burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Milan Šášik

Milan Šášik CM (* 17. september 1952, Lehota† 14. júl 2020, Užhorod, Ukrajina) bol gréckokatolícky eparcha Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie na Ukrajine a člen Misijnej spoločnosti sv. Vincenta de Paul.
Životopis.
V rokoch 19711976 študoval na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave a Kňazskom seminári sv. Cyrila a Metoda v Bratislave. V roku 1971 tajne vstúpil do Misijnej kongregácie otcov lazaristov "(vincentínov)" kde v roku 1973 zložil večné sľuby.
Kňazskú vysviacku prijal 6. júna 1976 z rúk biskupa a apoštolského administrátora Trnavskej arcidiecézy Júliusa Gábriša. Pôsobil v Trnavskej arcidiecéze ako diecézny kňaz, najprv ako kaplán v Leopoldove, Preseľanoch a Stupave a neskôr ako farský administrátor, resp. farár v Banskej Belej, a Vysokej a Jacovciach. 
V roku 1990 ho provinciál slovenskej provincie Misijnej spoločnosti sv. Vincenta de Paul vyslal na ďalšie teologické štúdia do Ríma, kde v rokoch 19901992 absolvoval štúdium na Pápežskom teologickom inštitúte Teresianum.
Pôsobil na Apoštolskej nunciatúre na Ukrajine v Kyjeve v rokoch 19921998. Od roku 2000 pracoval ako rímskokatolícky farár v ukrajinskom Perečine. 
Dňa 12. novembra 2002 ho pápež sv. Ján Pavol II. vymenoval za apoštolského administrátora Mukačevskej eparchie. Na Slávnosť Zjavenia Pána dňa 6. januára 2003 prijal ako rímskokatolícky kňaz biskupskú konsekráciu spolu s vladykom Jánom Babjakom SJ z rúk pápeža sv. Jána Pavla II. v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne. Pápež Benedikt XVI. ho 17. marca 2010 povýšil za riadneho eparchiálneho biskupa Mukačevskej eparchie. 
Zomrel náhle a nečakane zaopatrený sviatosťami v utorok 14. júla 2020 vo večerných hodinách na kŕčové žily a trombózu. Pochovaný bol 20. júla 2020 v krypte Katedrály Povýšenia svätého kríža v Užhorode. Pohrebné obrady viedol prešovský arcibiskup metropolita vladyka Ján Babjak SJ. Ukrajinský prezident Volodymyr Oleksandrovyč Zelenskyj udelil v deň pohrebu vladykovi Milanovi štátne vyznamenanie "Za zásluhy II. stupňa In memoriam". Zádušná svätá omša za dušu zosnulého vladyku Milana bola odslúžená v jeho rodnej obci Lehota, nitrianskym biskupom Mons. Viliamom Judákom a v Kostole sv. Vincenta de Paul v Bratislave, predsedom Konferencie biskupov Slovenska Mons. Stanislavom Zvolenským. 
Dňa 25. septembra 2020 prezident Zelenskyj po svojom návrate zo Slovenska sa poklonil pamiatke vladyku Milana pri jeho hrobe v Užhorode.
Dionizije Njaradi

Dionizije Njaradi alebo Dionýz Njarady alebo Dionýz Nyáradi (* 10. október 1874, Ruski Krstur, Srbsko – † 14. apríl 1940, Mrzle Pole, Juhoslávia) bol gréckokatolícky biskup a eparcha Eparchie Križevci v Juhoslávii.
Narodil sa v rodine, ktorej korene siahali na východné Slovensko.
V r. 1899 bol vysvätený za kňaza. V r. 1915 prijal v Ríme biskupskú vysviacku. Následne až do r. 1920 pôsobil ako apoštolský administrátor v eparchii Križevci. Od r. 1920 tam bol ustanovený za riadneho sídelného biskupa.
V rokoch 1922 – 1927 bol aj apoštolským administrátorom Prešovskej eparchie a v rokoch 1938 – 1939 administrátorom v Chuste na Podkarpatskej Rusi.
Mikuláš Russnák

Mikuláš Russnák (* 30. apríl 1878, Sopkovce – † 1954, Bratislava) bol gréckokatolícky kňaz. Pochádzal z kňazskej rodiny Pavla Russnáka a jeho manželky Julianny Brinskej. V roku 1900 bol vysvätený za kňaza, v nasledujúcom roku sa stal doktorom teológie. O rok nato bol vymenovaný za vicerektora seminára v Prešove.
V rokoch 19181927 bol generálnym vikárom Prešovskej eparchie.
V roku 1914 bol vymenovaný za kolegiálneho profesora na univerzite v Budapešti a prešovský biskup ho vymenoval za profesora dogmatiky v Prešove. V roku 1936 sa stal profesorom na teologickej fakulte v Bratislave a na istý čas tam pôsobil aj ako dekan.
Po likvidácii gréckokatolíckej cirkvi v 50. rokoch bol internovaný a zomrel v Bratislave.
Je známy ako vzdelaný autor v oblasti teológie.
Štefan Novák

Štefan Novák (* 4. december 1879, Ubľa – † 5. september 1932, Budapešť, Maďarsko) bol gréckokatolícky biskup Prešovskej eparchie.
Narodil sa v kňazskej rodine Jána Nováka a jeho manželky Márie rodenej Baloghovej v Ubli. Absolvoval gymnázium v Užhorode. Teológiu vyštudoval v Ostrihome a vo Viedni a ukončil ho v r. 1906 doktorátom.
V r. 1905 bol vysvätený za kňaza.
V r. 1914 bol vysvätený na biskupa a stal sa prešovským eparchom. Je známy ako maďarizátor v oblasti školstva ale aj jazyka cirkevných obradov.
Po tom ako v r. 1918 odišiel do Maďarska bol v r. 1920 uvoľnený z vedenia biskupstva. V r. 1932 v Maďarsku aj zomrel.
Kněhyně (vrch)

Kněhyně () je tretí najvyšší vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave nad obcou Čeladná, približne južne od Frýdlantu nad Ostravicí. Patrí do CHKO Beskydy.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Radhošťská hornatina a jej časti Radhošťský hřbet. Leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a na katastrálnom území obce Čeladná. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiaca Čeladná a Kunčice pod Ondřejníkem, západným Trojanovice a južne situované sú Prostřední a Horní Bečva.
Opis.
Mohutná Kněhyně leží v rázsoche Radhošťského hrebeňa, vedúceho od Radhošťa () východným smerom. Uzlovým vrchom je Čertův mlýn (), kde sa rázsocha pripája na hrebeň, smerujúci južným smerom na Bukovinu (). Severne susedí Malá () a Velká Stolová (), západne Nořičí hora (), Zmrzlý vrch (), Tanečnice () a Čertův mlýn, južne Bukovina a Magurka () a východne dominuje mohutný Smrk (). Východne a južne sa zvažujúce oblasti odvodňujú prítoky Čeladenky do Ostravice, vodu zo západných odvádza Bystrý potok do Lubiny. 
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no červená značka vedie traverzom západným úbočím. Vrcholovú časť tvorí asi dlhá plošina s výškovým maximom v južnej časti. Na vrchole je geodetický bod a kamenná mohyla s krížom. Veľká časť masívu patrí NPR Kněhyně - Čertův mlýn, vyhlásenej v roku 1982 na ploche . Názov vrchu je staroslovanského pôvodu a znamená sídlo kňažiek, pohanských obradníc, veštkýň a pod. V sedle medzi Kněhyňou a Čertovým mlýnom sa nachádza pomník Partizánskej brigády Jána Žižku a na JV úbočí aj Kněhyňská jaskyňa s dlhým systémom a najhlbšou pseudokrasovou priepasťou v Česku ().
Výhľady.
Vrchol Kněhyně pokrýva riedky, emisiami narušený porast, umožňujúci obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít možno pozorovať najmä okolité vrchy Moravsko-sliezskych Beskýd, Hostýnsko-vsetínsku hornatinu a Ostravsko, no nezriedka tiež Biele Karpaty, Javorníky, Strážovské vrchy, Malú Fatru, Oravskú Maguru, Kysucké, Oravské a Sliezske Beskydy a Hrubý Jeseník.
Prístup.
V minulosti viedla na vrchol dlhá odbočka z značeného turistického chodníka z Horní Čeladné na Pustevny, odbočujúca v sedle medzi Kněhyňou a Čertovým mlýnom. Od roku 2004 je ale odbočka zrušená, čím je prístup na vrchol oficiálne nemožný (na území rezervácie je povolený pohyb iba po značených cestách).
Ľubomyr Huzar

Jeho Blaženosť vladyka Ľubomyr Huzar, M.S.U. (; * 26. február 1933, Ľvov, Ukrajina – † 31. máj 2017) bol väčší arcibiskup Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi.
Počas II. svetovej vojny spolu s rodičmi odišiel z Ukrajiny. Za kňaza Stamfordskej ukrajinskej eparchie v USA bol vysvätený v roku 1958. V roku 1973 vstúpil do studitského monastiera v Taliansku.
V roku 1977 ho bez pápežského súhlasu kardinál Slipyj vysvätil v Ríme za biskupa. V nasledujúcom roku bol vymenovaný za archimandritu studitov v Európe a Amerike. V roku 1995 ho Synoda biskupov Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi zvolila za Kyjevsko-Vyšhorodského arcibiskupského exarchátu. V roku 1996 bol Synodou vymenovaný za pomocného Ľvovského gréckokatolíckeho biskupa.
V roku 2000 sa stal apoštolským administrátorom Ľvovského väčšieho arcibiskupstva a v nasledujúcom roku bol zvolený za väčšieho arcibiskupa. V tomto úrade pôsobil až do roku 2011.
Sviatoslav Ševčuk

Jeho Blaženosť vladyka Sviatoslav Ševčuk (; * 5. máj 1970, Stryj, Ukrajina) je väčší arcibiskup Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi.
V rokoch 1991-1999 absolvoval teologické štúdiá v Buenos Aires, Ľvove a v Ríme. Následne pôsobil v rôznych pozíciách ako predstavený bohosloveckého seminára vo Ľvove. V r. 2002-2005 bol vedúcim sekretariátu a osobným sekretárom Jeho Blaženosti Ľubomyra Huzara.
Biskup.
V roku 2009 sa po zvolení Synodou biskupov, stal pomocným biskupom v Buenos Aires v Argentíne a vo Ľvove prijal biskupskú vysviacku. V roku 2010 bol menovaný apoštolským administrátorom buenosaireskej eparchie.
V roku 2011 bol Synodou Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi zvolený za Kyjevsko-haličského väčšieho arcibiskupa a 27. marca 2011 bol intronizovaný (uvedený do úradu) v patriarchálnom katedrálnom chráme v Kyjeve.
Patriarchát.
Arcibiskup Ševčuk, tak ako aj jeho predchodcovia od arcibiskupa Slipeho používajú titul väčší arcibiskup. Tento titul je podľa CCEO iba o niečo nižší ako titul patriarcha. Rozdiel je v katolíckej cirkvi v tom, že patriarcha iba oznamuje rímskemu pápežovi svoju zvolenie a vyšší arcibiskup žiada rímskeho pápeža o potvrdenie. O titul patriarchálnej cirkvi žiadal arcibiskup už krátko po nástupe do funkcie. Ako povedal, patriarchát je záverečnou fázou vývoja cirkvi. Zatiaľ mu ale pápež v tejto žiadosti nevyhovel. V bežnej komunikácii arcibiskup používa ale titul patriarcha.
Mikuláš Tóth

ThDr. Mikuláš Tóth (* 10. august 1833, Mukačevo - † 21. máj 1882) bol gréckokatolícky biskup Prešovskej eparchie.
Gymnázium absolvoval v rumunskom Satu Mare. Teológiu študoval v Budapešti.
18. decembra 1857 ho mukačevský biskup Vasiľ Popovič v monastieri na Černečej Hore pri Mukačeve vysvätil za kňaza. O tri roky neskôr dosiahol titul doktor teológie a za krátky čas sa stal aj profesorom teológie v Užhorode. Onedlho bol vymenovaný za profesora na univerzite v Budapešti.
3. apríla 1876 ho pápež Pius IX. vymenoval za prešovského eparchu. Biskupskú vysviacku prijal 21. mája 1876 v Užhorode z rúk Jána Pásztelyiho, mukačevského biskupa.
Podporoval cirkevné školstvo ale aj poskytovanie pomoci pre chudobných. V roku 1881 sa mu podarilo založiť eparchiálny seminár. Podarilo sa mu odolávať tlaku maďarizácie.
Mikuláš Tóth zomrel nečakane v roku 1882 v šiestom roku biskupskej služby. Pochovaný bol v krypte prešovskej katedrály.
Smrk (Moravsko-sliezske Beskydy)

Smrk () je druhý najvyšší vrch v Moravsko-sliezskych Beskydách. Leží na severnej Morave nad obcou Ostravice, približne južne od Frýdlantu nad Ostravicí. Patrí do CHKO Beskydy.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Radhošťská hornatina a jej časti Radhošťský hřbet. Leží v Moravsko-sliezskom kraji, v okrese Frýdek-Místek a zasahuje na katastrálne územie obcí Ostravice, Čeladná a Staré Hamry. Najbližšími sídlami sú na severnom úpätí ležiaca obec Ostravice, na západnom Čeladná a juhovýchodne situované sú Staré Hamry.
Opis.
Mohutný Smrk tvorí samostatný hrebeň, vedúci od Trojačky () severným smerom. Zoviera ho od západu údolie riečky Čeladenky, od východu údolie rieky Ostravice s Vodnou nádržou Šance. Masív má niekoľko vrcholov: hlavný "Velký Smrk", "Malý Smrk" (), "Smrček" a "Malý Smrček". Severne susedí Smrček () a Skalka (), východným smerom leží Lysá hora () a sedlom oddelený Malý Smrk (), južným Trojačka () a západným Čertův mlýn (), Kněhyně () a Velká Stolová (). Východne sa zvažujúce oblasti odvodňujú kratšie prítoky Ostravice, voda zo západných odteká rovnakým smerom riečkou Čeladenka. Vrcholom vedie značená turistická trasa. Veľká časť hrebeňa je súčasťou rovnomennej prírodnej rezervácie, severovýchodne sa nachádza prírodná rezervácia Bučací potok s mohutnými vodopádmi na Bučacím potoku s celkovou výškou asi . Na hrebeni sa nachádzajú ľudové pomníky študenta Jana Palacha, trénera Ivana Hlinku a speváka Johna Lennona.
Výhľady.
Vrchol Smrku pokrýva súvislý lesný porast, ktorý umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít možno pozorovať najmä okolité vrchy Moravsko-sliezskych Beskýd a Ostravsko, nezriedka však aj Biele Karpaty, Javorníky, Strážovské vrchy, Malú Fatru, Oravskú Maguru, Kysucké, Oravské a Sliezske Beskydy a Hrubý Jeseník.
Ján Váli

Ján Váli alebo Ján Vályi [Váji] (Ivan Valij, ; * 22. september 1837, Ovéncselö – † 19. november 1911, Prešov) bol gréckokatolícky biskup Prešovskej eparchie.
Teológiu študoval v Užhorode a potom získal v r. 1869 vo Viedni doktorát teológie.
V r. 1865 ho biskup Jozef Gaganec vysvätil za kňaza. Po krátkej pastoračnej činnosti bol prefektom v seminári v Užhorode. V r. 1873 sa stal radcom Svätej stolice a neskôr titulárnym kanonikom.
Za biskupa bol vysvätený v r. 1883. Dokončil budovu seminára a staral sa o rozvoj školstva. V reakcii na vysťahovalectvo poslal do Ameriky niekoľko kňazov s misionárskym poslaním.
Rusínska gréckokatolícka cirkev

Rusínska gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu.
Jej pôvod v súčasnej podobe siaha k Užhorodskej únii z roku 1646. Vtedy sa východní kresťania formálne zjednotili s Rímom a stali sa súčasťou Katolíckej cirkvi.
Z pôvodnej Mukačevskej eparchie boli časom odčlenené územia, ktoré sa stali samostatnými eparchiami. Po 2. svetovej vojne sa základné územie Mukačevskej eparchie ocitlo na území Ukrajiny - v Zakarpatskej oblasti.
Koncom 19. a začiatkom 20. storočia počas veľkých vysťahovaleckých vĺn sa aj obyvateľstvo z rusínskych oblastí začalo sťahovať za živobytím do Ameriky. Postupne tam boli vytvorené štruktúry rusínskej cirkvi, ktoré v súčasnosti vytvárajú už 4 eparchie.
Rusínska gréckokatolícka cirkev v súčasnosti nemá jednotnú spoločnú synodu a tvoria ju 3 nezávislé jednotky na Ukrajine, v USA, Kanade a Česku.
Štruktúra rusínskej cirkvi byzantského obradu v súčasnosti je nasledujúca:
Ukrajinská gréckokatolícka cirkev

Ukrajinská gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu. V súčasnosti je najpočetnejšou východnou katolíckou cirkvou.
Jej pôvod siaha do obdobia pokresťančovania východných Slovanov. Po r. 1054 sa vplyvom východnej schizmy postupne cirkev na území Rusi postupne dostala do postavenia nepriateľského voči západnej cirkvi.
V roku 1596 bola podpísaná Brestská únia, ktorou sa pravoslávni na území pod vládou Poľska pričlenili ku Katolíckej cirkvi.
Po rozdelení Poľska medzi susedné štáty sa gréckokatolíci, ktorí sa ocitli na území Ruska, stali opäť pravoslávnymi. V Rakúsko-Uhorskej časti Ukrajinského územia boli gréckokatolícke štruktúry naproti tomu podporované.
Po 2. svetovej vojne sa takmer všetci ukrajinskí gréckokatolíci dostali pod vládu Sovietskeho zväzu. Tzv. ľvovská synoda pod sovietskou réžiou v roku 1946 vyhlásila Brestskú úniu za zrušenú. Gréckokatolícka cirkev bola perzekvovaná a mohla existovať len v utajení. Počas tohto obdobia pôsobila najmä v diaspore v zahraničí.
Po páde komunistického režimu mohla cirkev znova začať legálne pôsobiť. V súčasnosti má okolo 4,3 milióna členov a je najväčšou východnou katolíckou cirkvou. Najviac veriacich má Ukrajinská gréckokatolícka cirkev na západnej Ukrajine, ale svoje eparchie má aj mimo európskeho kontinentu.
Hlavným centrom Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi je Kyjev spolu s Ľvovom. Najvyšším predstaviteľom je kyjevsko-haličský väčší arcibiskup, ktorým je v súčasnosti Jeho Blaženosť vladyka Sviatoslav (Ševčuk).
Organizačná štruktúra.
Ukrajina:
USA:
Kanada:
Poľsko:
Brazília:
Ostatné krajiny:
Zimné olympijské hry mládeže

Zimné olympijské hry mládeže sú súťaže v športových odvetviach, ktoré nevyžadujú sneh alebo ľad. 
Prehľad.
Zimné olympijské hry mládeže sa konajú v rokoch deliteľných štyrmi.
Motor s protibežnými piestami

Motor s protibežnými piestami je dvojpiestový spaľovací motor, v ktorého každom valci sa pohybujú dva piesty oproti sebe, s kompresným priestorom vytvoreným v strede valca.. 
Motory s protibežnými piestami môžu byť vyhotovené ako:
Zvyčajný začiatok

Zvyčajný začiatok (zriedkavo aj Obvyklý začiatok alebo Obvyklý počiatok, csl. načálo obýčnoje) je súbor modlitieb, ktorými sa obyčajne začínajú rôzne bohoslužby časoslova alebo pobožnosti v cirkvách byzantského obradu. Nie je to len vstup do bohoslužby ale aj modlitba ako taká.
Po úvodnom vzývaní „Požehnaný Boh náš...“, alebo ak nie je kňaz tak po „Na príhovor našich svätých otcov...“, nasleduje „Sláva tebe, Bože náš, sláva tebe“ a modlitba k Svätému Duchu „Kráľu nebeský...“, ktorá sa v období od Paschy do Zostúpenia Svätého Ducha vynecháva.
Za ňou ide ďalší celok, ktorý sa aj na iných miestách v bohoslužbách často opakuje. Tvorí ho 3-krát Trojsvätá pieseň, Sláva Otcu, modlitba „Presvätá Trojica, zmiluj sa nad nami...“, 3-krát „Pane, zmiluj sa“ a opäť Sláva Otcu po ktorom prichádza modlitba Otče náš. Tu sa pri niektorých pobožnostiach zvyčajný začiatok aj končí.
Najčastejšie však zvyčajný začiatok obsahuje ešte záverečnú časť. Na konci za Otčenášom teda v tom prípade nasleduje 12-krát modlitba „Pane, zmiluj sa“, Sláva Otcu a v úplnom závere je „Poďte, pokloňme sa...“.
Ak sa slávenie viacerých bohoslužieb spája (napr. deviata hodinka a večiereň) tak sa celý zvyčajný začiatok berie iba pred prvou z nich a pred druhou sa hovorí iba „Poďte pokloňme sa...“.
Exkluzívne kňazskými alebo biskupskými časťami sú vo zvyčajnom začiatku iba úvodné zvolanie a doxológia po „Otče náš“, ostatné časti môže prednášať ľud alebo čitateľ.
2. hokejová liga (Slovensko) 2003/2004

2. hokejová liga (Slovensko) 2003/2004 bola jedenástou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do dvoch skupín. Prví z každej skupiny sa stretli vo vzájomných zápasoch o postup do 1. hokejovej ligy. Víťazom sa stalo družstvo HK Trnava, ktoré vo finále porazilo družstvo HK Brezno 2:0 na zápasy v sérii hranej na dva víťazné zápasy a postúpilo do 1. hokejovej ligy.
Herk-de-Stad

Herk-de-Stad je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Limbursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 9 136 obyvateľov (2010).
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto Herk-de-Stad pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Lommel

Lommel je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Limbursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 32 917 obyvateľov (2010).
Nicejské vyznanie viery

Nicejské vyznanie viery (iné názvy: nikejské/nikajské/nikájske/níkajské vyznanie viery, nikejské/nikajské/nikájske/níkajské krédo) je kresťanské vyznanie viery prijaté na prvom všeobecnom cirkevnom sneme v Nicei v roku 325. Neskôr bolo na druhom všeobecnom sneme (teda ekumenickom koncile) v Konštantínopole rozšírené a vzniklo Nicejsko-konštantínopolské vyznanie viery, ktoré sa dodnes používa v kresťanských cirkvách.
Znenie.
Preklad "Výkladu viery 318 otcov" prvého nicejského ekumenického snemu z gréčtiny, snažiaci sa o čo najväčšiu vernosť originálu:
"Veríme v jedného Boha, vševládneho Otca, Stvoriteľa všetkého viditeľného aj neviditeľného."
"A v jedného Pána, Ježiša Krista, jednorodeného Božieho Syna, zrodeného z Otca, to jest z podstaty Otca, Boha z Boha, Svetlo zo Svetla, pravého Boha z pravého Boha, zrodeného, nie stvoreného, jednej podstaty s Otcom, skrze ktorého vzniklo všetko - to, čo je na nebi, aj to, čo je na zemi - ktorý pre nás ľudí a pre našu spásu zostúpil a vtelil sa, stal sa človekom, trpel a na tretí deň vstal (z mŕtvych), vystúpil do nebies, príde súdiť živých i mŕtvych."
"A vo Svätého Ducha."
"Tých však, ktorí hovoria „Bol čas, keď nebol“ a „Pred svojím zrodením nebol“ a že vznikol z nebytia alebo z inej hypostázy či podstaty, čo tvrdia, že Boží Syn podlieha zmene či premene, tých všeobecná a apoštolská Cirkev anatematizuje."
Apoštolské vyznanie viery

Apoštolské vyznanie viery alebo Verím v Boha je vyznanie viery používané najmä na kresťanskom Západe, ktorým veriaci vyznávajú svoju vieru. Patrí medzi tzv. veľké vyznania viery. Skladá sa z 12 článkov. Okrem bohoslužieb sa používa aj na začiatku niektorých modlitieb, ako je napr. ruženec. Je súčasťou učenia rímskokatolíckej, anglikánskej, luteránskej, starokatolíckej a aj iných cirkví. 
Podľa legendy ho spísali apoštoli na desiaty deň po Ježišovom nanebovstúpení.
Preklady.
Rímskokatolícka cirkev.
Súčasný preklad používaný v rímskokatolíckej cirkvi znie:
Verím v Boha, Otca všemohúceho,
Stvoriteľa neba i zeme,
i v Ježiša Krista, jeho jediného Syna, nášho Pána,
ktorý sa počal z Ducha Svätého,
narodil sa z Márie Panny,
trpel za vlády Poncia Piláta,
bol ukrižovaný, umrel a bol pochovaný.
Zostúpil k zosnulým,
tretieho dňa vstal z mŕtvych,
vystúpil na nebesia,
sedí po pravici Boha Otca všemohúceho.
Odtiaľ príde súdiť živých i mŕtvych.
Verím v Ducha Svätého,
v svätú Cirkev katolícku,
v spoločenstvo svätých,
v odpustenie hriechov,
vo vzkriesenie tela
a v život večný. Amen.
Evanjelická cirkev augsburského vyznania.
Text Evanjelickej cirkvi a. v. znie:
Verím v Boha Otca všemohúceho, Stvoriteľa neba i zeme.
Verím v Ježiša Krista, Syna Jeho jediného, Pána nášho, ktorý sa počal z Ducha Svätého, narodil sa z Márie panny, trpel pod Pontským Pilátom, ukrižovaný umrel a pochovaný bol; zostúpil do pekiel, v tretí deň vstal z mŕtvych, vstúpil na nebesá, sedí na pravici Boha Otca všemohúceho; odtiaľ príde súdiť živých i mŕtvych.
Verím v Ducha Svätého, svätú cirkev všeobecnú, spoločenstvo svätých, hriechov odpustenie, tela z mŕtvych vzkriesenie a život večný. Amen.
Protopresbyterát

Protopresbyterát (často nesprávne aj protopresbyteriát) je označenie územného obvodu pozostávajúceho z viacerých farností používané vo východných cirkvách.
Počet farností v protopresbyteráte sa môže rôzniť od konkrétnych podmienok danej eparchie alebo exarchátu.
Na čele protopresbyterátu stojí kňaz, ktorý sa nazýva protopresbyter, a v súčinnosti s biskupom koordinuje činnosť cirkvi v protopresbyteráte.
V gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku sa kedysi pod latinským vplyvom používal namiesto termínu protopresbyterát pojem dekanát, v súčasnosti sa však obnovilo používanie tohoto termínu špecifického pre kresťanský Východ.
Vladyka (cirkev)

Vladyka je označenie pre gréckokatolíckeho a pravoslávneho biskupa.
Vo východných cirkvách sa na rozdiel od západnej cirkvi používa s menom biskupa pomenovanie vladyka, bez ohľadu na to či ide o eparchiálneho biskupa, pomocného biskupa, arcibiskupa, metropolitu alebo patriarchu.
V závislosti od hodnosti biskupa sa ešte používa aj označenie Jeho Preosvietenosť (pre biskupa), Jeho Vysokopreosvietenosť (pre arcibiskupa a metropolitu), Jeho Blaženosť (pre patriarchu a väčšieho arcibiskupa).
Vikariát

Vikariát je cirkevná územná jednotka, ktorá zahŕňa väčšie územie.
Pre správu biskupského vikariátu biskup obyčajne menuje vikára, ktorý je kňazom, prípadne pomocným biskupom. Správcu apoštolského vikariátu menuje rímsky pápež, môže ním byť kňaz alebo aj biskup.
Vikár

Vikár (z ) môže byť:
Maaseik

Maaseik je belgické mesto vo Flámskom regióne v provincii Limbursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 24 570 obyvateľov (2010).
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto Maaseik pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Pacific Coliseum

Pacific Coliseum je športový štadión vo Vancouveri v kanadskej provincii Britská Kolumbia. Dokončený bol v roku 1968, nachádza sa v Hastings Parku, na mieste kde sa každý rok koná veľtrh Pacific National Exhibition (PNE). Má kapacitu 16 281 divákov (počas hokejových zápasov), svoje domáce zápasy v ňom hráva hokejový klub Vancouver Giants z WHL. Koná sa v ňom tiež množstvo koncertov a iných podujatí.
V minulosti v ňom sídlil hokejový klub Vancouver Canucks, v rokoch 19681970, keď ešte hral vo WHL a v rokoch 19701995, keď už pôsobil v NHL. Medzi jeho ďalších nájomcov patril v rokoch 19731975 hokejový klub Vancouver Blazers z WHA a v sezóne 1994/1995 inline hokejový klub Vancouver Voodoo z RHI.
Počas zimných olympijských hier v roku 2010 sa v ňom konali zápolenia v krasokorčuľovaní a v šortreku.
Chevrolet Aveo

Chevrolet Aveo je malý automobil, ktorý vyrába spoločnosť GM Daewoo od roku 2002. Predáva sa v 120 krajinách pod šiestimi značkami (Chevrolet, Daewoo, Holden, Pontiac a Suzuki). Prvá generácia sa pôvodne volala Daewoo Kalos a domácim trhom bola Kórejská republika, neskôr sa názov zmenil na Daewoo Gentra. Na iných trhoch sa prvá generácia predávala ako Holden Barina v Australázii, Pontiac G3 v USA a neskôr v Kanade, predtým v Kanade ako Pontiac Wave a v súčasnosti v Kanade ako Suzuki Swift+.
Druhá generácia bola uvedená v januári 2011, pod globálnym označením "Chevrolet Aveo", v Severnej Amerike ako Chevrolet Sonic a v Australázii ako "Holden Barina".
Jobaria

Jobaria bol rod sauropóda dinosaura, žijúceho v období spodnej jury (stupne bat a oxford, asi pred 164 až 161 miliónmi rokov), na území dnešnej severnej Afriky. Veľmi dobre zachovalú kostru objavil v roku 1997 americký paleontológ Paul Sereno, ktorý neskôr tohto plazopanvového dinosaura taktiež opísal. Jediný druh tohto rodu je Jobaria tiguidensis.
Názov „Jobaria“ je odvodený od legendárnej obludy miestnych dejín. Tento pomerne veľký dinosaurus dosahoval dĺžku asi 18 metrov a bol pravdepodobne primitívnym zástupcom Eusauropoda, nepatriacimi ešte medzi vyspelejšie Neosauropoda. Tomu nasvedčuje aj primitívna stavba chvostových a chrbtových stavcov a lyžicovo tvarované zuby. Podľa Serena sa tento obor dokázal vztyčovať na zadných končatinách, aby dosiahol vyššie za potravou alebo ak sa chcel ubrániť útokom dravých dinosaurov.
Chevrolet Lacetti

Chevrolet Lacetti alebo Daewoo Lacetii alebo Chevrolet Optra je automobil nižšej strednej triedy, ktorý vyrába kórejská spoločnosť GM Daewoo.
Vyrába sa od roku 2002. Do konca roku 2004 sa nazýval Daewoo Lacetti, potom bol premenovaný. Na mnohých trhoch sa predával iba ako hatchback, niekde aj ako sedan a kombi, ktoré sa inak volali Daewoo Nubira.
7. mája 2006 bol automobil v televíznom programe Top Gear označený ako „cenovo dostupný automobil“.
2. hokejová liga (Slovensko) 2004/2005

2. hokejová liga (Slovensko) 2004/2005 bola dvanástou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do dvoch skupín. Prví z každej skupiny sa stretli vo vzájomných zápasoch o postup do 1. hokejovej ligy. Víťazom sa stalo družstvo HKm Humenné, ktoré vo finále porazilo družstvo HK Lokomotíva Nové Zámky 2:0 na zápasy v sérii hranej na dva víťazné zápasy a postúpilo do 1. hokejovej ligy.
Vysoká (Vsetínske vrchy)

Vysoká () je najvyšší vrch Hostýnsko-vsetínskej hornatiny v Česku. Leží nad obcou Horní Bečva, približne východne od Rožnova pod Radhoštěm. Na vrchole sa nachádza turistický prístrešok a na severných svahoch vo výške pramení Rožnovská Bečva.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Hostýnsko-vsetínskej hornatiny, v geomorfologickom podcelku Vsetínske vrchy a časti Východosoláňský hřbet. Vrch leží na území Zlínskeho kraja, v okrese Vsetín a zasahuje na katastrálne územie obcí Horní Bečva a Velké Karlovice. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Horní Bečva a juhozápadne ležiace Velké Karlovice, severovýchodne sa nachádza Bílá a juhovýchodne Makov. Oblasť je súčasťou CHKO Beskydy.
Opis.
Vysoká leží v blízkosti česko-slovenskej hranice, v hrebeni, ktorý vedie z Bumbálky západným smerom na Polanu (). Severne sa nachádza Kněhyně (), Smrk () a Lysá hora (), východne Konečná (), Čarták (), Polianky (), Beskydok () a Kykula (), južne Hričovec (), Lemešná (), Veľký Javorník (), Stratenec () a Miloňová () a západne Boráčina (), Polana (), Jezerné () a Radhošť (). Južné svahy odvodňujú prítoky Vsetínskej Bečvy, severné sú prameniskom Rožnovskej Bečvy (povodie Moravy) a voda zo severovýchodných odteká do rieky Ostravice v povodí Odry. Vrcholom prechádza značená turistická trasa.
Výhľady.
Súvislý lesný porast vrcholu neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať najmä okolité Vsetínské vrchy, Moravsko-sliezske Beskydy, Javorníky, Biele Karpaty a Vizovickú vrchovinu, nezriedka však tiež Malú Fatru a Kysucké Beskydy.
Čatár

Čatár je vojenská hodnosť, hierarchicky zaradená medzi poddôstojníkov. V Ozbrojených silách Slovenskej republiky je to štvrtá najnižšia vojenská hodnosť, vyššia ako desiatnik, nižšia ako rotný. V klasifikácii NATO má označenie OR-5. Je teda približne ekvivalentná k hodnosti seržant (môže mať viaceré stupne) v mnohých ozbrojených silách.
V ozbrojených silách Slovenskej republiky (1939 – 1945) sa v období 15.október 1940 - 8. máj 1945 používalo označenie čatník.
Pravoslávny

Pravoslávny (gr. ορθόδοξος) je pojem, ktorý sa v kresťanstve používa na označenie niektorých cirkví. Pôvodné grécke slovo obsahuje dve časti: "orthos" - priamy, rovný a "doxa" - sláva, mienka. Preložiť ho teda okrem slova "pravoslávny" možno aj ako "pravoverný".
Slovo pravoslávny sa nachádza už v dokumentoch 1. konštantínopolského cirkevného snemu z roku 381.
Za pravoslávne sa zvyčajne považujú cirkvi, ktoré sú vo vzájomnom cirkevnom spoločenstve, a ktoré po východnej schizme prestali byť v spoločenstve s rímskym biskupom a za prvého medzi patriarchami uznávajú koštantínopolského patriarchu. Tieto cirkvi obyčajne nesú názov východná Pravoslávna cirkev.
Katolícke ponímanie pravoslávnosti.
V chápaní Katolíckej cirkvi sa pravoslávnymi rozumejú cirkvi, ktoré prijali učenie Efezského a Chalcedónskeho ekumenického snemu. Niektoré cirkvi neprijali tieto snemy z historických dôvodov a preto sa aj tieto cirkvi môžu nazývať pravoslávnymi. Iná mienka hovorí, že pravoslávnymi sú tí, ktorí rešpektujú prvých sedem ekumenických snemov, čo sa dá aplikovať nielen na pravoslávne ale aj na katolícke a predchalcedónske cirkvi.
Iný prístup zo strany Katolíckej cirkvi uznáva za ortodoxných (teda plne pravoslávnych aj pravoverných) iba tých, ktorí sú cirkevnom spoločenstve s rímskym biskupom (pápežom). V tom prípade sa za pravoslávne dajú považovať iba katolícke cirkvi.
Major

Major je policajná a vojenská hodnosť. V slovenskej armáde patrí k vyšším dôstojníckym a je štvrtá, v policajnom zbore piata najvyššia dôstojnícka hodnosť. Hodnosť je vyššia ako kapitán a nižšia ako podplukovník. V klasifikácii NATO má major označenie OF-3.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1926

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1926 boli jedenáste majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji, ktoré sa uskutočnili v dňoch 11. až 18. januára 1926 vo švajčiarskom Davose. Po ME v rokoch 1910 v Les Avants a 1922 v St. Moritzi to boli tretie majstrovstvá Európy, ktoré sa konali vo Švajčiarsku. 
Boli to dovtedy najdlhšie trvajúce majstrovstvá Európy. Zúčastnil sa ich rekordný počet 9 krajín, trojnásobne viac než na ME konaných vo Švajčiarsku v roku 1922 a účastníci odohrali spolu 25 zápasov. 
Titul pre domáce Švajčiarsko.
Majstrom Európy sa prvýkrát v histórii stalo domáce Švajčiarsko pred Česko-Slovenskom, Rakúskom a reprezentáciou Spojeného kráľovstva.
Poradie v základných skupinách.
Skupina A:
1. Česko-Slovensko 4 b., 2. Belgicko 2 b., 3. Španielsko 0 b.
Skupina B:
1. Rakúsko 4 b., 2. Francúzsko 2 b., 3. Poľsko 0 b.
Skupina C:
1. Švajčiarsko 4 b., 2. Spojené kráľovstvo 2 b., 3. Taliansko 0 b.
Skupina o štvrtého postupujúceho.
Do finálovej skupiny postúpilo Spojené kráľovstvo.
Leopold III. (Belgicko)

Leopold III. (celým menom Leopold Filip Karol Albert Meinrad Hubertus Maria Miguel zo Saxe-Coburg-Gothy), (* 3. november 1901, Brusel, Belgicko – † 25. september 1983, Woluwe-Saint-Lambert ) bol od roku 1934 do roku 1951 kráľ Belgičanov zo sasko-cobursko-gothajskej dynastie. Abdikoval v roku 1951, keď nastúpil na trón jeho starší syn Baudouin I.
Život.
V roku 1926 si vzal za ženu princeznu Astrid Švédsku. Spolu mali 3 deti. Na kráľovský trón nastúpil v roku 1934. O rok neskôr zahynula jeho manželka pri tragickej autonehode, pri ktorej šoféroval.
Bol podporovateľom neutrality krajiny. Po nemeckej remilitarizácii Porýnia stiahol z oblasti belgické vojská a vystúpil zo spojenectva s Francúzskom s cieľom udržiavať neutralitu. Pred začiatkom vojny odmietal rokovať s Britmi a Francúzmi na spoločnom pláne o obrane pred nacistickým Nemeckom. Počas druhej svetovej vojny po porážke belgických vojsk nemeckými silami 28. mája 1940 nariadil kapituláciu, čo čiastočne priťažilo britským silám pri Dunkerque. Situácia belgickej armády však bola v tej dobe zúfalá a požiadavky západných Spojencov na udržiavanie ďalšej obrany boli len ťažko realizovateľné. Odmietol odísť do exilu s belgickou vládou a padol do nemeckého zajatia.
11. septembra 1941 tajne vzal za ženu Mary Lilian Baels, známu aj ako princezná de Réthy. Manželstvo nebolo podľa cirkevných pravidiel nikdy uznané a kráľovská rodina ho držala v tajnosti. 
V roku 1944 Heinrich Himmler nariadil deportáciu Leopolda III. do Nemecka. Jeho manželka Lilian ho nasledovala nasledujúci deň s rodinou s ozbrojenou strážou SS. Nacisti držali rodinu v pevnosti v Hirschsteine v Sasku od júna 1944 do marca 1945 a potom v rakúskom meste Strobl, kde ho na jar 1945 oslobodili americké jednotky. Kvôli jeho kontroverznému jednaniu cez vojnu mu hrozilo vo vlasti zatknutie. Do roku 1950 preto žil s rodinou v exile v švajčiarskom Pregny-Chambésy blízko Ženevy. V Belgicku po vojne nebola spoločnosť zjednotená v otázke zotrvania monarchie, ktorú v roku 1950 vyriešilo referendum, v ktorom 58% obyvateľov uznalo jeho nárok na trón. Leopoldov návrat do vlasti však vyvolal veľké protesty, pri ktorých zomreli 3 ľudia a generálny štrajk. Preto sa 1. augusta 1950 rozhodol odstúpiť v prospech svojho 20-ročného syna Baudouina. Jeho abdikácia nadobudla účinnosť 16. júla 1951. Kráľ bol k abdikácii v prospech svojho syna donútený vládou Jeana Duvieusarta.
Leopold a jeho manželka naďalej radili kráľovi Baudouinovi až do jeho manželstva v roku 1960. Niektorí belgickí historici, napríklad Vincent Delcorps, hovoria o existencii tzv. „dyarchie“ počas tohto obdobia. Po odchode do politickej penzie sa venoval cestovaniu.
Zomrel v roku 1983 vo Woluwe-Saint-Lambert (Sint-Lambrechts-Woluwe) po operácii srdca. Bol pochovaný vedľa kráľovnej Astrid v kráľovskej klenbe v kostole Panny Márie v Laekene. Neskôr s nimi bola pochovaná Leopoldova druhá manželka, princezná de Réthy.
Prodromálne štádium

Prodromálne štádium (z gréckeho "prodromos") je súbor nešpecifických príznakov ohlasujúcich príchod choroby. Málo vžitý je slovenský výraz "predchorobné štádium". K najčastejším symptómom patria neurčité (nešpecifické) príznaky, napríklad únava, zvýšená dráždivosť, zmena nálady, bolesti hlavy, úzkosti, nesústredenosť, nechutenstvo, nespavosť.
Oerlikon (Zürich)

Oerlikon je mestská časť švajčiarskeho mesta Zürich. Do roku 1934 bol samostatnou obcou, dnes je spolu s Affolternom a Seebachom súčasťou jedenásteho zürišského obvodu.
Oerlikon

Oerlikon môže byť:
Rakúsko na Letných olympijských hrách 2012

Rakúsko na Letných olympijských hrách 2012 bude reprezentovať minimálne 70 športovcov 17 športoch .
Magnirostris

Magnirostris bol rod malého rohatého dinosaura, ktorý žil v období vrchnej kriedy (asi pred 80 miliónmi rokov) na území dnešného Mongolska. Od ostatných protoceratopsidov sa líšil značne veľkým zobákom a začínajúcim vývojom nadočnicových rohov.
Dejiny.
Typový a jediný druh tohto rodu Magnirostris dodsoni (pomenovaný na počesť paleontológa Petera Dodsona) bol opísaný podľa takmer kompletnej lebky v roku 2003, objavenej v púšti Gobi (súvrstvie Bayan Mandahu) v rámci spoločnej čínsko-kanadskej expedície. Môže však ísť o jedinca rodu Bagaceratops.
Fenrir

Fenrir (starosev. „"obyvateľ močiara"“), Fenrisúlfr (starosev. „"vlk Fenris"“), Hródvitnir (starosev. „"slávny vlk"“), alebo tiež Vánagandr (starosev. „"príšera rieky Ván"“) je v severskej mytológií hrôzostrašný vlk. Je spomenutý v "Poetickej Edde", "Prozaickej Edde" a "Heimskringle". V oboch "Eddách" je Fenrir otec vlkov Skölla a Hatiho Hródvitnisson, synom Lokiho a je predurčený zabiť boha Odina počas udalostí Ragnaröku, avšak bude zabitý Odinovým synom Vídarrom.
V Prozaickej Edde sú ďalšie informácie o Fenrirovi, vrátane jeho rýchleho rastu a spútania zato, že ukúsne Týrovi pravú ruku. Fenrirova podobizeň je zobrazená na rôznych predmetoch a v literatúre. 
Svedectvá.
"Poetická Edda".
Fenrir sa spomína v troch strofách básne "Völuspá" a dvoch strofách básne "Vafþrúdnismál". V 40. strofe básne "Völuspá" prezrádza völva Odinovi, že na východe sedí stará žena v lese Járnvidr „a chová tam Fenrirových potomkov. Jeden z nich bude naháňať mesiac v trollej koži “. Neskôr v básni völva predpovedá, že Odina zje Fenrir počas Ragnaröku:
V nasledujúcich strofách völva opisuje, že Odinovo „vysoké dieťa Triumfu Otca“ (jeho syn Vídarr) príde a zabije beštiu a s jeho rukami zabodne meč do srdca „Hvedrungrovho syna" – pomstí tak smrť svojho otca.
V prvej z dvoch strof spomínajúcich Fenrira vo "Vafþrúdnismály" sa Odin pýta múdreho jötunna Vafþrúdnira:
V nasledujúcej strofe Vafþrúdnir odpovedá, že Sól (tu spomínaná ako Álfrödull) ponesie dcéra pred Fenrirovým útokom na ňu, a že dcéra by mala pokračovať v púti jej zosnulej matky po nebesiach.
"Prozaická Edda".
V "Prozaickej Edde" sa Fenrir spomína v troch knihách: "Gylfaginning", "Skáldskaparmál" a "Háttatal".
Mount Shuksan

Mount Shuksan je vrch a samostatný masív v Kaskádových vrchoch, dosahuje výšku a je zaľadnený. Leží v národnom parku North Cascades na severe amerického štátu Washington. Nachádza sa východne od Mount Baker, takmer 19 kilometrov od kanadsko-americkej hranice.
Meno "Shuksan" pochádza z jazyka indiánskeho kmeňa Lummijov a znamená „vysoký vrch“.
Vrch tvoria metabazalty, slabo premenené oceánske čadiče (staré asi 150 miliónov rokov), ktoré boli premenené asi pred 120 miliónmi rokov v kriede, keď sa Eastonský teran zrazil so západným pobrežím Severnej Ameriky. Vrch je erodovaným zvyškom násunového zlomu, ktorý vznikol kolíziou teranu s kontinentom.
Mount Shuksan je jedným z najčastejšie fotografovaných vrchov Kaskádových vrchov. Najznámejšie a najbežnejšie sú fotografie s jeho odrazom v jazere Picture Lake neďaleko lyžiarskeho strediska Mount Baker. Štátna cesta 542 známa ako Mount Baker Highway je otvorená aj v zime a vedie k lyžiarskemu stredisku, v lete sa dá po ceste dostať aj ďalej.
Na juhovýchodnom svahu vrchu sa nachádzajú vodopády Sulphide Creek Waterfalls, ktoré sú jednými z najvyšších v Severnej Amerike. Ďalšie štyri vysoké vodopády, Mount Shuksan Waterfalls, pochádzajú z malých snežných polí.
Jedným z vedľajších vrcholkov vrchu je Seahpo Peak.
Marginocefalovce

Marginocefalovce alebo goliernaté dinosaury (lat. "Marginocephalia") je taxón vtákopanvých dinosaurov zahŕňajúci pachycefalosaury a rohaté dinosaury (ceratopsy). Ide o bylinožravé, po dvoch aj po štyroch končatinách sa pohybujúce dinosaury, charakterizované prítomnosťou kosteného "goliera" na zadnom okraji lebky. Skupina vznikla v období jury a najväčšieho rozkvetu dosiahla až vo vrchnej kriede.
Víťazoslav Kubička

Víťazoslav Kubička (* 11. október 1953, Bratislava) je slovenský hudobný skladateľ.
Život.
Vyštudoval kompozíciu u Juraja Pospíšila na Konzervatóriu v Bratislave a u Jána Cikkera na VŠMU (1975 – 1980), ako aj súkromne u Iľju Zeljenku. 
V rokoch 1979 – 1991 pôsobil ako hudobný redaktor Slovenského rozhlasu v Bratislave, zároveň dramaturg Experimentálneho štúdia Slovenského rozhlasu a organizátor komorných koncertov súčasnej hudby (o. i. Štúdio mladých). Od 2002 pôsobil ako profesor kompozície na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave. Od 1. júna 2011 je v slobodnom povolaní.
Je autorom opier "Evanjelium podľa Lukáša", "Znovuzrodenie", "Martin Luther", "Kristov dotyk", "Betlehem", "Marína Havranová", "Šavol", "Genezis", "Evanjelium podľa Jána", "Jakub Kray", "Pieseň piesní", "Kráľovstvo lesa, Evanjelium podľa Marka, Maliar a pes. "Skomponoval takmer dve stovky diel v oblasti komornej, zborovej a orchestrálnej hudby, piesne, árie, ako aj takmer šesťsto hudobných opusov pre rozhlas, televíziu, divadlo a film. Jeho diela zazneli na koncertoch v Japonsku, Nemecku, Švajčiarsku, Chorvátsku, Rakúsku, Taliansku, Česku a Austrálii. 
Vo svojich operách spolupracoval s orchestrom Slovenskej filharmónie Košice, ako aj s poprednými opernými sólistami Máriou Eliášovou, Petrom Cingeľom, Matúšom Tomkom a Katarínou Krčmárovou. V posledných rokoch sa stala výraznou interpretkou Kubičkových piesní Miriam Žiarna. Koncertnú pieseň Ave Maria uviedla v Krakove, Varšave a Paríži. V roku 2014 uviedla speváčka Nao Higano pieseň Ave Maria so sprievodom sláčikového orchestra v Tokiu. 
Stálym dirigentom Kubičkových opier je Adrián Kokoš (dirigoval všetky opery okrem Evanjelia podľa Lukáša, dir. Marián Vach, a Genezis). Režisérom opier Marína Havranová, Šavol a Evanjelium podľa Jána bol Michal Babiak.
Katedrála svätej Hedvigy (Berlín)

Katedrála svätej Hedvigy ( "Sankt-Hedwigs-Kathedrale") je hlavný a najväčší rímskokatolícky chrám v Berlíne, katedrála berlínskej rímskokatolíckej arcidiecézy, od roku 1927 nesie titul basilica minor.
Dejiny.
Bola postavená v rokoch 1747 až 1773 v klasicistickom architektonickom štýle. Veľmi sa podobá na Panteón v Ríme. Postavená bola ako prvý rímskokatolícky chrám po období reformácie, keď sa obyvateľstvo východnej časti Nemecka priklonilo k protestantizmu. Keď pruský kráľ Fridrich II. porazil cisárovnú Máriu Teréziu a získal hospodársky vyspelé Sliezsko, naraz sa v prevažne protestantskom kráľovstve ocitla silná komunita rímskych katolíkov. Práve tí žili v nedávno pripojenom Sliezsku a postupne sa sťahovali aj do hlavného mesta Berlína. Fridrich II. sa rozhodol vybudovať dôstojný chrám pre stále zvyšujúci sa počet rímskych katolíkov v Berlíne. Po troch deleniach Poľska sa v Prusku ocitla aj ďalšia silná komunita rímskych katolíkov z pripojených území Poľska. Katedrála sa tak stala hlavným rímskokatolíckym svätostánkom berlínskych katolíkov.
Magické T

Magické T je hybridný alebo 3dB zlučovač (spojka) používaný v mikrovlnnej technike. Magické T je alternatíva k rovno výkonovému rozbočovaču označovanom tiež Rat- Race. V porovnaní so spomínaným rozbočovačom je magické T ľahšie skonštruovateľné rovinnými technológiami s využitím mikropasikových a pásikových vedení.
Vývoj.
Magické T bolo po prvýkrát skonštruované počas druhej svetovej vojny, podarilo sa to nezávisle od seba W.A. Tyrellovi a dvojici Robert L. Kyhl a Bob Dicke. Konštrukcia bola publikovaná až okolo roku 1947.
Štruktúra.
Magické T je kombinácia E a H odbočiek. Pozostáva zo štyroch obdĺžnikových vlnovodov, ktoré sa stretávajú v trojrozmernom uzle.
Magické T tvoria štyri ramená. Rameno 3 sa zvykne nazývať H pripojenie alebo tiež paralelné pripojenie. Rameno 4 sa nazýva E pripojenie alebo tiež sériové pripojenie. Správnu činnosť magického T zabezpečuje príslušná vnútorná štruktúra. Táto štruktúra pozostáva z H odbočky a z induktívnej clony vo vnútri ramena E. Frekvenčný rozsah, pri ktorom magické T pracuje je závislý od spomínanej štruktúry.
Magické T má názov odvodený od spôsobu, akým delí elektromagnetickú energiu medzi jednotlivými ramenami:
Z predchádzajúceho vyplýva, že rozptylová matica s ohľadom na fázový posun má pre magické T nasledujúci tvar:
Pri vhodnej vnútornej štruktúre je možné súčasne uzavrieť E a H ramená a následne symetria, reciprocita a zachovanie energie spôsobia, že dvojica priamych ramien 1 a 2 sú navzájom od seba odizolované. Elektrickej zložke elektromagnetického poľa odpovedá rameno E, ktoré je kolmé na širšiu stranu vlnovodu. H magnetickej zložke odpovedá rameno H kolmé na užšiu stranu.
Popis činnosti.
Signál prechádzajúci E a H ramenom má ortogonálnu polarizáciu a teda nedochádza k vzájomnému pôsobeniu medzi týmito ramenami.
Pre signály, ktoré vstupujú do magického T ramenom H navrhnutá štruktúra zabezpečuje, aby nedošlo k odrazeniu ktoréhokoľvek signálu do toho istého ramena, ktorým signál vstupoval. Nakoľko medzi ramenom H a E nedochádza k vzájomnému pôsobeniu a vzhľadom k symetrickej štruktúre, musí byť výkon vstupujúceho signálu takisto rovnomerne rozdelený medzi priame ramená. Obdobne to platí pre rameno E.
Pri uzavretí ramien E a H polovica vstupujúceho signálu prechádza danými ramenami. Na základe vzájomnosti spojenie medzi nejakým párom ramien je rovnaké v oboch smeroch (rozptylová matica je symetrická). A tak aj napriek tomu, že signály vstupujúce priamymi ramenami na seba vzájomne pôsobia, nedochádza k ich rušeniu sú tzv. magicky izolované.
Izolácia medzi E a H ramenami je širokopásmová a jej kvalita závisí na symetrii pripojeného zariadenia. Avšak izolácia medzi priamymi ramenami je limitovaná výkonom uzatváracej štruktúry.
Fyziológia človeka

Fyziológia človeka alebo lekárska fyziológia je veda, zaoberajúca sa štúdiom fungovania ľudského organizmu. Patrí k základným odborom medicíny. Ako odbor nie je presne vymedzená a hraničí s ďalšími vedami, ako sú biochémia, molekulárna biológia, biofyzika, genetika, imunológia, anatómia a patologická fyziológia. Jej cieľom je pochopenie a vysvetlenie fyzikálnych, biochemických a biologických princípov fungovania procesov v ľudskom tele. Na úrovni základných procesov splýva so všeobecnou fyziológiou.
Rozdelenie.
Fyziológiu človeka možno rozdeliť na pododbory:
Delenie je neúplné, rôzne zdroje používajú rôzne systémy.
Halit Ergenç

Halit Ergenç (* 30. apríl 1970, Istanbul, Turecko) je turecký herec.
Biografia.
Halit Ergenç sa narodil ako syn herca Mehmeta Saita Ergença 30. apríla 1970 v Istanbule. Ergençova babička bola albánskeho pôvodu. Stredoškolské vzdelanie ukončil v roku 1989 na Beşiktaş Atatürkovej škole a nastúpil na İstanbul Technical University, kde študoval námorné inžinierstvo. Je absolventom katedry operetného a hudobného divadla na Univerzite výtvarných umení Mimar Sinan. Pracoval ako počítačový operátor a obchodník. Krátko pracoval ako vokalista a tanečník pre speváčky Ajdu Pekkan a Lemanu Sam.
V roku 1996 začal hrať v divadle Dormen a prvú hlavnú úlohu získal v muzikále "The King and I". Do verejného povedomia sa dostal vďaka televíznemu seriálu "Kara Melek". Naďalej pracoval v divadle a to v hrách ako "Kiss Me, Kate", "Tatlı Charity", "Beni Seviyor", "Kral ve Ben", "Amphitrion 2000", "Evita", "Hayalet and Ötekiler" či "Şarkılar Susarsa". Následne sa objavil v seriáloch "Köşe Kapmaca" and"öyle mi Olacaktı". Odišiel do New Yorku, kde hral v muzikále "The Adventures of Zak".
V roku 2000 si zahral vo filmoch "Hiç Yoktan Aşk" a "Ölümün El Yazısı", taktiež v seriáloch "Dedem, Gofret ve Ben" a "Zerda". Ďalej sa objavil v množstve divadelných hier ako "Bugün Git Yarın Gel", "Popcorn", "Arapsaçı" a "Sevgilime Göz Kulak Ol". V roku 2004 zobral úlohu v seriáli "Aliye" po boku herečky Sanem Çelik a herca Nejata İşlera.
V rokoch 2005 a 2006 Ergenç účinkoval vo filmoch "Babam ve Oğlum, he Net 2.0", "Tramway" a "İlk Aşk". V rokoch 2006 – 2009 stvárňoval postavu Onura Aksala v úspešnom seriáli "Tisíc a jedna noc (Binbir Gece)". V tomto období si zahral vo filmoch "Devrim Arabaları" a "Acı Aşk". Ergenç tiež stvárnil Mustafu Kemala Atatürka vo filme "Dersimiz Atatürk". V rokoch 2011 – 2014 účinkoval v seriáli "Sultán (Muhteşem Yüzyıl)", kde hral hlavnú rolu Sultána Süleymana I.
Zahral si Fataliho Khana Khoyskiho, prvého premiéra nezávislej Azerbajdžanskej demokratickej republiky vo filme "Ali &amp; Nino". Hral tiež vo filme režírovanom Ferzanom Özpetekom s názvom "İstanbul Kırmızısı". V roku 2016 začal účinkovať po boku svojej manželky Bergüzar Korel v seriáli "Vatanım Sensin".
Osobný život.
Jeho manželkou je herečka Bergüzar Korel, s ktorou má dvoch synov Aliho a Hana. Jeho mladší brat Mehmet Sait Ergenç — pomenovaný po otcovi — je tiež herec.
Korana

Korana je rieka v Bosne a Hercegovine a Chorvátsku. Pramení v oblasti Plitvických jazier, kde vytvára sieť jazier a kaňonov. Tečie najmä severozápadným smerom a v meste Karlovac ústi do rieky Kupa. 
Pri sútoku Slunjčice a Korany vznikli zaujímavé vodopády "Rastoke" a rieka tvorí hlavnú zdrojnicu jazier v Národnom parku Plitvické jazerá.
Kupa (prítok Sávy)

Kupa alebo Kolpa je rieka v Chorvátsku a Slovinsku. Pramení v oblasti Razloge v masíve Gorski kotar, severne od Rijeky a tečie severným smerom, aby sa zanedlho stala prirodzenou hranicou Chorvátska a Slovinska. Pokračuje severovýchodným smerom ku Karlovacu, kde priberá Koranu a nížinou vedie k Sisaku, kde sa vlieva do Sávy.
Kupa so Sávou tvorí hranicu Balkánskeho polostrova na severozápade.