burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
In the Flesh (Roger Waters Tour)

In the Flesh bolo niekoľko sólových koncertných turné bývalého člena skupiny Pink Floyd, Rogera Watersa, ktoré sa konali postupne v rokoch 1999, 2000 a 2002. Na turné zazneli hity od skupiny Pink Floyd až po Rogerov sólový album "Amused to Death" (1992). 
Koncert, ktorý sa konal 27. júna 2000 v Portlande, Oregon bol nahraný a vyšiel na CD a DVD ako "". 
1. etapa - 1999.
Setlist.
Autorom všetkých skladieb je Roger Waters, výnimky sú upresnené.
Prídavok.
† - od koncertu, ktorý sa konal 31. júla 1999 boli skladby „The Happiest Days of Our Lives“ a „Another Brick in the Wall, Part II“ presunuté z konca druhého setu na začiatok prvého setu medzi „Another Brick in the Wall, Part I“ a „Mother“.
2. etapa - 2000.
Po úspechu prvej etapy turné Roger pridal niekoľko ďalších koncertov na miestach, ktoré dovtedy nenavštívil. Set list sa trochu pozmenil, vypustili sa skladby „The Powers That Be“ a „What God Wants“, ktoré nahradili „Set the Controls for the Heart of the Sun“, „Bravery of Being Out of Range“ a nová skladba „Each Small Candle“.
3. etapa - 2002.
Po úspechu amerických častí turné Roger pridal aj tretiu časť, ktorá už bola celosvetová. Setlist pre túto časť bol podobný, ako v predchádzajúcich častiach, pridala sa nová skladba „Flickering Flame“. Takisto sa zmenila aj kapela, Doyla Bramhalla II. nahradil Chester Kamen, miesto Sussanah Melvoin nahradila Linda Lewis (neskôr Carol Kenyon) a Jona Carina nahradil syn Rogera, Harry Waters. Najvýznamnejším momentom počas celého turné boli koncerty v Londýne, vo Wembley aréne, kedy v skladbe „Set the Controls for the Heart of the Sun“ hral na bicie Nick Mason.
Koncerty.
Počas koncertov vo Wembley aréne hral v skladbe „Set the Controls for the Heart of the Sun“ na bicie Nick Mason.
Alexandros z Alexandrie

Alexandros () bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 201. 
Alexandros z Alexandrie bol na 245. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Alexandra uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne.
Epiktétos (olympijský víťaz)

Epiktétos () bol olympijský víťaz v päťboji v 4. storočí.
Epiktétos, z neznámej domovskej krajiny, bol na 279. olympijských hrách v roku 337 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v päťboji. 
Epiktéta medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D.) hlavne z vedeckej publikácie "Supplementum Epigraphicum Graecum" (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov.)
PGC 6240

PGC 6240 (alebo "Galaxia Biela ruža") je eliptická galaxia v súhvezdí Vodný had. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je okolo 14,50 ± 0,50. Je vzdialená 345 miliónov svetelných rokov.
Údaje.
Iné označenia: 6dFGS gJ014131.0-653656, AM 0139-655, 2MASX J01413090-6536564, IRAS 01399-6552, IRAS F01400-6551, APMBGC 080-064+043.
Emelie Wikströmová

Emelie Wikströmová (* 2. október 1992) je švédska lyžiarka Svetového pohára.
Wikströmová absolvovala svoj debut vo Svetovom pohári v marci 2009 v Garmisch-Partenkirchene v Nemecku. Jej najlepší výsledok vo Svetovom pohári je 4. miesto v slalome z roku 2012. Zúčastnila sa na Majstrovstvách sveta 2011, kde dosiahla 24. miesto v slalome.
Wikströmová reprezentovala Švédsko na Zimných olympijských hrách 2014 v slalome kde skončila na 6. mieste.
Eobaktéria

Eobaktéria (lat. "Eobacterium") je (sporný) rod jedných z najstarších známych baktérií (eubaktérií) alebo baktériám podobných organizmov. Jeho jediným druhom je "Eobacterium isolatum".
Ide o tyčinkovitý, na baktérie sa podobajúci mikroorganizmus (podľa niektorých názorov je to konkrétne eubaktéria). Jeho skamenelina sa našla v 60. rokoch 20. storočia v súbore hornín (rohovcov) Fig Tree v pohorí Makhonjwa (=Barberton Greenstone Belt) v južnej Afrike. Jeho vek je približne 3,1 – 3,2 miliárd rokov. Rod a druh opísali v roku 1966 Barghoorn a Schopf. Mikroorganizmus pozostáva z tyčinky s dĺžkou asi 0,6 mikrometra a s priemerom 0,2 mikrometra, ktorá je obalená membránou širokou 0,15 mikrometra. Pri bližšom pohľade je však neisté, či vôbec ide o živý organizmus; nález v tomto zmysle spochybnil už v roku 1975 samotný J. W. Schopf (teda jeden z autorov, ktorí nález v roku 1966 opísali).
Na rovnakom mieste (teda Fig Tree, 3,13,2 miliárd rokov) našli Barghoorn a Schopf organizmy podobné riasam, tzv. acheosféroidy, t. j. organizmy z rodu Archaeosphaeroides (=Archaeosphaera).
Aufidius z Patrasu

Aufidius alebo Aufidios (, "Aufidios") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí pred Kr.
Aufidius z Patrasu bol na 190. olympijských hrách v roku 20 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Aufidia uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne.
Taliansky historik Luigi Moretti uvádza, že Aufidius mal bezpochyby rímske meno, od roku 14 pred Kr. sa stal zrejme občanom cisárom Augustom založenej rímskej kolónie "Augusta Aroe Patrensis" a preto je dosť nepravdepodobné, že bol Grék (v roku 146 pred Kr. strategicky dôležitý Patras ovládli Rimania).
Štôlska dolina (národná prírodná rezervácia)

Štôlska dolina je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Νachádza sa v katastrálnom území mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 na rozlohe 739,96 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Ukážka degradovanej doliny (následkom asymetrického zdvihu Tatier), v juhovýchodnej časti je pre Vysoké Tatry ojedinelý výskyt kryštalických bridlíc. Porasty limby v masíve Ostrvy, množstvo endemitov flóry i fauny. Dolina nie je turisticky prístupná."
46. krídlo Kuchyňa

46. krídlo Kuchyňa je letecké krídlo Vzdušných síl Ozbrojených síl Slovenskej republiky sídliace na základni Malacky/Kuchyňa. Veliteľom krídla je od 1. decembra 2023 plukovník Ing. Peter Výrostek.
Dejiny.
Prezidentka Zuzana Čaputová 25. mája 2021 krídlu zapožičala bojovú zástavu. Zapožičaná bola za „dosiahnutie výborných výsledkov vo výcviku v zabezpečovaní taktickej leteckej prepravy osôb, materiálu a výzbroje, za nepretržitú výpomoc v plnení úloh leteckej pozemnej pátracej služby, za plnenie úloh pozemnej a záchrannej služby a za výborné zabezpečenie a splnenie úloh domáceho krízového manažmentu a medzinárodného krízového manažmentu.“
Predchádzajúce jednotky.
Súčasnému 46. krídlu predchádzali nasledujúce jednotky:
Poslanie a úlohy krídla.
Podľa oficiálnej webovej stránky krídla je: „Poslaním 46. krídla je zabezpečenie taktickej leteckej prepravy osôb, materiálu a výzbroje, výpomoc v plnení úloh leteckej pozemnej pátracej služby a plnenie úloh pozemnej pátracej záchrannej služby.“
Úlohami krídla sú:
v roku 2020 krídlo v svojich radoch privítalo pilotku por. Katarínu Gombíkovú.
Letecká technika.
46. krídlo disponuje touto leteckou technikou:
C-27J Spartan bol prvý krát reálne použitý 14. marca 2018, keď prepravil materiál pre XXXV. rotáciu mierovej misie OSN UNFICYP na trase SliačLarnaka.
Medzislovančina

Medzislovančina (staršie názvy: "novoslovienský" alebo "slovianski") je umelo vytvorený jazyk, ktorý založila istá skupina jazykovedcov z rôznych krajín. Tento jazyk má za úlohu umožniť vzájomné dorozumenie sa medzi slovanskými národmi (veľakrát sa totiž stáva, že Slovák nerozumie Poliakovi, či Chorvát Rusovi – preto vznikol práve tento jazyk). Medzislovančina je syntézou pôvodnej staroslovienčiny a súčasných slovanských jazykov: jej gramatická štruktúra je založená na staroslovienskom základe, ale slovná zásoba vychádza zo všetkých existujúcich slovanských jazykov. 
Medzislovančina je tiež hlavným jazykom filmu „Pomaľované vtáča“ českého režiséra Václava Marhoula z roku 2019.
Medzislovanský jazyk má dlhú históriu. Vznikol v 17. storočí, keď chorvátsky kňaz Juraj Križanić napísal jeho prvú gramatiku, a rozšíril sa najmä v 19. storočí pod vplyvom panslavizmu. Aktuálna verzia medzislovančiny bola založená v roku 2017 po zlúčení dvoch najväčších projektov 21. storočia – slovianskeho (2006) a novoslovienčiny (2009). Jej hlavnými autormi sú český informatik Vojtěch Merunka (pôvodný autor novoslovienčiny) a holandský jazykovedec Jan van Steenbergen (pôvodný autor slovianskeho), ale oficiálna webová stránka uvádza širší zoznam zainteresovaných. Používateľská komunita medzislovančiny sa stretáva predovšetkým v skupine na Facebooku, ktorá začiatkom mája 2021 mala viac ako 13 tis. členov.
Odhaduje sa, že v roku 2012 jazyk používalo niekoľko stoviek ľudí.
Abeceda.
Medzislovančina používa tak latinku ako aj cyriliku:
Ďalšie, voliteľné písmená s etymologickou funkciou (len v latinke): å, ć, ď, đ, ę, ľ, ń, ȯ, ŕ, ś, ť, ų, ź.
Príklad.
Otčenáš:
Grand Prix mládeže v šachu

Grand Prix mládeže (GPX) je seriál náborových turnajov mládeže v šachu. Cieľom GPX je podpora organizácie náborových šachových turnajov mládeže v kategórii jednotlivcov, vytvorenie a udržanie národnej série na systéme dlhodobého hodnotenia s postupom do celoštátneho finálového turnaja na základe vopred určených postupových kritérií.
Právo účasti v GPX majú členovia Slovenského šachového zväzu do 14 rokov s maximálnym ratingom 1400 bodov.
GPX pozostáva z nasledujúcich etáp:
2017/2018.
Semifinálové kolo sa uskutočnilo 2. júna 2018 v Skalici, Čadci a Bardejove.
Finále sa uskutočnilo v sobotu 9. júna v Humennom.
Veliteľstvo Vzdušných síl Ozbrojených síl Slovenskej republiky

Veliteľstvo Vzdušných síl Ozbrojených síl Slovenskej republiky sídli vo Zvolene. Bolo zriadené zákonom Národnej rady č. 269/1999 Z.z. k 1. januáru 2000. Veliteľstvu velí veliteľ Vzdušných síl OS SR, ktorým je od 1. januára 2021 brigádny generál Ing. Róbert Tóth. Veliteľ Vzdušných síl OS SR zodpovedá za realizáciu a výkon ochrany nedotknuteľnosti vzdušného priestoru SR v systéme kolektívnej protivzdušnej ochrany v rámci operácie NATO – NATINAMDS, za činnosť pátracej a záchrannej služby pri pátraní po posádkach a cestujúcich lietadiel, ktoré sa ocitli v stave núdze a od júna 2011 za poskytovanie leteckých navigačných služieb na letisku Sliač všetkým lietadlám bez rozdielu na štátnu a rezortnú príslušnosť.
Poslanie a úlohy.
Podľa oficiálnej webovej stránky veliteľstva VzS OS SR: „Ich primárnym poslaním je zabezpečovať nepretržitú obranu vzdušného priestoru SR, ochranu vzdušného priestoru Aliancie a v priestore svojej zodpovednosti podporovať medzinárodné vojenské operácie v súlade s prijatými záväzkami.“ 
Hlavné úlohy vzdušných síl sú: 
Na zabezpečenie predmetných činností sú vo Vzdušných silách OS SR ustanovené nasledovné systémy:
Aeithales z Alexandrie

Aeithales alebo Aeithalés () bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí. 
Aeithales z Alexandrie bol na 236. olympijských hrách v roku 165 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Aeithala uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne (v dielach iných autorov).
Benígna hyperplázia prostaty

Benígna hyperplázia prostaty (BPH) je nezhubné zväčšenie prostaty, ktoré vzniká v procese starnutia. Histologicky ide o proliferáciu hladkého svalstva a epitelových buniek v periuretrálej časti prostaty. 
Môžeme sa stretnúť so zamieňaním pojmu hyperplázia a hypertrofia. Kým hyperplázia je zvýšenie počtu buniek, pri hypertrofii dochádza k zväčšeniu jednotlivých buniek. Stretávame sa teda aj s pojmom "benígna hypertrofia prostaty", čo je pojem síce nesprávny, ale často používaný.
Zväčšovanie prostaty sa začína okolo 30 roku života. 80-roční muži majú až v 75% BPH. U 40-50% mužov ktorí majú BPH sú prítomné aj klinické príznaky.
Zväčšená prostata spôsobuje poruchu močenia, zmeny močového mechúra, ako aj horných močových ciest.
Poruchy močenia sa označujú ako symptómy dolných močových ciest (lower urinary tract symptoms - LUTS). Nie všetci muži s BPH majú symptómy dolných močových ciest a naopak nie u všetkých mužov sú tieto symptómy spôsobené BPH. Podobné príznaky sú aj u mužov so striktúrou (zúžením) močovej rúry, zápaloch močového mechúra a prostaty a iné.
Vývoj BPH.
Vývin BPH podmieňujú dva faktory: vek a normálna tvorba mužského pohlavného hormónu (testosterón) v semenníkoch. Bez prítomnosti testosterónu sa benígna hyperplázia nevyvinie.
Vo veku okolo 30-40 rokov sa takmer u každého muža začínajú v periuretrálnej časti prostaty vytvárať uzlíky tkaniva, ktoré zodpovedajú BPH. Vekom dochádza k zväčšovaniu týchto uzlíkov a postupnému zatláčaniu normálneho tkaniva prostaty. Uzlíky takisto tlačia na močovú rúru. Dochádza teda k obštrukcii močového mechúra, čo vedie k jeho poruche - prejaví sa častým a urgentným močením. Svalovina močového mechúra vynakladá na vyprázdnenie viac sily, dochádza k hypertrofii (zväčšeniu) svaloviny, zmene štruktúry a narušeniu nervového zásobenia. Močový mechúr stráca schopnosť úplne sa vyprázdniť - po vymočení ostáva v močovom mechúre zvyškový moč. V tomto štádiu sa môžu vyskytnúť komplikácie ako infekcie, močové kamene až obličková nedostatočnosť. Priebeh ochorenia je väčšinou pomalý s individuálnymi rozdielmi.
Príznaky.
Príznaky sa rozdeľujú na príznaky súvisiace s uskladňovaním moču v močovom mechúre ("príznaky iritačné") a príznaky súvisiace s vyprázdňovaním moču z močového mechúra ("príznaky obštrukčné")
Liečba.
Voľba terapie závisí od charakteru a závažnosti ťažkostí pacienta, prítomnosti komplikácii, celkového zdravotného stavu a možného prínosu, ako aj rizika liečby.
Súčasné možnosti liečby:
Numa Pompilius

 
Numa Pompilius (údajne 750 – 672 pred Kr.) bol legendárny druhý rímsky kráľ, nástupca Romula. Podľa neskorších rímskych historikov mal vládnuť v rokoch 715 – 673 pred Kr., mesto upevnil a zjednotil. Na rozdiel od bojovného Romula sa snažil zjemniť rímske mravy, podporoval prísne dodržiavanie hraníc, veľmi sa zaslúžil o výstavbu chrámov a zavádzanie náboženských kultov.
Pramene.
Najstaršie správy o N. Pompiliovi pochádzajú z 3. stor. pred Kr., bohatšie údaje až z pomerne neskorších prameňov klasického obdobia, ako je Livius (+ 17) alebo Plútarchos (+ 127). Nepochybne čerpali zo starších zdrojov, ich správy však majú legendárny charakter a niekedy len vysvetľujú neskoršie zvyky a skutočnosti (etiológia).
Život a pôsobenie.
Numa žil so svojou ženou v meste Cures v kraji Sabinov a po Romulovej smrti sa až na naliehanie svojho svokra, sabinského kráľa Tita Tacia a priateľov prijal ponuku stať sa kráľom Ríma. Aby obmedzil násilie, zrušil Romulovu tristočlennú osobnú stráž ("celeres", t. j. „rýchli“) a podporoval náboženstvo vrátane ochrany medzí. Na Kapitole postavil chrám bohyni Fides, strážkyne pravdy. Premenil Rím v súvislé osídlenie, obyvateľov zaradil do remeselníckych združení a okolitých sedliakov organizoval do dedín ("pagus"). Zakázal krvavé obety, kultu bohyne Vesty a vestálkam upevnil ich postavenie a vybudoval chrám boha Jana. Reorganizoval tiež kňazstvo a založil zbor fetiálov, ktorí jediní mali právo vyhlasovať vojnu. Romulov desaťmesačný kalendár doplnil na dvanásťmesačný (t. j. doplnil mesiace január a február), určil sviatky a súdne dni. O svojich zmenách tvrdil, že vznikli po porade s nymfou Egeriou v posvätnom háji. 
Mal vraj jedinú dcéru Pompiliu a jeho zaťom sa stal budúci prvý "pontifex maximus" Numa Marcius. Ich syn bol neskorší kráľ Ancus Marcius. Po smrti Numu nespálili, ale pochovali v kamennom sarkofágu pod Janiculom. Jeho nástupcom sa stal Tullus Hostilius. 
Vplyv.
O Numovi sa často tvrdilo, že bol Pythagorovým žiakom hoci už Lívius namieta, že ten žil až o dve storočia neskôr. Roku 181 pred Kr. našli pod Janiculom hrob s prázdnym sarkofágom a kamennou skrinkou s nápisom, že obsahuje spisy N. Pompilia, totiž 7 (alebo 12) latinských zvitkov o rímskej bohoslužbe a 7 (alebo 12) gréckych o filozofii. Keď si ich niekoľko vzdelaných ľudí prečítalo, odovzdali ich prétorovi a ten rozhodol, že by sa mali spáliť; to sa rozhodnutím senátu stalo. Pravdepodobne to bolo falzifikované zjavenie nymfy Egérie, ktoré by mohlo narušiť náboženský poriadok mesta. Na túto povesť naráža aj svätý Augustín v knihe „O Božom štáte“.
Héliodóros z Tespií

Héliodóros () bol olympijský víťaz v pankratiu v 4. storočí.
Markos Aurélios Héliodóros, rodák z boiótskych Tespií, bol v Olympii približne medzi 280. až 290. hrami v rokoch 341 až 381 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. 
Héliodóra medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D.) hlavne z vedeckej publikácie "Supplementum Epigraphicum Graecum" (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov.)
Sótéros z Tespií

Sótéros () bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v 4. storočí.
Markos Aurélios Sótéros z boiótskych Tespií bol v Olympii približne medzi 280. až 290. hrami v rokoch 341 až 381 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. 
Sótéra medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D.) hlavne z vedeckej publikácie "Supplementum Epigraphicum Graecum" (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov.)
IRAS 10214+4724

IRAS 10214+4724 je pravdepodobne eliptická galaxia vo vývoji v súhvezdí Veľká medvedica. V minulosti bola kandidátom na najvzdialenejšiu pozorovanú galaxiu. Jej červený posun je 2,286. Jej svietivosť je 1014 L⊙. Je to zatiaľ v absolútnej magnitúde najjasnejší objekt vo vesmíre (ak sa nepočítajú kvazary a blazary). Bola objavená v roku 1990 Michaelom Rowanom-Robinsonom a Tomom Broadhurstom.
Diofanes z Aiolidy

Diofanes alebo Diofanés () bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí pred Kr.
Diofanes z Aiolidy bol na 192. olympijských hrách v roku 12 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Diofana uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne.
Taliansky historik Luigi Moretti uvádza, že Diofanes je posledný známy etnický Aiol z Aiolidy, starovekej gréckej krajiny v Malej Ázii, ktorá sa rozprestierala od Helléspontu po Smyrnu a zahrňovala aj ostrov Lesbos. V helenistickom období (medzi 3. a 1. storočím pred Kr.) začali miestne dialekty upadať (hlavne čo sa týka nápisov) a presadil sa nový dialekt, známy ako koiné alebo "koiné dialektos" ().
Fidget spinner

Fidget spinner je typ antistresovej hračky. V jej strede je ložisko, vďaka ktorému sa otáča zvyšok hračky, ktorý môže byť z mosadze, nerezovej ocele, titánu, medi či plastu. Bol predávaný ako hračka, ktorá má pomáhať ľuďom s rôznymi problémami ako hyperaktivitou, ADHD, autizmom, úzkosťou či „vrtením“ (angl. „fidgeting“). Antistresovosť tejto hračky je ale sporná, časť odborníkov ju obhajuje, časť spochybňuje.
Hoci táto hračka bola vynájdená už v 90. rokoch 20. storočia, začala byť veľmi populárna až v roku 2017.
História.
Chemická inžinierka Catherine Hettingerová je označovaná za vynálezkyňu fidget spinneru. Sama však uznala, že jej pôvodný nápad nemá so súčasnou hračkou veľa spoločného. V roku 1993 podala spoločnosť Hettinger patentovú prihlášku pre „spinningovú hračku“. Hlavným cieľom fidget spinnera je zábava. Niektoré kúsky sú vyrábané hlavne s dôrazom na vzhľad, iné hlavne pre „fidgeting“.
Druhy.
Existuje mnoho druhov fidget spinneru, ako napríklad svietiace, s luminiscenčnými diódami (LED) alebo kovovo lesklé.
Jaroslav Rezník

PhDr. Jaroslav Rezník (* 12. júla 1966, Ružomberok) bol v rokoch 2017 až 2022 generálnym riaditeľom Rozhlasu a televízie Slovenska (RTVS). Predtým v rokoch 1997 až 2005 bol ústredným, neskôr generálnym riaditeľom Slovenského rozhlasu (SRo) a v rokoch 2009 až 2017 generálnym riaditeľom TASR. 
Vyštudoval slovenský, ukrajinský jazyk a literatúru na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. 
Od roku 1993 pôsobil vo funkcii riaditeľa Regionálneho štúdia Slovenského rozhlasu v Košiciach. V roku 1997 ho parlament za vlády Vladimíra Mečiara zvolil vo veku 31 rokov za ústredného riaditeľa Slovenského rozhlasu. V tom čase mal silné väzby na HZDS (krátko po zvolení navštívil centrálu HZDS) aj preto, že jeho otec Jaroslav Rezník bol dva roky šéfredaktor denníka Slovenská republika. Do funkcie ústredného riaditeľa SRo ho Národná rada SR zvolila v októbri 1997, keď sa tejto funkcie v júni 1997 vzdal Ján Tužinský. Za ústredného riaditeľa ho navrhla Rozhlasová rada a 27. júla 2001 ho opäť vybrala za šéfa SRo. Parlament ho 4. septembra 2001 v tajnom hlasovaní potvrdil vo funkcii na druhé funkčné obdobie. Rezník dostal 85 z platných 112 hlasov. Funkčné obdobie na čele rozhlasu sa mu skončilo 7. októbra 2005. Následne sa zúčastnil na ďalšej voľbe šéfa SRo, napokon sa však vo februári 2006 účasti v konkurze v Rozhlasovej rade vzdal.
Vo funkcii (ústredného) generálneho riaditeľa SRo pôsobil celé dve funkčné obdobia – teda 8 rokov. Za toto obdobie v rozhlase došlo k najvýraznejšiemu prepadu počúvanosti a prehlbovala sa aj finančná strata rozhlasu. Na sklonku svojho funkčného obdobia podpísal prvú zmluvu o odstúpení pohľadávok na vymáhanie koncesionárskych poplatkov. 
V roku 2005 po skončení funkčného obdobia ministra Františka Tótha pôsobil na ministerstve kultúry ako štátny radca, istý čas aj za ministra Mareka Maďariča. V roku 2007 bol zvolený za generálneho riaditeľa TASR a opakovane v roku 2014. Za jeho pôsobenia bola predaná budova TASR aj s pozemkom pod ňou skupine J&amp;T a Rezník presťahoval TASR do priestorov J&amp;T.
Na post generálneho riaditeľa RTVS bol zvolený parlamentom v júni 2017 (za Rezníka hlasovalo 95 poslancov, za Václava Miku 50. Spolu hlasovalo 147 poslancov, na zvolenie stačilo 74 poslancov). Do funkcie nastúpil 2. augusta 2017. Vo funkcii generálneho riaditeľa RTVS ho nahradil 30. júna 2022 Ľuboš Machaj.
Od októbra 2022 bol zamestnaný ako odborný pracovník na sekretariát generálneho riaditeľa Českého rozhlasu Reného Zavorala. České médiá začali pátrať, prečo Rezník prichádza do Českého rozhlasu a čo tam vlastne robí. Výsledkom boli reportáže, ktoré naznačujú, že miesto pre Rezníka pri jeho dlhoročnom známom bolo vytvorené pravdepodobne účelovo. V tejto funkcii však po afére s platbami za štúdium svojich dcér skončil 30. apríla 2023. “Až následne som sa dozvedal z médií nejaké správy... Čo ma mrzí, sú veci, ktoré sa o jeho osobe objavovali a ktoré som nepoznal. Ale pevne verím, že sa mu ich podarí vysvetliť,“ povedal k odchodu Rezníka riaditeľ ČRo Zavoral v rozhovore pre Právo.
Je synom spisovateľa, básnika a publicistu Jaroslava Rezníka staršieho.
Nikola Benedikovičová

Nikola Benedikovičová (* 12. november 1993, Trnava, Slovensko) je slovenská herečka, speváčka a modelka.
Životopis.
Nikola Benedikovičová sa narodila 12. novembra 1993 vo Fakultnej nemocnici v Trnave. Pochádza zo Smoleníc ležiacich na úpätí Malých Karpát v okrese Trnava.
Vyštudovala Muzikálové konzervatórium ALKANA v Bratislave a absolvovala bakalársky stupeň na Univerzite sv. Cyrila a Metoda v Trnave v odbore Masmediálna komunikácia. Pokračuje v magisterskom štúdiu.
Hudobná kariéra.
Vlastná tvorba:
Líderka skupiny UKITAS
Furmani (folklórny súbor)

Folklórny súbor Furmani vznikol pri Centre voľného času Domino v Nitre v roku 2004. Jeho členovia sú väčšinou bývalí členovia detských folklórnych súborov v Nitre a okolí, vo veku od 15-30 rokov. Súbor prezentuje prvky hudobného a tanečného folklóru z regiónov Ponitrie ("Dolné Ponitrie, Podzoborie, okolie Topoľčian"), Tekov ("Dolné Požitavie, Horné Požitavie, Čilejkárska oblasť") a Zemplín.
V programe je možné vidieť charakteristické tance ako je pomalý čardáš, čardáš, trasený čardáš, frišká, dievčenské kolesá, chlapčenské verbunky, ale i samostatné spevácke a hudobné čísla. Činnosť súboru je zameraná aj na zbieranie a renováciu tradičných krojov a krojových súčastí. V roku 2016 nahrala ľudová hudba a spevácka skupina súboru profilový CD album FS Furmani "Keť sme mi po poli choďili". V roku 2016 vyšiel viacgeneračný CD album "Na Vánoce na tí hodi", ktorého súčasťou bola aj ĽH a tanečný súbor.
FS Furmani pravidelne účinkuje na podujatiach, ktoré organizuje Mesto Nitra ale predstavil sa divákom na mnohých vystúpeniach súťažiach a festivaloch na Slovensku (MFF Myjava, Košice, Zuberec, Rimavská Sobota, Krakovany, Malá Lehota...) i v zahraničí (Česko, Poľsko, Maďarsko, Holandsko, Srbsko, Nemecko, Taliansko...).
Medzi najväčšie úspechy súboru patrí Hlavná cena festivalu V Bileskej Biale (PL) a zlaté pásmo na celoslovenskej súťaži Vidiečanova Habovka 2019, ktoré získala ľudová hudba a spevácka skupina.
FS Furmani z príležitosti 15. výročia založenia v roku 2019 získal "Cenu primátora mesta Nitry".
Ľudová hudba.
Ľudová hudba Furmani sa začala formovať v Nitre v roku 2003 z bývalých členov hudieb detských folklórnych súborov Borinka a Nitranček. V roku 2004 sa ku kapele pridali aj bývalí tanečníci týchto súborov, čím vznikol mládežnícky folklórny súbor Furmani. Repertoár súboru tvoria piesne a tance z Ponitria a z Tekova. Kapela čerpá najmä z výskumov a tvorby Mariana Járeka, ale tvorivo sa angažujú aj jej členovia. Do roku 2014 ľudovú hudbu viedol jej primáš Matej Galgóci, po ňom vedenie prevzal Erik Sitár, ktorý do ľudovej hudby FS Furmani nastúpil s novou generáciou mladých muzikantov odchovaných v DFS Borinka. Kapela hrá v zložení klasickej cimbalovej hudby (prvé husle, druhé husle, violová kontra, kontrabas, cimbal, klarinet), ale tiež ako gajdošská muzika (gajdy, husle, kontra, kontrabas, ozembuch).
Popri ľudovej hudbe pôsobí aj spevácka skupina, ktorá pozostáva zo spevácky zdatných tanečníčiek a tanečníkov súboru. Spevácku skupinu vedie Marián Hlavatý.
Važecká dolina (národná prírodná rezervácia)

Važecká dolina je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Νachádza sa v katastrálnom území mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 na rozlohe 1 185,86 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Vzácne územie v západnej časti Vysokých Tatier, ktoré je v porovnaní s okolím Štrbského plesa menej narušené urbanizáciou. Vzácne rastlinné spoločenstvá montánneho až subniválneho stupňa na žulovom i mylonitnom podklade. Glaciálny reliéf horskej skupiny Kriváňa (2494 m). "
Cestná komunikácia

Cestná komunikácia môže byť:
Cestná komunikácia podľa STN 73 6100 z roku 1999.
Podľa národohospodárskeho a dopravného významu sa cestná komunikácia (CK) delí na tieto druhy:
Ďalšiu charakteristiku cestnej komunikácie (jej vlastníctvo, správu atď.) pozri v článku pozemná komunikácia.
Kategória.
Kategória udáva označenie pre súhrn technických parametrov určitej CK s rovnakým označením, priečnym usporiadaním a s rovnakou návrhovou rýchlosťou. Kategóriu CK podľa normy STN 73 6101 (norma) charakterizuje zlomok obsahujúci:
Norma STN 73 6101 stanovuje tieto základné kategórie CK.
Základné kategórie smerovo rozdelených cestných komunikácií uvedené v norme sa môžu v prípade potreby rozšíriť o ďalšie jazdné pruhy, čím môžu vznikať ďalšie tzv. odvodené kategórie ako C 29,5/80, D alebo R 34/100 a pod.
Zuzana Žirková

Zuzana Žirková (* 6. jún 1980, Bojnice) je slovenská basketbalová trénerka a bývalá profesionálna basketbalistka. Žirková je mnohonásobná reprezentantka Slovenska, medailistka z Majstrovstiev Európy v basketbale, trojnásobná víťazka Euroligy a účastníčka Letných olympijských hier 2000 v Sydney. Od augusta 2020 pôsobila ako asistentka trénera v tíme BKM Lučenec. V súčasnosti vedie ako hlavná trénerka klub Slávia Banská Bystrica v slovenskej ženskej extralige.
Počas svojej kariéry hrala v niekoľkých euroligových tímoch vrátane SCP Ružomberok, GYSEV Ringa Šopron, Gambrinus SIKA Brno, UMMC Jekaterinburg a Good Angels Košice. V roku 2003 pôsobila vo WNBA za Washington Mystics.
Životopis.
Hráčska kariéra.
V roku 2017 sa Žirková zúčastnila Majstrovstiev Európy v basketbale žien, na ktorých skončilo Slovensko na 8. mieste. Žirková bola najlepšou Slovenkou na turnaji, keď získala 57 bodov v piatich zápasoch (priemer 11,4 bodu na zápas). V osemfinálovom zápase proti Ukrajine zaznamenala 31 bodov, keď premenila sedem trojkových pokusov. Po šampionáte definitívne ukončila svoju reprezentačnú kariéru (potom, čo svoj reprezentačný koniec avizovala už dvakrát, v roku 2011 a v roku 2015). Žirková svoju hráčsku kariéru ukončila v apríli 2018 po zisku 15. ligového titulu tímu Good Angels Košice.
Trénerská kariéra.
V sezónach 2018/19 a 2019/20 pôsobila Žirková ako hlavná trénerka tímu Young Angels Košice. S tímom skončila v roku 2019 na štvrtom a v roku 2020 po predčasnom ukončení sezóny pre pandémiu koronavírusu na treťom mieste. Následne sa začala venovať mužskému basketbalu, od augusta 2020 začala pôsobiť ako asistentka trénera v tíme BKM Lučenec. Od novembra 2022 vedie ako hlavná trénerka extraligový ženský tím Slávia Banská Bystrica.
Duncan Haldane

Frederick Duncan Michael Haldane (* 14. september 1951, Londýn, Spojené kráľovstvo), známy ako F. Duncan Haldane, je britský fyzik, ktorý pôsobí ako profesor fyziky na Princetonskej univerzite, a na Perimeter Institute for Theoretical Physics v Kanade. 
V roku 2016 získal Nobelovu cenu za fyziku spoločne s Davidom J. Thoulessom a Johnom Michaelom Kosterlitzom.
Vzdelanie.
Haldane získal vzdelanie v St Paul's School v Londýne. Bakalársky titul dostal na Christ's College v Cambridgi a následne tu získal v roku 1978 i doktorát pod vedením Philipa Warrena Andersona.
Kariéra a výskum.
Haldane pracoval medzi rokmi 1977 a 1981 ako fyzik v Laueho-Langevinovom inštitúte vo Francúzsku. Potom prijal pozíciu na Univerzite Južnej Kalifornie.
Haldane je známy vďaka širokej škále zásadných príspevkov k fyzike kondenzovaných látok, vrátane teórie Luttingerových tekutín, teórie jednorozmerných spinových reťazcov, teórie frakčného kvantového Hallovho javu, previazanie spektra a mnohých ďalších.
Od roku 2011 vyvíja nový geometrický popis frakčného kvantového Hallovho javu, ktorý popisuje „tvar zloženého bozónu“ pomocou „unimodulárneho“ (determinant 1) priestorového metrického-tenzorového poľa ako základného kolektívneho stupňa voľnosti, zo stavov frakčného kvantového Hallovho javu. Tento nový „Chernov-Simonsov + kvantovo geometrický opis“ je náhrada za „Chernove-Simonsove + Ginzburgove-Landauove“ paradigma zavedené v roku 1990. Na rozdiel od predchádzajúceho popisu poskytuje popis FQHE kolektívny mód, ktorý súhlasí s Girvinovým-Macdonaldovým-Platzmanovým „jednoduchým módom zbližovania“.
Ocenenia a uznania.
Haldane bol v roku 1996 zvolený za člena Kráľovskej spoločnosti a členom Americkej akadémie umení a vied.
Bola mu udelená cena Olivera E. Buckleyho od Americkej fyzikálnej spoločnosti (1993), Diracova medaila (2012), a Nobelova ceny za fyziku (2016).
Osobný život.
Haldane je občanom Spojených štátov amerických. S manželkou Odile Belmontovou žijú v Princetone v New Jersey.
Kvázi-hviezda

Kvázi-hviezda (alebo hviezda čierna diera, ) je hypotetický typ extrémne masívnej hviezdy, ktorá možno existovala už veľmi skoro v dejinách vesmíru. Na rozdiel od súčasných hviezd, ktoré produkujú energiu jadrovou syntézou v svojich jadrách, energia kvázi-hviezdy by mala pochádzať z materiálov, ktoré padajú do centrálnej čiernej diery.
Versa Media

Versa Media je vydavateľstvo časopisov, ktoré oslovuje vekovo i profesijne širokú škálu čitateľskej verejnosti. V súčasnosti vydáva časopisy ako pre najmenších čitateľov, tak i lifestylové tituly. Rovnaký dôraz kladie aj na odborné tituly, ktoré mapujú predovšetkým oblasť gurmánstva a zdravia. História vydávania titulov siaha až do roku 1998. Zárukou kvalitného obsahového zamerania titulov vydavateľstva Versa Media sú dlhoročné skúsenosti a tradícia vydavateľstva Mladá fronta v Česku. Vydavateľstvo Mladá fronta bolo založené už v roku 1945. V súčasnosti patrí Mladá fronta medzi najväčšie vydavateľské domy v Česku.
Kyselina izomaslová

Kyselina izomaslová (CH3CH(CH3)COOH, 2-metylpropiónová, systematický názov kyselina 2-metylpropánová) je karboxylová kyselina. Voľne sa vyskytuje v rohovníku ("Ceratonia siliqua") a v koreni arniky ("Arnica dulcis"), ako etylester potom v krotónovom oleji.
Kyselina izomaslová je izomérom kyseliny n-maslovej; majú rovnaký sumárny vzorec C4H8O2, ale rôznu štruktúru molekuly.
Jedná sa o kvapalnú látku nepríjemnej vône. Má bod varu 155 °C, špecifickú hmotnosť 0,9697 (pri 0°C) a pKa 4,84 (20 °C).
Kyselinu izomaslovú možno umelo pripravovať hydrolýzou izobutyronitrilu hydroxidmi, oxidáciou izobutanolu dichrómanom draselným a kyselinou sírovou alebo pôsobením amalgámu sodíka na kyselinu metakrylovú. Ak sa zahrieva v roztoku s kyselinou chrómovou na 140 °C, vzniká oxid uhličitý a acetón. Zásaditý manganistan draselný ju oxiduje na kyselinu α-hydroxyizomaslovú, CH3C(CH3)(OH)COOH. Soli kyseliny izomaslovej majú väčšiu rozpustnosť vo vode ako soli kyseliny maslovej.
WASP-12

WASP-12 je žltý trpaslík vzdialený 871 svetelných rokov (267 parsekov) od Slnka. Obieha okolo nej extrasolárna planéta WASP-12b a dva červené trpaslíky. Je to hviezda podobná Slnku, ale je trochu hmotnejšia a väčšia v priemere.
Planetárna sústava.
V roku 2008 bola objavená WASP-12b tranzitnou metódou.
Zaujímavosti.
WASP-12b je tak blízko k WASP-12, že WASP-12 z nej naberá plyny (podobne ako u dotykových dvojhviezd).
John Michael Kosterlitz

John Michael Kosterlitz (* 22. jún 1943, Aberdeen, Škótsko) je britsko-americký profesor fyziky na Brownovej univerzite a syn biochemika Hansa Kosterlitza. V roku 2016 získal Nobelovu cenu za fyziku spoločne s Davidom Thoulessom a Duncanom Haldaneom za svoju prácu vo fyzike kondenzovaných látok.
Vzdelanie a skorý život.
Narodil sa v Aberdeene v Škótsku do rodiny nemeckých židovských emigrantov. Jeho otcom bol biochemik Hans Walter Kosterlitz, matkou Hannah Gresshönerová. Bakalársky aj magisterský titul získal na Gonville a Caius College v Cambridgi. V roku 1969 dostal doktorský titul na Brasenose College v Oxforde.
Kariéra a výskum.
Potom čo vystriedal niekoľko postdoktorandských pobytov na University of Birmingham, začal spolupracovať s Davidom Thoulessom na Cornellovej univerzite, v roku 1974 bol menovaný za člena fakulty na University of Birmingham, najprv ako asistent. Od roku 1982 bol profesorom fyziky na Brownovej univerzite. Neskôr sa stal hosťujúcim výskumným pracovníkom na Aalto University vo Fínsku.
Kosterlitz sa zaoberá výskumom v oblasti teórie kondenzovaných látok, jedno - a dvoj-dimenzionálnou fyzikou vo fázových prechodoch: náhodnými systémami, elektrónovú lokalizáciou, a spinovými okuliarmi. Ďalej sa venuje kritickej dynamike, teda topeniu a tuhnutiu.
Ocenenia a uznania.
Michael Kosterlitz získal Nobelovu cenu za fyziku v roku 2016. Ďalej je držiteľom Maxwellovej medaily a ceny Britského fyzikálneho inštitútu alebo ceny Larsa Onsagera Americkej fyzikálnej spoločnosti z roku 2000, a to najmä za prácu na Kosterlitzovom-Thoulessovom prechode. Od roku 1993 bol členom Americkej fyzikálnej spoločnosti.
Pankratios z Atén

Pankratios () bol olympijský víťaz v päťboji v 4. storočí.
Pankratios z Atén bol na 286. olympijských hrách v roku 365 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v päťboji. 
Pankratia medzi olympijských víťazov staroveku zaradil nemecký klasický filológ a historik Joachim Ebert po výskume nových ešte nepublikovaných nápisov (SEG 48:553, Olympia. List of Olympic victors, after 385 A.D.) hlavne z vedeckej publikácie "Supplementum Epigraphicum Graecum" (publikácie gréckych nápisov a štúdií známych dokumentov.)
Hyža

Hyža môže byť:
Eustolos zo Side

Eustolos () bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 2. storočí. 
Eustolos z pamfýlskeho mesta Sidé bol na 223. olympijských hrách v roku 113 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Eustola uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne (v dielach iných autorov).
Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2017

Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2017 bol v poradí 20. turnaj majstrovstiev sveta IIHF v inline hokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia (IIHF). Konal sa v dňoch od 25. júna1. júla 2017 v Bratislave, na Slovensku, za účasti 16 tímov rozdelených do 2 výkonnostných divízií. Slovensko bolo organizátorom svetového šampionátu druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 2008, rovnako v Bratislave. Zápasy sa odohrali v dvoch halách Zimného štadióna Ondreja Nepelu. Svoj siedmy titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Bratislave bola udelená organizácia MS v januári 2015, kedy sa rozhodlo o zmene organizovania MS z jednoročného na dvojročný cyklus. Povodne mala turnaj v roku 2016 hostiť Kanada.
Zoznam astronomických článkov/?

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Ε Arietis
Velická dolina (národná prírodná rezervácia)

Velická dolina je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody TANAP.
Νachádza sa v katastrálnom území mesta Vysoké Tatry a obce Tatranská Javorina v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1991 na rozlohe 1 217,22 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Veľmi labilný geosystém v strednej časti Vysokých Tatier s pestrým a bohatým zastúpením glaciálnych (i akumulačných - vzácne sú ózy) foriem georeliéfu na kryštaliniku a s mimoriadne pestrou montánnou až subniválnou vysokohorskou vegetáciou a faunou."
Hormonálna liečba

Hormonálna liečba môže byť:
Balerios z Mytilény

Balerios alebo Valerius (, ) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v 1. storočí.
Balerios z Mytilény bol na 206. olympijských hrách v roku 45 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Baleria uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne (v dielach iných autorov).
Loukas z Alexandrie

Loukas alebo Lukas () bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 133. 
Loukas z Alexandrie si na 228. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Olympijské víťazstvo Louka uvádza historik Eusebios z Kaisareie, a to v zozname olympijských víťazov (hlavne víťazov stadiodromu od 1. v roku 776 pred Kr. až po 249. olympiádu), ktorý je súčasťou diela Kronika (). Tento zoznam vyhotovoval hlavne z písomností Iulia Africana, autora diel, zachovaných len fragmentálne (v dielach iných starovekých autorov).
Winternitzove mlyny

Winternitzove mlyny v Pardubiciach je budova mlynov architekta Josefa Gočára. Navrhol ich pre bratov Egona a Karla Winternitza. Stoja na pravom brehu rieky Chrudimky pred sútokom s Labe, v Bílém Předměstí v tesnej blízkosti renesančného historického centra mesta. Stavba budovy začala roku 1909. Neskôr boli mlyny ďalej rozšírené.
Roku 2014 boli mlyny zaradené na zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky.
Dejiny.
Pardubice, doteraz provinčné a predovšetkým poľnohospodárske mesto v Polabí, sa v tej dobe vďaka železničnému uzlu stávali zaujímavejšími pre obchodníkov a priemyselníkov. Na začiatku 20. storočia kvôli rovinatému povrchu a nevyhovujúcim podmienkam vodných tokov prebiehala rozsiahla regulácia riek, z ktorých slepých ramien vznikali umelé jazerá (melancholicky pripomínajúce renesančné rybnikárstvo). Pri Chrudimke a Labe vznikli parkové plochy (relaxačné zóny) okolo ktorých sa rozširovala zástavba mesta, pretože mesto zažívalo prudký nárast obyvateľstva. Mlyny nevyužívali náhon najbližších riek Labe a Chrudimky, ale cca 10 km dlhého umelého kanála Halda z riečky Loučná, ktorá je prítokom Labe.
Prevádzka mlynov bola ukončená v roku 2013. Ich vlastník, spoločnosť "Goodmills", potom dlho pre objekt hľadal kupca. Až v roku 2016 objekt kúpili manželia Smetanovi. Plánujú postupnú obnovu miesta a jeho nové využitie.
Architektúra.
Winternitzove mlyny, ako nová dominanta vizuálne svojou monštrozitou, nadväzujú na zámok rodu Pernštejnovcov. Ich architektúra je asociáciou babylonskej Ištarinej brány – odpoveďou na prudko vzrastajúce materiálne potreby obyvateľstva. Gočár počas realizácie tejto stavby projektoval rašelinové kúpele v neďalekej Bohdaneči, otvorené 1. mája 1913, v tvare kvetu lekna a Dům U Černé Matky Boží s kubistickými interiérmi vinárne a kaviarne "Orient" (so svietidlami kryštalického tvaru na balkónoch a v oknách prvého poschodia). Renesančná spomienka je zhmotnená motívom lastovičích chvostov, ktorými boli mlyny doplnené v dvadsiatych rokoch, keď súbežne Pavel Janák projektoval Pardubické krematórium a palác Adria v Prahe, ktorý architekt Le Corbusier označil „za masívnu stavbu asýrskeho charakteru“.
Michael Dudikoff

Michael Joseph Dudikoff II (* 8. október 1954, Redondo Beach, USA) je americký herec a producent.
Zo života.
Michael plným menom Michael Joseph Stephen Dudikoff sa narodil v Redondo Beach (Kalifornia). Neskôr ukončil stredoškolské štúdium na Redondo Union High School. Zapísal sa na univerzitu a štúdium ukončil s titulom v odbore psychológia so špecializáciou v detskej psychológii. Priateľ ho presvedčil aby skúsil svoje šťastie ako herec. Do Los Angeles sa presťahoval v roku 1978 a začal hrať menšie úlohy v televíznych seriáloch, ako napríklad "Dallas" a ďalších. V roku 1985 hral vo filme "Americký nindža", neskôr vznikli ďalšie pokračovania. Potom bol obsadzovaný vo filmoch s bojovým umením, hlavne pre jeho zručnosť v brazílskom Jiu-Jitsu.
Štátna cesta

Štátna cesta môže byť typ pozemnej komunikácie:
Štátna cesta (Slovensko)

Štátna cesta má na Slovensku tieto významy:
Dejinný vývoj.
Prehľad typov pozemných komunikácií v Uhorsku (a Rakúsku) pozri v poznámke pod čiarou: . V rámci tohto uhorského systému ciest bola od roku 1854 „štátna cesta“ (iné názvy: hradská, štátna silnica; po maďarsky.: államút) jednoducho cesta spravovaná štátom. Encyklopédia Slovenska v hesle cesty (nie však v hesle cestná sieť) uvádza, že od roku 1877 a aj po roku 1890 uhorský (a potom pár rokov aj česko-slovenský) štát (konkrétne ministerstvo) spravoval nielen cesty nazývané „štátne cesty“, ale aj cesty nazývané „župné cesty“. V texte príslušného uhorského zák. článku č. I/1890 o verejných cestách a mýtach sa však naopak výslovne uvádza, že župné cesty spravovali municípiá (t.j. spravidla župy), nie štát. Bez ohľadu na to, kto župné cesty spravoval, platí, že župné cesty boli v Česko-Slovensku v roku 1928 premenované na krajinské cesty a ich správu prevzala Slovenská krajina (malá časť župných ciest bola preklasifikovaná na štátne cesty). Počas prvej slovenskej republiky správu krajinských ciest prevzal štát (a župy dostali do správy vicinálne cesty). Po skončení druhej svetovej vojny bol viac-menej obnovený systém spred vojny (správu vicinálnych ciest ale prevzal štát). Summa summarum teda v rokoch 1854 – 1939 výraz „štátne cesty“ označoval jednoducho pozemné komunikácie spravované štátom (podľa Encyklopédie Slovenska v rokoch 1877 - 1928 okrem župných ciest) a v rokoch 1939 – 1949 pozemné komunikácie spravované štátom okrem (v niektorých rokoch) krajinských ciest a vicinálnych ciest. 
Od konca 40. rokov 20. stor. do roku 1991 veľkú väčšinu pozemných komunikácií vlastnil a spravoval štát (spravoval ich prostredníctvom ministerstva, národných výborov alebo nimi zriadených organizácií). Napriek tomu sa termín „štátna cesta“ (v českom znení „státní silnice“) v rokoch 1949 až 1961 podľa zákona č. 147/1949 Zb. vzťahoval nie na všetky cesty patriace štátu, ale len na tie pozemné komunikácie, ktoré boli do roku 1949 klasifikované ako štátne cesty, krajinské cesty, vicinálne cesty a okresné cesty . V decembri 1961 nadobudol účinnosť súčasný cestný zákon (zákon č. 135/1961 Zb.) a s ním aj nová terminológia, t. j. namiesto termínu „štátna cesta“ bol použitý termín „(automobilová) cesta“ (v českom znení „silnice“). V roku 1991 sa vlastníkom miestnych komunikácií stali namiesto štátu obce (porov. zákon č. 138/1991 Zb.) a v roku 2004 vlastníkom niektorých ciest samosprávne kraje. V roku 1996 bol termín „(automobilová) cesta“ v cestnom zákone nahradený termínom „cesta“ a ostal v ňom dodnes (podrobnejšie pozri v článku cesta (stavba)). . 
Od roku 1961 sa termín „štátna cesta“ v právnych predpisoch nepoužíval, bolo ho možné už len chápať ako voľné slovné spojenie označujúce cestu vlastnenú či spravovanú štátom (napr. STN 73 6100 z roku 1999 hovorí o „štátnej cestnej komunikácii“ ako cestnej komunikácii vlastnenej štátom, pričom cestná komunikácia zahŕňa aj pojem cesta ), prípadne ojedinele ako synonymum cesty v užšom zmysle .
Novelizácia cestného zákona v roku 2021 opätovne zaviedla pojem "štátnej cesty" pre cesty I. triedy.
Smithsonian Astrophysical Observatory Star Catalog

Smithsonian Astrophysical Observatory Star Catalog (SAO) je astrometrickým hviezdnym katalógom. Bol vydaný observatóriom Smithsonian Astrophysical Observatory v roku 1966 a obsahuje 258 997 hviezd. Katalóg bol zostavený z rôznych predchádzajúcich astrometrických katalógov a obsahuje iba hviezdy do deviatej magnitúdy, pre ktoré boli známe presné správne pohyby. Názvy v katalógu SAO začínajú písmenami SAO, po ktorých nasleduje číslo. Čísla sú pridelené nasledujúcim 18 desatinným pásmam deklinácie, pričom hviezdy sú zoradené podľa rektascenzie v každom pásme.
Amyklaios

Amyklaios () bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr.
Sochár Amyklaios pochádzal pravdepodobne z Korintu. Zo starovekých autorov nám detailnejšiu správu o jeho sochárskych dielach zaznamenal Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku: „"Takisto dórski Korinťania vybudovali pokladnicu. Uložili tam lýdske zlato. Socha Herakla je dar Tébanov za to, že zvíťazili v zápase s Fókmi v takzvanej Svätej vojne. Kovové sochy venovali Fókovia, keď počas druhej bitky obrátili na útek jazdecké jednotky Tesálie. Obyvatelia Fliasie dopravili do Delf kovového Dia a s ním podobu Aiginy. Z arkádskej Mantineie pochádza ako dar kovový Apolón. Stojí neďaleko pokladnice Korinťanov. Herakles a Apolón sa vrhajú po trojnožke, takmer sa o ňu pustia do bitky. Léto s Artemidou utišujú hnev Apolónov, Aténa Heraklov. Takisto táto votívna skupina pochádza od Fókov na pamiatku doby, keď ich proti Tesálčanom viedol Eliďan Tellias. Sochy vytvoril Diyllos spoločne s Amyklaiom, ale Aténu a Artemidu Chionis. Boli to vraj Korinťania."“
Fókovia venovali votívny dar Delfám na počesť svojho víťazstva nad Tesálčanmi približne z roku 500 pred Kr. Sochy Amyklaia a Diylla umiestnené v Delfách boli vyrobené z bronzu. Podľa historika Herodota boli v nadživotnej veľkosti () a zhotovené ešte pred vojnou s Peržanmi, t. j. pred rokom 480 pred Kr. Epigrafický nález z Delf potvrdil Pausaniovo svedectvo o tom, že tieto diela zhotovili menovaní umelci.