným slovenským divadlom hrajúcim v rusínskom jazyku.
História a poslanie.
Korene divadla siahajú až do polovice 20. storočia, keď po 2. svetovej vojne, v roku 1945, bolo v Prešove založené Ukrajinské národné divadlo. Divadlo sa zameriavalo najmä na šírenie divadelného umenia na severovýchode Slovenska medzi občanmi ukrajinskej a rusínskej národnosti. 
V roku 1990 bolo divadlo pomenované po Alexandrovi Duchnovičovi, vedúcej osobnosti národného obrodenia na východnom Slovensku a Podkarpatsku. V minulosti sa divadlo skladalo z dvoch súborov – činohra a folklórny súbor PUĽS (Poddukelský umelecký ľudový súbor). V súčasnosti tieto dva súbory existujú oddelene. 
Divadlo Alexandra Duchnoviča má na Slovensku ojedinelé postavenie. Jeho činnosť je zameraná na rozvoj a šírenie kultúry Rusínov na Slovensku, preto pôsobí najmä ako zájazdové divadlo. Každý rok Divadlo Alexandra Duchnoviča hosťuje na scénach po celom Slovensku a zúčastňuje sa mnohých domácich i zahraničných prehliadok. 
Činoherný súbor spočiatku hrával rusky, neskôr to bola modifikovaná ukrajinčina. Od polovice 90. rokov hrá Divadlo Alexandra Duchnoviča rusínsky – ako jediné divadlo na Slovensku a na svete. V repertoári divadla sa vystriedali zvučné mená zahraničných i domácich autorov – Anton Pavlovič Čechov, Fiodor Michajlovič Dostojevskij, William Shakespeare, Eugène Ionesco, Molière, Ivan Stodola, Blaho Uhlár, Karol Horák a iní. Najvýraznejšou osobnosťou divadla bol od 80. rokov dramaturg Vasiľ Turok.
Divadlo spolupracuje s mnohými slovenskými režisérmi, napr. Rastislavom Ballekom, Matúšom Oľhom, Jakubom Nvotom, Braňom Mazúchom či Svetozárom Sprušanským.
Metod (svätec)

Svätý Metod (zastarano: Metód, Metodej, , ; * cca 815, Solún, Byzantská ríša – † 6. apríl 885, Veľká Morava) bol byzantský vzdelanec, spisovateľ, prekladateľ, právnik, mních, prvý arcibiskup na území Veľkej Moravy, pápežský legát, misionár a svätec.
Pôvod.
Pozri článok Cyril a Metod. 
Život.
O mladosti Metoda, známeho len pod jeho mníšskym menom, sa vie málo. Absolvoval štúdiá práva v Konštantínopole. Jeho pôvod a (právnické) schopnosti primali byzantského cisára dať mu približne v rokoch 843856 funkciu správcu (polo-)slovanského kniežatstva niekde severne od Solúna. V tomto prostredí sa pripravoval na svoju budúcu osvietenskú činnosť. Metod sa funkcie vzdal, lebo ho nenapĺňala, a okolo r. 856 sa utiahol do monastiera na maloázijskom vrchu Olymp (v blízkosti dnešného mesta Bursa v Turecku). Tu prijal mníšske meno Metod (gr. Methodios) a neskôr bol zvolený aj za igumena (predstaveného).
V roku 860 možno sprevádzal brata Konštantína do Kozárskeho kaganátu. V roku 863 ho už jednoznačne sprevádzal k veľkomoravskému kniežaťu Rastislavovi. V roku 867 bol vysvätený v Ríme za kňaza, v roku 869 vymenovaný za veľkomoravsko-panónskeho arcibiskupa a pápežského legáta, v rokoch 870 – 73 väznený bavorským klérom, od roku 873 bol aj správca veľkomoravského učilišťa. 
Podrobnosti od roku 860 pozri v článku Cyril a Metod.
Svätec.
Hneď po Metodovej smrti vznikol na Veľkej Morave jeho kult ako svätca. V starom Bulharsku uctievali jeho pamiatku okrem 6. apríla aj na sviatok svätých sedmopočetníkov (17. júla). O pozdvihnutie kultu sv. Metoda v katolíckej cirkvi sa zaslúžil český kráľ Karol IV. v polovici 14. storočia.
Zdroje.
Pozri v článku Cyril a Metod
Handlovka

Handlovka je rieka na strednom Slovensku, v okrese Prievidza. Je ľavostranným prítokom Nitry, má dĺžku a zaberá povodie s veľkosťou . Je tokom IV. rádu a priemerná lesnatosť povodia je 40 %. Pôvodný názov rieky bol Prievidza (do polovice 19. storočia).
Priebeh toku.
Pramení v pohorí Vtáčnik pod vrchom Biely kameň () v nadmorskej výške približne . Tečie východným smerom a asi po vteká do Handlovskej kotliny, kde napája Handlovský rybník. Stáča sa na sever, preteká časťou Horný koniec a následne aj mestom Handlová, na území ktorej priberá sprava Mlynský potok a potok Struhár a zľava Račí potok. 
V blízkosti obce Ráztočno priberá Hraničný potok sprava, oblúkom sa stáča na severozápad a vetví sa na dve ramená. V obci priberá Morovniansky potok zľava a výrazne zvlneným korytom preteká obcami Jalovec (priberá pravostranný prítok zo Strednej doliny) a Chrenovec-Brusno (na území obce ústia do Handlovky ľavostranný Jalovský potok a pravostranný Kolárová). Následne priberá pravostranný prítok spod Dolných lánov, preteká obcou Lipník a opäť sprava priberá Lipníček. Ďalej preteká obcou Veľká Čausa, tu priberá zľava prítok zo severozápadného svahu Jelenieho vrchu () a za obcou z pravej strany Čausiansky potok.
Vteká do lesnatej oblasti Necpalskej hory (ktorá oddeľuje Handlovskú kotlinu od vlastnej Hornonitrianskej kotliny), cez ktorú sa prerezáva hlboko zarezaným skalnatým údolím, stáča k juhozápadu a priteká na územie mesta Prievidza. Tečie rovinatým územím dna Hornonitrianskej kotliny, kde priberá niekoľko ľavostranných prítokov, stekajúcich zo svahov pohoria Vtáčnik. Najprv Mraznica, potom prítok z Drlákovej doliny s Moštenicou, ďalej Vlčí kanál a najvodnatejšiu Ciglianku, ktorá preteká obcou Koš a na území ktorej (pri železničnej zastávke) sa vlieva v nadmorskej výške cca do Handlovky. Handlovka ústi do Nitry medzi obcami Koš, Opatovce nad Nitrou a mestom Nováky (časť Laskár).
Dejiny.
11. decembra 1960 došlo k mohutnému zosuvu na južnom okraji Handlovej, ktorý bol v pohybe až do 30. mája 1961. Zosuv známy ako Handlovský zosuv zdvihol koryto Handlovky v kratšom úseku až o 10 metrov.
Po výdatných dažďoch došlo 15. augusta 2010 k rozvodneniu rieky, ktorá spôsobila škody v celom svojom povodí. Rieka brala mosty, ploty, podmyla cesty i železničnú trať Prievidza – Horná Štubňa. V Prievidzi dosiahla v daný deň prietok 147 m³/s, čo zodpovedá 1000 ročnej vode.
Hornonitrianske múzeum

Hornonitrianske múzeum v Prievidzi vzniklo v roku 1985 ako jedno z najmladších múzeí na Slovensku. 
V expozícii múzea je množstvo pamiatok z histórie hornonitrianskeho regiónu. K unikátom hornonitrianskeho múzejného fondu patrí napríklad paleolitická štiepaná industria, strieborný poklad z rímskeho hrobu, románsky meč z 11. storočia, zbierka zlatých mincí, cechové pamiatky, doklady tradičného odievania, súbor malieb na skle, strieborné šperky z regiónu. Európsky význam má rozsiahla zbierka bezstavovcov a jedinečné paleontologické nálezy treťohornej flóry a fauny. Súčasťou múzea je aj pracovisko v kaštieli v Diviackej Novej Vsi.
Nitra (rozlišovacia stránka)

Nitra môže byť:
Zoznam divadiel na Slovensku

Toto je zoznam divadiel na území Slovenska. Divadlom sa v tomto prípade chápe samostatná organizácia zastrešujúca divadelnú prevádzku, niekde budova.
Neštátne divadlá na Slovensku.
Samosprávne divadlá.
Ich zriaďovateľom je vyšší územný celok alebo obec.
Bratislava:
Západné Slovensko:
Stredné Slovensko:
Východné Slovensko:
Študentské divadlá.
Ich zriaďovateľom je univerzita alebo verejná vysoká škola.
Súkromné divadlá.
Ich zriaďovateľmi sú právnické osoby.
Bratislava:
Západné Slovensko:
Stredné Slovensko:
Východné Slovensko:
Divadlá bez stálej scény:
Animecrew

Animecrew je občianske združenie zaoberajúce sa rozširovaním japonskej kultúry, predovšetkým manga a anime na Slovensku.
História OZtka.
OZ Animecrew bolo zaregistrované ako občianske združenie 8. decembra 2003 prípravným výborom, ktorý tvorili:
V tomto období pôsobil Roman Czífery ako dočasný predseda občianskeho združenia a pripravoval spolu s Michalom Nejeschlebom (autor stanov OZtka) a Katarínou Vicénovou živnú pôdu pre prvé regulárne (zvolené Radou združenia) vedenie OZtka.
Vedenie OZtka (Správna rada) bola zvolená dňa 21. februára 2004 v tomto zložení :
Index telesnej hmotnosti

Index telesnej hmotnosti (angl. "body mass index" – "BMI") patrí medzi najviac používané metódy merania obezity. Počíta sa ako hmotnosť v kilogramoch delená druhou mocninou výšky v metroch. Vo všeobecnosti sa dá považovať len za štatistický nástroj pre porovnávanie v populácii. U konkrétneho jedinca ignoruje veľké množstvo dôležitých faktorov (napr. stavbu tela, množstvo svalstva a pod). Vzorec pre výpočet:
kde
Výsledky BMI.
Pre európsku populáciu platia tieto kritériá:
Hranice hodnôt BMI sa líšia pre rôzne rasy. Napr. Ázijci používajú o niečo nižšie hranice, za obéznych sa tam považujú už ľudia s BMI nad 27,5, ako ideálni sa ustanovujú BMI v rozmedzí 18,5 – 23.
Usenet

Usenet (User's Network) - sústava vzájomne prepojených uzlov, ktoré si medzi sebou predávali sieťové news. Vznikla spolu so vznikom internetu. Časom sa z nej stala virtuálna sieť, resp. služba poskytovaná v rámci iných sietí.
Občan

Občan (od "obec", čo je zo staroslov. "obъštъ" – spoločný) je príslušník štátu alebo obce. Právnu a politickú podstatu občianstva určuje štát svojimi zákonmi. Okrem občanov môžu v štáte žiť aj „neobčania“ (občania iného štátu, utečenci, ľudia bez štátnej príslušnosti a v minulosti aj otroci). Občan disponuje zákonom vymedzenými právami a povinnosťami voči príslušnému štátu alebo obci.
História.
Koncept občianstva po oslobodení jednotlivca od jeho podriadenosti celku a uznaní jeho základných ľudských práv a slobôd (18. storočie). Na základe tejto ľudskej emancipácie sa v priebehu 19. storočia završuje aj politická emancipácia človeka ako člena občianskej spoločnosti. Človek sa stáva základom štátu, ktorý ho uznáva ako svoj predpoklad aj právne, a to garantovaním jeho základným práv a slobôd.
Michal Buzalka

Mons. ThDr. Michal Buzalka (* 18. september 1885, Svätý Anton (v tom čase Svätý Antol) – † 7. december 1961, Tábor) bol pomocný biskup Trnavskej apoštolskej administratúry a slovenský mučeník.
Životopis.
Michal Buzalka po absolvovaní benediktínskeho gymnázia v Ostrihome študoval teológiu na univerzite vo Viedni. Tu bol 14. júla 1908 vysvätený za kňaza. V roku 1912 vo Viedni obhájil doktorát z teológie. V rokoch 19081912 pôsobil ako kňaz v pastorácii na rôznych miestach: Teplá, Banská Štiavnica, nemocnica sv. Štefana v Budapešti, Skýcov, Vajnory. V rokoch 19221924 vykonával funkciu prefekta seminára v Trnave a zároveň tu vyučoval morálnu a pastorálnu teológiu. V rokoch 19241931 bol farárom v Zavare. V roku 1931 bol vymenovaný za rektora seminára v Trnave. Po prenesení seminára do Bratislavy v roku 1936 sa po zriadení Bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave stal prvým rektorom jej kňazského seminára a to až do roku 1940. Funkciu rektora seminára zastával opäť v rokoch 19421950. Dňa 15. mája 1938 bol v Ríme vysvätený za pomocného biskupa Trnavskej apoštolskej administratúry ako titulárny biskup konenský. V rokoch 19391945 zastával funkciu predsedu Katolíckej akcie a Združenia katolíckej mládeže. 
V roku 1940 bol vymenovaný za vojenského vikára Slovenskej armády. V tejto funkcii zotrval až do roku 1945. V roku 1945 bol za svoje aktivity počas Slovenského štátu uväznený na 4 mesiace.
V rámci represálií KSČ voči rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku bol Michal Buzalka 12. júla 1950 vzatý do vyšetrovacej väzby, kde bol podrobený fyzickému a psychickému týraniu. 12. januára 1951 ho štátny súd v Bratislave v procese spolu s biskupmi Jánom Vojtaššákom a Pavlom Gojdičom odsúdil na doživotie. V rokoch 19511956 bol väznený vo Valdiciach, Leopoldove, Prahe-Ruzyni, Žiline, Ilave a v Prahe-Pankráci. Na základe jeho veľmi zlého zdravotného stavu, spôsobeného pobytom vo väzení, mu v roku 1956 prerušili výkon trestu. Následne bol internovaný v Domove dôchodcov v Děčíne a v Charitnom domove v Tábore, kde 7. decembra 1961 zomrel. Jeho telesné ostatky boli v roku 1964 prenesené do rodiska vo Svätom Antone, 12. februára 2003 boli prenesené do krypty katedrály sv. Martina v Bratislave.Ostatky tela pána biskupa Michal Buzalku, boli 15.júna 2017 premiestnené do jeho rodiska Svätého Antona, kde sú uložené vo farskom kostole v sarkofágu.
V roku 2000 začal proces jeho blahorečenia. Diecézna fáza procesu bola ukončená a kauza bola postúpená na Svätú stolicu k definitívnemu vyjadreniu.
Asklépios

Asklépios (iné slovenské názvy: Asklepios, Eskulap, Aeskulap, Eskulapius, Esculapius; po grécky "Asklépios", po latinsky "Aesculapius") bol syn boha Apolóna a jeho milenky Korónidy, slávny lekár a neskôr boh lekárstva. Jeho uctievanie prevzali Rimania od Grékov. Podľa starovekých mýtov žil v podzemí a jeho stálym sprievodcom bol had. Tento had, ako symbol medicíny sa zachoval až do dnešných čias.
Zaujímavosti.
Podľa knihy "Angelologie dejín, synchronicita a periodicita v dejinách" od Emila Páleša je Asklepios stotožňovaný s anjelom Rafaelom – Hermom – Merkúrom.
Rudolf Jašík

Rudolf Jašík (* 2. december 1919, Turzovka – † 30. júl 1960, Bratislava) bol slovenský prozaik, básnik a publicista.
Životopis.
Narodil sa ako najstarší z troch detí-synov v rodine kysuckého mäsiara, ktorý v roku 1924 skrachoval a potom sa vybral do Kanady za prácou. Na Kysuciach ho vychovávala stará mama s finančnou podporou matkinej sestry R. Jašíka, ktorá žila v USA. Vzdelanie začal získavať v roku 1928 na gymnáziu v Nitre, kde býval na internáte. Keďže po smrti starej mamy doma nebolo dosť peňazí, odišiel v roku 1935 vyučiť sa do Baťových závodov v Zlíne. Popri zamestnaní po večeroch pokračoval vo vzdelávaní na exportnej obchodnej akadémii. Po nezhodách ho v roku 1938 prepustili zo zamestnania a tiež vylúčili zo školy. Vrátil sa na Kysuce a žil v Turzovke. 
Za ilegálne šírenie letákov ho v Trenčíne v januári roku 1940 uväznili na 5 mesiacov. Počas väzby sa „politicky podkul“ a učil sa ruštinu. Po prepustení narukoval k delostreleckému pluku v Ružomberku a aktívne bojoval na ukrajinskom fronte, kde ho odsúdili za sabotáž (ničenie diel a iného vojenského materiálu), dostal však amnestiu. Pokúsil sa o prechod k sovietskemu vojsku (do sovietskeho zajatia), no napokon sa chorý vrátil a čoskoro nato ho odvelili na Kaukaz. Za protivojnové a protifašistické názory ho degradovali a odsúdili do vojenského väzenia, až bol v roku 1944 prepustený z armády a pridal sa k partizánom. Po vojne pracoval v Baťovanoch (dnešné Partizánske) v závodnom časopise "Slobodná práca" a organizoval Leninov krúžok pre marxistickú výchovu mládeže. Angažoval sa aj politicky, stal sa členom KSČ, neskôr bol členom národného výboru a tajomníkom výboru Národného frontu v Partizánskom. Spolupracoval aj s denníkom Pravda a redigoval Hlas nitrianskeho kraja. V roku 1947 ochorel na tuberkulózu a niekoľko mesiacov sa liečil v Tatrách. V rokoch 1949 – 1952 bol v Baťových závodoch vedúcim kultúrno-propagačného oddelenia a v rokoch 1952 – 1955 pracoval na krajskom národnom výbore v Nitre ako inšpektor pre múzeá a pamiatky, od roku 1955 bol predsedom Krajského výboru zväzu zamestnancov štátnych orgánov v Nitre. Svojimi konzultáciami sa podieľal na vzniku Kroniky Závodov 29. augusta v Partizánskom. 
Zomrel veľmi nečakane vo veku 40 rokov po operácii žalúdka. Pochovaný je v Partizánskom.
Tvorba.
Svoju literárnu kariéru začal v roku 1940, najskôr ako básnik radiaci sa medzi nadrealistov, neskôr začal písať poviedky. Prvé literárne pokusy ostávali často len v rukopisnej podobe a neskôr ich veľa sám zničil. Jeho diela odrážali politické a umelecké názory, ale aj jeho cit pre vzťah človeka k prírode a emocionálne vnímanie mladosti. Prvé uverejnil v "Slobodnej práci" v roku 1945. V baladických príbehoch zachytil život kysuckého ľudu ("Na brehu priezračnej rieky") i protifašistický odboj ("Námestie svätej Alžbety", nedokončená trilógia "Mŕtvi nespievajú"). Rozvíjal umelecké postupy lyrizovanej prózy, ktoré podčiarkujú baladické ladenie a osudovosť príbehov (novely "Povesť o bielych kameňoch", "Čierne a biele kruhy").
Alfonz Bednár

Alfonz Bednár (* 13. október 1914, Rožňová Neporadza (dnes Neporadza) – † 9. november 1989, Bratislava), bol slovenský prozaik, scenárista a prekladateľ, ktorý použil novátorské tvorivé postupy pri zobrazovaní spoločenskej situácie po druhej svetovej vojne. Vniesol svetlo aj do literárneho spracovania Slovenského národného povstania.
Životopis.
Pochádzal z roľníckej rodiny. Ľudovú školu vychodil v Bošianskej Neporadzi. Gymnázium navštevoval v Nitre (1926 – 1930) a v Trenčíne (1930 – 1934). Po maturite študoval na Filozofickej fakulte v Prahe a v Bratislave. Pôsobil ako stredoškolský profesor v Liptovskom Mikuláši a v Bardejove. Po roku 1945 pracoval na Povereníctve informácií v Bratislave, bol lektorom vydavateľstva Pravda a redaktorom vydavateľstva Slovenský spisovateľ. Od roku 1960 pracoval ako dramaturg a scenárista v Československom filme v Bratislave. 
Tvorba.
Už počas vojny publikoval v odbornej tlači niekoľko článkov o vyučovaní slovenského jazyka. Do literatúry vstúpil po roku 1945 ako prekladateľ. Venoval sa prekladaniu americkej a anglickej prózy. V tom čase vydal aj knihy veršov pre deti. Už prvým románom sa Bednár predstavil ako umelecky zrelý epický prozaik. Bol autorom, ktorý sa dokázal vnútorne vzoprieť hotovým schémam poplatným ideológii päťdesiatych rokov. Šiel svojou vlastnou tvorivou cestou.
Bednár pri tvorbe románov vychádzal z presvedčenia, že človeka rozlične determinuje minulosť (Slovenské národné povstanie), a aj v povojnovej dobe ovplyvňuje jeho rozhodovanie a konanie. Umelecky silným spôsobom zobrazoval pudové stránky v človeku – aj v takom, ktorý počas povstania stál na „správnej“ strane dejín. Vtedajšia kritika označovala jeho diela za „netriedne“ a „abstraktne humanistické“.
Bednár moderným epickým spôsobom opisoval slovenskú dedinu v jej polstoročnom vývoji. Jeho úsilie však bolo brzdené cenzúrou, preto kompletné spracovanie problematiky dediny mohlo vyjsť až po páde komunistického režimu. V roku 1992 vyšla jeho románová epopeja "Role".
V druhej polovici šesťdesiatych rokov sa začal Bednár orientovať na súčasnosť. Svojimi knihami kládol nepríjemné otázky socialistickej prítomnosti. Satiricky a ironicky pranieroval nedostatky každodennej hovorovej slovenčiny, nevhodné slová, zaužívané slovné mechanizmy, nezmyselné slogany a osobitne významovú prázdnotu šlágrových textov. Zvolil si formu alegórie, podobenstva a satiry. Jeho knihy z toho obdobia sú kritikou ľudí modernej doby, ktorým chýbajú pozitívne vnútorné sily a citové rodinné väzby.
Napísal tiež cestopis a je autorom viacerých televíznych a filmových scenárov. V roku 1963 vydal Alfonz Bednár prvý zväzok Dejín slovenskej literatúry, vysokoškolskej učebnice, kde uplatnil osobitý pohľad na problematiku a novú koncepciu literárnych dejín.
V roku 1994 vyšla Bednárovej dcére Kataríne kniha o ňom pod názvom Z rozhovorov alebo Edele a iné veci tohto sveta.
Severský štát

Severské štáty alebo nordické štáty sú štáty ležiace na severe Európy. Zvyčajne sa medzi nich počítajú Dánsko, Fínsko, Island, Nórsko a Švédsko. Ďalej sa k nim zaraďujú územia Ålandy (Fínsko), Faerské ostrovy (Dánsko) a Grónsko (Dánsko).
Severské štáty majú veľa spoločných znakov, medzi ktoré patria rozvinutá ekonomika, podobné sociálne systémy a okrem ďalších aj podobné vlajky s krížom, tzv. dannebrog.
Niekedy sa im tiež nesprávne hovorí "škandinávske štáty". Zo zemepisného hľadiska na Škandinávskom polostrove leží iba Nórsko a Švédsko. Island je ostrov, Dánsko leží na Jutskom polostrove a mnohých ostrovoch a Fínsko leží na Škandinávskom polostrove iba čiastočne. Pre Nórsko, Švédsko a Dánsko sa na základe toho niekedy používa označenie Škandinávia.
Fínsky záliv

Fínsky záliv je rameno Baltského mora, ktoré sa nachádza medzi fínskym južným pobrežím a estónskym severným pobrežím a siaha až k Petrohradu v Rusku, kde ústi rieka Neva. Na jeho brehu sa nachádzajú aj hlavné mestá Helsinki (to patrí Fínsku) a Tallinn, ktoré patrí Estónsku. Fínsky záliv využívajú Fíni a Estónci aj na vzájomnú prepravu medzi hlavnými mestami.
Botnický záliv

Botnický záliv (fin.: "Pohjanlahti", šved.; "Botniska viken") je najsevernejšie rameno Baltského mora. Nachádza sa medzi fínskym západným pobrežím a švédskym východným pobrežím. Na juhu zálivu ležia Ålandy, medzi Ålandskym morom a Archipelagoským morom. Tento záliv je zaujímavý tým, že slanosť vody smerom na sever výrazne klesá. Kým na juhu je to normálne slaná voda Baltského mora, úplne na severe už soľ vo vode skoro vôbec necítiť a je možné tam nájsť aj mnoho sladkovodných rýb.
Základné parametre.
Botnický záliv, je najväčší záliv Baltského mora. Je zhruba dlhý a 80 široký a celkovo zaberá plochu asi . Najväčšia hĺbka je 295 metrov. 
Najväčšie prístavy: Gävle, Söderhamm, Örnsköldsvik, Umeå, Tornio, Kemi, Oulu, Kokkola, Vaasa, Pori, Mariehamn.
Prítoky: Torneälven, Kemijoki, Oulujoki, Lapuanjoki, Kokemäenjoki...
Ostrovy a súostrovia: Ålandy, Vallgrund, Hailuoto... Mnoho ostrovov a ostrovčekov sa nachádza pri členitom pobreží Fínska a Švédska, najmä pri hrdle zálivu na juhozápade Fínska.
Bystrík Režucha

Bystrík Režucha (* 14. január 1935, Bratislava – † 16. august 2012, tamže) bol slovenský dirigent, vysokoškolský pedagóg, čestný dirigent Slovenskej filharmónie a čestný predseda Klubu Bystríkov.
Životopis.
Vyštudoval dirigovanie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave u prof. Ľudovíta Rajtera a následne na Hochschule für Musik v Lipsku. Pôsobil najprv ako druhý dirigent Symfonického orchestra Československého rozhlasu v Bratislave, neskôr dlhé roky ako šéfdirigent Štátnej filharmónie Košice, ktorú pomáhal založiť. V rokoch 1984 – 1989 dirigoval Slovenskú filharmóniu.
Ako pedagóg pôsobil na Vysokej škole múzických umení v Bratislave a ako profesor hosťoval tiež na Michiganskej Univerzite a na Univerzite štátu Massachusetts v USA. Za svoje celoživotný prínos k rozvoju hudby na Slovensku získal pri príležitosti 50. výročia vzniku Slovenskej filharmónie ocenenie čestný dirigent.
Absolvoval množstvo koncertných turné a dirigoval symfonické telesá nielen v Európe, USA, a tiež v Mexiku, na Kube, vo Venezuele, Japonsku, Kórejskej republike, či Singapure. Počas svojho pôsobenia v Symfonickom orchestri Československého rozhlasu a v Slovenskej filharmónii nahral tiež veľa platní a CD nahrávok.
Alexander Bugan

akad. maliar Alexander Bugan (* 15. december 1952, Košice) je slovenský maliar, grafik a ilustrátor.
Životopis.
V rokoch 1971 – 1977 študoval grafiku na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave u prof. Albína Brunovského.
V rokoch 1978 – 2006 pôsobil na Škole úžitkového výtvarníctva v Košiciach.
Venuje sa expresívnej figuratívnej maľbe (olej, kombinovaná technika) a grafike. Jeho obrazy vyjadrujú „filozofujúce témy s fantazijnými prvkami v rozpätí od expresie umenia modernej doby a k novej maľbe hlboko existenciálnych pocitov i bolestného vedomia osudu traumatizovaného človeka postmodernej doby.“ Taktiež sa venuje tiež sakrálnej a biblickej tematike.
Je autorom niekoľkých obalov platní a CD diskov. Svojimi ilustráciami skrášlil niekoľko knižných titulov slovenských vydavateľstiev.
Posledná súhrnná výstava diel Alexandra Bugana s názvom "„Ab Uno“" sa konala v júni 2014 vo Východoslovenskej galérii v Košiciach.
Barbora Celjská

Barbora Celjská (alebo z Celje) alebo Barbara Celjská (* medzi 1390 – 1395, Celje, Slovinsko – † 11. júl 1451, Mělník) bola cisárovná, uhorská a česká kráľovná ako manželka Žigmunda Luxemburského.
Životopis.
Narodila sa ako najmladšie dieťa celjského grófa Hermanna II. a Anny zo Schaunbergu.
Mladučká Barbora z Celje sa v roku 1408 stala druhou (štvrtou) manželkou uhorského kráľa Žigmunda Luxemburského. Svadba sa konala koncom roka 1405 (niekde sa uvádza až začiatkom roka 1408).
Ako jeho manželka a kráľovná Uhorska (korunovaná už v roku 1408) sa neskôr stala cisárovnou rímskonemeckej ríše (1410, korunovácia 1433 bez účasti Barbary), rímskonemeckou kráľovnou (8. novembra 1414) a českou kráľovnou (korunovácia 11. februára 1437).
Už v roku 1409 porodila prvú dcéru Alžbetu, ktorá sa neskôr vydala za rakúskeho arcivojvodu Albrechta Habsburského (neskôr cisár Albrecht II.).
Bystrík (spevák)

Bystrík (vlastným menom Bystrík Červený; * 25. jún 1982, Trnava) je slovenský spevák, víťaz súťaže "Coca-Cola Popstar" 2005, ktorú vyhral spomedzi 244 prihlásených skupín a interpretov. 
Spevák Bystrík ako víťaz v súťaži "Coca-Cola PopStar" (16. júna 2005) získal možnosť nahrať debutový album. Po dvoch týždňoch od finále Bystrík začal nahrávať v nahrávacom štúdiu Babylon vo Váhovciach pod vedením producentov Juraja Kupca, Oskara Rózsu a Jozefa Šeba. Album vyšiel v druhej polovici septembra 2005 pod názvom "Mám, čo som chcel." Autorom skladieb je sám Bystrík. K nahrávaniu hudby producenti prizvali muzikantov: Juraja Kupca (gitara), Martina Wittgrubera (klávesy), Oskara Rózsu (basgitara), Stanka Kociova (bicie), Ivana Zadrabaja (basgitara), Bruna Oravca (Hammond organ) a Igora Ajdžiho Saba (perkusie). Bystrík okrem hry na gitaru ovláda aj hru na ústnu harmoniku. 
Druhý album, "Len ty a ja", vydal Bystrík v roku 2007. Producentom tohoto albumu bol Marek Rakovický zo slovenskej popovej skupiny Lavagance. V roku 2010 Bystrík vydal svoj tretí album s názvom "Bublifuk". Na tomto projekte sa podieľalo viacero producentov: Marián Kachút, Tomáš Zubák, či Peter Graus. S hudobnými aranžmánmi na albume prispeli Slavomír Solovic a Pavol Hubinák. Texty, okrem Bystríka napísal Vlado Krausz, Andy Ďurica a Jozef Husovský. Obal albumu výtvarne navrhli Marcel Jedlička a Jozef Koháry. Na tomto albume je skladba Slnko nespáli, s ktorou Bystrík súťažil v roku 2010 na národnom kole Eurovízie.
Saimaa

Saimaa (švéd. "Saimen") je jazero na juhovýchode Fínska. Meno môže označovať buď vlastné jazero Saimaa (, najväčšie fínske jazero a piate najväčšie jazero v Európe), alebo sústavu jazier Saimaa, ku ktorej sa započítavajú (okrem jazera Saimaa) aj prirodzene prepojené jazerá okolo. Jazerná sústava Saimaa zaberá plochu . 
Jazero má veľmi nepravidelný tvar, je posiate ostrovmi a ostrovčekmi (celkovo breh jazera meria a v jazere sa nachádza asi 15 000 ostrovov a ostrovčekov). Členité plytké vody sú rajom pre ryby, vodné vtáky a (samozrejme) tiež pre rybárov. V severnej časti jazerného systému bol založený Národný park Linnansaari, ktorý má, okrem iného, slúžiť na ochranu tunajšieho sladkovodného poddruhu tuleňa obojkového ("Phoca hispida" ssp. "saimensis" - tuleň obojkový saimaaský). 
Medzi najväčšie mestá ležiace na brehu jazera patria Lappeenranta, Imatra, Savonlinna a Mikkeli. Z jazera vyteká rieka Vuoksi, ktorá sa vlieva do Ladožského jazera.
Kanál Saimaa z mesta Lappeenranta do mesta Vyborg spája Saimaa s Fínskym zálivom. Ďalšie kanály spájajú jazero Saimaa s malými jazerami vo Východnom Fínsku a vytvárajú sieť vodných ciest. Tieto cesty sa využívajú najmä na prevoz dreva, minerálov, kovov, kôry a iných nákladov, ale tiež sú vyhľadávané turistami.
AnimeDream

Animedream je občianske združenie určené pre spoznávanie pojmov manga a anime na Slovensku.
Drakkar

Drakkar bol typ plavidla, aký v stredoveku používali Vikingovia.
Používali sa najmä pri nájazdoch do Európy – ako do krajín ležiacich pri pobreží mora, tak aj do vnútrozemia, pri prieskumných cestách na Južnom oceáne 
Vzhľad.
Drakkary sú charakteristické vyrezávanou dračou hlavou na prove. Takmer vždy mali jeden sklápateľný sťažeň s veľkou štvoruholníkovou plachtou. Vybavené boli aj veslami, pričom veslármi bývali väčšinou samotní bojovníci (i na obchodných plavidlách). Tí svoje štíty odkladali po stranách lode ako ochranu pred najmä nepriateľskými lukostrelcami. Tieto pestrofarebné, ako šupiny sa prekrývajúce štíty, dodávali týmto lodiam ich charakteristický vzhľad.
Plavebné vlastnosti.
Výhodou týchto lodí bol ich malý ponor, vďaka ktorému boli schopné plavby ako po mori tak i po riekach.
Revision Control System

Revision Control System (RCS) slúži na správu verzií projektov. Tieto systémy sa v angličtine označujú skratkou SCM - Source Code Management alebo tiež Source Configuration Management.
Syntax (jazykoveda)

Syntax alebo skladba je v jazykovede časť gramatiky zaoberajúca sa konštrukciami, a to ako stavebnými prvkami viet alebo ako gramatickými a sémantickými celostnými útvarmi s komunikačnou funkciou. 
Označenie pre syntax pochádza z gréckych slov συν ("syn", znamenajúci „spolu“) a ταξις ("taxis", znamenajúci „poradie“). 
Predmet záujmu.
Skladba sa zaoberá:
Encyklopedista

Encyklopedista môže byť:
MISRA

MISRA (z angl. The Motor Industry Software Reliability Association) je organizácia zaoberajúca sa vytváraním štandardov na vývoj softvéru v oblasti automobilového priemyslu (Development Guidelines for Vehicle Based Software, MISRA C atď.)
MISRA definuje okrem iného štandard pre kódovanie programov v C jazyku (MISRA C). Cieľom je zvýšiť bezpečnosť kódu, prehľadnosť, lepšiu udržovateľnosť a pod..
Linka na oficiálnu stránku MISRA :
MISRA C

MISRA C je súbor odporúčaní pre tvorbu zdrojových textov v C jazyku, ktoré vznikli na základe skúseností s vývojom software pre vnorené systémy pre systémy v automobiloch, vypracované organizáciou The Motor Industry Software Reliability Association (MISRA).
Cieľom týchto odporúčaní je dobre čitateľný, udržovateľný, spoľahlivý, bezpečný a prenositeľný C kód. Prvá verzia štandardu pochádza z roku 1998 a obsahuje redukovanú verziu C jazyka, pomocou ktorej je možné dosiahnuť kód akceptovateľný pre úroveň bezpečnosti Safety Integrity Level (SIL) 2. Po úspechu v automobilovej branži a vďaka mnohým komentárom od vývojových tímov bola vydaná revidovaná verzia dokumentu .
Safety Integrity Level

SIL alebo Safety Integrity Level je úroveň integrity bezpečnosti technického systému (zariadenia). Hovorí o tom, ako často môže v systéme nastať nebezpečná porucha s rizikom vzniku nebezpečnej udalosti, ktorá môže spôsobiť materiálne škody, resp. škody na ľudskom zdraví alebo živote. Používa sa najmä v železničnej, leteckej, automobilovej doprave a v oblasiach, kde hrozia spomenuté nebezpečenstvá.
Existujú štyri úrovne SIL:
V niektorých zdrojoch uvedená úroveň 0, čo je úroveň bez požiadaviek na bezpečnosť.
Vstavaný systém

Vstavaný systém (iné názvy: vložený systém , vnorený systém; angl. "embedded system") je elektronický systém (hardvér alebo softvér), ktorý je súčasťou väčšieho a komplexnejšieho systému, pre ktorý zabezpečuje riadenie definovanej množiny funkcií. Príkladom vnoreného systému môže byť mechatronický systém riadenia ABS v automobile.
Mechatronický systém

Mechatronický systém je mechanické zariadenie riadené elektronickou riadiacou jednotkou, v súčasnosti skoro výlučne programovanou (softvér). 
Príkladom mechatronického zariadenia môže byť elektronické riadenie tlmičov na automobile, kde mechanickou časťou je tlmič s elektronicky riadeným ventilom. Riadenie vykonáva riadiaca jednotka s mikrokontrolérom na základe vstupov zo senzorov na podvozku na tlmiči samotnom a z riadiaceho panelu vodiča.
Mechatronické systémy nie sú nijako obmedzé veľkosťou ani pôsobiskom. Môžu byť veľké napr. moderný rýchlovlak aj mikroskopicky malé napr. mikrosenzor, môžu pracovať v bežných podmienkach domova napr. pračka ale aj v najextrémnejších podmienkach napr. vesmírna sonda.
ISO 15504

Norma ISO TR 15504 je prezývaná tiež SPICE (z angl. Software Process Improvement and Capability dEtermination). Norma bola vytvorená ako pomôcka pre vyhodnotenie kvality procesov v danom softvérovom projekte. Norma pozostáva z 9 dielov a mapuje 40 procesov, podieľajúcich sa v auditovanej organizácii na auditovanom projekte. Hodnotenie úrovne procesu v auditovanom projekte sa hodnotí podľa indikátorov opísaných v norme stupnicou 0-5 : 
Združenie automobilových výrobcov HIS si definovalo normu ISO TR 15504 ako svoj štandard pre hodnotenie dodávateľov softvérových komponentov.
Pozn.: 
Pozri tiež: CMM
Imrich (svätec)

Svätý Imrich (, ) (* 1007 – † 2. september 1031) bol synom uhorského kráľa Štefana I. a bavorskej princeznej Gizely.
Narodenie.
Z detí kráľovského páru kroniky spomínajú iba dve: staršieho menom Oto a Imricha. Imricha pravdepodobne pomenovali podľa strýka z matkinej strany, rímsko-nemeckého cisára Henricha II. Niektoré pramene za jeho dátum narodenia uvádzajú rok 1000, zatiaľ čo v kronikách sa píše, že zomrel ako 24 ročný. Podľa tohto údaju je teda zrejmé, že sa narodil v roku 1007.
Výchova.
Výchovu svojho syna a nástupcu na trón zveril Štefan I. r. 1015 sv. Gerardovi, neskoršiemu čanádskemu biskupovi. V priebehu 7-ročného štúdia sa Imrich naučil latinčinu, dosiahol najvyššie vzdelanie tých čias. Zasvätil ho aj do náboženstva a tajov kňazského života.
Od svojich 15-tich rokov bol vychovávaný na dvore u svojho otca Štefana I., kde sa priučil diplomacii, vojenským a vladárskym povinnostiam.
Imrich ako 23-ročný bol pripravený stať sa panovníkom. Svadbu mal v roku 1022.. Za manželku si vzal Chichu (Čiku), dcéru kráľa Dalmácie a Chorvátska Křesimíra. Podľa tradície po svadbe žil s manželkou ako brat a sestra.
Nástupca trónu.
V rokoch 10131015 vyšla prvá kniha zákonov kráľa Štefana I. a spis Mravné ponaučenia kráľovičovi Imrichovi. Pomocou týchto kníh ho otec pripravoval na vládnutie. 
Imrich bol údelným kniežaťom v Nitre. Štefan I. mal v úmysle prenechať mu vládu v Uhorsku ešte za svojho života. Na následky zranenia, ktoré mu spôsobil diviak pri poľovačke v Igfonskom lese (Biharsko), však 2. septembra 1031 Imrich zomrel.
Smrť.
Na mieste jeho nešťastného konca na prelome 11. a 12. stor. postavili opátstvo Sv. Imricha. Jeho pozostatky uložili do ešte vtedy nedostavanej baziliky v Stoličnom Belehrade. Bol kanonizovaný zásluhou kráľa Ladislava I. 4. novembra 1083 pápežom Gregorom VII. a spolu s ním boli svätorečení aj jeho otec kráľ Štefan I. a jeho vychovávateľ biskup Gerard.
V kalendári Rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku pripadá jeho sviatok na 5. novembra.
Benedikt z Nursie

Svätý Benedikt z Nursie alebo svätý Beňadik (* okolo 480, Nursia (Norcia) v Umbrii, Taliansko – † okolo 547, Monte Cassino) bol zakladateľ západoeurópskeho mníšstva.
Vzdelanie nadobudol v Ríme, potom viedol asketický život v Sabínskych horách, striedavo žil ako pustovník a ako predstavený pustovníkov, až r. 529 založil prvý samostatný západoeurópsky kláštor "Mons Casinus" (Monte Cassino), z ktorého sa benediktínsky rád rozšíril po celej Európe a ovplyvnil aj všetky ostatné rády. 
Bol to kláštor s jasne stanovenými pravidlami – regulami. V ich rámci bola zahrnutá povinnosť vzdelávania. Kláštor ako vzdelávacia inštitúcia mal dve oddelenia: vonkajšie (určené na vzdelávanie laikov – synov bohatých feudálov) a vnútorné (na vzdelávanie mníchov).
Pretože sv. Benedikt si neobyčajne vážil antickú literatúru a dával ju vo svojom kláštore odpisovať, boli tu založené základy pre rozvoj poantickej kultúry v Európe.
Petržalské korzo

Petržalské korzo je pešia a cyklistická trasa v Bratislave, v mestskej časti Petržalka spájajúca petržalskú železničnú stanicu s centrom mesta.
Poloha.
Začína sa pri petržalskej železničnej stanici, popod nadjazd na Rusovskej ceste, popri ulici Lenardova, cez Nobelovo námestie, pokračuje na druhej strane diaľnice spájajúcej Prístavný most s hraničným prechodom do Rakúska, popri výstavisku Incheba a končí sa pri Novom moste pod reštauráciou UFO.
Incheba

Výstavisko Incheba Expo je najväčší výstavný komplex v Bratislave. Nachádza sa na pravom brehu Dunaja, v bratislavskej mestskej časti Petržalka.
Projekt vytvoril architekt Vladimír Dedeček. V pôvodnom projekte sa počítalo s tým, že komplex sa stane základom nového centra mesta, počítalo sa s veľkou výstavbou a mnohými objektami, ako aj s prístavom na Dunaji. Celý projekt nebol kvôli finančnej náročnosti realizovaný, neskôr bol prepracovaný a zrealizovaný v obmedzenom rozsahu.
Meno "Incheba" je skratkovým slovom anglického INternational CHEmical BratislavA.
Lokalizácia.
Incheba sa nachádza na Einsteinovej ulici, areál je ohraničený z južnej strany diaľnicou spájajúcou hraničný prechod s Rakúskom a Prístavný most uprostred Einsteinovej ulice, z východnej strany mostom SNP a Panónskou cestou, zo severnej a západnej strany Viedenskou cestou.
Vybavenie.
Areál Incheby disponuje niekoľkými veľkými multifunkčnými halami, pozemným parkoviskom s veľkým počtom parkovacích miest, parkoviskom na prvom poschodí vedľa jednej z hál, výškovou budovou a hotelom Incheba.
Využitie.
Incheba je miestom, kde sa každoročne konajú mnohé podujatia predovšetkým kultúrneho, športového a spoločenského charakteru, napríklad tenisové turnaje, veľtrhy ako napríklad Coneco a iné.
Cofax

Cofax bola výstava výpočtovej a kancelárskej techniky s medzinárodnou účasťou na Slovensku. Prvý ročník sa konal v roku 1991 a uskutočnilo sa 14 ročníkov. Posledný ročník sa konal v roku 2004 v bratislavskom výstavisku Incheba. Nasledujúci plánovaný ročník bol v priebehu roka 2005 zrušený.
Svätý Benedikt

Svätý Benedikt alebo svätý Beňadik môže byť:
Capability Maturity Model

CMM (z angl. Capability Maturity Model) je rodina modelov pre riadenie procesov v organizáciách. Pôvodne bola vytvorená v SEI (Software engineering institute, v USA) na základe systému ISO 9000 s aplikovaním takzvaných overených praktík (best practices) v oblasti vývoja softvéru. V doméne vývoja softvéru sa CMM model ujal rovnocenne s normou ISO 15504 (SPICE). Na americkom kontinente je rozšírené používanie CMM modelu, avšak európske automobilky pod vedením nemeckej organizácie HIS sa vybrali cestou ISO TR 15504. Pokusy o rozšírenie tohto modelu mimo vývoja softvéru však zatiaľ priniesli iba rozpačité reakcie. Do rodiny CMM modelov patria:
Úrovne.
Na kontinuu modelu je definovaných 5 úrovní. Podľa vyjadrenia Inštitútu softvérového inžinierstva Ministerstva obrany USA: „Verí sa, že predvídateľnosť, efektivita a kontrola softvérových procesov organizácie sa zlepšuje keď organizácia postúpi na vyššiu, z týchto piatich, úrovní. Aj keď nie úplne striktne, doterajšia empirická evidencia podporuje túto vieru.“
CMMI

CMMI (z angl. Capability Maturity Model Integration) je model základných procesov v organizácii spolu s odporúčaniami ako ich efektívne implementovať. Pomáha integrovať tradične oddelené funkcie v organizácii, stanovuje k tomu základné ciele a priority. Vychádza z rodiny modelov CMM a zahŕňa v sebe pôvodne tri oddelené modely:
Ciele modelu:
CMMI úroveň organizácie sa určí pomocou SCAMPI assessmentu.
Priebežná a úrovňová CMMI reprezentácia.
Vyhodnotenie procesov v organizácii pomocou CMMI procesného modelu je možné dvoma spôsobmi:
P-CMM

P-CMM (z angl. People Capability Maturity Model) je CMM model zameraný na management ľudských zdrojov. Model si kladie za cieľ integrovať funkcie personálneho riadenia, riadenia firemného know-how a riadenia vývoja organizácie. Zavádza systém zvyšovania individuálnych kompetencií, budovania efektívnych tímov, identifikácie kľúčových problémov pri organizovaní zdrojov a motivácie pre ďalší vývoj v organizácii. Tento vývoj sa deje (podobne ako pri iných CMM modeloch) evolúciou na piatich stupňoch.
Prvá verzia modelu bola vydaná v roku 1995 a zohľadnila päťročné skúsenosti autorského tímu s jeho implementáciou. Verzia 2 bola vydaná v roku 2001.
Know-how

Know-how [vyslov: nouhau] (z angl. doslova "vedieť-ako") je (pôvodne anglický) výraz z oblasti najmä výroby, ekonomiky a práva, ktorý nemá jednotnú ani presnú definíciu (čo výslovne zdôrazňujú viaceré zdroje). Príklady definícií z literatúry:
Skalka pri Trenčíne

Skalka pri Trenčíne je zrúcanina kláštora (tzv. Veľká Skalka) v katastrálnom území obce Opatová nad Váhom v okrese Trenčín. Je najstarším pútnickým miestom na Slovensku. Jej súčasťou je aj menší jaskynný komplex, blízko rieky Váh. Podľa povestí žil v jaskyni pustovník sv. Benedikt.
Kláštor vznikol pravdepodobne v 12. storočí. V roku 1224 tu malo svoje sídlo benediktínske opátstvo. Po roku 1528 zosilnili opevnenie kláštora cisárski vojaci. Od roku 1644 patril kláštor jezuitskému rádu. V 18. storočí kláštor poškodili kurucké vojská. Po zrušení jezuitskej rehole kláštor pustol. Jeho objekty sa do 20. storočia nachádzali v ruinách. Neskôr boli rekonštruované.
Okolité skalné vápencové útvary sú obľúbeným miestom pre lezecký šport.
Na Skalke sa každoročne koná púť pri príležitosti sviatku sv. Andreja - Svorada a Beňadika (teda okolo 17. júla).