Politický systém

V politológii sa pod pojmom politický systém rozumie typ politickej organizácie, ktorý môže byť uznaný, pozorovaný alebo inak deklarovaný štátom.
Definuje proces prijímania oficiálnych vládnych rozhodnutí. Zvyčajne zahŕňa vládny právny a ekonomický systém, sociálny a kultúrny systém a ďalšie špecifické systémy štátu a vlády. Ide však o veľmi zjednodušený pohľad na oveľa zložitejší systém kategórií zahŕňajúci otázky, kto by mal mať právomoc a aký by mal byť vplyv vlády na jej obyvateľov a hospodárstvo.
Hlavnými typmi politických systémov sú demokracie, totalitné režimy a medzi nimi autoritatívne režimy s rôznymi hybridnými režimami. Moderný klasifikačný systém zahŕňa aj monarchie ako samostatný subjekt alebo ako hybridný systém hlavných troch.
Definícia.
Podľa Davida Eastona "politický systém možno označiť ako interakciu, prostredníctvom ktorej sa autoritatívne prideľujú hodnoty spoločnosti". Politický systém sa vo všeobecnosti vzťahuje na proces, v ktorom sa v spoločnosti prijímajú zákony a prideľujú verejné prostriedky, a na vzťahy medzi osobami, ktoré sa podieľajú na prijímaní týchto rozhodnutí.
Sociálna politológia.
Sociologický záujem o politické systémy spočíva v zisťovaní, kto má moc vo vzťahu medzi vládou a obyvateľmi a ako sa vládna moc využíva. Podľa profesora z Yaleovej univerzity Juana Josého Linza existujú v súčasnosti tri hlavné typy politických systémov: demokracie, totalitné režimy a medzi nimi autoritatívne režimy (s hybridnými režimami). Ďalší moderný klasifikačný systém zahŕňa monarchie ako samostatný subjekt alebo ako hybridný systém hlavných troch. Vedci vo všeobecnosti označujú diktatúru buď ako formu autoritárstva, alebo ako totalitarizmus.
Demokracia.
Demokracia (zo starogréčtiny: δημοκρατία, "dēmokratía", "dēmos" "ľud" a "kratos" "vládnuť") je systém vlády, v ktorom štátnu moc má v rukách ľud alebo všeobecné obyvateľstvo štátu. Podľa minimalistickej definície demokracie sú vládcovia volení prostredníctvom volebnej súťaže, zatiaľ čo rozsiahlejšie definície spájajú demokraciu okrem volebnej súťaže aj so zárukami občianskych slobôd a ľudských práv.
Autoritárstvo.
Autoritárstvo je politický systém, ktorý sa vyznačuje odmietaním demokracie a politickej plurality. Zahŕňa používanie silnej centrálnej moci na zachovanie politického "status quo" a obmedzenie právneho štátu, deľby moci a demokratického hlasovania. Politológovia vytvorili mnoho typológií opisujúcich varianty autoritárskych foriem vlády. Autoritárske režimy môžu byť autokratické alebo oligarchické a môžu byť založené na vláde strany alebo armády. Štáty, ktoré majú neistú hranicu medzi demokraciou a autoritárstvom, boli niekedy charakterizované ako "hybridné demokracie", "hybridné režimy" alebo "konkurenčné autoritárske" štáty.
Totalita.
Totalitarizmus je politický systém a forma vlády, ktorá zakazuje opozičné politické strany, neberie do úvahy a zakazuje politické požiadavky individuálnej a skupinovej opozície voči štátu a kontroluje verejnú a súkromnú sféru spoločnosti. V oblasti politológie je totalitarizmus extrémna forma autoritárstva, v ktorej všetku spoločensko-politickú moc má v rukách diktátor, ktorý zároveň ovláda národnú politiku a národy národa pomocou nepretržitých propagandistických kampaní, ktoré vysielajú štátom kontrolované a spriatelené súkromné masovokomunikačné prostriedky.
Monarchia.
Monarchia je forma vlády, v ktorej je na čele štátu doživotne alebo až do abdikácie osoba – monarcha. Politická legitimita a autorita monarchu sa môže líšiť od obmedzenej a do značnej miery symbolickej (konštitučná monarchia) až po úplne autokratickú (absolutistická monarchia) a môže zahŕňať výkonnú, zákonodarnú a súdnu oblasť.
Panovníci sa väčšinou dedili, pričom často vznikali dynastie. V histórii sa však často vyskytovali aj volené a samozvané monarchie. Aristokrati, hoci nie sú monarchiám vlastný, často slúžia ako skupina osôb, z ktorej sa vyberá panovník, a na obsadenie konštitučných inštitúcií (napr. diéty a dvora), čo mnohým monarchiám dodáva oligarchické prvky.
Hybrid.
Hybridný režim je typ politického systému, ktorý často vzniká v dôsledku neúplného demokratického prechodu z autoritatívneho režimu na demokratický (alebo naopak). Hybridné režimy sa zaraďujú do kategórie režimov, ktoré majú kombináciu autokratických prvkov s demokratickými a môžu v nich súčasne prebiehať politické represie a riadne voľby. Hybridné režimy sa bežne vyskytujú v rozvojových krajinách s bohatými prírodnými zdrojmi, ako sú napríklad ropné štáty. Hoci tieto režimy zažívajú občianske nepokoje, môžu byť relatívne stabilné a vytrvalé po celé desaťročia. Od konca studenej vojny došlo k nárastu počtu hybridných režimov.
Pojem "hybridný režim" vychádza z polymorfného pohľadu na politické režimy, ktorý sa stavia proti dichotómii autokracia alebo demokracia. Moderná vedecká analýza hybridných režimov sústreďuje pozornosť na dekoratívny charakter demokratických inštitúcií (voľby nevedú k zmene moci, rôzne médiá vysielajú vládny názor a opozícia v parlamente hlasuje rovnako ako vládnuca strana, mimo iného), z čoho sa vyvodzuje záver, že demokratický ústup, prechod k autoritárstvu je najčastejším základom hybridných režimov. Niektorí vedci tiež tvrdia, že hybridné režimy môžu napodobňovať úplnú diktatúru.