burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jan Koutný

Jan Koutný (* 24. jún 1897, Vyškov† 18. júl 1976, Praha) bol český športový gymnasta, bankový úradník a vojak, účastník druhého československého odboja. Československo reprezentoval na letných olympijských hrách (LOH) 1924 a 1928.
Život.
Narodil sa 24. júna 1897 v meste Vyškov, 27 km východne od Brna. V Brne študoval na gymnáziu a obchodnej škole a na vysokej škole absolvoval štyri semestre zakončené štátnou skúškou z účtovníctva. Už v tomto období sa angažoval v telovýchovnom spolku Sokol.
Zapojil sa do bojov v prvej svetovej vojne a v roku 1919 ako príslušník Československej armády prišiel do Zvolena brániť záujmy konštitujúcej sa Československej republiky (ČSR) pred hrozbou zo strany Maďarska (pozri maďarsko-československá vojna). Do Zvolena sa vrátil v roku 1921, usadil sa tu a pracoval ako bankový úradník, neskôr prokurista filiálky Národnej banky československej. Od roku 1921 pôsobil ako náčelník Telovýchovnej jednoty (TJ) Sokol vo Zvolene, ktorá vznikla v marci 1919. Okrem vlastného tréningu a súťaženia sa venoval tréningu mládeže, organizovaniu spolkových aktivít ap. V roku 1923 sa oženil s Ľudmilou Pravdovou, rodáčkou zo Slovenskej Ľupče. Spolu mali syna Jána a dcéru Ľudmilu.
Ako prvý a svojho času jediný pretekár zo Slovenska sa dostal do reprezentačného výberu Československej obce sokolskej. Na majstrovstvách Československej obce sokolskej 1923 získal 9. miesto, čo mu umožnilo reprezentovať ČSR na LOH 1924 v Paríži. Do olympijskej súťaže nastúpil v rámci osemčlenného družstva, ktoré po cvičení na hrazde zaujímalo prvé miesto, avšak pre zranenie jedného z členov družstva, za ktorého nemohol nastúpiť náhradník, museli pretekári pokračovať v súťaži ako jednotlivci. Koutný skončil celkovo bez umiestnenia (celkové umiestnenie bolo udeľované len do 9. miesta), no v preskoku cez koňa získal striebornú medailu. Vďaka 5. miestu na majstrovstvách Československej obce sokolskej 1928 bol vybraný do reprezentácie na LOH 1928 v Amsterdame, kde pretekal ako člen osemčlenného družstva, ktoré získalo striebornú medailu.
Koncom roka 1938 bola TJ Sokol vo Zvolene zrušená. Po vzniku Slovenského štátu (14. marca 1939) Koutný bez rodiny opustil Zvolen, aby sa vyhol zatknutiu. Istý čas pôsobil vo Vyškove, následne emigroval do Francúzska, kde sa zapojil do odboja ako dobrovoľník v československom vojsku na Západe (1. československej pešej divízii vo Francúzsku). Po páde Francúzska pôsobil v Spojenom kráľovstve, kde sa popri vojenskej službe angažoval pri formovaní Vojenskej pobočky Telocvičnej jednoty Sokol (neskôr Telocvičná jednota Sokol pri Československej samostatnej obrnenej brigáde) a zastával funkciu jej náčelníka. Od roku 1942 pracoval na Ministerstve financií Dočasného štátneho zriadenia československého. Jeho manželka Ľudmila bola pre Koutného odbojovú činnosť väznená v Internačnom tábore Svatobořice. Väzba jej natoľko podlomila zdravie, že zomrela krátko po svojom prepustení, 4. februára 1944 vo Vyškove.
Koutný sa vrátil do ČSR v roku 1945. Usadil sa v Prahe, kde pracoval ako bankový úradník. Zomrel 18. júla 1976.
Alexandria Ocasiová-Cortezová

Alexandria Ocasiová-Cortezová (neprechýlene: Alexandria Ocasio-Cortez; * 13. október 1989, New York, New York, USA), známa pod vlastnými iniciálami AOC, je americká politička a aktivistka. 
V novembri 2018 bola za Demokratickú stranu zvolená do Snemovne reprezentantov. Vo svojich 29 rokoch sa tak stala najmladšou kongresmankou v dejinách USA. 
Je členkou organizácie "Demokratických socialistov Ameriky."
FK Žalgiris

FK Žalgiris je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Vilnius. 
Bol oficiálne založený v roku 1947 ako "Dinamo". Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne LFF stadionas, ktorý má kapacitu 5 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú zelená a biela.
FK Riteriai

FK Riteriai je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Vilnius.
Bol oficiálne založený v roku 2005 ako "Trakai". Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne LFF stadionas, ktorý má kapacitu 5 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú žltá a modrá.
FK Panevėžys

FK Panevėžys je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Panevėžys.
Bol oficiálne založený v roku 2015. Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne Aukštaitijos stadionas, ktorý má kapacitu 4 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú červená a modrá.
FK Palanga

FK Palanga je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Palanga. Bol oficiálne založený v roku 2010 ("Viešoji įstaiga-futbolo klubas "Palanga""). 
Domáce zápasy hráva na štadióne Palangos centrinis stadionas, ktorý má kapacitu 1 400 miest. Hlavnými farbami klubu sú červená a modrá.
FC Stumbras

FC Stumbras je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Kaunas.
História oddielu.
Bol oficiálne založený v roku 2013 ("Futbolo klubas „Stumbras“"). 
V lete 2019 klub prestal existovať. Nakoniec boli vylúčení z elitnej divízie.
Domáce zápasy hráva na štadióne NFA stadionas, ktorý má kapacitu 1 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú biela a modrá.
FK Kauno Žalgiris

FK Kauno Žalgiris je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Kaunas.
Bol oficiálne založený v roku 2004 ako "Spyris". Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne NFA stadionas, ktorý má kapacitu 1 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú zelená a biela.
FK Atlantas

FK Atlantas je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Klaipėda. 
Bol oficiálne založený v roku 1962 ako "Granitas". Domáce zápasy hráva na štadióne Klaipėdos centrinis stadionas, ktorý má kapacitu 4 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú žltá a modrá.
Camillo Ruini

Camillo Ruini (*19. február 1931, Sassuolo, Taliansko) je taliansky kardinál, emeritný generálny vikár Ríma a emeritný arcikňaz Baziliky sv. Jána v Lateráne. 
Životopis.
Študoval v kňazskom seminári diecézy Reggio Emilia a neskôr na Pápežskej univerzite Gregoriana v Ríme. Počas štúdií bol 8. decembra 1954 vysvätený v Ríme za kňaza, svätiteľom bol neskorší kardinál Luigi Traglia. Pokračoval v štúdiu teológie a získal doktorát. Po návrate do svojej domovskej diecézy pôsobil ako učiteľ v seminári Reggio Emilia, v spoločnom seminári diecéz Modena, Guastalla, Carpi a Reggio Emilia (v rokoch 1968 – 1977 ako rektor) a v seminári diecézy Bologna. V rámci svojej diecézy sa zapájal do pastorácie zdravotníckych pracovníkov, laického apoštolátu a pôsobil tiež ako riaditeľ diecézneho kultúrneho centra. 
Biskup a kardinál.
V roku 1983 ho pápež Ján Pavol II. menoval za pomocného biskupa diecézy Reggio Emilia (po 1986 Reggio Emilia – Guastalla). Biskupskú vysviacku mu dňa 29. júna 1983 udelil diecézny biskup diecézy Reggio Emilia Gilberto Baroni. Spolusvätiteľmi boli biskup diecézy Faenza Francesco Tarcisio Bertozzi a biskup diecézy Palestrina Renato Spallanzani. V roku 1986 ho pápež menoval generálnym sekretárom talianskej biskupskej konferencie. 17. januára 1991 ho pápež vymenoval za arcibiskupa a generálneho pro-vikára rímskej diecézy, zároveň za pro-arcikňaza Lateránskej baziliky (predpona pro- sa používa vtedy, keď nositeľ úradu nie je menovaný kardinálom, platí tiež pre pro-prefektov a pro-predsedov vatikánskych rád, dikastérií a kongregácií). 7. marca toho istého roku bol menovaný za predsedu talianskej biskupskej konferencie. Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom S. Agnese fuori le Mura 28. júna 1991. 
V rokoch 1991 – 2008 pôsobil tiež ako veľká kancelár Pápežskej lateránskej univerzity. V roku 1997 bol pápežským legátom na národnom eucharistickom kongrese v Bologni. Zastupoval pápežov na viacerých udalostiach v Európe, napr. v Bielorusku, kde pri príležitosti diecéznej synody alebo v Maďarsku. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI.. V roku 2006 požiadal o uvoľnenie z úradu, pápež mu však vyhovel až 27. júna 2008.
V roku 2007 ho na poste predsedu talianskej biskupskej konferencie nahradil Angelo Bagnasco. V roku 2010 ho pápež menoval za predsedu Medzinárodnej komisie pre Medžugorie.
Juraj Kačur

Juraj Kačur (* 6. máj 1890, Sačurov† 9. marec 1983, Sačurov) bol slovenský agrárny a demokratický politik a roľník, účastník druhého československého odboja, obeť perzekúcie komunistického režimu v Československu.
Život.
Narodil sa 6. mája 1890 v dedine Sačurov pri Vranove nad Topľou, v rodine roľníka Michala Kačura a jeho manželky Alžbety, rod. Tkáčovej. V rokoch 18961901 navštevoval ľudovú školu v rodisku, kde pôsobil ako roľník. Po roku 1918 údajne pracoval ako robotník v Spojených štátoch. V Československej republike sa politicky angažoval ako člen Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (tzv. Agrárnej strany) a zastával funkciu poslanca Obecného zastupiteľstva v Sačurove. Nešťastie ho postihlo v roku 1936, kedy mu vo veľkom požiari obce zhorel dom.
vzniku Slovenského štátu sa zapojil do občianskeho domáceho odboja a stal sa členom Demokratickej strany. Po oslobodení bol predsedom Miestneho národného výboru (MNV) v Sačurove, ktorého prvé zasadnutie sa uskutočnilo 16. decembra 1945 za prítomnosti predsedu a 18 členov pléna. Počas Kačurovho pôsobenia MNV v obci zriadil detské jasle pre deti od troch do šiestich rokov, schválil konfiškáciu majetku maďarského kolaboranta Štefana Medveho, pričinil sa o založenie Obvodnej meštianskej školy v Sačurove a organizoval povojnovú obnovu v obci. Kačur sa navyše v roku 1948 stal poslancom Slovenskej národnej rady (SNR). Funkciu predsedu MNV a poslanca SNR vykonával do roku 1948. Po februárovom prevrate sa predsedom MNV stal komunista Pavol Pačuta.
Na Kačura veľmi negatívne dopadla kolektivizácia poľnohospodárstva. Roľníci v Sačurove dlhodobo odolávali tlaku na založenie jednotného roľníckeho družstva (JRD) a Kačur patril medzi roľníkov, ktorí odmietali podpísať vstupnú prihlášku do JRD. V rámci akcie K (kulak) bol aj s rodinou vysťahovaný z obce na Veľký majer v obci Želiezovce a jeho majetok zabral MNV. Z kontextu dostupných biografických informácií vyplýva, že mu neskôr bol umožnený návrat do Sačurova, kde zomrel 9. marca 1983.
Sh2-301

Sh2-301 je emisná hmlovina v súhvezdí Veľký pes.
Nachádza sa v strednej a severnej časti súhvezdia, presne 8° severne od hviezdy Wezen, jednej z najjasnejších hviezd Veľkého psa, ponoreného do hviezdneho poľa, ktoré je postupne bohatšie na východnom smere; možno ho pozorovať a fotografovať s amatérskymi nástrojmi s vysokým výkonom pomocou špeciálnych filtrov. Najpriaznivejším obdobím jeho pozorovania na večernej oblohe je obdobie medzi decembrom a aprílom. Jeho južná deklinácia uľahčuje pozorovanie z južných regiónov.
Sh2-301 je oblasť H II so zdanlivou veľkosťou približne 9' a jej vzdialenosť bola študovaná v priebehu času; podľa prvých štúdií, ktoré sa datujú do 80. rokov 20. storočia, objekt umiestnili do vzdialenosti asi 5 800 parsekov (18 900 svetelných rokov) vo vonkajšej časti ramena Perzea. Nedávne štúdie znížili túto vzdialenosť na približne 4 000 parsekov (13 040 svetelných rokov) do viac vnútornej oblasti ramena Perzea, na vzdialenosti zhodujúcej sa s najbližšou hranou veľkej superbubliny známej ako GS234-02, v ktorej prebiehajú niektoré epizódy tvorby hviezd; táto superbublina vznikla z explózie početných supernov, ktoré vznikli hviezdami vytvorenými v regióne v prvom cykle vzniku hviezd. Hmotnosť oblaku vrátane plynu susediacich molekulárnych hmlovín sa odhaduje na približne 8700 slnečných hmotností a objavuje sa v pomerne pokročilom evolučnom stave.
Sósitheos

Sósitheos ("Sósitheos") môže byť:
Bernie Sanders

Bernard „Bernie“ Sanders, BA (* 8. september 1941, New York) je americký politik, nezávislý senátor za americký štát Vermont a neúspešný uchádzač o nomináciu Demokratickej strany v prezidentských voľbách v roku 2016, kedy prehral v primárkach s Hillary Clintonovou.
Sanders sa považuje za demokratického socialistu, sociálneho liberála inšpirujúceho sa škandinávskym modelom sociálnej demokracie.
Vo februári 2019 oznámil, že sa chce vo voľbách v roku 2020 opätovne opäť uchádzať o prezidentskú funkciu. Nomináciu chcel získať za Demokratickú stranu.
Jozef Horvátik

Páter Jozef Horvátik (* 1. august 1919, Skalica† 21. február 2009, Dolné Dubové) bol rímskokatolícky kňaz, provinciál Rehole piaristov a piarista, organizátor rehoľného života.
Stredoškolské štúdiá absolvoval u piaristov v Nitre. Do ich rehole vstúpil 27. 8. 1942, rehoľné sľuby zložil 28. 8. 1946. Filozofické a teologické štúdiá absolvoval na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Za kňaza ho vysvätili 29. 9. 1946 v Košiciach. Ako piarista pôsobil vo Svätom Jure (1946 – 1948), r. 1948 bol profesorom gymnázia, magistrom novicov a piaristických klerikov. Po násilnej likvidácii rehoľníkov r. 1950 aj on musel opustiť kláštor a bol deportovaný do sústreďovacieho kláštora vo Svätom Beňadiku. Po prepustení z internácie pôsobil ako kňaz v duchovnej správe v Dolnom Dubovom (1950 – 1968), v Kolte (1971 – 1972). V čase takzvanej normalizácie mu odňali štátny súhlas na verejnú duchovnú činnosť. Bol nútený pracovať ako robotník na Morave, potom na stavbe atómovej elektrárne v Jaslovských Bohuniciach. 
V roku 1981 mu udelili štátny súhlas a ustanovili ho za administrátora farnosti Dvorníky, r. 1990 za farára v Dolnom Dubovom. V r. 1969 – 1993 zastával funkciu provinciála Rehole piaristov na Slovensku. Bol koordinátorom rehoľného života v tejto provincii a má veľkú zásluhu na tom, že piaristi na Slovensku prežili tvrdé roky útlaku. V ťažkých podmienkach formoval nových členov, takže po r. 1990 sa piaristi mohli znovu zapojiť do evanjelizácie Slovenska v duchu piaristického hesla „Zbožnosť a veda“ formou vyučovania na základných a stredných školách, ako aj vo farskej pastorácii. 
Jeho spomienky na obdobie útlaku boli uverejnené v zahraničnom zborníku "Las escuelas pias en Europa central" ("Zbožné školy v strednej Európe") pod názvom "Testimonio de la vida en las catacumbas" ("Svedectvo o živote v katakombách"). 
V oficiálnom časopise piaristov Ephemerides Calasanctianae uverejnil nekrológy niekoľkých členov Slovenskej piaristickej provincie (Jozef Gavlák, Gejza Bolda).
Literárny dokument

Literárny dokument je pamiatka, ktoré buď nesie literárny záznam - čiže nielen samotný text, ale aj jeho hlasové a iné vyjadrenie – audiovizuálna interpretácia, alebo pamiatka, ktorá sa vzťahuje na literatúru – na jej vznik, zverejňovanie a pôsobenie.
Pod pojmom literárne dokumenty rozumieme pamiatky, ktoré existujú v podobách záznamov - fixovania a interpretovania obsahov. Delíme ich na:
V múzeách majú mať tieto dokumenty využitie ako predmety. Potvrdzujú to špeciálne múzeá písma, knihy a tlače, ako aj literárne múzeá, ktoré sledujú estetické zretele obsahu a procesy zrodu a prenikania hodnôt v spoločenskom zaradení.
Malacká cesta (Pezinok)

Malacká cesta je ulica v Pezinku v historickej mestskej časti Cajla, ktorá leží na ceste II. triedy číslo 503. Je pomenovaná podľa svojho smeru do Malaciek. Pri mieste pôvodného kostola svätého Jozefa zaniknutej osady Sumberg (Zumberg), ktorého ruiny sa nachádzajú pod vozovkou ulice, sa nachádza socha Krista Kráľa a kúsok ďalej, pred psychiatrickou nemocnicou, sa nachádza drobná náboženská stavba Božia muka.
Na čísle 63 sa nachádza Psychiatrická nemocnica Philippa Pinela a na súpisných číslach 4423 až 4425 sa nachádzajú ruiny bývalých budov psychiatrickej nemocnice, ktoré boli pôvodne železitými kúpeľmi.
Na čísle 65 sa v minulosti nachádzala Pálffyovská papiereň, ktorej jedinou zachovanou budovou je sušiareň. Dnes na mieste jej hlavnej budovy stojí Fabiánov mlyn.
Neďaleko rekreačnej oblasti Stupy sa nachádza starý kameňolom (nazývaný aj Paddock), ktorý sa v dnešnej dobe využíva na pretekárske podujatia a driftovanie.
Šéf

Šéf (z &lt; ľud. lat. *"capum" &lt; ) je (často neformálne alebo publicistické) označenie zodpovedného vedúceho pracovníka, najvyššieho predstaviteľa (riaditeľa, predsedu, prezidenta, prednostu, náčelníka, veliteľa ap.) určitého orgánu verejnej správy, inštitúcie, politickej strany, obchodnej spoločnosti alebo inej organizácie resp. jej organizačnej zložky (úseku, sekcie, oddelenia ap.), príp. odvetvia alebo oblasti.
Príkladmi publicistického použitia výrazu sú "šéf diplomacie" (minister zahraničných vecí), "šéf vládneho kabinetu", "šéf kabinetu" alebo "šéf vlády" (predseda vlády), "šéf generálneho štábu ozbrojených síl" (náčelník generálneho štábu ozbrojených síl) atď. Slovo sa uplatnilo nielen v množstve slovných spojení, ale tiež slová vytvorené (pozri tvorenie slov) kompozíciou (skladaním), akými sú šéfredaktor či šéfkuchár.
Hovorovo sa šéfom označuje akýkoľvek nadriadený alebo predstavený.
Nemci vo Francúzsku

Podľa francúzskeho sčítania obyvateľstva v roku 2011 v krajine žilo vyše 437 tisíc nemeckých imigrantov. 
Okrem toho sa nemeckými nárečiami rozpráva v Alsasku (departement Haut-Rhin a Bas-Rhin) a Lotrinsku (severovýchodná časť departementu Moselle). V oboch oblastiach sa jedná o pôvodné autochtónne obyvateľstvo, ktoré bolo až na obdobie v rokoch (1871-1918), kedy bolo obsadené Nemeckým cisárstvom, súčasťou Francúzska. 
Ide o vyše 1,06 milióna nemecky hovoriacich (38 % obyvateľov všetkých troch departementov) - z toho každodenne jazyk využíva 750 tisíc obyvateľov a 310 tisíc ho používa príležitostne). Jedná sa o hornoalemanské, dolnoalemanské a franské nárečia nemčiny. Nadregionálny jazyk sa nevytvoril, ľudia rozprávajú dialektami, ktoré sú niekedy natoľko odlišné, že ich vzájomná zrozumiteľnosť je obmedzená. Jedná sa o jazyk plný archaizmov a výpožičiek z francúzštiny. Silné regionálne povedomie bolo spôsobené aj tým, že v minulosti sa francúzska vrchnosť vyhýbala zavedeniu spisovnej nemčiny ako regionálneho jazyka. Zato ale, pripúšťala používanie nárečí. Vplyvom politických zmien, najmä po zjednotení Nemecka, došlo k istému oživeniu, a nemčina sa začala v regióne vyučovať na školách ako cudzí jazyk (učí sa ho takmer 98 % detí).
Fedor Kállay (kníhtlačiar)

Fedor Kállay (* 16. november 1884, Liptovský Svätý Mikuláš† 1918, Ruská SFSR, dnes Rusko) bol slovenský kníhtlačiar, činiteľ slovenského kultúrneho života v Budapešti na počiatku 20. storočia, účastník prvej svetovej vojny a prvého československého odboja.
Život.
Narodil sa v rodine právnika a kultúrneho organizátora Adolfa Kállaya (* 1848† 1919) a jeho manželky Žofie, rod. Langovej. Mal troch bratov, právnika Adolfa (* 1878† 1901), stavebného inžiniera Vojtecha (* 1880† 1937) a právnika Jozefa (* 1881† 1939), a sestru Želmíru, ktorá sa vydala za Jozefa Holúbka.
Ľudovú školu navštevoval v rodisku (18911897), následne študoval na gymnáziu v Prešove (18971905). V rokoch 19051908 pôsobil ako úradník, v rokoch 19081914 ako správca Budapeštianskeho nakladateľského spolku, ktorý vznikol v roku 1906 z iniciatívy viacerých slovenských intelektuálov – Jána Rumanna, Ľudovíta Medveckého, Matej Metoda Bellu, Jána Alojza Wagnera a najmä Milana Hodžu. Spolok v roku 1908 zriadil modernú kníhtlačiareň, ktorej správu Kállay prevzal od Juraja Nováka. Zároveň sa angažoval v Slovenskom spolku v Budapešti. V prvej svetovej vojne bojoval na východnom fronte. Zahynul v roku 1918, počas bojov v Rusku (pozri ruská občianska vojna), zrejme ako príslušník československých légií v Rusku.
Okružná ulica (Čadca)

Okružná ulica je ulica v Čadci v mestskej časti U Hluška, ktorá tvorí jedno z dvoch napojení sídliska Kýčerka na cestnú sieť (cestu II/487) a zároveň ho ohraničuje na západe a juhu. Jej celková dĺžka je 4,2 km.
Fedor Kállay

Fedor Kállay môže byť:
TV Liptov

TV Liptov je regionálna televízna stanica pre región Liptov. Sídli v Liptovskom Mikuláši. Zaoberá sa regionálnym obsahom, ktorý tvorí predovšetkým spravodajstvom z Liptovského Mikuláša. Vysiela v pravidelných dvojhodinových úsekoch.
TV Liptov vysiela pomocou DVB-T (terestriálne vysielanie) na vysielači Háj-Nicovô. Televízia je šírená aj prostredníctvom platforiem Imafex, Magio TV a Orange Slovensko.
Ferrari F2004

Ferrari F2004 bolo úspešným závodným vozidlom Formuly 1, ktoré navrhli Rory Byrne, Ross Brawn a Aldo Costa pre sezónu Formuly 1 v roku 2004.
Charakteristika.
Vozidlo bolo založené na rovnakých princípoch, aké boli zavedené už vo vozidle F2002, ale došlo k ďalšiemu evolučnému pokroku. Výfuky periskopu boli menšie a namontované bližšie k stredovej čiare vozidla a zadné krídlo bolo zväčšené. Zadné zavesenie bolo prepracované tak, aby sa znížilo opotrebovanie pneumatík, čo bol hlavný problém modelu F2003-GA. Motor bol navrhnutý tak, aby vydržal celý víkend v súlade s technickými predpismi FIA pre príslušnú sezónu.
Zhrnutie.
Vozidlo bolo rovnako úspešné ako F2002, vyhralo 15 z 18 pretekov, zaznamenalo 12 prvých štartovacích pozícií a mnoho rekordov. Michael Schumacher vytvoril sezónny rekord víťazných 13 pretekov (Sebastian Vettel ho v roku 2013 vyrovnal) a získal rekordné siedme celkové víťazstvo v seriáli majstrovstiev sveta, zatiaľ čo Ferrari bolo jasným víťazom Pohára konštruktérov.
Po sezóne 2004 bolo auto vyvíjané ako skúšobné aj pre rok 2005 a použité v prvých dvoch pretekoch. Napriek pódiovému umiestneniu v Australian Grand Prix v roku 2005, bolo v tom istom roku nahradené novým modelom F2005, ktoré malo premiéru na Bahrajn Grand Prix.
Celkovo v kariére získal model 272 bodov.
Sósitheos z Atén

Sósitheos ("Sósitheos") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Sósitheos, sochár z Atén, tvoril zrejme v posledných desaťročiach 4. storočia pred Kr. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy. V Aténach sa však zachoval jeho menom signovaný mramorový podstavec, ktorý bol podľa nápisu, datovaného do roku 315 pred Kr., základňou bronzovej sochy Démétria z Faléru
Démétrios, syn Fanostrata z dému "Faléron", bol aténsky filozof, rečník a politik, ktorého macedónsky kráľ Kasandros v roku 317 pred Kr. dosadil do funkcie správcu Atén. Diogenes Laertios uvádza, že Démetrios bol počas svojho desaťročného pôsobenia poctený 360 bronzovými sochami. Keď sa potom Démétrios I., macedónsky panovník z dynastie Antigonovcov, zmocnil Atén, utiekol do Boiótie (na rozkaz macedónskeho panovníka sochy Démétria, okrem jednej na Akropole, zničili).
Kazimierz Funk

Kazimierz Funk (* 23. február 1884, Varšava, Poľsko† 19. január 1967, Albany, New York, USA) bol poľsko-americký biochemik. 
V roku 1912 objavil vitamín B1. Je to prvý objavený vitamín a je preto nazývaný „objaviteľ vitamínov“.
More jasu

More jasu (do roku 1991: more Jasu; po latinsky "Mare Serenitatis") je mesačné more kruhovitého tvaru rozkladajúce sa na privrátenej strane Mesiaca, východne od "Mare Imbrium" (Mora dažďov) a severozápadne od "Mare Tranquillitatis" (Mora pokoja). Má rozlohu cca. 303 000 km². V jeho východnej časti sú rozľahlé systémy morských chrbtov, na severovýchodnom okraji pri hraniciach s "Lacus Somniorum" (Jazerom snov) leží veľký kráter Posidonius. Vnútri mora ležia napr. krátery Bessel, Linné, Sarabhai, Deseilligny, Borel, Finsch alebo Bobillier. Najväčší z nich je Bessel s priemerom 16 km.
Externé odkazy.
Radka Denemarková

Radka Denemarková (* 14. marec 1968, Kutná Hora) je česká spisovateľka, literárna historička, scenáristka, prekladateľka diel z nemeckej literatúry a dramaturgička.
Biografia.
Vyštudovala germanistiku a bohemistiku na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, v roku 1997 získala na FF UK titul PhD. za dizertačnú prácu s názvom "Sémiotická problematika dramatizací. Intersémiotický překlad na příkladech českých dramatizací 20. století (Problém intertextuality)". V roku 2007 pobývala na štipendijnom pobyte vo Wiesbadene, v roku 2008 v Berlíne, v roku 2010 v rakúskom Grazi, v roku 2011 na ostrove Usedom (súčasť "Ceny nemeckých literárnych kritikov"), roku 2014 v slovinskom Škocjane a v roku 2015 v rakúskom meste Krems an der Donau (v rámci projektu "Artist in Residence"). 
Pôsobila ako vedecká pracovníčka "Ústavu pre českú literatúru Akademie věd ČR", neskôr ako lektorka a dramaturgička v pražskom Divadle Na zábradlí, externe vyučovala (v rokoch 2009 – 2014) autorské písanie na "Literárnej akadémii Josefa Škvoreckého". Od roku 2004 je spisovateľkou na voľnej nohe. 
Spolupracuje s čínskym disidentom a spisovateľom Xi Zhiyuanom a nemeckým filozofom Wolframom Tschiche-om (politické vzdelávanie študentov stredných škôl v Nemecku). Každý rok vedie dielňu autorského písania pre deti z detských domovov v rámci festivalu OUT OF HOME. Je častým hosťom na medzinárodných knižných veľtrhoch a festivaloch.
Jej texty boli preložené do 22 jazykov. V roku 2017 sa stala "čestnou spisovateľkou mesta Graz" (september 2017 - august 2018).
Hradné údolie

Hradné údolie je ulica v Bratislave. Nachádza sa v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa blízkeho Bratislavského hradu. Na čísle 17 je šesťpodlažný obytný dom, ktorý navrhol slovenský architekt Vojtech Holesch.
Jezuitský štát

Jezuitský štát je metaforické označenie súboru jezuitských misií v oblasti dnešného Paraguaja, kde jezuitský rád (Spoločnosť Ježišova) od španielskeho kráľa získali mimoriadne privilégiá pre správu a hospodársku integráciu územia Indiánov. Tvorili ho sebestačné dedinské komunity (tzv. jezuitské redukcie, šp. "las reducciónes"), v ktorých christianizovaní Indiáni pod vedením jezuitského misionára kolektívne obhospodarovali pôdu, venovali sa remeselnej výrobe v remeselníckych dielňach a svoje prebytky predávali na trhu. Systém sa zrútil po vypovedaní jezuitov z Južnej Ameriky v roku 1767.
Drip-painting

Drip-painting (iné názvy: drip painting, dripping, kvapkaná maľba, slash painting; z  + "painting" – maľba) je špecifická technika akčnej maľby, ktorá prostredníctvom priameho kvapkania, liatia alebo striekania farby na plochu vodorovne položeného plátna vytvára chaotickú farebnú faktúru. Drip-painting zrušil funkciu klasickej obrazovej formy a klasických relačných kompozičných vzťahov.
Za predchodcu drip-paintingu sa považuje technika, ktorú použil francúzsky surrealista Max Ernst začiatkom 40. rokov 20. storočia (počas jeho tzv. amerického obdobia), pri ktorej farba vytekala na vodorovne položené plátno z nádoby zavesenej na šnúre rozhýbanej do krúživého pohybu (maľba "Mladý muž znepokojený letom neeuklidovskej muchy" z rokov 19421947). Túto techniku plne rozvinula generácia mladých amerických umelcov (abstraktných expresionistov), predovšetkým Jackson Pollock v rokoch 19461950. Pollock položil plátno na podlahu a obiehaním alebo vstupovaním naň (teda kvázi tancovaním okolo plátna) kvapkal a rozlieval farbu z plechovky pomocou štetca, paličky ap. Výsledná maľba bola výsledkom koncentrovanej energie autora v okamihu tvorby, fyzického a psychologického automatizmu pohybujúceho sa tela) a kauzality fyzikálneho procesu (zemskej príťažlivosti). Pollock odmietal, že by jeho maľba bola dielom náhody, tvrdiac, že "„so skúsenosťami je do veľkej miery možné usmerňovať pohyb farby“".
V slovenskom výtvarnom umení sa drip-painting uplatnil len výnimočne, napr. v raných dielach Miloša Urbánska v podobe liatych a vypaľovaných lakov alebo v akcii "Upravený záhon" (1970) Viliama Jakubíka, Vladimíra Kordoša a Mariána Mudrocha, na ktorej mohol divák maľovať farbou z pripravených plechoviek.
Veľký Chingan

Veľký Chingan je pohorie na severovýchode Číny. Od severu na juh má dĺžku približne 1 200 kilometrov, pričom na severe je široké až 306 kilometrov a k juhu sa zužuje na 97 kilometrov. Oddeľuje od seba nížinu Mandžuska a Mongolskú náhornú plošinu. Z administratívneho hľadiska patrí k Číne do vnútorného Mongolska a do provincie Chej-lung-ťiang.
Zatiaľ čo západné úbočia sú pozvoľné, východné sú príkre a hojnejšie narušené prítokmi Nonu a Sungari. Pohorie je husto zalesnené, miestne rastlinstvo je zabajkalského charakteru, zmiešané vplyvy Sibíri a Mandžuska.
Z hľadiska podnebia ide o významnú a výraznú hranicu. Zatiaľ čo na východe je zrážok dostatok (viac ako 500 milimetrov ročne), na západe je oblasť suchá.
Agésandros z Rodosu

Agésandros alebo Hagésandros ("Agésandros") bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Agésandros, syn Paiónia z ostrova Rodos, tvoril zrejme 1. stor. pred Kr. Pripisuje sa mu spoluautorstvo (originálu) sochárskych diel súsoší Skylly a Charybdy, Oslepenie Polyféma a sochárskeho veľdiela mramorového súsošia "Laokoóna a jeho synov". Fragmenty zo súsošia Skylly a Charybdy a súsošia Oslepenia Polyféma sa našli v roku 1957 v tzv. Tibériovej jaskyni pri dedine Sperlonge juhovýchodne od Ríma. Ako ich autori sú spolu s ním uvedení jeho syn Athanodóros a jeho rodák Polydóros. V tejto jaskyni s umelým bazénom vytesanej do skaly sa našli aj zvyšky iných súsoší, ktoré kedysi jaskyňu zdobili, napr. Menelaos a Patroklos a iné výjavy z Odysey. Ich datovanie je sporné.
Súsošie Laokoóna a jeho synov objavili v roku 1506 v zrúcaninách Titových kúpeľov v Ríme (pri kopaní základov stavby na Esquilínskom návrší), kde ho už obdivoval rímsky spisovateľ Plínius. Agésandros zhotovil toto dielo v spolupráci s Athanodórom a Polydórom okolo roku 25 pred Kr. (existuje niekoľko rôznych datovaní tohto súsošia, od 140 až 50 pred Kr. niektorí vedci ho dokonca datujú do obdobia rímskeho cisárstva.) Už v staroveku sa tomuto dielu pripisovalo prvenstvo pred všetkými maľbami a sochami (podľa znalca umenia Winckelmanna v dejinách nebolo vytvorené nič, čo by sa s ním dalo porovnať). V Laokoóntovom súsoší (vysokom 1,84 m) je vystupňovaný divadelný efekt ľudského tela. Fyzická bolesť zo smrtiaceho zovretia hadov, poslaných Apolónom, sa spája s nesmiernym utrpením, ktoré prežíva trójsky kňaz Laokoón pri pohľade na smrť svojich synov. Všetky telá sa zvíjajú v zovretí dvoch hadov. Otec napína hrudník a pod kožou sa mu črtajú výrazné svaly a žily. Zúfalé napätie tvárí, strapaté vlasy a skrútené telá vytvárajú z tohto súsošia celkom určite jedno z najveľkolepejších diel antického sochárstva.
Súsošie bolo po objave značne poškodené a niektoré časti chýbali, preto pápež Július II. požiadal Michelangela, aby ho doplnil. Odmietol to, lebo vraj nemá na to dostatočné schopnosti. Neskôr sa na to aj napriek tomu niekto podujal (pravdepodobne Michelangelov žiak), ale správa Vatikánskeho múzea tieto úpravy dala aj tak odstrániť. O tom, kto, kedy a kde originál tohto diela zhotovil, sa mnoho popísalo. Znalci sa dnes prikláňajú k tomu, že bolo zhotovené na ostrove Rodos a do Ríma sa dostalo začiatkom druhej štvrtiny 1. stor. pred Kr., keď ho rodský senát venoval cisárovi Tibériovi na znak svojho podriadenia sa Rímu. To, že ho zhotovili sochári Athanodóros, Agésandros a Polydóros, ako to píše Plínius, potvrdil aj nápis, ktorý našli v roku 1957 na zlomku z asi dvakrát väčšej sochy Laokoónta v talianskej Sperlonge.
Malý Chingan

Malý Chingan (čínsky pchin-jin Xiǎo Xīng'ān Lǐng, znaky 小兴安岭, rus. Малый Хинган, Malyj Chingan) je horské pásmo v severovýchodnej časti čínskej provincie Chej-lung-ťiang a susednej ruskej Amurskej a Židovskej autonómnej oblasti. Nachádza sa medzi 46°28′ – 49°21′ severnej šírky a 127°42′ – 130°14 východnej dĺžky. Najvyššou horou je Pching-ting-šan 平顶山, 
Pohorie tvorí spolu s riekou Amur časť prírodnej severnej hranice Číny. Rieka Amur pohorie prakticky pretína na dve časti. Pásmo smeruje v severozápadne-juhovýchodnom smere. Tvorí predel medzi údolím rieky Amur a údolím rieky Non.
Priemerná ročná teplota je −1 až 1 °C, najchladnejší je január (−20 až −25 °C), najteplejší je júl (medzi 20 a 21 °C). Ročný úhrn zrážok je 550 až 670 mm, vzhľadom k monzúnovému charakteru podnebia je väčšina zrážok koncentrovaná do letných mesiacov.
Ide o jedno z mála husto zalesnených pohorí Číny, ktoré sú prerastené sibírskou tajgou.
Joe Bonamassa

Joe Bonamassa (* 8. máj 1977) je americký blues rockový gitarista, spevák a skladateľ. Hrať na gitare s začínal učiť už ako štvorročný. V roku 1989, ako dvanásťročný vystúpil na začiatku dvadsiatich koncertov B.B. Kinga. Ešte pred dovŕšením osemnástich rokov spolu so synmi Milesa Davisa, Robbyho Kriegera a Berryho Oakleyho hrával v skupine Bloodline. V roku 2000 vydal svoj debutový album, "A New Day Yesterday", na ktorom okrem jeho pôvodných skladieb boli aj coververzie od Roryho Gallaghera, skupiny Jethro Tull a od Warrena Haynesa. Pri nahrávaní skladby „If Heartaches Were Nickels“ s ním spolupracoval aj Gregg Allman. Tento debut sa dostal na 9. priečku bluesového rebríčka časopisu "Billboard". V posledných trinástich rokoch Joe Bonamassa cez vlastnú nezávislú hudobnú spoločnosť, J&amp;R Adventures, vydal 15 sólových hudobných albumov, z ktorých sa jedenásť dostalo na vrchol bluesového rebríčka časopisu "Billboard".
Okrem iných bluesmanov Bonamassa označuje za svoje najväčšie vzory hudobníkov ako je John Mayall, Eric Clapton, Rory Gallagher, Stevie Ray Vaughan, či skupiny Cream a Jethro Tull.
Brómtymolová modrá

Brómtymolová modrá (aj bromthymolová modrá) je organická zlúčenina používaná ako pH indikátor. Zväčša sa používa na meranie pH v rozmedzí 6 – 7,6, kedy so zvyšujúcim sa pH prechádza zo žltej na modrú. V silno kyslých roztokoch má fialovú farbu.
Štruktúra a chemické vlastnosti.
Brómtymolová modrá sa v roztoku správa ako slabá kyselina, čo znamená, že môže byť protónovaný aj deprotónovaný, čo je taktiež zodpovedné za jeho farebnú zmenu pri zmene pH. V neutrálnom roztoku má zelenomodrú farbu, za čo môže medziprodukt pri jeho deprotonácii.
V kyslých roztokoch jeho protónovaná forma pohlcuje najviac svetla v okolí 427 nm (fialové svetlo), a preto sa od neho odráža viac žltého svetla, čim nadobudne pri kyslom pH žltú farbu. Naopak, v zásaditých roztokoch jeho deprotónovaná forma pohlcuje najviac svetla v okolí 602 nm (oranžové svetlo), a preto je pri takomto pH modrý.
Svojou uhlíkovou štruktúrou sa takisto podobá niektorým iným pH indikátorom, ako napríklad chlórfenolová červeň, tymolová modrá či brómkrezolová zeleň.
Za jeho aktívne rozmedzie (pH 6 – 7,6) je zodpovedná jeho stredne elektrón akceptorná skupina – atómy brómu a jeho elektrón donorná skupina – alkylové substituenty.
Alexandr Leonovič Kemurdžian

Alexandr Leonovič Kemurdžian (* 4. október 1921, Vladikavkaz – † 24. február 2003, Petrohrad) bol sovietsky konštruktér, zakladateľ vedeckej školy kozmickej dopravy, tvorca prvých planetárnych roverov, mesačných vozidiel Lunochod. Doktor technických vied (1971), profesor (1977), laureát Leninovej ceny (1973).
Život.
Kemurdžian sa narodil v roku 1921 do arménskej rodiny vo Vladikavkaze, kde sa zrovna nachádzali jeho rodičia počas občianskej vojny. Väčšinu detstva prežil v Baku. V roku 1940 začal študovať v Moskve na Baumanovej vyššej technickej škole. V roku 1942 sa prihlásil ako dobrovoľník do červenej armády. Bojoval v druhej svetovej vojne ako letec. V rokoch 1943 - 1945 sa zúčastnil viacerých bojových operácií od bitky pri Kursku po boje v Pomoransku.
V roku 1951 ukončil štúdium na Dopravnej fakulte Moskovskej štátnej technickej univerzity N. Baumana a a nastúpil na miesto vo VNII-100 (VNIITransmaš) v Leningrade.
V roku 1959 bol menovaný za vedúceho oddelenia nových princípov pohybu. Zaoberal sa tvorbou vzduchových vankúšov a vznášadiel, vrátane vojenského vznášadla známeho pod krycím označením Objekt 760.
V rokoch 1963 - 1973 viedol Kemurdžian vývoj a konštrukciu samohybného automatického podvozku autonómnych mesačných sond. Pod jeho vedením sa vytvorili základy navrhovania planetárnych sond ako robotických kozmických vozidiel (roverov) a vznikli prvé planetárne rovery na svete, pre misie Lunochod, ako aj rover pre misiu na satelit Marsu Fobos.
Účastnil sa na likvidácií havárie Černobyľskej jadrovej elektrárne. Jeho úlohou bolo zhodnotiť pracovné podmienky dopravných prostriedkov na mieste likvidácie havárie. Na základe skúseností získaných pri prácach na planétových roveroch bol v krátkom čase vytvorený diaľkovo riadený špecializovaný dopravný robot STR-1, ktorý poskytol pri likvidácii havárie značnú pomoc. Dva tieto roboty sa podieľali na odpratávaní trosiek a odstránení viac ako 90 ton rádioaktívnych materiálov.
Zomrel v roku 2003 v Petrohrade. Bol pochovaný na Smolenskskom arménskom cintoríne na ostrove Dekabristov v Petrohrade.
Lysistratos

Lysistratos ("Lysistratos") môže byť:
Dust Bowl (rozlišovacia stránka)

Dust Bowl môže byť:
Henri Schwery

Henri Schwery (* 14. jún 1932, Saint-Léonard, Švajčiarsko† 7. január 2021, Saint-Léonard) bol švajčiarsky kardinál, emeritný sionský biskup.
Životopis.
Narodil sa ako najmladší z jedenástich detí. Študoval teológiu v sionskom seminári a neskôr na Pápežskej univerzite Gregoriana v Ríme. Za kňaza ho vysvätil sionský biskup 7. júla 1957. Pokračoval v štúdiu matematiky a teoretickej fyziky vo Fribourgu. Po návrate do svojej domovskej diecézy pôsobil kňaz medzi študentmi a v ozbrojených zložkách. V rokoch 1961 – 1972 vyučoval College-Institute Sion, v rokoch 1972 – 1977 bol rektorom inštitútu. V rokoch 1973 – 1976 bol moderátom diecéznej synody.
V roku 1977 ho pápež Pavol VI. menoval za biskupa diecézy Sion. Biskupskú vysviacku mu dňa 17. septembra 1977 udelil emeritný biskup diecézy Sion François-Nestor Adam. Spolusvätiteľmi boli biskup diecézy Lausanne, Ženeva a Fribourg Pierre Mamie a biskup diecézy Sankt Gallen Otmar Mäder. V rokoch 1983 – 1988 pôsobil ako predseda švajčiarskej biskupskej konferencie. Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Ss. Protomartiri a Via Aurelia Antica 28. júna 1991.
V roku 1995 zo zdravotných dôvodov predčasne požiadal pápeža o uvoľnenie z úradu, čomu pápež vyhovel 1. apríla 1995. Zastupoval pápeža na viacerých udalostiach v Európe, napr. pri oslavách 750. výročia koncilu v Lyone alebo pri oslavách 900. výročia katedrály vo Valence.
Východný vojenský okruh

 Východný vojenský okruh Československej ľudovej armády bol v období rokov 1965 až 1991 vojenským strategicko operačným zväzom pozemných zväzkov, útvarov, škôl a zariadení, umiestnených na území Slovenska, ktorého veliteľstvo sídlilo v meste Trenčín. Do funkcie prvého veliteľa bol dňom 1. septembra 1965 ustanovený generálmajor Ing. Josef Valeš. 
Východný vojenský okruh vznikol v Trenčíne na základoch 2. vojenského okruhu. Nástupcom Východného vojenského okruhu bolo od 1.1.1992 Vojenské veliteľstvo Východ.
Velitelia Východného vojenského okruhu.
Veliteľmi Východného vojenského okruhu boli chronologicky:
Hlavné podriadené útvary.
Hlavnými podriadenými útvarmi boli:
Vachta trojlistá

Vachta trojlistá ("Menyanthes trifoliata") je druh trvalej rastliny a jediný zástupca rodu vachta ("Menyanthes").
Opis.
Rastie v kyslých a na živiny chudobných pôdach. Ide o svetlomilnú rastlinu rastúcu na slatiniskách, rašeliniskách a ďalších vodných biotopoch v Ázii, Európe a Severnej Amerike, až do výšky Na území Slovenska je jej výskyt nepravidelný a vzácny, chýba hlavne v teplých oblastiach. Vytvára súvislé porasty.
Rozmnožuje sa vegetatívne aj semenami (s pomocou vtákov). Patrí medzi pionierske helofyty. Pestuje sa ako okrasná rastlina v záhradných jazierkach.
Je vysoká 15 až 30 cm. Má sympodiálny plazivý podzemok s adventívnymi koreňmi a trojpočetnými listami 3 až 7 cm dlhých na spoločnej stopke dlhej 5 cm. Kvitne strapcovitým súkvetím s bielymi kvetmi dlhými 7 až 20 cm na bezlistej stonke. Je hladká.
Ľudovo sa nazýva aj ako trojlistník horký, trojan vodný, vodná ďatelina.
Liečivé účinky.
Obsahuje triterpény s protizápalovými účinkami. Obsahuje aj iridoidy, flavonoidy, triterpénne saponíny, lignany, fenolické kyseliny, kumaríny a sacharidy. Farmaceutická štúdia preukázala, že vývar z koreňa má u myší ochranný účinok proti akútnemu poškodeniu obličiek.
Má horkú chuť a využíva sa pri liečbe tráviacich problémov. Ako liečivá rastlina sa používa od stredoveku. Používa sa aj v likérnictve.
Jiří Urban

Jiří Urban môže byť:
Muddy Waters

McKinley Morganfield (*4. apríl 1913 - †30. apríl 1983), známy pod umeleckým menom Muddy Waters, bol bluesový spevák, skladateľ a hudobník, ktorý býva často označovaný za „otca moderného chicágskeho blues“ a dôležitú postavu povojnovej bluesovej scény.
Muddy Waters vyrastal v kolónii Stovall, ktorá sa nachádza v blízkosti mesta Clarksdale v štáte Mississippi. Od sedemnástich rokov hrával na harmonike a gitare bluesové piesne lokálnych umelcov, akým bol Son House, či Robert Johnson. V roku 1941 jeho spev pre Kongresovú knižnicu Spojených štátov nahral americký muzikológ a folklorista, Alan Lomax. V roku 1943 sa Waters presťahoval do Chicaga, kde sa stal profesionálnym hudobníkom. V roku 1946 nahral svoje prvé piesne pre Columbia Records, potom pre inú novú značku Aristocrat Records, ktorú založili bratia Leonard a Phill Chessovci. Začiatkom 50. rokov nahrával niektoré bluesové klasiky spolu Muddy Waters a jeho skupina: Little Walter Jacobs na harmoniku, Jimmy Rogers na gitaru, Elga Edmonds (známy aj ako Elgin Evans) na bicie nástroje a Otis Spann na klavír. Na base ich niekedy sprevádzal aj skladateľ Willie Dixon. Medzi piesňami boli aj „Hoochie Coochie Man“, „I Just Want to Make Love to You“ a „I'm Ready“. V roku 1958 vzbudili záujem o černošskú bluesovú hudbu aj svojimi vystúpeniami v Spojenom kráľovstve. Watersove vystúpenie na podujatí Newport Jazz Festival v roku 1960 nahrali a dali na jeho prvom koncertnom albume "At Newport 1960".
Britská hudobná skupina The Rolling Stones si zvolila svoje meno podľa Watersovej piesni z roku 1950, nazvanej „Rollin' Stone“. Gitarová legenda, Jimi Hendrix, hovorieval, že „prvým gitaristom, ktorého poznal bol Muddy Waters. Potom, ako ho vraj počul, vydesil sa na smrť.“ Na svoj debutový album, "Fresh Cream", skupina Cream nahrala coververziu Watersovej piesne „Rollin' and Tumblin'“. Eric Clapton hovoril, že bol v detstve veľkým fanúšikom Muddyho Watersa a jeho hudba ovplyvnila Ericovu hudobnú kariéru. Pieseň „Rollin' and Tumblin'“ neskôr na Monterey Pop Festivale zahrali aj Canned Heat a na svojom albume,"Modern Times", ju má aj Bob Dylan. Jeden z najväčších hitov skupiny Led Zeppelin, „Whole Lotta Love“, čerpá inšpiráciu z Watersovho hitu „You Need Love“ (napísal ju Willie Dixon). Skladbu „Hoochie Coochie Man“ nahrali skupiny Allman Brothers Band, Humble Pie, Steppenwolf, Supertramp a Fear). V roku 1993 Paul Rodgers Gary Moore, Brian May a Jeff Beck vydali kompiláciu "Muddy Water Blues: A Tribute to Muddy Waters", ktorá obsahuje piesne „Louisiana Blues“, „Rollin' Stone“, „(I'm your) Hoochie Coochie Man“ a „I'm Ready“. Za svoj vzor Muddyho Watersa označuje aj gitarista AC/DC, Angus Young. Názov piesne „You Shook Me All Night Long“ od AC/DC, pochádza z textu Watersovej nahrávky „You Shook Me“, ktorú napísali Willie Dixon a J. B. Lenoir. Túto pieseň nahral v roku 1962 spolu s Watersovým spevom na svoj album Earl Hooker a aj Led Zeppelin ju majú na svojom debutovom albume.
Ocenenia.
Rock and Roll Hall of Fame.
V zozname 50 piesní, ktoré fromovali rokenrol má rokenrolová sieň slávy štyri nahrávky od Muddyho Watersa.
Kveta Horváthová

Kveta Horváthová, rod. Kmotorková (* 18. december 1976, Bánovce nad Bebravou) je slovenská moderátorka, známa najmä z TV Markíza.
V 18. rokoch preukázala svoje moderátorské schopnosti v mládežníckej relácii Crn crn. Profesionálnu kariéru odštartovala ako moderátorka v STV, neskôr sa začala objavovať v TV Markíza. Počas svojho pôsobenia v nej si prešla mnohými reláciami ako Teleráno, Farma, Doma s Markízou a po boku Vila Rozborila moderovala aj tanečnú šou Bailando.
Salzburské rokovania

Salzburské rokovania (iné názvy: salzburské porady, salzburský diktát; ) je označenie samitu delegácie Slovenskej republiky (v počiatočnom zložení Jozef Tiso, Vojtech Tuka, Alexander Mach, Matúš Černák a Ferdinand Ďurčanský) s vrchnými predstaviteľmi nacistického Nemecka, najskôr s ministrom zahraničných vecí Joachimom von Ribbentropom v Salzburgu a následne s kancelárom a vodcom Adolfom Hitlerom v jeho horskom letnom sídle Berghof. Obe stretnutia sa uskutočnili 28. júla 1940. Ich priebeh a výsledky znamenali výrazný nemecký zásah do vnútropolitických pomerov Slovenska, ktorý bol reakciou najmä na oslabenie pronacistického radikálneho krídla Hlinkovej slovenskej ľudovej strany – Strany slovenskej národnej jednoty (HSĽS) na čele s V. Tukom a A. Machom. Výsledkom salzburských rokovaní bola rekonštrukcia vlády (V. Tuka sa stal ministrom zahraničných vecí, A. Mach ministrom vnútra) a politické zmeny na osoh radikálov v HSĽS a v prospech posilnenia nemeckého vplyvu na Slovensku (príchod beráterov ap.).
Benzaldehyd

Benzaldehyd (taktiež: fenylmetanal; systematický názov: benzénkarbaldehyd) je kvapalná organická zlúčenina s mandľovou vôňou. Pozostáva z aldehydovej skupiny naviazanej na benzénové jadro a je to najjednoduchší aromatický aldehyd. Benzaldehyd je hlavná zložka oleja z horkých mandlí. Používa sa ako dochucovadlo na imitáciu mandľovej chuti.
Výroba.
Každý rok sa vyrobí 7000 ton umelého a 100 ton prírodného benzaldehydu. 
Hlavným spôsobom výroby je chlorácia a oxidácia toluénu. Okrem toho existujú aj iné spôsoby, ako napríklad čiastočná oxidácia benzylalkoholu, zásaditá hydrolýza (dichlórmetyl)benzénu a karbonyláciou benzénu 
Väčšina prírodného benzaldehydu sa pripravuje z cinnamaldehydu, ktorý sa nachádza v škoricovom oleji. Pri takomto spôsobe prípravy sa cinnamaldehyd zahrieva 5 – 80 hodín na 90 °C až 150 °C v alkoholovom roztoku spolu so zásadou ako napríklad uhličitan sodný alebo hydrogenuhličitan sodný. Touto reakciou vzniká benzaldehyd, ale aj acetaldehyd a preto sa benzaldehyd musí oddeliť destiláciou.
Výskyt.
Benzaldehyd spolu s podobnými chemikáliami sa vyskytuje v mnohých jedlách. Najviac benzaldehydu, ktorý zjeme je prírodný a pochádza z rastlinných produktov, ako napríklad mandle.
Mandle, jablká, jadierka z čerešní a marhule obsahujú amygdalín. Ten sa v telách pomocou enzýmov metabolizuje na benzaldehyd, kyanovodík a glukózu.
Reakcie.
Benzaldehyd sa dá oxidovať na kyselinu benzoovú, ktorá sa často nachádza aj v laboratórnych vzorkách benzaldehydu. Kedže bod varu tejto kyseliny je o dosť vyšší než bod varu benzaldehydu, takže ho môžeme prečistiť oddestilovaním zo zmesi. Z benzaldehydu môžeme taktiež pripraviť benzylalkohol pomocou hydrogenácie. Reakciou benzaldehydu s octanom sodným a acetanhydridom vzniká kyselina škoricová. Benzoínovou kondenzáciou sa z neho za prítomnosti kyanidu draselného ako katalyzátoru v alkoholovom roztoku sa pripravuje benzoín. Pri reakcii s koncentrovanými zásadami sa benzaldehyd rozkladá na benzylalkohol a kyselinu benzoovú.
Využitie.
Benzaldehyd sa používa na dodanie mandľovej chuti rôznym jedlám. Niekedy sa takisto pridáva do kozmetických prípravkov.
Priemyselne sa používa na prípravu rôznych iných organických zlúčenín. Napríklad farbivo malachitová zeleň sa vyrába reakciou benzaldehydu s dimetylanilínom. Benzaldehyd sa používa taktiež na prípravu akridínových farbív. Pomocou aldolovej kondenzácie sa z benzaldehydu pripravujú deriváty cinnamaldehydu a styrénu. Reakciou s kyselinou kyanovodíkovou sa pripravuje kyselina mandľová, vznikajúci medziprodukt sa hydrolyzuje na výslednú kyselinu mandľovú.
Bezpečnosť.
Americké agentúry FDA a FEMA označili ako všeobecne považovaný za bezpečný. Európska únia povoľuje jeho použitie ako dochucovadlo. Toxikologické výskumy naznačujú, že benzaldehyd je bezpečný a nie je karcinogénny v koncentráciách pridávaných do jedál a kozmetiky a dokonca môže mať aj karcinostatické (rakovinu potláčajúce) účinky.
Pre 70 kg človeka sa letálna dávka odhaduje na 50 ml čistého benzaldehydu. Odporúčaná denná dávka benzaldehydu je 15 mg/deň. Benzaldehyd sa nebioakumuluje v ľudských tkanivách a po metabolizovaní sa vylučuje v moči.
Brilantná modrá FCF

Brilantná modrá FCF označovaná aj žiarivá modrá FCF je modré triarylamínové farbivo. Je známa aj pod E číslom E 133. Je to modrý prášok, ktorý je rozpustný vo vode. Modrá farba je spôsobená tým, že táto zlúčenina pohlcuje najviac svetla vo vlnovej dĺžke okolo 628 nm, a preto odráža viac svetla s vyššou frekvenciou – modré svetlo. Niekedy sa mieša s tartrazínom (E 102) na namiešanie rôznych odtieňov zelenej.
Výroba.
Vyrába sa kondenzáciou kyseliny 2-formylbenzénsulfónovej a vhodného anilínu s následnou oxidáciou.
Zväčša sa pripravuje ako dvojsodná soľ. Existuje taktiež jej dvojamónna, dvojdraselná alebo vápenáta soľ, ktorá sa taktiež môže použiť ako prídavná látka do potravín.
Využitie.
Používa sa na farbenie potravinových výrobkov, ako napríklad cukrová vata, zmrzlina, mliečne produkty, výrobky s čučoriedkovými príchuťami, rôzne sladkosti, nealkoholické aj alkoholické nápoje. Z alkoholických nápojov je to najmä likér modré curacao. Takisto sa týmto farbivom farbia aj kozmetické a hygienické výrobky, ako šampóny, ústne vody (napr. Listerine), mydlá a iné.
Môže sa taktiež použiť na zafarbenie vody, pri skúmaní jej pohybu a distribúcie v pôde.
Zdravie a bezpečnosť.
Pri prechode cez tráviacu sústavu sa vstrebáva toto farbivo len veľmi slabo, pričom 95 % sa vylúči v stolici. Z jazyka alebo oholenej kože sa dokáže vstrebať rovno do krvi.