Francis Veber

Francis Veber (* 28. júl 1937, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko) je francúzsky filmový režisér, scenárista, producent a spisovateľ. Pochádza zo spisovateľskej rodiny a už od malička ho bavilo vymýšľanie rôznych námetov a scenárov pre divadelné hry.
Životopis.
Francis Veber absolvoval štyri roky lekárskych štúdií a získal vedecký titul, aby sa stal novinárom a konečne našiel potešenie v písaní. Začal písaním skečov pre Guya Bedosa a neskôr muzikálu pre Jacquesa Martina "Petit Patapon" (1968). Jeho ďalšia hra "L'Enlèvement" (1968) sa stala jeho prvým úspešným zážitkom. O rok neskôr ju adaptoval pre Pierra Mondyho, ktorý ju inscenoval pod názvom "Appelez-moi Mathilde".
Nesporný špecialista na francúzske filmy Francis Veber, počas svojich nespočetných populárnych úspechov vytvoril svoje dve obľúbené postavy, hlupákov a naivných bláznov, Françoisa Pignona a Françoisa Perrina. Po zmiešanom úspechu experimentu "Appelez-moi Mathilde" z roku 1972, sa Veber skutočne naštartoval. Napísal scenár k filmu "Bol raz jeden policajt" v réžii Georgesa Lautnera a taktiež aj "Veľký blondín s čiernou topánkou" režiséra Yvesa Roberta s Pierrom Richardom v úlohe vysokého blondína, ktorý sa stal špiónom napriek sebe. Táto lunárna a nežná postava je triumfom a vyžadovala pokračovanie filmom "Návrat veľkého blondína" (1974) s rovnakým tímom hercov.
Medzičasom sa Veber etabloval ako hviezdny scenárista Gaumontu vďaka komédii "Dotieravý chlap" (1973) od Édouarda Molinara, adaptácia jednej z jeho hier "Le Contrat", ktorá sa veselo postaví nájomnému vrahovi (Lino Ventura) a nemotornému smoliarovi (Jacques Brel). Veber a Molinaro potom začali plodnú spoluprácu, najmä vo filme "Ružový telefón" (1975) a prvých dvoch dieloch "Klietka bláznov" (1978 a 1980). Veber, ktorý je pre ostatných stále plodným scenáristom, si v roku 1976 prvýkrát vyskúšal réžiu komédie "Hračka" v ktorej opäť hral Pierre Richard. Úspech filmu bol skromný a podnietil ho, aby sa opäť začal venovať písaniu pre svojich kolegov. Pre svoju druhú produkciu (film) sa rozhodol zmodernizovať už osvedčenú dvojicu, ktorá mu vyniesla toľko vavrínov s "Dotieravým chlapom," vrátane amerického remaku "Hračky" od Billyho Wildera "Buddy Buddy" (1981). Tvárou v tvár rozmarnému a zasnenému Pierrovi Richardovi si vybral veľmi zemitého Gérarda Depardieua. V roku 1981 títo dvaja herci vytvorili slávnu nezhodnú dvojicu vo filme "Kopyto" (1981), ktoré malo veľmi veľký úspech. Pre popularitu filmu sa rozhodol natočiť dva podobné filmy "Otec a otec" (1983) a "Utečenci" (1986).
V roku 1989 Francis Veber, ktorý sa pustil do amerického dobrodružstva podpisom originálnych scenárov a adaptácií svojich francúzskych úspechov, sám režíroval americký remake "Traja utečenci" s Nickom Noltom a Martinom Shortom. Aj keď bol zo svojej kariéry za Atlantikom sklamaný, režisér sa napriek tomu usadil v Los Angeles, aj keby to znamenalo návrat k práci vo Francúzsku.
Po kontroverznej dobrodružnej komédii "Jaguár" (1996) s veľmi veľkým rozpočtom sa rozhodol v roku 1998 adaptovať jednu zo svojich najlepších divadelných hier "Jeden blbec na večeru", film sa stal jedným z najväčších hitov roka a jeho najväčším osobným triumfom. Tento film, opäť založený na protiklade postáv (cynického meštiaka v podaní Thierryho Lhermittea a naivného účtovníka v podaní Jacquesa Villereta), mu vyniesol prvého Césara, za najlepšieho scenáristu. Po "KOndoMÉDII" (2000), komédii o homosexualite konfrontovanej najmä Danielom Auteuilom a Gérardom Depardieuom, oponuje Jeanovi Renovi, Depardieuovi a Richardovi Berrymu v populárnom filme "Drž hubu!" (2003). Neskôr Gad Elmaleh, Daniel Auteuil a Dany Boon v "Dablérovi" (2006). Napriek výbornému obsadeniu filmu "Dablér" bol pre Vebera tento film trochu sklamaním. Po dvoch rokoch sa rozhodol režírovať remake filmu "Dotieravý chlap" s názvom "Osina v zadku" (2008), v ktorom sa stretávajú interpreti javiskovej verzie Patrick Timsit a Richard Berry. Film bol veľmi zle prijatý a utrpel verejné zlyhanie, prvé pre Vebera.
Francis Veber napísal pre divadlo hry "L'Enlèvement" (1968), "Le Contrat" (1971), "Le Dîner de cons" (1993) a "Cher Trésor" (2012).