Elemír Polk

Elemír Polk (* 24. september 1905, České Brezovo – † 11. október 1994, Bratislava) bol slovenský vojak, brigádny generál, československý dôstojník, dôstojník armády Slovenskej republiky 1939-45. V roku 1944 patril medzi odbojových dôstojníkov chystajúcich povstanie a aktívne spolupracoval s partizánskou brigádou Čapajev. V januári 1946 vypracoval správu, v ktorej označil príslušníkov Ukrajinskej povstaleckej armády za páchateľov masakra v Kolbasove.
Štúdiá.
V rokoch 19191926 vyštudoval 8-ročné reálne gymnázium s maturitou v Lučenci. A po maturite si vybral kariéru vojaka a v rokoch 19271929 absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave.
V česko-slovenských ozbrojených silách.
Po absolvovaní akadémie začal pôsobiť v Jazdeckom pluku 2 v Olomouci. Dňa 1. apríla 1937 nastúpil do Vysokej vojenskej školy v Prahe. Dňa 31. októbra bol prevelený do štábu 4. Rýchlej divízie v Pardubiciach.
Vo vojenskej kariére pokračoval Elemír Polk aj po vojne. Po prechode frontu vstúpil v marci 1945 do 1. česko-slovenského armádneho zboru. Bol zaradený k 2. česko-slovenskej paradesantnej brigáde. Dňa 20. apríla bol prevelený k štábnej rote "Ministerstva národnej obrany", kde sa stal dočasným a od 1. apríla 1946 aj riadnym náčelníkom štábu veliteľstva "Vojenskej oblasti 4" v Bratislave. 1. marca 1948 odišiel do kurzu vyšších veliteľov vo Vysokej škole vojenskej v Prahe. Od 31. augusta 1948 sa stal veliteľom Pechotného učilišťa v Miloviciach. Do zálohy odišiel v roku 1958.
Správa o aktivitách banderovcov.
V januári 1946 vo funkcii náčelníka štábu veliteľstva VO 4 vypracoval Polk správu o aktivitách príslušníkov Ukrajinskej povstaleckej armády na Východnom Slovensku. V správe sa uvádza, že koncom novembra 1945 prešli banderovci v okrese Snina od „"lúpežného rekvirovania potravín a šatstva k zvýšenej aktivite, ba aj k politickým vraždám"“. Za výsledok činnosti banderovcov označil Polk aj masaker v Kolbasove, pri ktorom bolo zavraždených niekoľko miestnych obyvateľov židovského pôvodu. Polk v správe píše, že ako v Kolbasove, tak aj pri ďalších vraždách na iných miestach napríklad Zboj, či Nová Sedlica šlo o politicky motivované zločiny, nakoľko obeťami boli výhradne členovia komunistickej strany a Židia.
V ozbrojených silách Slovenského štátu.
Po vzniku Slovenského štátu 14. marca 1939 sa vrátil na Slovensko a stal sa náčelníkom štábu V. zboru v Trenčíne.
V odboji.
Z pozície náčelníka štábu 1. PD VSA sa spoločne s veliteľom 1. PD plk. pech. Mikulášom Markusom a ďalším členmi štábu divízie aktívne zapojil do príprav povstania a spolupráce či už s Golianovým tajným vojenským ústredím na Veliteľstve pozemného vojska v Banskej Bystrici, ako aj s odbojom na východnom Slovensku. Bol informovaný o plánoch odboja na využitie oboch východoslovenských divízií a pre odboj získal viacerých ďalších armádnych dôstojníkov. Taktiež sa polupodieľal na niektorých dislokačných zmenách 1. PD v súvislosti s jej zapojením do Slovenského národného povstania.
Začiatkom augusta 1944 nadviazal štáb 1. PD kontakt s partizánskou skupinou Čapajev, ktorá mala základne v Slanských vrchoch. Dňa 3. augusta 1944 sa pod vrchom Oblík konalo stretnutie zástupcov štábov 1. PD a partizánkej skupiny Čapajev, na ktorom sa zúčastnil aj Polk. Na stretnutí bolo ukončené nepriateľstvo medzi vojakmi a partizánmi a dohodla sa vzájomná spolupráca. Polk sa neskôr podieľal aj na dohode s partizánskym zväzkom Alexander Nevskij. Spoluprácu s partizánmi ďalej rozvíjal, napríklad pri zabezpečovaní zásob a vojenského materiálu. Koncom augusta osobne odovzdal štábu brigády Čapajev mapy obranného postavenia oboch peších divízií, určené veleniu 1. Ukrajinského frontu.
Dňa 30. augusta sa zúčastnil porady na Armádnom veliteľstve v Prešove, na ktorej sa mala dohodnúť povstalecká akcia VSA. Polk obdržal poverenie odletieť v sprievode npor. Gejzu Kelemena na druhý deň v skorých ranných hodinách k 1. Ukrajinskému frontu. Mali v úmysle požiadať veliteľa frontu maršala Ivana Stepanoviča Koneva o pomoc Červenej armády a koordinovať činnosti s Východoslovenskou armádou pri spoločnej akcii, ktorá sa mala uskutočniť 2. septembra. K 1. UF však napokon nečakane odletel zástupca veliteľa VSA plk. Viliam Talský.
Keď nemecké jednotky začali 31. augusta odzbrojovať Východoslovenskú armádu, odišiel Polk s časťou štábu 1. PD. do Slanského pohoria ku partizánskej brigáde Čapajev. Tu bol poverený sústreďovaním a organizovaním slovenských vojakov, ktorým sa podarilo vyhnúť sa nemeckému zajatiu. Po nevyhnutnej reorganizácii brigády na zväzok so štyrmi oddielmi, sa Polk stal veliteľom oddielu "Ščors", v ktorom sa sústreďovali ostatní vojaci z iných jednotiek bývalej VSA (ďalší oddiel zväzku – "Bogdan Chmeľnickij" - tvorili vojaci poľnej jednotky Pluku útočnej vozby VSA), 
Proti postupujúcemu nepriateľovi, ktorý sa partizánov v Slanských vrchoch pokúšal obkľúčiť, zabezpečovali jeho oddiel obranu v smere západnom pri Hermanovciach (dnes Hermanovce nad Topľou), Petrovciach a Pavlovciach. V tomto priestore Polk zostal, spolu so skupinou dôstojníkov, aj po presune hlavnej časti zväzku Čapajev do nového operačného priestoru na podporu Karpatsko-duklianskej operácie a tu ho zastihol príchod Červenej armády.
Vyznamenania.
Brig. gen. Elemír Polk je pochovaný v Bratislave na cintoríne v Slávičom údolí na ulici Staré Grunty.
Elemír Polk vo filme.
"Choď a nelúč sa" (1979 - réžia Jozef Režucha, námet a scenár Emil Kadnár) . Majora Polka hrá slovenský herec Juraj Kováč.