Kleofradov maliar

Kleofradov maliar bol grécky maliar červenofigúrových váz, činný v Aténach približne v rokoch 505 až 475 pred Kr.
Kleofradov maliar, atický maliar váz, bol nepochybne jednou z najväčších a najvýznamnejších osobností (spolu s Berlínskym maliarom), s ktorými sa bolo možno stretnúť v dlhom a pestrom vývoji gréckeho vázového maliarstva. Jeho skutočné meno nie je známe, bol nazvaný podľa aténskeho hrnčiara Kleofrada (nápis "ΚΛΕΟΦΡΑΔΕΣ ΕΠΟΙΕΣΕΝ ΑΜΑΣ...Σ – epoiesen - zhotovil" sa nachádza na okraji nôžky ním zdobenej fragmentárnej čaše).
Meno „Kleofradov maliar“ mu dal v roku 1910 britský historik umenia John Beazley. Po objavení "Epiktétovej signatúry" „Epiktétos egrafsen“ (Epiktétos namaľoval) na berlínskom peliké (Antikenmuseen F 2170, Berlín), ktoré bolo v zozname jeho diel, dostal meno "Epiktétos II.", pretože toto maliarske dielo nemalo štylisticky nič spoločné s Epiktétom, už známym maliarom (to by znamenalo, že meno Epiktétos bolo skutočným menom Kleofradovho maliara). Tento problém nakoniec vyriešil britský archeológ John Boardman tým, že dokázal, že podpis je falzifikát.
Kleofradov maliar (ktorý bol pravdepodobne otrok) sa svojmu remeslu zrejme vyučil od Euthymida, veľkého maliara predchádzajúcej generácie, ktorý výrazne pomohol rozvinúť novú techniku červenofigúrovej vázovej maľby. Kleofradovmu maliarovi sa pripisuje niečo vyše sto červenofigúrových váz a keramických fragmentov (aj na základe štylistických podobností), ale maľoval aj staršou čiernofigúrovou technikou panathenajské amfory, z ktorých sa zachovalo menej ako tucet (v obľube mal veľké tvary nádob, amfory, hydrie, kratéry, pelikai). Pri zdobení svojich červenofigurových váz používal aj niektoré staršie metódy. Napríklad niektoré detaily (okraj vlasov) skôr vyrýval. Užíval si však voľnosť, ktorú mu umožňovala červenofigúrová technika. S potešením používal jej najvýraznejšie črty, takzvanú reliéfnu líniu, ktorá je u neho viditeľne zreteľnejšia a zriedenú glazúru pre mnohé detaily. Maľoval odvážne a inovatívne figurálne kompozície, ktorými v súvislých pásoch zdobil ako jeden z prvých celé telá váz (s prevažujúcou mytologickou a panathenajskou tématikou). Oficiálne uznanie za svoju remeselnú zručnosť však získal za práce v čiernofigúrovej technike. V rokoch 490 až 480 pred Kr. bol pravidelne poverený mestom Atény maľovať čiernofigúrové amfory pre Panathenajské hry. Týmito amforami, ktoré sa ešte naplnili olejom z posvätného hája bohyne Atény, sa oceňovali víťazi mnohých súťaží na panathenajských hrách. 
Medzi jeho najznámejšie diela patrí mníchovská špicatá amfora (Staatliche Antikensammlungen 2344, Mníchov), datovaná približne do rokov 500 až 490 pred Kr., ktorá na krku nádoby zobrazuje šesť cvičiacich atlétov v 
palaistre, na tele nádoby je hlavnou scénou dionýzovský "thiasos" (sprievod). Je tu zobrazený bradatý Dionýzos držiaci kantharos a ratolesť viniča, satyrovia a Dionýzove stúpenkyne mainády, z ktorých sa jedna obťažovaná satyrom obratne bráni (satyr ju chytil za lem chitónu, kým ona mu jednou rukou odtláča ruku a druhou mu zamierila "thyrsos", symbol plodnosti, na genitálie). Táto scéna zrejme zachytáva vtedajšiu predstavivosť na sexuálne väzby pri nepriateľských stretnutiach medzi mainádami a satyrmi.
Ďalším jeho známym dielom je červenofigúrová hydria (kalpis) z mníchovského múzea (Staatliche Antikensammlungen 8770, Mníchov), datovaná približne do roku 480 pred Kr., na ktorej je výjav z trójskej vojny. Na ramene tejto nádoby je zobrazená misia k Achillovi. Hrdina skľúčene sedí a má sklonenú hlavu. Odyseus ho neúspešne presviedča, aby sa vrátil na bojové pole. Zľava a zprava sú zobrazení Foinix a Patroklos (Homérova Iliada IX. 185-98)