burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kardam

Kardam bol chán Bulharov v rokoch 777803 (alebo 777796).
Chán Kardam nastúpil na trón v čase, keď bolo Bulharsko zmietané vnútornými bitkami a bojmi o trón. Po nástupe na trón v roku 777 sa snažil o dve veci – zachovať mier v krajine a viesť vojny proti Byzantíncom. Vojny proti tomuto nepriateľovi začal už chán Asparuch a trvali celé obdobie stredovekého Bulharska. Hľadal možnosti ako rozšíriť územie svojej krajiny na juh a juhozápad, a tak pokračovať v úmysle chána Asparucha, pretože tieto oblasti boli obývané slovanskými kmeňmi. A Byzantínci ich mohli hocikedy rozdrviť, a tak bez väčších problémov zaútočiť na barbarskú krajinu – Bulharsko.
Od roku 779 sa začalo úspešné obdobie víťazstiev v bitkách. V tom roku chán Kardam porazil Byzantíncov v bitke pri rieke Struma a miestne kmene Slovanov ho tu priali spolu s jeho vojskom s veľkou radosťou. Neskôr v roku 796 doslova rozbil armádu svojich východných susedov pri meste Markela vo východnom Trácku. Najlepší byzantskí vodcovia boli zabití: "„Bulhari ovládli časť armády Byzantíncov, zobrali si zlato, kone a cárske konvoje so sluhami.“" napísal do kroniky byzantský kronikár Teofan.
Táto bitka znova vrátila česť Bulharsku. Cisár Konštantín IV. sa ponížene vrátil do Konštantínopolu. Podpísal mierovú zmluvu, v ktorej sa zaviazal, že bude platiť Bulharom ročnú daň. Neskôr sa však pokúsil tento záväzok ignorovať, ale neúspešne. Chán Kardam mu poslal upozornenie: "„Splň si svoju povinnosť a zaplať daň, lebo inak ti napadnem Trácko!“."
Posledný rok svojho života prežil chán Kardam v pokoji, šťastný, že spojil moc štátu so svojou mocou. Bol prvým panovníkom v druhej polovici 8. storočia, ktorý na desaťročie zabezpečil Bulharsku mier a rozvoj.
Zásuvný modul

Zásuvný modul alebo prídavný modul (angl. "plug-in", "plugin" alebo "add-on") je počítačový program, ktorý rozširuje funkcie iného programu alebo ho dopĺňa.
Zásuvné moduly sa zvyčajne používajú na:
Princíp.
Hostiteľská (host) aplikácia definuje rozhranie, cez ktoré s ňou zásuvný modul (plug-in) komunikuje. Väčšinou poskytuje plug-inu protokol, pomocou ktorého môže komunikovať s hostiteľskou aplikáciou a využívať jej služby. 
Zásuvné moduly obvykle nie sú schopné operovať samostatne, sú závislé od hostiteľskej aplikácie. Na druhej strane, hostiteľ je od plug-inov úplne nezávislý. 
Výhodami tohto prístupu je možnosť dynamicky rozširovať funkcionalitu aplikácie a udržať jej jadro menšie, nezahltené prebytočnými funkciami.
Omurtag

Omurtag môže byť:
Presjan

Presjan alebo Presijan bol v rokoch 836 – 852 chán Bulharov. Vnuk chána Omurtaga.
Takmer žiadne dôveryhodné dokumenty, ktoré sa týkajú vnútornej politiky Presjana neboli nájdené. Na tróne vystriedal svojho uja – Malamira – ktorý vládol iba päť rokov v mieri s Byzantíncami. Presjan však skoncoval s mierom a od toho času bola Byzantská ríša v neustálom boji tak s Arabmi, ako aj s Bulharmi. Chán veril, že teraz už nastal čas rozšíriť územie bulharského štátu na juhozápad smerom k Macedónsku. V takýchto veciach mu pomáhala jeho pravá ruka – pomocník Kav-Chan Isbul, ktorý bol tiež veľmi dôležitý človek pre jeho deda.
Keď sa v roku 836 dostal na trón, ihneď pomohol obyvateľom mesta Smoľan, ktorých sužovali Byzantínci v západných Rodopách a Egejskom Trácku. Radosť z vyhratej bitky pri mestách Filipi a Siar dokumentuje nápis na kamennej doske: "“Chán Persian, so želaním Boha vládol mnoho Bulharom.”"
Iba vojna proti Srbom sa skončila neúspechom. Zaujímavosťou je, že táto vojna bola prvou vojnou v histórii bulharsko-srbských vzťahov v období rokov 839 – 842.
Čo sa týka rozširovania územia k spomínanému Macedónsku, Presjanovi sa to nakoniec podarilo. K svojmu štátu pripojil oblasti v strednom a západnom Macedónsku vrátane miest Ochrid, Prilep, Bitola a Kosovo. Potom sa Slovania z „bulharskej“ skupiny, žijúci v tom čase na severe Bulharska prestahovali do týchto nových oblastí.
Peter I. (Bulharsko)

Peter I. (; † 30. január 970) bol bulharský cár od 27. mája 927 do 969. 
Po znamenitej vláde cára Simeona Bulharsko upadlo. Historici to kládli za vinu Petrovi I. – následníkovi trónu po Simeonovi. Opisovali ho ako slabého, krotkého a neskúseného panovníka, ktorý sa nerozumel do diplomacie. Aj napriek tomuto handicapu tento pokojný a skromný monarcha ostal na tróne dlhšie ako všetci stredovekí panovníci – od roku 927 do roku 970.
Celá príčina bulharského nešťastia má korene práve v synovi cára Simeona. Vojny, ktoré cár Peter uskutočnil priviedli prvú bulharskú ríšu do totálnej katastrofy. A v poľnohospodárstve, ktoré bolo hlavným zdrojom obživy vojakov v armáde čoskoro nastal kolaps.
Počas jeho vlády vyššie duchovenstvo bohatlo na rozdiel od obyvateľstva. Rozšírilo sa nové hnutie – bogomilstvo. Jeho cieľom bolo prejavovať nenávisť voči cárovi a duchovenstvu. Jeho členmi sa stali aj dvaja Petrovi synovia, aby tak mohli robiť viac nepríjemností svojmu otcovi. Cár sa už potom nemohol na nich spoľahnúť v bitkách proti svojim nepriateľom.
Keď cár nastúpil na trón ihneď stratil časť svojho územia – v bitke proti Maďarom na severe Bulharska. Za obeť nepriateľom padlo územie pri Dunaji a dokonca aj Trácia. Dunaj sa stal severnou hranicou odkiaľ susedné štáty podnikali vojenské výpravy do regiónu Dobrudža.
Vzťahy s Byzantskou ríšou boli v tomto čase pokojné, pretože v roku 927 sa Peter I. oženil s vnučkou Romana Lekapensa. Podpísala sa aj mierová zmluva na obdobie 30 rokov. V nej bol potvrdený titul cár pre bulharského panovníka.
Na konci vlády Petra I. sa priateľstvo medzi Byzantíncami a Bulharmi tiež skončilo. Cárovi synovia – Roman a Boris – boli zajatí v Konštantínopole a panovník Nikifor Foka nahuckal knieža Svetoslava I., aby zaútočil na Bulharsko. Petrova armáda bola v Dobrudži porazená a zajatá ruskou armádou. Rusi obsadili zopár pevností a knieža Sviatoslav I. založil svoje nové centrum v meste Preslav.
Počas vykorisťovania zeme cár utrpel infarkt a vstúpil do kláštora. Zopár dní po jeho smrti bol kanonizovaný v bulharskej pravoslávnej cirkvi.
Peter Kušnirák

Mgr. Peter Kušnirák (* 22. máj 1974, Piešťany) je slovenský astronóm a úspešný objaviteľ planétok.
V roku 1997 dokončil štúdium astronómie a astrofyziky na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK v Bratislave a od roku 1999 pôsobí na Astronomickom ústave AV ČR v Ondřejove. Do roku 2009 objavil a spoluobjavil vyše 260 planétok.
Diapirizmus

Diapirizmus je proces výstupu ľahších materiálov (spravidla roztavených vyvretých hornín, ale môžu to byť aj chladné evapority alebo bahná) cez ťažšie nadložie, ktorého príčina je v rozdielnej hustote jednotlivých zložiek a riadi sa Archimedovým zákonom. Telesá vyzdvihnuté týmto procesom sa nazývajú diapíry.
Burdž al-Arab

Burdž al-Arab (, Burj Al-Arab) je luxusný hotel v meste Dubaj v Spojených arabských emirátoch. Hoci má oficiálne 5 hviezdičiek (maximálny možný počet), bol v tlačových správach označovaný ako prvý sedemhviezdičkový hotel na svete. S výškou 321 metrov patrí k najvyšším hotelom na svete. Nachádza sa na umelom ostrove 280 metrov od pláže Jumeirah a s pevninou je spojený súkromnou cestou.
Protobulhari

Protobulhari (iné názvy: Prabulhari, Starobulhari, Bulhari) boli polonomádske turkické alebo turkotatárske (alebo podľa niektorých bulharských autorov iránske) kmene, ktoré sa v stredoveku po asimilácii miestnymi Slovanmi stali základom dnešných Bulharov.
Pochádzali zo Strednej Ázie, kde od 2. storočia obývali stepi severne od Kaukazu a roviny pri rieke Itil, ktorá dnes podľa nich nesie meno Volga.
V čase sťahovania národov - v roku 375 a časť aj v 5. storočí - sa v rámci presunu hunského konglomerátu dostali k severnému pobrežiu Čierneho mora a časť prenikla aj do Panónie, kde si zrejme zachovala svojráz ešte aj neskôr v čase Avarov.
Čiernomorskí Protobulhari v 5.- 6. storočí uskutočňovali nájazdy na provincie Byzantskej ríše na Balkáne a Byzantská ríša ich často nasadzovala vo svojom vojsku. V roku 558, kedy prišli do Čiernomoria Avari, sa Prabulhari podriadili avarskému kaganovi. Po odchode Avarov sa stali súčasťou ríše západných Turkov.
V 7. storočí (asi 635) sa Kubratovi, náčelníkovi prabulharského kmeňa Onogundurov, podarilo zbaviť sa tureckej nadvlády a za pomoci Byzantskej ríše vytvoril štát, úniu kmeňov, ktorá sa nazýva Staré Veľké Bulharsko.
Po Kubratovej smrti sa Staré Veľké Bulharsko rozpadlo, časť Prabulharov dobyli Chazari, časť utiekla do oblasti Volgy a Kamy (neskôr vytvorili tzv. Povolžské Bulharsko), časť zrejme odišla do Panónie a do Grécka, a najväčšia a najsilnejšia časť niekedy pred rokom 680 prekročila Dunaj a usadila sa v Dolnej Mýzii (v dnešnom Bulharsku). Títo spojili s miestnym slovanským obyvateľstvom (Sedem slovanských kmeňov) a v roku 681 tu založili Dunajské Bulharsko. V priebehu 200 rokov boli Slovanmi, ktorí sem prišli asi v 6. storočí, asimilovaní. Dnešný bulharský národ je slovanský národ s asimilovanými Protobulharmi a tráckym substrátom.
Plášťový chochol

Plášťový chochol alebo plášťový diapír je geologický termín, označujúci taveninu, vystupujúcu na povrch Zeme z hranice plášťa, kde sa prejavujú ako horúce škvrny. 
Pojem zaviedol americký geofyzik William Jason Morgan, ktorý v roku 1971 vypracoval teóriu pomalého transportu tepla konvekčnými prúdmi v plášti. Ako klasické príklady vysupujúcich chocholov pod horúcimi škvrnami sa udávajú Havajské ostrovy a Island.
Súčasný vývoj poznatkov však ukazuje, že mechanizmus výstupu materiálu z astenosféry je omnoho komplikovanejší a samotná definícia pláštového chochola je predmetom diskusií. Štandardný vývoj totiž predpokladá výstup zohriateho materiálu vztlakovými silami (podobne ako vzostup teplejšej vody zohrievanej v nádobe), no v prípade teplených pohybov v zemskom plášťi sa je celý proces komplikuje, pretože prostredie plášťa je značne heterogénnejšie. Novšie výskumy predpokladajú výskyt tzv. "„tepelných vrstiev“" v astenosfére a tým aj existenciu iných konvekčných prúdov nesiahajúcich až do plášťa.
Na Zemi je identifikovaných niekoľko horúcich škvŕn a s nimi asociovaných výstupov plášťových chocholov. Sú to už spomínané Havajské ostrovy, Island, Réunion, Ascension, Kanárske ostrovy a Azory, ako aj Yellowstone, Eifel, Afar a niekoľko ďalších.
Mars.
Dôkazy naznačujú, že pod marťanskou oblasťou Elysium Planitia sa nachádza aktívny plášťový chochol s priemerom .
Peter I.

Peter I. môže byť:
Peter IV. (Bulharsko)

Peter IV. (nesprávne, ale často "Peter II."; do roku 1185 "Teodor/Todor"; slávnostne "Slavopetăr" či "Kalopetăr") bol, čiastočne paralelne so svojim bratom Asenom I. cár Bulharov v rokoch 1185 - 1197. 
Podrobnosti pozri v článku Asen I.
Kalojan

Kalojan alebo Ivan I. alebo Ján I. (prezývaný "Joanica") bol v rokoch 1196/1197 až 1207 cár Bulharov.
Novozvolený cár bol schopným panovníkom. Aj keď zo začiatku nechcel viesť žiadne vojny, chcel totiž posilniť svoju krajinu proti Byzantíncom, neskôr proti nim aj tak musel bojovať.
Zjednotená bulharská armáda pod cárovým vedením takto víťazila v rade za sebou v každej bitke proti východnému nepriateľovi na jeho území. Päť rokov trvalo Kalojanovi, kým obnovil bývalé hranice Bulharska – od severnej hranice s Dunajom po časť Macedónska a oblastí okolo Beogradu a Braničeva.
V lete roku 1204, keď Byzantínci stratili časť svojej armády v bitke proti rytierom zo štvrtej križiackej výpravy, sa mladému cárovi naskytala životná príležitosť. Viesť vojnu proti novej Rímskej ríši iba preto, aby dobyl bývalé byzantské územia, alebo vybrať sa cestou zložitej diplomacie? Vybral si teda druhú možnosť, v ktorej dokázal svoju diplomatickú zrelosť. Chcel sa spojiť s pápežom než by sa mal spájať s Rímskou ríšou. To preto, aby ho mohol korunovať za cára (aj keď bol radšej, keby ho pápež korunoval za imperátora), čo sa aj v roku 1204 stalo, keď ho pápežský nuncius Inocent III. korunoval – "„Kalojan a jeho predchodcovia Peter II. a Asen I. obnovili väčšiu časť svojej vlasti do takej miery ako to dávno chceli aj ich praotcovia.“" A bulharskému biskupovi Vasilovi – hlave bulharskej cirkvi – dal titul prímas. Okrem novo dobytých oblastí v Bulharsku cár Kalojan mal v moci aj oblasti severne za riekou Dunaj v Rumunsku – konkrétne oblasť Valašska.
Vojenské manévre, ktoré cár Kalojan robil, mali dve funkcie. Aspoň na nejaký čas odvracali nebezpečenstvo, ktoré so sebou prinášali križiaci a zvyšovali bezpečnosť pri juhozápadnej hranici.
Medzitým rozhovory o spojenectve s Kumánmi a Turkami pokračovali. Dohodli sa na tom, že ak budú Byzantínci cára podporovať, čo mu nakoniec aj sľúbili, a porazia križiakov, Kalojan bude v Konštantínopole korunovaný za imperátora.
Kalojan sa chystal na ďalšiu bitku pri Adrianopole. Tá sa uskutočnila 14. apríla 1205. V nej sa stretol s kráľom Balduinom I. Cár v tejto bitke prvýkrát v histórii využil vojenský manéver, aký ešte Bulharsko doteraz nevidelo. Kládol v ňom dôraz na vynikajúco vycvičené bulharské kavalérie a dokonalé občasné napadnutia. Bulharská pechota spolu s kumánskymi koňmi takto zvíťazili nad ťažko ozbrojenými rytiermi, ktorí sa hrdo nazývali neporaziteľnými. "„Väčšina rímskych rytierov v bitke zomrelo a kráľ Balduin I. bol vyhnaný do Tărnova.“" – napísal o bitke Robert de Clary.
Bitka pri Adrianopole ukázala Európe, aký neobyčajný vojenský vodca a talentovaný panovník vládne v Bulharsku. Rímska ríša utrpela ťažkú porážku a neskôr úplne skolabovala. Pápež sa musel vzdať nádejí, že bude mať kontrolu nad východnou pravoslávnou cirkvou.
Bulharsko svojím víťazstvom dokázalo, že znova aj ono patrí medzi špičku krajín, s ktorými by sa ešte malo počítať. Okrem starých pevností – Seres, Skopje a Muglen – cár v roku 1206 získali aj ďalšie – Dimotica, Filipopolis, Heraklea a Arkandiopol. Po krátkej bitke pri Serese, v ktorej zomrel solúnsky kráľ Bonifác z Monferatu, mali Bulhari pod kontrolou celú Tráciu.
Teodor Svjatoslav

Teodor Svjatoslav alebo Todor/Teodor Svetoslav/Svetislav/Svetoslavov (po bulharsky: Тодор Светослав alebo Теодор Светослав) bol v rokoch 1300 až 1322 bulharský cár.
Na jar roku 1300 Bulhari navštívili Mongolov v ich tábore. Cár Juraj I., Terterov syn, tam bol ako rukojemník (vazal) mocného chána Nogaja, ktorý už nemal o spustošené Bulharsko záujem. Ten však Juraja v roku 1292 prepustil a vzal si ďalšie vazala – bojara Smilca, verného Mongolom. A tak si Juraj I. musel hľadať miesto inde v Byzantskej ríši.
Medzitým sa v hlavnom meste Bulharska – Veliko Tărnove – pripravoval na svoju vládu cár Todor Svetoslav. Začal naplno realizovať starú myšlienku v bulharskom prísloví: "Predtým ako sa naučíš niekomu rozkazovať, musíš sa naučiť poslúchať a podriaďovať sa iným." Nenávidel Mongolov, ktorí vládli v jeho krajine, no bez toho, aby angažoval v politike ich nemohol nijako vyhnať zo svojej krajiny. Keď bola mongolská armáda v jednej zo svojich bitiek porazená, cár využil situáciu a utiekol z Tărnova. Na to však, aby z trónu zosadil bojara Smilca, potreboval pomoc Nogajovho syna chána Čaku.
Teraz ešte nenastal čas, aby sa Todor Svetoslav korunoval za cára krajiny. Musel sa vysporiadať s chánom Toktuom. Miesto toho spravil cárom Čaku, ktorý však nevládol dlho. Ako cenu za výkupné nový chán Tatárov určil Čakovu hlavu. A tak sa na konci roku 1300 cár Todor Svetoslav konečne dostal na trón. Jeho vláda trvala 21 rokov. Hneď na začiatku vlády s Tatármi podpísal mierovú zmluvu, ktorá mala chrániť severnú hranicu. Postupne sa z krajiny vytrácal vplyv Tatárov.
Potom sa už mohol sústrediť na vnútornú politiku v krajine. Hlavnou úlohou bolo vysporiadať sa v Byzantíncami. Porazil zvyšných bojarov zo Smilcovej rodiny a pritvrdil svoju vládu v južnej oblasti Balkánu. Dokonca jeho ujo – despota Eltimir – sa dobrovoľne vzdal svojmu synovcovi a cár tak získal pevnosť Krun a okolité oblasti boli pripojené k Bulharsku. Eltimira dal zabiť, pretože poza jeho chrbát spolupracoval s Tatármi. Severozápadné územie sa stalo nezávislým a bolo riadené Šišmanom – neskorším bulharským cárom – v spolupráci zo Srbmi.
V lete roku 1304 sa chcel cisár Andronikos II. revanšovať Bulharsku za zosadenie Smilca z trónu. Bojoval s nimi aj jeho brat. Ani oni však neuspeli proti silnej armáde cára Todora Svetoslavova a z bitky v Skafidskej doline (dnes pri Fakijskej rieke) odišli porazení. Bulharsko znova získalo nejaké územia. Bojovalo sa do roku 1307, keď vyčerpaný Andronik II. podpísal mierovú zmluvu, ktorá ho zaväzovala 15 rokov neútočiť na krajinu Teodora Svjatoslava. Dlho očakávaný mier priviedol Bulharsko k ekonomickému rozvoju krajiny. Cár nadviazal a rozšíril kontakty zo Srbmi a nadviazal nové s Benátkami a Janovom. Obchodovanie zažilo nevídaný rozvoj. Obyvateľstva pribúdalo a cár začal bohatnúť.
Todor Svetoslav umrel na starobu v roku 1321 spokojný a šťastný, že zdvihol krajinu z prachu zeme a doviedol ju do takého stavu, v akom ju nechal cár Ivan Asen II. Počas svojej vlády dokázal zvíťaziť nad chaosom, ktorý v krajine vládol a spojiť Bulharsko do jednotného štátu takmer po 50 rokoch.
Jokohama randomáku tawá

Jokohama randomáku tawá (jap. 横浜ランドマークタワー, angl. "Yokohama Landmark Tower") je mrakodrap v Jokohame, najvyššia budova a tretia najvyššia stavba v Japonsku. Nachádza sa v jokohamskej štvrti Minato Mirai 21 a je vysoká 295,8 metrov.
Hornú časť budovy, poschodia 49 až 70, zaberá hotel „Royal Park Hotel“. Spodných 48 podlaží sa používa ako kancelárie a obchodné priestory. Výstavba začala v roku 1990 a práce na budove boli dokončené v roku 1993. Znižovanie kolísania zabezpečujú dva tlmiče, ktoré sú protiľahlo miestnené na (skrytom) 71. poschodí.
V budove premáva druhý najrýchlejší výťah na svete, ktorý dosiahne 60. podlažie za minútu, t. j. premáva približne rýchlosťou jedno podlažie sa sekundu.
Vyšehradský kódex

Kódex vyšehradský (iné názvy: Vyšehradský kódex, Kódex nazývaný vyšehradský, Korunovačný evanjeliár) je evanjeliár, ktorý pravdepodobne vznikol v čase korunovácie Vratislava II. na českého kráľa a bol mu počas tejto udalosti 15. júna 1086 možno aj odovzdaný. Ide o kódex s rozmermi 415 x 340 mm, ktorý obsahuje 108 pergamenových listov. 
Názov „Vyšehradský“ má asi preto, že bol od svojho vzniku alebo trocha neskôr uložený na Vyšehrade.
Cena kódexu sa odhaduje na 1 miliardu českých korún.
Miesto vzniku a darca.
O tom, kde kódex vznikol a kto bol jeho darcom sa vedie medzi odborníkmi diskusia, väčšinou sa ale zhodujú na tom, že bol vyrobený v prostredí blízkom bavorskej kláštornej škole, resp. regensburskej výtvarnej tradícii. Predpokladá sa, že vzhľadom na túto skutočnosť mohol byť darcom niektorý z domácich benediktínskych kláštorov, ktoré s bavorskými kláštormi udržiavali styky. Keďže po korunovácii boli obdarované kláštory v Ostrove (získal ornáty) a v Břevnove (získal celu v Opatoviciach), možno ako o darcoch najpravdepodobnejšie uvažovať o týchto dvoch kláštoroch.
Miesto uloženia.
Kódex bol do 17. storočia uložený v metropolitnej knižnici sv. Víta. Asi v roku 1619 bol odvezený do Dlouhé Vsi, aby bol uchránený pred kalvínmi. Potom (okolo roku 1728) prešiel do vlastníctva knižnice pražského Arcibiskupského seminára na Vyšehrade. Od druhej polovice 18. storočia je uložený v Klementine. Počas druhej svetovej vojny bol uložený na Karlštejne. V súčasnej dobe sa nachádza v Národní knihovni v Prahe pod signatúrou XIV A 13.
Kódex bol vystavovaný koncom 50. rokov 20. storočia v Paríži a v Klementine v novembri 1969 v rámci výstavy "Z dějin české literatury". Zatiaľ naposledy bol vystavený od 31. januára do 1. februára 2015 v Zrkadlovej kaplnke pražského Klementina.
Tókjó-to čóša

Tókjó-to čóša ( - doslova "Vládna kancelárska budova prefektúry Tokio") je druhá najvyššia budova v Tokiu (tretia najvyššia stavba po Tokijskej veži) a sídlo správy Tokia. Najvyššou stavbou bola od svojho ukončenia v roku 1991 až do roku 2007, keď jej prvenstvo nahradila budova Midtown Tower (248,1 m). Je dielom japonského architekta Kenza Tangeho, ktorý sa pri jej dizajne inšpiroval gotickou katedrálou.
Nachádza sa vo štvrti Šindžuku a má výšku 242,9 metrov od základov po vrchol so 48 nadzemnými poschodiami. Má dve verejné pozorovateľne na najvyšších podlažiach. Výstavba prebiehala počas rokov 1988 až 1991.
Belgický ovčiak

Belgický ovčiak je ovčiarske plemeno, príbuzné nemeckému ovčiakovi a iným stredo a servero-európskym ovčiarskym plemenám. Vyskytuje sa v štyroch exteriérovo pomerne odlišných variantoch: Groenendael, Laekenois, Malinois a Tervueren. FCI uznáva len jedno plemeno, t. j. belgický ovčiak so štyrmi uvedenými variantmi. V niektorých štátoch, ktoré nie sú združené v FCI, napr. v USA sa uznáva každý z uvedených plemenných variantov ako samostatné plemeno. 
Belgický ovčiak je vynikajúce pastierske plemeno, v súčasnosti sa intenzívne využíva aj ako služobné plemeno (na policajné a vojenské účely) a na výcvik obrany.
Celkový vzhľad.
Belgický ovčiak vo všetkých variantoch je harmonicky stavaný pes strednej až väčšej veľkosti, odolný a zvyknutý na život pod holým nebom. Vzhľadom na to, že bol vyšľachtený v Belgicku, je schopný odolávať všetkým vrtochom počasia. Harmónia proporcií a hrdé držanie hlavy dávajú belgickému ovčiakovi vzhľad elegantnej robustnosti. Varianty Tervueren a Groenendael sú dlhosrsté, s krásnou splývavou srsťou, bohatou hlavne v oblasti hlavy, krku a hrude. Majú ušľachtilý vzhľad, ich srsť však vyžaduje starostlivosť. Variant Malinois je krátkosrstý so športovým vzhľadom. Variant Laekenois (hrubosrstá) má tvrdú odolnú srsť, ktorá psa chráni pred každým počasím a druhom prostredia.
Povaha a pracovné upotrebenie.
Belgický ovčiak je inteligentný a učenlivý pes. Okrem výborných pastierskych schopností, na ktoré bol pôvodne vyšľachtený, je aj výborným strážcom pána a jeho majetku. Ak je to potrebné, bez váhania účinne bráni svojho pána. V súčasnosti je obľúbený v služobných prácach u polície, vojska a súkromných bezpečnostných služieb, ale aj v športovej kynológii. Okrem obrany je používaný aj v psích športoch, napr. v agility. Je ostražitý a pozorný.
Výstavy.
Belgický ovčiak sa vystavuje v rámci skupiny FCI 1. Belgický ovčiak musí byť v kruhu disciplinovaný ako sa patrí na pracovného psa. Prejav agresivity voči rozhodcovi sa trestá vylúčením z posudzovania.
Pri plemene sa otvára i pracovná trieda. Pre zaradenie do triedy pracovnej sa uznávajú skúšky IPO (aspoň IPO1) alebo SVV (aspoň SVV1).
Varianty plemena sa na celoštátnych, národných, klubových, špeciálnych i medzinárodných výstavách na Slovensku posudzujú osobitne.
Pozor: Podľa výstavného poriadku SKJ je zakázaný tzv. doublehanding. Čiže upútavanie pozornosti psa druhou osobou mimo kruhu. Doublehandling je u vystavovateľov pracovných plemien obľúbená pomôcka, avšak treba si uvedomiť ako negatívne vplýva na ostatných prítomných vystavovateľov a ich psov.
Šindžuku

Šindžuku () je jednou z 23 zvláštnych obvodov mesta Tokio v Japonsku. Je to jedno z hlavných obchodných a administratívnych centier oblasti Tokia. V Šindžuku sa nachádza najrušnejšia železničná stanica na svete. Je sídlom Tokijskej radnice a tým de facto „hlavným mestom“ prefektúry Tokio. Je známa aj vysokou koncentráciou obchodných domov, obchodov s elektronikou, kín, hotelov a barov.
V roku 2008 malo Šindžuku 312 418 obyvateľov, hustotu osídlenia 17 140 ob./km² a celkovú rozlohu 18,23 km².
V Šindžuku žije legálne najviac cudzincov v oblasti Tokia. K 1. novembru 2004 to bolo 28 252 ľudí 107 národností. Najviac ich pochádza z Kórey, severnej aj južnej, Číny, Francúzska, Mjanmarska a Filipín. Vďaka koncentrácii cudzincov tu má zastúpenie aj mnoho „západných“ reťazcov ako McDonald’s a medzinárodné siete hotelov.
Okinawa (prefektúra)

Okinawa (, v nárečí okinawa "Učiná") je japonská najjužnejšia prefektúra o rozlohe 2 281 km2 pozostávajúca zo stoviek ostrovov v reťazi dlhej vyše 1000 kilometrov, ktorá sa tiahne juhozápadne od ostrova Kjúšu až k Taiwanu. Približne dve tretiny provincie tvorí rozsiahle súostrovie Ryukyu (slovenský normovaný názov Rjúkjú), zahŕňajúce najväčší ostrov Okinawa (Okinawa honto), ako aj skupiny ostrovov Daito či Sakishima.
Podľa sčítania obyvateľstva z 02. februára 2020 žije v prefektúre 1 457 162 obyvateľov.
Hlavné mesto prefektúry je Naha, ktorá nachádzajúca sa v južnej časti najväčšieho a najľudnatejšieho ostrova súostrovia Okinawa. Ďalšími veľkými mestami sú napríklad Uruma, Urasoe, Itoman či Tomigusuku.
Pozri aj.
Okinavské bojové umenia
Okinawa

Okinawa môže byť:
Okinava alebo Okinawa môže byť:
Naha

Naha () je hlavné mesto japonskej prefektúry Okinawa. Moderné mesto bolo založené 20. mája 1921. Už predtým to bolo najdôležitejšie a najľudnatejšie mesto v súostroví Rjúkjú. Od počiatku 15. storočia až do roku 1879 bolo hlavným mestom Kráľovstva Rjúkjú.
Naha leží v južnej časti ostrova Okinava, najväčšieho ostrova v súostroví Rjúkju, na brehu Juhočínskeho mora. Má rozlohu a asi 314-tisíc obyvateľov.
Naha je politickým a ekonomickým centrom a centrom vzdelanosti prefektúry Okinawa. V minulosti bola i náboženským centrom Rjúkjúskej dynastie.
Na konci druhej svetovej vojny bolo skoro celé mesto zrovnané so zemou počas tzv. bitky o Okinawu.
Doprava.
Mestská železnica..
V meste sa prevádzkuje systém mestskej železnice Okinawa Urban Monorail, ktorá sa nazýva Yiu Rail. Ide o automatický systém monorail. Železnica má 19 zastávok a prepája letisko NAHA Airport s jednotlivými mestskými časťami.
Letisko NAHA..
Medzinárodné letisko NAHA AIRPORT zabezpečuje medzinárodné spojenie s prefektúrou Okinawa ako aj s ostatnými ostrovmi Japonska.
Autobusová doprava..
Autobusová doprava zabezpečuje hromadnú prepravu cestujúcich v rámci ostrova Okinawa ako aj jednotlivých miest. Výhodné na cestovanie je zakúpenie si Okinawa passu. Jednodňový lístok pre dospelých stojí cca. 18 EURO, pre deti cca. 9 Euro. Cestovný lístok platí na autobusy a Okinawa Urban Monorail.
Callanova metóda

Callanova metóda je priama metóda výučby cudzích jazykov založená na interakcii medzi lektorom a študentom v podobe otázok a odpovedí. Konverzácia predstavuje tri štvrtiny náplne výučby.
Metóda, ktorú navrhol Angličan Robin Callan, je založená na troch princípoch:
Každú otázku sa učiteľ pýta dvakrát, a napovedá študentovi odpoveď. Prekladá študentovi kľúčové slová, ale nikdy celé vety. Ukazuje čo hovorí, používa miestami až prehnané akcie. Nikdy nespomaľuje, ale vkladá slová študentovi do úst. Na hodine stojí a je aktívny a prísny. Len tak sa môže dosiahnuť požadovaná úroveň podľa autora metódy Robina Callana.
Callanova metóda má 12 lekcíí ktoré študent absolvuje pri intenzite 3×1 hodina týždenne za 260 hodín. Vo svete funguje viac ako 350 škôl, ktoré používajú Callanovu metódu na výučbu angličtiny.
Štruktúra lekcie.
Vyučovacia hodina má danú štruktúru, ktorú je potrebné dodržiavať, trvá obvykle 50 minút. V každej lekcii sa opakuje predchádzajúce látka, čo vedie k osvojeniu slovnej zásoby. Toto opakovanie zaberie najviac času, cca 60% výučby.
Ďalej sa študent venuje čítaniu, správnej výslovnosti a pre opätovnú fixáciu sa trénuje písaný prejav - diktáty. Až po tomto rozsiahlom opakovaní sa vyučujúci presunie k novému učivu. Študent je nútený počúvať a hovoriť, tým sa zároveň učí. Keď študent Callanovej metódy dokončí prvú knihu, znamená to, že ovláda 80100% jej obsahu.
Callanova metoda vo svete a na Slovensku.
V súčasnej dobe je Callanova metóda známa v 28 krajinách sveta a vyučuje sa v 600 registrovaných centrách po celom svete. Pre túto metódu sa vydávajú učebnice, audiomateriály a ďalšie didaktické pomôcky priamo v Londýne. Jazykové školy z celého sveta vyučujúci podľa tejto metódy musia pracovať práve s týmito konkrétnymi pomôckami. Medzi slovenské akreditované školy patrí napríklad jazyková škola Zaraz, Language Club, Aspekt a Volis Academy.
CBC

CBC môže byť:
Peter II.

Peter II. môže byť:
Kráľ / cár / cisár:
Iné:
Armed Assault

Armed Assault je neoficiálne pokračovanie úspešného vojenského simulátora Operation Flashpoint. O vývoj sa stará Bohemia Interactive Studios. 
V súčasnosti prebieha právny spor okolo tejto hry a hry Operation Flashpoint.
Medza pevnosti

Medza pevnosti je maximálna hodnota konvenčného napätia, ktoré možno dosiahnuť pri zaťažovaní materiálu až do jeho porušenia. Označuje sa "Rm" a udáva sa v Pascaloch [Pa] alebo častejšie v [MPa]. Medza pevnosti je pre rôzne materiály rôzna a určuje sa experimentálne na skúšobných strojoch z tzv. pracovných diagramov. Pre jej výpočet platí:
formula_1
Ide o konvenčnú hodnotu, pretože vo vzťahu sa používa veľkosť prierezu nedeformovanej vzorky. Pri zaťažení a deformácii sa okrem predĺženia mení aj prierez vzorky, napríklad pri zaťažení ťahom sa prierez zmenší - nastane kontrakcia. Veľkosť kontrakcie závisí od vlastností materiálu a je charakterizovaná Poissonovým číslom.
Hotel

Hotel je ubytovacie zariadenie, ktoré zvyčajne poskytuje krátkodobé ubytovanie, predovšetkým turistom. Hotely väčšinou ponúkajú aj ďalšie doplnkové služby, napríklad stravovacie služby, fitnes centrum, služby práčovne, wifi zadarmo, atď. Niektoré hotely poskytujú aj konferenčné a banketové miestnosti a služby.
Delenie hotelov podľa počtu hviezdičiek sa v jednotlivých európskych krajinách líši. Hodnotenie hotelov napríklad v Nemecku a Francúzsku je značne rozdielne. Pri plánovaní cesty je preto vhodné informovať sa o systéme priraďovania hviezdičiek v danej krajine.
Články o hoteloch sú uvedené pod 
Hotely na Slovensku.
Na Slovensku od 1. augusta 2008 definuje hotel vyhláška Ministerstva hospodárstva SR č. 277/2008 Z.z. ako ubytovacie zariadenie slúžiace na prechodné ubytovanie hostí, ktoré má viac ako 10 izieb. V období od 1. novembra 2001 do 31. júla 2008 bola účinna vyhláška Ministerstva hospodárstva SR č. 419/2001 Z.z. Návštevníkom okrem ubytovania, stravovania a služieb spravidla poskytuje aj priestory a zariadenia potrebné na služobný pobyt a rekreačno-športové služby na aktívne trávenie voľného času.
Vyhláška rozlišuje:
Hotely sa podľa toho, či spĺňajú isté náležitosti delia na triedy, ktoré sa označujú hviezdičkami. Tieto náležitosti jednotlivých tried sú formou tabuľky podrobne uvedené v prílohe vyhlášky č. 277/2008 Z.z.:
Online rezervácia ubytovania.
Rezervácia ubytovania cez Internet sa vykonáva prostredníctvom nasledujúcich možností:
Plavecký bazén

Plavecký bazén je umelé vodné teleso určené na rekreačné alebo súťažné plávanie, potápanie a iné vodné športy, ktoré vyžadujú plávanie alebo vodné cvičenia. Na dezinfekciu vody sa zvyčajne používa technický chlór.
Plaváreň

Plaváreň je budova alebo priestranstvo, v ktorom sa nachádza plavecký bazén. Existujú plavárne otvorené a kryté, nachádzajú sa napríklad na pôde univerzít, v otvorených kúpaliskách, akvaparkoch a podobne.
Technológia plavárne.
Technológia plavárne je miestnosť v ktorej sa sa upravuje a očisťuje voda z bazénov na plavárni. Tvoria ju rúry, vodovody (rúry) čerpadlá, filtre poprípade špeciálny čistiaci bazén pre úpravu vody (napr. chlórom). Spoločne v tejto miestnosti môže byť zavedená aj vzduchotechnika a zvyčajne aj regulácia ohrievania vody. Vo veľkých bazénoch sa používa viacero druhov filtrov napr. pieskový, kartušový a podobne. Technológia plavárne sa nachádza väčšinou v priestranstve tesne vedľa plaveckých bazénov v suteréne kde nie je prístup verejnosti.
Plavárne na fotografiách.
Slovenská umelecká fotografka Mária Švarbová vytvorila sériu fotografií slovenských plavární, pričom sa opierala o socialistickú architektúru verejných priestorov. O sérii Swimming Pool píšu svetové médiá a vystavujú ju prestížne galérie a múzeá v zahraničí.
Thievery Corporation

Thievery Corporation je formácia dvoch DJ-ov Rob Garza a Eric Hiltona založená vo Washingtone DC v roku 1995. Ich hudba môže byť charakterizovaná ako downtempo electronica s prvkami dub-u, acid jazz-u, indiánskej klasiky a brazílskeho štýlu.
V roku 2002 vydali album "The Richest man in Babylon". Album pozostáva z pätnástich skladieb ktoré sú zvukovo podobné ich predchádzajúcemu albumu "The Mirror Conspiracy". Na albume sa podielali vokalisti "Emiliana Torrini", "Pam Bricker" a "Lou-Lou".
Skupina získala podporu od herca a režiséra Zacha Braffa potom, ako použil ich skladbu "Lebanese Blonde" vo filme "Garden State". To zapríčinilo nárast predaja ich albumov po vydaní filmu.
V roku 2006 vydali zatiaľ posledný album Versions, ktorý je výberom remixov iných umelcov urobený priamo členmi skupiny.
Politika.
Slová v skladbách "Thievery Corporation" často poukazujú na politickú situáciu vo svete ako napr. posledný radový album "The Cosmic Game", ktorý naráža napr. na politiku Georgea Busha a vojnu v Iraku.
Akvapark

Akvapark (iné názvy: aquapark , vodný park, akvacentrum, aquacentrum ) je:
Na Slovensku sa akvaparky nachádzajú v mestách Liptovský Mikuláš, Poprad, Prešov, Senec a Bratislava, v Česku napríklad v Liberci alebo v Prahe.
Anatólske jazyky

Anatólske jazyky alebo chetitsko-luvijské jazyky alebo maloázijské jazyky sú vymretá vetva indoeurópskych jazykov, ktorou sa hovorilo v staroveku (pred narodením Krista) v Malej Ázii (Anatólii): v dnešnom Turecku a severnej Sýrii.
Delenie.
Patrili k nim:
A možno aj:
Tieto jazyka sa vyvinuli z hypotetickej praanatólčiny, ktorá sa neskôr rozdelila na západnú praanatólčinu (tá neskôr zas na (a) lýdčinu a (b) ostatné) a chetitčinu.
Charakteristika.
Podľa najrozšírenejšej teórie prišli nositelia týchto jazykov do Malej Ázie pravdepodobne z dolného Povolžia v dvoch vlnách (luvijskej a chetitskej) cez Kaukaz či Balkán.
Práve zo skupiny anatólskych jazykov pochádzajú najstaršie písomné záznamy indoeurópskeho jazyka vôbec, chetitské klínopisné texty na hlinených tabuľkách z čias okolo roku 1600 pred Kr. Chetitčina, rozlúštená Bedřichom Hrozným v rokoch 1916-1917, je bohato doložená nálezmi tabuliek zo 17.-14. storočia pred Kr. Chetitčine bola blízka palajčina, takisto písaná klinovým písmom, ktorá vymrela niekedy v 13. stor. pred Kr. 
Ďalším významným a dobre doloženým anatólskym jazykom bola luvijčina, a z nej odvodené spriaznené jazyky lýdčina, kárčina a lykijčina, zhrnované niekedy pod pojem luvijské jazyky.
Neskorými príkladmi (pravdepodobne) anatolských jazykov, ktoré poznáme len z hŕstky nápisov na hroboch a minciach, pochádzajúcich z obdobia okolo 2. storočia pred Kr. sú pisidčina a sidetčina. Aj tieto jazyky sa písali gréckym písmom. Ich zaradenie do anatólskych jazykov je sporné, ale zvyknú sa zaraďovať aspoň medzi indoeurópske jazyky, hoci ani také zaradenie nie je isté.
Michal III. (Bulharsko)

Micha(e)l Asen III. (po bulharsky: Михаил Асен III - Michail Asen III), známy pod menom Micha(e)l Šišman (III.) (Михаил Шишман - Maichail Šišman), bol v rokoch 1323 až 1330 bulharský cár. 
Po skorej smrti Svjatoslavovho syna Juraja II. Terteresa si na bulharský trón zasadol cár Michael Šišman. Tohto vidinského despotu si zvolili bojari. V tej chvíli už pokojné roky vlády cára Teodor Svjatoslava už boli minulosťou. Zaujímavosťou bolo, že takmer celé svoje obdobie panovania (1323 – 1330) cár presedel na koni.
Michael Šišman stál na začiatku zrodu novej dynastie Šišmanovcov, ktorej vznik sa datuje začiatkom roku Michaelovej vlády. Jej úlohou bolo udržať silu Bulharska až do zániku druhého bulharského cárstva. Michael Šišman bojoval v mnohých bitkách. Poznal aj víťazstvá aj prehry. Jeho prvé bitky proti Byzantskej ríši v oblasti Trácka sú zrkadlom veľkej sily jej armády.
O pár rokov neskôr, keď znova hrozila bitka s Byzantíncami, už sám nevedel rady, a tak poprosil Tatárov – svojho starého spojenca, – aby mu pomohli v boji. Nečakané vpády zo strany Bulharov v Trácku a v Adrianopole vyčerpávali Byzantskú ríšu, ktorá bola nejednotná, pretože v krajine bolo veľa vnútorných rozporov a bitiek.
V roku 1324 cár Michael Šišman podpísal s Byzantíncami mierovú zmluvu, pretože nebol si schopný udržať v bitkách získané oblasti. Zmluva bola potvrdená svadbou cára so sestrou mladého panovníka Andronika – Teodorou – vdovou po cárovi Todorovi Svetoslavovi. Týmto spôsobom si cár zabezpečil mier z juhu. Nová dynastia bola taktiež slávnostne uznaná za platnú.
V druhej polovici 20. rokov 14. storočia bol cár zapletený do bitky o Konštantínopol. Jeho túžba získať ho do svojich rúk sa však neskončila dobre. Po neúspešnom vojenskom pochode v Trácku prosil Andronika znova o mier. Tento mier bol teraz pre Bulharsko veľmi potrebný, pretože čoraz viac na krajinu doliehali Srbi.
Tí ovládali už veľkú časť Macedónska a ich kráľ Stefan Dačanski sa pripravoval na bitku proti Bulharom. Bitka sa uskutočnila pri meste Velbădž (dnes Kiustendil) na západe krajiny. Nasledovali dramatické momenty s dôležitými následkami pre Bulharsko. Koncom júla roku 1330 po bitke proti Srbom sa oba tábory dohodli na prímerí. Srbská armáda však prímerie porušila a vydala sa na boj proti prekvapenej bulharskej armáde. Bulhari nemali šťastie, pretože spojenci z Byzantskej ríše neprišli. Srbský kráľ bojoval kruto. Chcel totiž pomstiť vyhnanie svojej sestry Anny Nedy – prvej manželky bulharského cára, ktorú Michail Šišman vyhostil z krajiny. Cár bojoval smelo a umrel v boji.
Chetitčina

Chetitčina alebo nésitčina alebo néšitčina je vymretý chetitsko-luvijský jazyk používaný cca 1600 pred Kr. až 1100 pred Kr. (ale čiastočne aj neskôr a azda aj skôr) v centrálnej a severnej časti starovekej Anatólie. Hovorili ním Chetiti.
Chetitčina, rozlúštená Bedřichom Hrozným v rokoch 1916 – 1917, je bohato doložená nálezmi tabuliek zo 17.-14. storočia pred Kr.
Luvijčina

Luvijčina je vymretý chetitsko-luvijský jazyk používaný na juhozápade Malej Ázie v 15. – 7. storočí pred Kr. Do 13. storočia pred Kr. používala klinové písmo, neskôr písala vlastnými hieroglyfmi. Posledné stopy luvijčiny pochádzajú zo sýrsko-palestínskej oblasti.
Lýdčina

Lýdčina je vymretý chetitsko-luvijský jazyk používaný v 1. tisícročí pred Kr. na západe Malej Ázie.
Ivan Alexander

Ivan Alexander alebo Ján Alexander (po bulharsky "Иван Александър" – † 17. február 1371) bol v rokoch 1331/1332 až 1371 bulharský cár.
Lovečského despotu vyhlásili za panovníka v roku 1331, potom ako bol z krajiny vyhnaný cár Ivan Stefan.
Prvé desaťročie vlády cára Ivana Alexandra, pokrvného príbuzného svojho predchodcu cára Ivana Šišmana sa nieslo v znamení bojov proti Byzantskej ríši. Dobyl niekoľko pevností v Trácku a Rodopách. V lete roku 1332 bulharská armáda vyhrala bitku pri meste Rusokastro (na juhu krajiny) a byzantský panovník Vasilev bol prinútený podpísať mierovú zmluvu.
Vzťahy medzi Byzanciou a Bulharskom neboli dobré a Bulharsko sa zamiešalo do občianskej vojny v Byzancii v rokoch 1341–1347. Aj vzťahy so Srbskom sa zhoršili.
Cár Ivan Alexander za svojej vlády takmer stratil územie Dobrudžského regiónu, keď si neudržal podporu miestnej šľachty a despoti na juhozápade krajiny bojovali medzi sebou. Opakované bitky s Byzantíncami vyprázdňovali štátnu pokladnicu a ničili ekonomiku krajiny. V tom čase sa vo Vidine sa konala korunovácia. Ivan Sracimir, prvorodený syn Ivana Alexandra, bol korunovaný za cára.
Postup Osmanskej ríše.
Tento stav využila Osmanská ríša a začala expanziu na Balkán. V roku 1352 dobyli pevnosť Cimpe a obsadzovali juhovýchodnú časť krajiny. Cár Ivan Alexander bol proti týmto nájazdom úplne bezmocný a nebol schopný postaviť proti Turkom vhodnú armádu.
O dva roky neskôr Turci pokračovali v postupe. V bojoch padol druhý syn Ivana Alexandra, Michail Asen. Od roku 1354 boli boje medzi Bulharmi a Turkami častejšie. Cár sa beznádejne snažil odvrátiť nebezpečenstvo diplomaciou a vstupom do krátkodobých zväzov so susednými krajinami.
V roku 1355 sa syn byzantského panovníka Andronik V. Paleolog oženil s dcérou cára Ivana Alexandra – Keracou. V zápisnici zo svadby čítame: „"Táto svadba bude výhodná pre kresťanov: Bulharov a Byzantíncov a nešťastím pre Turkov: pohanov."“ Zväz medzi týmito dvoma kresťanskými štátmi však nebol taký silný, aby odvrátil vojská sultána Murada.
V roku 1364 Turci napadli Byzantskú ríšu. Tá ich nátlak nevydržala a utrpela porážku. Teraz Turkom stálo v ceste do strednej Európy už iba Bulharsko. Bulharský cár nemohol proti dobre vyzbrojenej osmanskej armáde postaviť žiadnu armádu a panovníci zo susedných kresťanských krajín cárovi odmietli pomoc, takže Murad obsadil takmer celú oblasť Trácka.
Mierová zmluva, ktorú cár podpísal iba spomalila turecký postup. Ivan Alexander sa ešte snažil spolu s Byzantíncami bojovať a získať späť pevnosti pri Čiernom mori.
Neskôr bola krajina napadnutá aj z druhej strany – uhorský kráľ obsadil oblasť severozápadného Bulharska. V tejto situácii cára Ivana Alexandra na začiatku roku 1371 umrel.
Kultúra.
Cár Ivan Alexander dal postaviť viaceré kostoly a kláštory, vrátane vzdelávacieho centra vo Velikom Tărnove. Z tohto obdobia sa zachovali rukopisy "Londýnske evanjelium" a "Vatikánsky prepis kroniky kláštorov".
Lykijčina

Lykijčina alebo lýkijčina je vymretý chetitsko-luvijský jazyk používaný od 5. storočia pred Kr. do prelomu letopočtu na juhozápade Malej Ázie. Písal sa upraveným západogréckym písmom a vymrel krátko pred prelomom letopočtu.
Palajčina

Palajčina je vymretý chetitsko-luvijský jazyk používaný v prvej polovici 2. tisícročia pred Kr. v Malej Ázii. Písala sa klinovým písmom, vymrela v 13. stor. pred Kr.
Naklonená rovina

Naklonená rovina je rovný povrch nastavený v uhle inom ako pravý uhol proti horizontálnemu 
povrchu. Naklonená rovina umožňuje človeku prekonať veľký odpor aplikovaním relatívne malej sily cez väčšiu vzdialenosť 
než má byť teleso zdvihnuté. V stavebníctve sa sklon (pomer stúpania/klesania) často nazýva stupeň alebo gradient. Naklonená rovina je jeden z veľmi známych jednoduchých strojov.
Vzťahy síl na naklonenej rovine:
h - výška l - dĺžka; G = tiaž; F = sila; m = hmotnosť telesa na naklonenej rovine; g = gravitačné zrýchlenie; α = uhol zvieraný naklonenou rovinou a rovinou kolmou na vektor gravitačného zrýchlenia; W = práca, ktorú vykonáme aby sme teleso posunuli po naklonenej rovine pri zanedbaní trenia
Platí:
formula_3 = sklon naklonenej roviny v %
Príklady naklonených rovín.
Príklady naklonených rovín sú rampa, svahové cesty a kopce, dláto, sekera, pluh, pneumatické kladivo, 
tesárska rovina a klin. Väčšina kanonických príkladov naklonenej roviny je sklonený 
povrch; napríklad výškový rozdiel cesty na most.
Ivan Šišman

Ivan Šišman alebo Ján Šišman (; * 1350/1 – † 3. jún 1395) bol v rokoch 1371 až 1395 bulharský cár.
Ivan Šišman bol prvorodený syn z druhého manželstva cára Ivana Alexandra. Po otcovej smrti zdedil centrálnu časť Bulharska, ktoré sa rozpadlo na nezávislé územie Ivana Šišmana, Vidinskú oblasť pod vládou Ivana Sracimira a Dobrudžu pod vládou despotu Dobroticu.
Bitka pri rieke Marica.
Bulharsko bolo v tom čase pod nátlakom tureckej ofenzívy. Koncom septembra roku 1371 v bitke pri rieke Marica sultán Murad I. porazil spojené balkánske protiturecké armády pod vedením prilepského despotu Vukašina a jeho brata Uglješu. V dôsledku toho Severné Trácko a oblasť Zagory pripadli Osmanskej ríši.
Postup Osmanskej ríše.
Ivan Šišman sa stal vazalom tureckého sultána a musel mu dať svoju sestru Keru Tamarou za „manželku“ (t. j. do háremu). Musel opustiť mestá Ichtiman, Samokov a Sofia a dať ich sultánovi. Muradova armáda obsadili mestá Niš a Pirot a zastavila sa až v strede Bulharska.
Srbský kráľ Lazar I., bosniansky kráľ a dobrudžanský despota Ivanko ponúkli bulharskému cárovi vstup do zväzu. V roku 1387 sa im spolu podarilo poraziť Turkov pri meste Pločnik (dnes mesto v Srbsku). Turecká armáda však znova zaútočila. Obsadila pevnosti na severovýchode krajiny pri Dunaji. Ivan Šišman sa musel ešte viac podriadiť sultánovi.
Po prehratom boji na Kosovom poli (v dnešnom Srbsku) v júni roku 1389 sa cárove vojská vrátili do Bulharska. Ich porážka absolútne ovplyvnila Bulharsko Turkami.
V júli roku 1393, po trojmesačnom obliehaní padlo hlavné mesto Veliko Tărnovo. V tej chvíli bol cár Ivan Alexander v pevnosti Nikopol.
Mesiace držal nad vodou toto posledné miesto bulharskej krajiny, až kým sa ho Turkom nepodarilo dobyť. Vstúpil do zväzu s uhorským kráľom Žigmundom. Neskôr padol aj Vidin a začala sa rúcať aj druhá bulharská ríša. V roku 1395 Ivan Šišman dobrovoľne odišiel k sultánovi Muradovi do zajatia, kde aj umrel.
Ťin mao ta-ša

Ťin mao ta-ša (čín. 金茂大厦, pchinjin: Jin Mào Dàshà, doslova: "Zlatá bohatstvom oplývajúca/luxusná/nádherná výšková/veľká budova"; po anglicky Jin Mao Tower) je 88-podlažný mrakodrap vysoký 421 metrov v meste Šanghaj, v časti Pchu-tung (Pudong).
Výstavba prebiehala od 1994 do 1998. Do roku 2007 (po dokončení Shanghai World Financial Center) bola najvyššou budovou v Číne a piata najvyššia na svete výškou po strechu a siedma najvyššia výškou po vrchol. Obsahuje kancelárske priestory, vyhliadkovú plošinu a šanghajský hotel Grand Hyatt.
Výška budovy po vrchol je 421 metrov a výška strechy je 370 m. Vnútorná plocha predstavuje 278 707 m2 a pohyb zabezpečuje 61 výťahov. Autorom budovy je Adrian Smith, vtedy zamestnanec spoločnosti Skidmore, Owings and Merrill.
Ivan Sracimir

Ivan Sracimir alebo Ján Sracimir (; * ~1324, Loveč, Bulharská ríša – † po 1396) bol v rokoch 1356 až 1396 bulharský cár. 
Štát Ivana Sracimira (1356 – 1396) sa rozprestieral medzi riekami Timok a Iskăr v západnej časti krajiny. Korunovaný bol vo Vidin, podľa želania svojho otca – Ivana Alexandra. Počas svojho života sa pokúšal dať do poriadku vzťahy medzi svojimi dvoma synmi z dvoch rozličných manželstiev. Staršieho urobil panovníkom v severozápadných oblastiach Bulharska. Nedôvera a nespokojnosť však zostali.
Cár Ivan Sracimir bol konfliktný človek. V časoch, keď ešte žil cár Ivan Šišman, stále boli v nejakom rozpore. Nevedeli sa nijako dohodnúť, a tak vlastne pomáhali Turkom, aby si ich čím skôr podmanili.
Vo všeobecnosti bol nový panovník rozporuplným človekom, o ktorom historici dlho viedli debaty na otázku či to bol to schopný panovník, alebo ho len každý využíval. Jeho cárstvo, hoci aj malé, bolo slabé a vadilo záujmom sultána Murada a jeho následníkovi Bajazidovi. A tak, v roku 1365 maďarský kráľ Ľudovít tento maličký kúsok zeme pripojil k svojej krajine.
Cár Ivan Sracimir sa dostal do zajatia. Nútili ho, aby prestúpil na katolícku vieru. Niekoľko rokov neskôr ho Ivan Alexander dostal z väzenia a urobil znova cárom. Po jeho smrti v roku 1395 sa Ivan Sracimir stal cárom svojich vlastných práv.
Deväť desaťročí sa v bulharských kronikách nedala nájsť informácia o úspešnej bitke proti Turkom!
Cár vedel, že má slabé vojsko, a tak mu nezostávalo nič iné, len sa stať vazalom sultána Murada. Stalo sa tak v roku 1388. Dovolil mu, aby obsadil Vidin – jeho sídlo.
Cieľom vlády cára Ivana Sracimira bolo udržať si čo najdlhšie ako bolo možné trón a uchrániť svojich ľudí od smrti v rukách Turkov. Na krátky čas dokonca oddelil Sofiu od Tărnovského cárstva, aby mal nádej, že tri časti Bulharska, na ktoré bola v tom čase krajina rozdelená (Vidinská, Tărnovská a mesto Sofia), prežijú. Bolo to však iba zbožné želanie, pretože armáda sultána Murada sa rýchlo blížila k hraniciam jeho malého cárstva.
Až začiatkom roka 1396 európski panovníci pochopili, že Turci sú nebezpečenstvom pre celý svet. Uhorský kráľ Žigmund sa proti nim odhodlal bojovať. S požehnaním pápeža teda odišiel na križiacku výpravu proti Turkom. Aj cár Ivan Sracimir sa k nemu pridal potom ako sa vzdal funkcie vazala. Jeho armáda sa rozpadla a každý z nich hľadal osobné šťastie niekde inde.
25. augusta 1396 pri Nikopole Turci doslova zničili cárovu armádu. Vidin padol. Ivan Sracimir – posledný stredoveký bulharský cár – bol zajatý a umrel niekde v Malej Ázii. A tak sa Bulharsko sa na päťsto rokov stalo súčasťou Osmanskej ríše.
Východisková danosť

Východisková danosť je prvok množiny daností tvoriacich východisko.