burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Liek

Liek je prípravok používaný v diagnostike alebo terapii ochorení. Je zložený z liečiv (účinných látok) a pomocných látok upravovaných do určitej liekovej formy (masť, sirup, tableta, injekcia).
Dôležité definície lieku.
Slovenský liekopis I.
Liek je produkt získaný z liečiv a farmaceutických pomocných látok určitým technologickým postupom, všeobecne prispôsobený na to, aby sa v ňom obsiahnuté liečivo mohlo aplikovať a uplatniť tak biologický účinok, ktorého je nositeľom. Liek má liekovú formu.
Slovenská legislatíva.
Liek je liečivo alebo zmes liečiv a pomocných látok upravených technologickým procesom do liekovej formy a určených na ochranu pred chorobami, na diagnostiku chorôb, liečenie chorôb alebo na ovplyvňovanie fyziologických funkcií. (ods. 5)
Liek je aj prírodná liečivá voda, ak spĺňa požiadavky na kvalitu, účinnosť a bezpečnosť a má udelené povolenie na uvedenie na trh podľa § 20 ods. 1. (str. 28)
Lieková forma.
Lieková forma je charakteristika lieku. Opisuje jeho tvar a vnútornú štruktúru. Liek ju získava vo výrobe a podľa nej sa riadi jeho použitie. 
Triedenie liekov.
Rôznosť zloženia a použitia liekov umožňuje použiť mnoho spôsobov triedenia. Na druhej strane množstvo odborov, ktoré sa liekmi zaoberajú vedie k tomu, že sa v praxi skutočne využíva pestrá škála systémov triedenia. Z hľadísk z ktorých sú lieky triedené spomeniem farmakologické, chemické (farmakochemické - farmaceutická chémia), technologické (galenika, farmaceutická technológia), medicínske (indikačné skupiny, aplikačné cesty), ekonomické (kategorizácia liekov), právne (výdaj liekov na recept, obmedzenia vo výdaji). Uvedené hľadiská triedenia liekov nie su vzájomne nezávislé a najbežnejšie spôsoby triedenia často využívajú viacero aspektov lieku naraz.
Anatomicko-terapeuticko-chemický klasifikačný systém.
"pozri aj hlavný článok Anatomicko-terapeuticko-chemický klasifikačný systém"
Ako je vidieť už z názvu ATC klasifikácia využíva na triedenie najbežnejšiu indikáciu lieku, jeho farmakológiu, ale aj chemickú štruktúru. Dôležité je, že každý samostatný liek je zatriedený len v jedinej kategórie (má jediný ATC kód).
Indikačné skupiny.
Indikačné alebo terapeutické skupiny liekov sú v porovnaní s ATC klasifikáciou starší systém triedenia liekov. Zásadný rozdiel oproti ATC klasifikácii je, že jediný liek môže byť zadelený do viacerých indikačných skupín.
Technologické aspekty.
Existuje niekoľko spôsobov delenia liekov na základe ich liekovej formy. Keďže od liekovej formy závisí aj spôsob aplikácie, uvádzam ju v tejto skupine tiež. 
Disperzný systém.
Lieky sú viaczložkové systémy kde je niektorá zložka rozptýlená (dispersum) v inej zložke (dispergens). Z tohto hľadiska rozlišujeme lieky: 
Aplikačná cesta.
Aplikačná cesta je výrazne závislá od liekovej formy. V skutočnosti je však lieková forma vyvinutá preto, aby bola aplikácia lieku maximálne bezpečná, jednoduchá, pohodlná a aby sa účinná zložka lieku dostala na miesto účinku v organizme.
Rôzne spôsoby aplikácie sa zvyčajne radia do troch základných skupín: 
Príklad zatriedenia lieku.
Liek: IBALGIN® 200
Kriteriológia

Kriteriológia je náuka o kritériách.
Liekopis

Liekopis alebo farmakopea je dielo normativneho charakteru s celoštátnou záväznosťou. Obsahuje všeobecné ustanovenia týkajúce sa prípravy, skúšania, označovania, uchovávania a vydávania liečiv a zdravotníckych potrieb, kvalitativne kritériá a požiadavky na ich akosť. Udáva bežné terapeutické dávky a maximálne dávky pre jednotlivé liečivá, ktoré sú pre lekárnikov a lekárov záväzné.
Kĺb

Kĺb môže byť:
Lietanie

Lietanie alebo let môže byť:
Lakťový kĺb

Lakťový kĺb () je kĺb, ktorý spája ramennú kosť s lakťovou kosťou a vretennou kosťou, ako aj lakťovú a vretennú kosť navzájom.
Kritérium

Kritérium môže byť:
Felix Klein

Felix Christian Klein (* 25. apríl 1849, Düsseldorf, Nemecko – † 22. jún 1925, Göttingen, Nemecko) bol nemecký matematik, člen Berlínskej akadémie vied (1913). 
V roku 1865 začal pôsobiť na Bonskej univerzite, kde sa roku 1868 stal doktorom filozofie. Od roku 1872 pôsobil ako profesor matematiky v Erlangene, od roku 1875 na Mníchovskej vysokej škole technickej. Od roku 1886 pôsobil v Göttingene, kde zostal do konca života.
Klein sa venoval problematike neeuklidovskej geometrie, teórii nepretržitých grúp, teórii algebraických rovníc, teórii eliptických funkcií, teórii automorfných funkcií. Svoje geometrické idey vyložil v slávnom Erlangenskom programe (1872).
Limbus (náboženstvo)

Limbus () môže byť v katolíckej teológii:
Kleio

Kleio alebo Kleió alebo Klio (po grécky "Kleió", po latinsky "Clio") je v gréckej mytológii múza, ktorá ochraňuje dejepis, filozofiu a epos. Jej synom bol Hyakintos, podľa niektorých zdrojov aj Hymenaios.
Limes Romanus

Limes () alebo limes Romanus alebo rímsky limes bola od cisárskej doby hranica Rímskej ríše, a to prirodzená, tvorená riekou alebo umelá s priekopou a valom, prípadne aj s palisádou alebo stenou. Podľa niektorých zdrojov sa riečna hranica ako limes nikdy neoznačovala. Dnes ako „limes (Romanus)“ spravidla označujeme len časti hranice so systémom opevnení.
Charakteristika.
Slovo "limes" pôvodne označovalo cestu, medzu vedúcu naprieč pozemkom, hranicu medzi pozemkami. Chrbticou limesu bola vždy strategická cesta, ktorá umožňovala rýchle spojenie a presuny vojenských jednotiek, a sieť vojenských táborov, staníc a signálnych veží umožňujúcich ohlasovanie pohybov nepriateľov a privolávanie posíl na miesta ohrozené útokom. 
Limes Romanus na Slovensku.
Súčasťou Rímskej ríše boli aj menšie územia dnešného Slovenska, ako napríklad Petržalka, pri ktorej v katastri obce Rusovce sa nachádza kastel Gerulata, tiež pevnosť v meste Komárno pri sútoku riek Váh a Dunaj, ktorá bola priamo súčasťou limes Romanus. Tiež k tomuto systému patril aj Rímsky vojenský tábor v Iži, ako jediný opevnený bod na ľavej strane Dunaja. Ležal oproti rímskemu táboru Brigetio, nachádzajúcemu sa na území dnešnej maďarskej obce Szöny.
Klement Alexandrijský

Klement Alexandrijský (iné mená: Klemens Alexandrijský, Kliment Alexandrijský, vlastným menom Titus Flavius Clemens; * asi 150, Atény† asi 211216, Kapadócia) bol cirkevný otec, predstaviteľ alexandrijskej katechetickej školy, jeden z najvýznamnejších po grécky píšucich kresťanských učiteľov staroveku.
Klement postavil do služieb svojej viery obrovskú grécku kultúru a hebrejskú:
"Tak ako Zákon pripravil na Krista Židov, tak filozofia naňho pripravila Grékov."
Život a význam.
V mladosti mal najprv blízko k platonizmu, ale keď prijal kresťanstvo, odišiel z Atén a vzdelával sa u rôznych kresťanských učiteľov v Grécku, Itálii a Egypte. Nakoniec sa usadil v Alexandrii, kde bol žiakom Pantaina Alexandrijského. Okolo roku 175 sa stal učiteľom alexandrijskej školy a po smrti Pantaena pred rokom 200 jej vedúcim predstaviteľom. Klementovým celoživotným úsilím bolo zblížiť grécku filozofiu a kresťanstvo. Jeho nástupcom vo vedení katechetickej školy a dedičom mnohých jeho myšlienok sa stal jeden z najväčších kresťanských teológov staroveku, Origenes. Kvôli prenasledovaniu kresťanov za Septimia Severa musel opustiť Egypt a uchýlil sa do maloázijskej Kappadokie, kde krátko pred rokom 215 zomrel. 
Klement patril medzi často citovaných a používaných autorov v neskorej antike aj počas stredoveku, kedy jeho dielo preložili do latinčiny. Zrejme kvôli tomu, že ho na obhajobu svojich názorov často používali stúpenci protestantskej reformácie, roku 1584 ho vyškrtli z rímskeho kalendára svätých.
Dielo.
Zachované diela.
Jeho zachované dielo tvorí akoby jednu veľkú na seba nadväzujúcu trilógii. 
Posledná, ôsma kniha je pravdepodobne len zbierkou Klementových poznámok, nezodpovedá štandardu a povahe predchádzajúcich kníh.
Nasledujú samostatné diela: 
Stratené diela.
Okrem vyššie spomenutých spisov napísal Klement podľa svedectva iných otcov ešte ďalšie spisy: 
Dajú sa nájsť odkazy aj na iné Klementove nezachované diela.
Kritias

Kritias alebo Kritiás (* asi 460 pred Kr. Atény - † 403 pred Kr. Atény) je grécky politik, sofista a básnik. Bol Gorgiovým a Sokratovým žiakom. Pochádzal z aristokratického rodu (strýko Platóna), obdivoval Spartu a nekompromisne nenávidel aténsku demokraciu. Po porážke Atén v peloponézskej vojne sa stal hlavou extrémnych oligarchov, tzv. 30 tyranov, ktorí nastolili teror, ktorý sa obracal aj proti umiernenejším príslušníkom vo vlastných radoch.
Kritiova literárna činnosť bola mnohostranná: písal elégie a drámy a v prozaických spisoch venoval pozornosť najmä ústavám gréckych štátov. Z Kritiových diel sa zachovali len nepočetné zlomky. Najdlhší (42 veršov) a obsahovo najzaujímavejší je zlomok z drámy 'Sisyfos', ktorý obsahuje racionalistický výklad o funkcii zákonov a náboženstva.
Kriticizmus

Kriticizmus môže byť:
Historická jazykoveda

Historická jazykoveda (iné názvy: diachronická jazykoveda, diachronická lingvistika) študuje zmeny, ktoré sa udiali v jazyku alebo v skupine jazykov v priebehu doby. Pri svojom výskume využíva diachronickú metódu.
Diachronická lingvistika je hlavný zdroj informácií o vývoji ľudského myslenia v najdávnejších dobách.
Gustav Klemm

Gustav Klemm (* 1802 – † 1867) bol nemecký historik, autor prvej široko poňatej definície kultúry (v antropologickom slova zmysle), ktorá významne ovplyvnila neskoršie bádanie v etnológii a kultúrnej antropológii.
Kritickosť

Kritickosť môže byť:
Bazálna filozofická kritickosť

Bazálna filozofická kritickosť je udržiavanie kontinuity vedomia transhorizontovej reality ako unikajúcna. Bazálna filozofická kritickosť je "differentia specifica" filozofického osvojovania si sveta človekom.
Porovnávacia jazykoveda

Porovnávacia jazykoveda alebo porovnávacia lingvistika je empirická disciplína, ktorej cieľom je vysvetliť evidentný fakt, že jazyky sa menia a že rôzne prirodzené jazyky sú si vo väčšej alebo menšej miere podobné (príbuzné). Jazykové zmeny a rôzne stupne príbuznosti jazykov sa tu objasňujú na základe súboru tvrdení (hypotéz). V porovnavacej lingvistike sa uskutočňuje typologický, konfrontačný alebo kontrastívny výskum dvoch alebo viacerých jazykov.
Klepsydra

Klepsydra (z ) alebo vodné hodiny alebo zriedkavo hydrologium sú akékoľvek hodiny, ktorých fungovanie je založené buď na sledovaní času odtoku vody (tekutiny) z nejakej nádoby (spravidla tenkou rúrkou) alebo na sledovaní času vtoku vody do (spočiatku prázdnej) nádoby s otvorom, ktorá pláva na vode. Používali sa najmä v staroveku, ale ešte aj na začiatku novoveku v Európe. V Grécku sa používali aj ako forma telegrafu. 
Ako časomiera sa klepsydra v Grécku používala na vymedzenie rovnakého času oboch strán pri súdnom spore, na meranie dĺžky nočných hliadok. Tento typ hodín sa objavil už v 2. tisícročí pred Kr. v Indii, Číne a Egypte. Neskôr sa dostali do Grécka a odtiaľ do Ríma. Napríklad ich vynašiel aj Ktésibios z Alexandrie okolo roku 250 pred n.l. .Časom sa klepsydra dočkala rôznych vylepšení mechanického a tvarového spracovania. Ako „telegraf“ sa používala napr. v armáde Kartága. Na vzdialených pozorovacích stanovištiach boli klepsydry, ktoré odmeriavali čas trvania ohňového alebo dymového signálu. „Stupnica“ časomiery bola rozdelená buď na niekoľko správ, alebo na jednotlivé písmená abecedy.
Lingvistika prekladu

Lingvistika prekladu je teoretické skúmanie jazykových rovín prekladu.
Klerikalizmus

Klerikalizmus je politické zasahovanie náboženstva do občianskeho politického života a myslenia.
Klérofašizmus

Klérofašizmus je krajnepravicová forma vlády klerikálneho (duchovného) zamerania uplatňujúca pri výkone moci fašistické metódy a katolícke tradície. Klérofašizmus vznikol v 20. rokoch 20. storočia, jeho vplyv vyvrcholil v období 2. svetovej vojny.
Politické strany s klérofašistickou ideológiou.
Označovanie konkrétnych režimov za klérofašistické je problematické a je predmetom častých sporov. Ako príklady klérofašistických režimov sa uvádza Slovenský štát Jozefa Tisa, Nezávislý štát Chorvátsko Anteho Pavelića, vláda Engelberta Dollfußa v Rakúsku, Španielsko pod vládou Francisca Franca, Železná garda v Rumunskom kráľovstve a Rexistická strana v Belgicku.
História.
Medzi popularizátorov v 30. rokoch 20. storočia v Československu patrili Jaroslav Durych, Jan Scheinost, Bohdan Chudoba a Karol VI. Schwarzenberg. V časti prípadov išlo o vnímanie fašizmu ako „spásnej“ tretej cesty medzi liberálnou demokraciou a komunizmom, ktorá má zachrániť katolícku civilizáciu.
Kritika čistého rozumu

Kritika čistého rozumu je u Kanta výskum transcendentálnych funkcií schopnosti poznávať.
Textová lingvistika

Textová lingvistika je lingvistický výskum jazyka z hľadiska jazykového systému. Text opisuje analogicky podľa vety a vysvetľuje ho v podstate na základe syntaktických a sémantických podmienok koherencie ako sled viet. Tradičná gramatika sa tu rozširuje na gramatiku textu.
Filologická kritika

Filologická kritika je textová kritika, jazykový rozbor a vysvetlenie textu. Klasická filologická kritika sa zapodievala interpretáciou textu a filologickou kritikou v užšom zmysle slova čiže hodnotením prameňov a vymedzovaním pôvodného textu.
Klient

Klient môže byť:
Filozofická kritika

Filozofická kritika je podobná lekárskemu umeniu: lieči a oslobodzuje myslenie od chorôb, ktoré mu spôsobila metafyzická špekulácia (Wittgenstein).
Kritika nemarxistickej filozofie

Kritika nemarxistickej filozofie = kritika buržoáznej filozofie je oblasť marxizmu-leninizmu zameraná na vyvracanie téz zastávaných nemarxistickými filozofmi.
Kliknutie

Kliknutie alebo klik () je proces rýchleho stlačenia ("click") a pustenia tlačidla na myši s kurzorom umiestneným ("point") v pokoji na jednej pozícii. Môže sa používať aj iné zariadenie, napr. touchpad alebo dotyková obrazovka.
Tento proces sa realizuje prostredníctvom používateľského rozhrania.
Literárna kritika

Literárna kritika (gréc. "krino" – "rozlišujem, vyberám, posudzujem") je jedna z troch základných disciplín literárnej vedy. Jej zmyslom je na základe určitých kritérií posúdiť a zhodnotiť literárne dielo. Literárny kritik okrem literárnovedného a estetického hľadiska uplatňuje vo väčšej alebo menšej miere aj svoj osobný estetický vkus, čím sa jeho výpoveď stáva subjektívnou a približuje sa k umeleckej tvorbe.
Jej predmetom je súčasná literatúra. Ak sa orientuje na literárnu minulosť, jej poslaním je odkrývať význam tých prvkov, ktoré sa viažu na súčasnosť, aktualizovať ich a tak sa podieľať na formovaní literárnej tradície. Napokon literárna kritika vytyčuje ďalšie cesty rozvoja literatúry a vykonáva aj funkciu sprostredkovateľa medzi autorom a čitateľom. Literárna kritika však môže slúžiť aj propagandistickým cieľom, najmä v totalitných režimoch.
K základným literárnokritickým žánrom patrí recenzia (kritický posudok literárneho alebo vedeckého diela po jeho vydaní). Podrobnejšie a v širších súvislostiach sleduje posudzované dielo kritická štúdia, prípadne článok. Osobitný žáner tvorí kritická esej.
Textová kritika

Textová kritika je hodnotenie prameňov čiže určovanie textu najbližšieho originálu a určovanie vzájomného vzťahu dochovaných rukopisov; ďalej vymedzovanie pôvodného textu (pôvodného znenia). Textová kritika rekonštruuje (obnovuje) zo zachovaných rukopisných podaní textu podľa filologických zásad a kritického hodnotenia nezachovanú, predpokladanú pôvodnú podobu textu v čo najvernejšom doslovnom znení (archetyp).
Klimatológia

Klimatológia je multiodborová vedecká disciplína o podnebí a jeho zmenách, skúmajúca zákonitosti časového a priestorového priebehu klimatických prvkov. Je to jedno z odvetví vied o atmosfére. Klimatológia je dosť podobná meteorológii, ale na rozdiel od nej klimatológovia zaznamenávajú zmeny počasia a klímy v minulosti v dlhších časových obdobiach (roky až tisícročia). Zmeny sú ovplyvnené jednak samotnou prírodou, ale v poslednom čase ich stále výraznejšie ovplyvňuje ľudská činnosť.
Klimatológia skúma aj prúdenie vzduchu v jednotlivých vrstvách atmosféry, tepelné prúdenie, vzťahy medzi prúdením vzduchu v spodných vrstvách atmosféry a povrchom Zeme (vegetácia, topografické nerovnosti, zastavané plochy) a fyzikálno-chemické zloženie atmosféry. K „nástrojom“ klimatológie patria chémia, geofyzika, geológia, glaciológia, hydrológia, oceánografia, vulkanológia, astrofyzika, pri spracúvaní dát zo všetkých týchto oborov, a ich vzájomnom "zosúlaďavaní" hrá významnú úlohu štatistika a metódy matematického modelovania.
Pododvetvím klimatológie je paleoklimatológia, ktorá sa zaoberá rekonštrukciou podnebia v dávnej minulosti Zeme. Využíva pritom štúdium pribúdania ročných vrstiev v ľadovcoch, zmeny obsahu rozpustených evaporitov v moriach a oceánoch, zmeny pomeru izotopov O a H, zmeny ročných prírastkov letokruhov stromov dendrochronológia a zmeny v rýchlosti usadzovania sedimentov v moriach, príp. v jazerách.
História.
Prvé klimatologické pozorovania robil Edmund Halley, ktorý nakreslil mapu prúdenia vetrov v roku 1686. Klimatológiu ako fyzikálnu vedu rozvinul Helmut Landsberg, ktorý rozpracoval štatistické klimatologické analytické metódy.
Umelecká kritika

Umelecká kritika je odvetvie umenovedy zamerané na výklad a hodnotenie súčasného umenia, ktoré rozoberá, vykladá, hodnotí a usmerňuje. Spätne sa obracia k umelcom a zároveň je medzičlánkom medzi umením a spoločnosťou. Popularizuje a presadzuje hodnoty a tendencie, prehlbuje pôsobenie umenia v spoločnosti, spolupôsobí na vývoj umenia. Preto formuluje umelecké a ideové požiadavky i meradlá a stupnice hodnôt. Nezaobíde sa bez znalectva a vyžaduje osobný postoj a cit pre umeleckú kultúru. Umelecká kritika úzko súvisí s koncertami, výstavami, sútažami a s umeleckým trhom.
Výtvarná kritika

Výtvarná kritika je súčasť vedy o výtvarnom umení; relatívne samostatný, špecifický druh hodnotiacej a interpretačnej činnosti, odlišný od historiografie výtvarného umenia i od teórie výtvarného umenia. Je istým druhom samostatnej literárnej činnosti, ktorej predmetom je posudzovanie výtvarnej a architektúrnej činnosti a jej výsledkov, t. j. umeleckého diela alebo súboru umeleckých diel. Sústreďuje sa na javy, ktoré prebiehajú najmä v súčasnej výtvarnej a architektúrnej tvorbe, pričom sa jej predmet rozšíril prakticky na celé hmotné
životné prostredie s estetickým rozmerom a akčným rádiom.
Hlavným pracovným postupom výtvarnej kritiky je porovnávacia metóda.
Kolískou výtvarnej kritiky je Francúzsko, kde bola už v 2. pol. 18. stor. pomerne rozvinutým druhom literárnej a odbornej činnosti, a to najmä v Paríži, kde sa už v 1. pol. 19. stor. rozvinula diferencovaná novinová a časopisecká publicistika (neraz so stálymi rubrikami pre kritiku), čo je predpokladom pre vznik a rozvoj výtvarnej kritiky.
Klin

Klin môže byť:
Lingvocentrizmus

Lingvocentrizmus (lat.) je považovanie jazyka a slovesnosti za najdôležitejšiu zložku kultúry, napríklad u predstaviteľov českého národného obrodenia.
Kritika poznania

Kritika poznania je základná disciplína filozofickej teórie poznania, ktorá:
Pästný klin

Pästný klin je všeobecne známy kamenný nástroj v staršom paleolite (abbevillien, acheuléen a i.). Človek si ho vyrobil z pazúrika otĺkaním kameňov do listového tvaru, neskôr do hrotu. Zaujímavosťou je, že pästný klin sa ako nástroj nevyvinul veľmi dlhé roky, dokonca sa v období jeho najväčšieho využívania takmer zastavil technický vývin ľudstva. 
Iná teória tvrdí (konkrétne Darwinova teória krásy), že Acheuléenske pästné kliny sú najstaršie umelecké diela (estetické predmety) na svete. Keďže vznikli 50 000 až 100 000 rokov predtým ako sa praľudia naučili používať reč, bolo vyrábanie pästných klinov spôsobom komunikácie. Muži ich vyrábali za účelom predvádzania sa a reprodukcie. Ženy si všímali schopnosti muža ako jemnú motoriku, inteligenciu, schopnosť plánovať, svedomitosť a taktiež očividný prístup ku vzácnym materiálom, ktoré boli k výrobe pästného klinu potrebné. Videli krásu v niečom, čo je dobre urobené.
Línia

Línia môže byť:
Krivda

Krivda je nespravodlivosť, príkorie, ublíženie, neprávosť.
Klinec

Klinec je kovový výrobok na jednoduché a rýchle spájanie súčastí z mäkkého materiálu (dreva, kože, papiera, plastu atď.). Využíva sa pružnosť spájaného materiálu, ktorá udržiava zatlčený klinec v diere.
Klinec sa skladá z drieku (prierezu kruhového, štvorhranného, trojhranného a pod.), ktorý je valcovitý, ihlanovitý alebo hranolovitý. klinec má na jednom konci hrot alebo klin a na druhom hlavu (prírubové rozšírenie). Existujú však aj tupé klince, resp. klince bez hlavy. Niekedy sú klince špirálovito skrútené (do skrutkovice), alebo s vytvorenými zárezmi, hrotmi a pod.
Zásadným rozdielom oproti inému spojovaciemu materiálu je, že klinec sa zatĺka, čiže úderom na rozšírenú časť sa postupne ostrou časťou zabodáva do spájaného materiálu. Na zatĺkanie sa používa kladivo, alebo elektrické resp. pneumatické náradie - klincovačka, spinkovačka, nastreľovačka. Klincové spojenie je nerozoberateľné (ťažko rozoberateľné). Klince sa vyrábajú z ocele, medi, mosadze, hliníka, antikora a pod. Vyrábajú sa z drôtu : kovaním a lisovaním. Používajú sa hlavne v truhlárstve, stavebníctve, nábytkárskom priemysle, podkovárstve (upevnenie podkovy na kopyto), v železničnej doprave - pripevnenie koľajníc, v zdravotníctve na fixáciu kostí a pod.
Symbolika.
Severské národy vo viacerých archaických predstavách o vesmíre spájali tento predmet s Polárkou ako vesmírnou osou, okolo ktorej sa otáča nebeská kupola.
V centrálnej Afrike sa našli početné drevené figúrky v tvare ľudskej postavy nastoknuté na klince (klincové fetiše). Podľa afrických povier v takejto figúrke prebýva nadprirodzená bytosť a rituálne zatlčenie klinca jej malo pripomenúť povinnosť ochraňovať a poskytovať pomoc, ako aj odháňať zlé úmysly. Klinec je znakom, že bytosť ukrytá v idole sa skutočne venuje prosiacemu človeku.
V strednej Európe sa na znak prítomnosti alebo návštevy cudzinca tradične pribíjali klince do veľkých stromov alebo do drevených figúrok.
V kresťanskej symbolike klinec pripomína ukrižovaného Ježiša Krista. Symbol klinca používa napr. Arma Christi, nachádza sa v erbe viacerých obcí napr. Drahovce, v paškále je zapichnutých päť klincov, v liturgickom odeve (pálium) sú zapichnuté tri klince a pod. Vo všeobecnosti je klinec kresťanským symbolom martýrstva.
Zlatým klincom sa ukončovali stavby (posledný zatlčený klinec). V prenesenom význame „zlatý klinec“ je vyvrcholenie, ukončenie, najdôležitejšia časť činnosti.
Krivka

Krivka môže byť:
Klio

Klio môže byť:
Kľúč

Kľúč môže znamenať:
Ralph Linton

Ralph Linton (* 27. február 1893, Philadelphia, Pensylvánia, USA - † 24. december 1953 New Haven, Connecticut) bol bol americký antropológ.
Kríza

Kríza môže byť:
Určovací kľúč

Určovací kľúč je odborná publikácia na určovanie prírodnín podľa ich charakteristických znakov. Napríklad botanický kľúč alebo kľúč na určovanie nerastov.
Ekologická kríza

Ekologická kríza je zhoršenie životných podmienok na Zemi, ktoré môže viesť k zániku rôznych foriem života (znečistenie zložiek životného prostredia – vody, vzduchu, pôdy a pod.). Príčinou môže byť napríklad jadrová katastrofa.
Lipnica (rod rastlín)

Lipnica () je rod z čeľade lipnicovitých. 
Sú to jednoročné a vytrvalé byliny. Sú husto alebo aj voľne trsnaté, vytvárajú výbežky. Listy sú ploché alebo štetinovito zvinuté, na vonkajšej strane listu sa pri báze nachádza tzv. jazýček.
Kvety sú v kláskoch, ktoré tvoria metlinu. Klásky sú zboku stlačené, spravidla mnohokveté (najčastejšie 2-10 kvetov). Na báze klásku sú 2 plevy, plevice sú spravidla bez ostín. Na chrbáte plevice býva pri báze chumáčik vlnatých mäkkých chlpov. Plodom je obilka, ktorá je elipsoidná a obschnutá. Na svete sa vyskytuje asi 500 druhov, hlavne v miernom pásme oboch hemisfér.
Druhy.
Existuje asi 500 druhov, z toho na Slovensku tieto:
Všeobecná kríza kapitalizmu

Všeobecná kríza kapitalizmu je podľa marxizmu proces rozkladu svetovej kapitalistickej sústavy, týkajúci sa ekonomiky, politiky a ideológie. Teóriu všeobecnej krízy kapitalizmu vypracoval Lenin v súvislosti so svojím učením o imperializme ako poslednom štádiu kapitalizmu.
Kríza rozumu

Kríza rozumu je prílišné spoliehanie sa na techniku, ovládanie prírody, úplnú poznateľnosť sveta i človeka jednoduchým rozumom vôbec.
Lipnutie

Lipnutie je vinutie sa niečomu, húževnaté pridŕžanie sa, túženie po niečom, niekom, napríklad lipnutie na slovách, na tradícii, na starých vzoroch.
Walter Lippmann

Walter Lippmann (* 23. september 1889, New York – † 14. december 1974) bol americký spisovateľ, novinár a politický komentátor.
Lippmann bol novinár, mediálny kritik a filozof, ktorý sa pokúsil uviesť do súladu napätie medzi slobodou a demokraciou v modernom svete.
V roku 1913 Lippmann, Herbert Croly, and Walter Weyl založili časopis The New Republic magazine. Počas prvej svetovej vojny sa stal Lippmann poradcom prezidenta Woodrowa Wilsona a asistoval mu pri projekte 14 bodov prezidenta Wilsona.
Lippmann mal kontakty na vplyvných amerických politikov a zásadne sa staval do antagonistickej pozície voči komunizmu. Ako mediálny kritik skúmal mediálne obsahy a opísal ich ako projekciu subjektívnych hodnôt na realitu prostredníctvom navodených sterotypov, čím sa vytvára tzv. mediálne pseudoprostredie.
V roku 1920 Walter Lippmann spolu s Charlesom Merzom sa vo svojej vedeckej štúdii s názvom Test mediálnych obsahov (A Test of the News) vyjadrili o novinárskom prejave venujúcom sa revolúcii boľševizmu uverejnenom v The New York Times ako o nevyváženom a nesprávnom. Lippmann napísal okrem Pulitzerovou cenou oceneného stĺpčeka s názvom Dnes a zajtra (Today and Tomorrow) niekoľko kníh. Bol to on, kto zaviedol pojem "studená vojna" v jeho rovnomennej knihe v roku 1947.
O demokracii sa vyjadril, že ""sa nikdy vážne nezaoberá problémom, ktorý vyvolala, pretože jeho zobrazenie v ľudských hlavách automaticky nikdy nezodpovedá vonkajšiemu svetu"." Masovú demokraciu teda vnímal ako jeden z najvplyvnejších stereotypov a podozrieval ju z elitárskych stanovísk. Masový volič je podľa neho len objektom, ktorý dezorientujú a zavádzajú zbory expertov.
Lippmann videl novinársku prácu ako "prácu s informáciami", pri ktorej novinári predstavujú spojivko medzi politikmi a verejnosťou.
Knieža

Knieža (ženský rod kňažná) bol náčelník kmeňa, neskôr panovník
u Slovanov, napríklad Pribina. V ďalšom období to bol šľachtický titul udeľovaný napríklad na území Nemecka a Ruska, ktorý sa v hierarchii umiestňoval pod veľkokniežaťom a nad markízom. Panovníci niektorých európskych monarchií (napr. Monako, Lichtenštajnsko alebo Andorra) majú titul knieža. Kniežatstvo znamená hodnosť kniežaťa alebo územie pod vládou kniežaťa alebo formu štátu na čele s kniežaťom.
Seymour Martin Lipset

Seymour Martin Lipset (* 18. marec 1922) je americký politológ a sociológ.
Lipset sa zaoberá javom študentstva v politike 60. rokov 20. storočia, politickou aktivitou spoločenských skupín z hľadiska spoločenského pokroku a rozvoja demokracie.
Kniežatstvo

Kniežatstvo označuje jednu z foriem vlády štátu, na ktorého čele stojí knieža. Kniežatstvá dnes existujú ako suverénne štátne celky (Monako, Lichtenštajnsko, Andorra), alebo ako historická územia (napr. České kniežatstvo, Nitrianske kniežatstvo ai.).
Súčasnosť.
V dnešnej dobe sa pod pojmom kniežatstvo rozumie právne suverénny štát s vlastným (suverénnym) územím monarchu šľachtického pôvodu v kniežacej hodnosti alebo územie, ktoré je súčasťou iného štátu (monarchie), napr. Astúria v Španielskom kráľovstve.
Medzi európske kniežatstva patrí Lichtenštajnsko, Monako a tiež Andorra, kde panuje tzv. dvojvládie, pretože kniežaťom v tomto kniežatstve sú súčasne francúzsky prezident a druhou biskup.
Zaujímavosťou je, že na kniežatstvo si osobujú nárok aj niektoré medzinárodným spoločenstvom neuznané entity, ako je Sealand, Seborga, New Utopia.
Kríza vedy

Kríza vedy je prelom, prechodné štádium medzi dvoma rozlíšiteľnými fázami vývinu vedy. Chápanie krízy vedy závisí od toho, aké kategórie intervenujú v jeho priebehu.
Termin 'kríza' sa v súvislosti s rozvojom vedeckého poznania začína používať v poslednej tretine 19. storočia. W. Dilthey roku 1873 v jednom liste napísal: "„…je zvláštne, ako som statil všetku vonkajšiu ctižiadosť, túžbu napísať veľké dielo. Veľká kríza vied a európskej kultúry, v ktorej žijeme, zaujali moju myseľ natoľko, že bude len na úžitok zrieknuť sa každej vonkajšej osobnej ctižiadosti.“" 
Najprv sa verejne hovorí o kríze základov matematiky, ku koncu storočia sa začína hovoriť o kríze fyziky, biológie a psychológie. Po prvej svetovej vojne sa termín „kríza“ dostáva do názvov prác. Karl Bühler vydal Krízu psychológie (1927), no najznámejšou prácou, ktorá má v názve tento výraz, je Husserlova Kríza európskych vied a transcendentálna fenomenológia (1934 – 1937).
Termín "kríza vedy" je korelatívny s termínom "revolúcia vo vede" a práve tak sú korelatívne aj fenomény, ktoré označujú.
Kríza vied má štyri základné dimenzie: metodologickú, gnozeologickú, svetonázorovú a prakticko-sociálnu.
Názory na krízu vedy.
Pozitivizmus.
Pozitivizmus vidí zdroje krízy vedy predovšetkým v neadekvátnom určení povahy vedeckej teórie; podľa nich (sc. pozitivistov) teoretické konštrukcie sú vždy hypotetické, možno ich korigovať a odvolať. Skutočným základom a oporou vedy sú výlučne fakty a empiricky konštatovateľné súvislosti.
Husserl.
Kríza vedy je podľa Husserla skutočnosť, že sa stala spornou pravá vedeckosť vedy a celý spôsob, ako si vytýčila svoje úlohy a vytvorila pre ne svoju vlastnú metodiku. Kríza vedy
spočíva v strate jej životného významu. V našich životných úzkostiach nám veda nemá čo povedať. Zásadne vylučuje práve tie otázky, ktoré sú za našich neblahých časov najpálčivejšími otázkami pre človeka, vydaného najosudnejším prevratom: vylučuje otázky týkajúce sa zmyslu alebo nezmyselnosti celej ľudskej existencie. Veda o čírych telesách nedokáže o subjektoch nič povedať, pretože abstrahuje od akéhokoľvek subjektívna.
Svätá kniha

Svätá kniha je údajným súhrnom zjavenej múdrosti.
Líšenie sa

Líšenie sa je bytie odlišným, rozdielnym, iným, matie odlišných, rozdielnych vlastností, odlišovanie sa.
Krizma

Krizma (gr.) je posvätný olej používaný pri niektorých obradoch.
Listina

Listina (pôvod pozri v poznámke dole) môže byť:
Poznámka.
(1) Slovo listina vo významoch označujúcich druh (najmä oficiálne relevantnej) písomnosti vytvoril František Palacký v 19. storočí ako nové slovo, ktoré je myslené ako ekvivalent nemeckého výrazu (schriftliche) Urkunde. Dovtedy sa v tomto význame ako aj na označenie súkromnej korešpondencie používalo (aj v slovenčine) jediné slovo - slovo list; Palacký teda na základe nemčiny zaviedol terminologické rozlišovanie medzi listinou a listom. Slovo Urkunde v nemčine pôvodne (a ešte v 19. storočí alternatívne) neznamenalo písomnosť, ale svedectvo či dôkaz (akýkoľvek dôkaz, ale neskôr najmä neživý). (2) Slovo listina vo významoch označujúcich zoznam a pod. vzniklo mechanickým prebratím a prispôsobením zvukovej podoby nemeckého slova Liste, ktoré znamená zoznam. (3) Z čisto jazykového hľadiska je časť "list-" slova listina prevzatím slova list, ktoré je praslovanského pôvodu.
Knihovníctvo

Knihovníctvo je náuka o vedení knižníc alebo vedenie knižníc.
Kníhtlač

Kníhtlač je technika tlače z výšky, ktorá používa tlačové formy s vystupujúcim tlačovým reliéfom s tlačovými plochami, na ktoré sa sústavou valcov nanáša farba a tlakom sa prenáša na materiál, na ktorý sa má tlačiť. V Európe ju objavil a zdokonalil Johann Gutenberg v prvej polovici 15. storočia. V širšom zmysle sa niekedy ako kníhtlač označuje mechanické rozmnožovanie písaného textu vôbec alebo kníhtlačiarstvo.
Mechanické rozmnožovanie písaného textu poznali už Číňania, ktorí už v 8. storočí tlačili z dosák a od 11. storočia pohyblivými typmi. Medzi rokmi 14031405 objavili mechanické rozmnožovanie písaného textu v Kórei. V Európe objavil kníhtlač Johann Gutenberg v roku 1450.
Prvá tlačiareň na Slovensku bola v Bratislave najneskôr v rokoch 14771480, keď tu vyšli 4 prvotlače. Ďalej sa vie, že v roku 1560 vyšla kniha v Košiciach, ktorá sa nezachovala. Prvá zachovaná kniha, o ktorej sa vie, že vyšla na Slovensku, bola 1. časť Postily P. Bornemiszu v maďarčine, ktorá vyšla v Komjaticiach v roku 1573. Prvá slovenská kniha, o ktorej sa vie, že bola vytlačená na Slovensku, vyšla v roku 1581 v Gutgeselovej tlačiarni v Bardejove, bol to preklad Lutherovho katechizmu "Katechysmus Dr. M. Luthera z Nemeckého yaziku na Slowensky preloženy" - Bardejovský katechizmus z roku 1581.
Krk

Krk () je časť tela spájajúca hlavu s trupom. Zadná časť krku ľudí a iných stavovcov sa nazýva väz.
Hrdlo je predná časť krku. 
Krkom prechádza veľa ciev a nervov. Obsahuje lymfatické uzliny, hltan, hrtan, priedušnicu, štítnu žliazu a pažerák.
Excerpčný lístok

Excerpčný lístok je spôsob záznamu (excerptu) o prečítaných literárnych dielach alebo kratších štúdiách.
Alfred Kroeber

Alfred Louis Kroeber (* 11. jún 1876, Hoboken, New Jersey, USA – † 5. október 1960, Paríž, Francúzsko) bol americký antropológ, žiak Franza Boasa. Rozvinul tézy difuzionizmu a konfiguralizmu, stal sa vedúcim predstaviteľom americkej antropológie v prvej polovici 20. storočia.
Terénne výskumy uskutočňoval u pacifických Indiánov v USA. Pôsobil od roku 1916 ako profesor kultúrnej antropológie na Kalifornskej univerzite. Jeho zásluhou vyšlo najväčšie kompendium modernej antropológie: "Anthropology Today" (1955), zhromažďujúce štúdie päťdesiatich popredných svetových bádateľov v antropológii.
Knižnica

Knižnica je organizovaná zbierka kníh, určená na priame používanie čitateľom, alebo kultúrna inštitúcia, ktorá organizuje spoločenské využívanie tlačených a rukopisných materiálov i ostatných hmotných zdrojov/nositeľov poznatkov a informácií.
Dejiny.
Kedysi boli knižnice štátne, obchodné, chrámové zbierky – predstavujú jeden zo spôsobov, ako sa z kočovnej kultúry stala kultúra urbanizovaná. Po stáročia boli knižnice pasívne, boli vlastníctvom panovníka alebo cirkvi, preto k nim nemala verejnosť bežný prístup. Svoj hlavný zmysel dosiahli, až keď ich sprístupnili verejnosti, koncom 19. storočia.
Knižnice na Slovensku.
Slovenské knižnice upravuje Knižničný systém Slovenskej republiky, ktorého riadiacim orgánom je Ministerstvo kultúry SR. Podľa neho knižnice na Slovensku členíme na Slovenskú národnú knižnicu, vedecké knižnice, akademické knižnice, verejné knižnice, školské knižnice a špeciálne knižnice.
Literárnosť

Literárnosť je vlastnosť, ktorá odlišuje literárne dielo od iných prehovorov. Je to špecifikum existencie literárneho faktu spočívajúca v akceptovanosti a potvrdenosti istého faktu ako literárneho. Existencia literárnych faktov vôbec nie je teda čímsi stálym, raz navždy zafixovaným, ale je javom časovo premenlivým: čo v istom historickom čase funguje ako literárny fakt, v inom časovom určení ním prestáva byť, a naopak.
Alexandrijská knižnica

Alexandrijská knižnica bola najväčšia a najslávnejšia staroveká knižnica, o ktorej fondy (v 1.
polovici 1. stor. pred Kr. to bolo až 700 000 zvitkov) sa opierala tvorba a práca básnikov a učencov alexandrijského Museionu.
Krok

Krok môže byť:
Literát

Literát je človek literárne činný, spisovateľ, publicista.
Kromaňonec

Kromaňonec (iné názvy cromagnonec, kromaňonský človek, cromagnonský človek, človek kromaňonský, človek cromagnonský; tieto výrazy sa používajú skôr neformálne, ale existuje aj vedecký názov "Homo sapiens crogmanonensis/cro-magnonensis" a veľmi zriedkavo (?)"Homo cromagnon" či (?)"Homo sapiens cromagnon") môže byť:
Vo všetkých širších významoch je kromaňonec časovo vymedzený rokmi 35 000 (alebo 40 000) BP na jednej strane a cca. 10 000 BP (teda 8000 pred Kr.) na druhej strane. V type definície, ktorý používa napr. Podborský (pozri vyššie) je samozrejme vrchné obmedzenie 30 000 BP (namiesto 35 000 BP).
V prípade významov mladopaleolitický Homo sapiens alebo mladopaleolitický Homo sapiens z Európy sa staršie používalo aj alternatívne označenie človek predveký ("Homo sapiens (sapiens) fossilis", "Neoanthropus fosssilis" či "Homo sapiens diluvialis").
Z pohľadu Európy išlo o prvých európskych predstaviteľov Homo sapiens. Boli to súčasníci dožívajúcich neskorých neandertálcov. 
Typový nález.
Názov "kromaňonec" je utvorený podľa náleziska Cro-Magnon v južnom Francúzsku, kde roku 1868 objavili lebky a časti kostier 5 jednotlivcov stratigraficky patriacich do würmu III. Najznámejšia z nich je kostra približne 45-ročného muža, tzv. „starca z Cro-Magnonu“, ktorá slúži ako typový nález - pozri Cro-Magnon 1.
Charakteristika ak je kromaňonec definovaný ako európsky mladopaleolitický Homo sapiens.
O telesných znakoch jednak pozri Cro-Magnon 1 a jednak možno všeobecne povedať, že sa kromaňonci vyznačovali niektorými archaickými znakmi, napr.:
Základnými znakmi sa však nelíšil od súčasného typu človeka (človeka cca po roku 10 000 BP).
Významné náleziská:
Charakteristika ak je kromaňonec definovaný ako mladopaleolitický Homo sapiens vôbec.
Kromaňonec osídlil obývateľnú časť Zeme od polárneho pásma po tropické pásmo, bol lovcom, žil v tlupách, býval v jaskyniach, pod skalnými prevismi a v primitívnych chatrčiach, vyrábal dokonale opracované nástroje z kostí, parohoviny a kameňa, staval obydlia, založil paleolitické umenie (sošky zvierat a žien (venuše), nástenné maľby, rytiny v jaskyniach). To je tiež dokladom kultového života kromaňonca.
V hroboch sa často našli kostry v skrčenej polohe zasypané červenou hlinkou a nástroje kultúr szeletienu, gravettienu, aurignacienu, magdalenienu, pavlovienu.
Náleziská sú v Európe, Ázii, Afrike. Nálezy mimo skupiny z Cro-Magnonu (nálezy Cro-Magnon, Grimaldi, Chancelade) sú často veľmi odlišné, čiže kromaňonec vykazoval značnú variabilitu. Nálezy z Brna predstavujú skupinu s úzkou tvárou a nižšou postavou.
Absurdná literatúra

Absurdná literatúra je literatúra, ktorá ako by ilustrovala absenciu zmyslu a hodnôt (prvé diela Ionescove, Beckettove a pod.).
Základná knižnica

Základná knižnica je knižnica, ktorá je základná pre prácu siete alebo skupiny jej podriadených samostatných knižníc, pomáha im v doplňovaní knižničných fondov, umožňuje medziknižničnú výpožičnú službu, zaobstaráva im bibliografické pomôcky a metodicky ich riadi.
Kromlech

Kromlech (kelt.) je megalitická stavba zo stojatých kameňov radených do priamok alebo kriviek (kruhov), hore spojených vodorovným kameňom na spôsob nadpražia alebo kladia. Vyskytuje sa vo Francúzsku. Niekedy sa v širšom zmysle ako kromlech označujú aj anglické henge (stonehenge, woodhenge).
Pravdepodobne vytvárali rámec pre sprievody k pomníkom predkov. Funkciou tejto architektúry bolo vytvárať posvätný obvod. Súčasne sa v nej výraznejšie prejavuje kompozičný princíp, najmä rytmus, ktorý sa stal v rozličných formách dôležitým prvkom umeleckého výrazu v architektúre. Pri tom všetko si zachovali rady menhirov symbolický význam ako podoby živých bytostí. Vyvolávajú predstavu smútočného sprievodu hrbatých mníchov s kapucňou stiahnutou do tváre. Pôvodný kult sa skladal z dvoch základných obradov, ktoré sa neskôr odbavovali v zložitejších formách. Bol to pohyb smerujúci k určitému cieľu – procesia – alebo pohyb okolo kultového pomníka, stromu alebo hrobu. Staré kromlechy treba preto pokladať za skamenené spodobnenia kultového kolového tanca.
Kronika (stredovek)

Kronika je nevedecký literárny žáner opisujúci udalosti z minulosti v časovom slede, v ktorom sa odohrali. Na rozdiel od letopisov spravidla neopisuje udalosti podľa rokov, ale podľa väčších časových celkov a často má zložitejšiu formu (široko sa opisujú príčiny a súvislosti, hodnotia sa udalosti a ich aktéri). Kronika je jeden z najdôležitejších naratívnych historiografických prameňov.
História kroník a kronikárstva.
Prvé kroniky vznikli v antike, najväčší rozkvet kronikárstvo dosiahlo v stredoveku. 
Kroniky sa podľa obsahu a formy rozlišujú na:
Kroniky na Slovensku.
Medzi významné kroniky dotýkajúce sa slovenského stredoveku patria:
Medzi uhorské kroniky významné pre Slovensko patria:
Kroniky v Česku.
Medzi významné kroniky českého stredoveku patria:
Literatúra Spojených štátov

Literatúra Spojených štátov alebo americká literatúra je literatúra USA a britských kolónií, z ktorých USA vznikli. Prevažne v anglickom jazyku. Je to súčasť kultúry USA. 
Utvárala sa v 17. a 18. storočí ako časť anglickej koloniálnej literatúry a obmedzuje sa v tomto období najmä na náučné spisy, prevažuje náboženský charakter. Dotvorenie sa jej špecificky národnej povahy súvisí s bojom za nezávislosť, propagovaním ideí francúzskeho osvietenstva a Francúzskej revolúcie (Benjamin Franklin, Thomas Paine). Koncom 18. storočia. a začiatkom 19. storočia vznikali prvé romány.
John Knox

John Knox (* okolo 1514, Haddington, Spojené kráľovstvo – † 24. november 1572, Edinburgh) bol škótsky cirkevný reformátor, pôvodne katolícky kňaz. V roku 1560 založil škótsku presbyteriánsku cirkev.
Anglická literatúra

Anglická literatúra je v širšom zmysle literatúra písaná v anglickom jazyku v anglicky hovoriacom svete. V užšom zmysle ide o anglicky písanú literatúru na území Spojeného kráľovstva.
Anglický jazyk sa vyvíjal po viac ako 1400 rokov. Najstaršie záznamy o angličtine, sada anglo-frízskych dialektov, ktoré na Veľkú Britániu priniesli anglosaskí dobyvatelia, sa označujú ako staroangličtina. Najznámejšou literatúrou v staroangličtine je Beowulf, ktorý v Anglicku získal status národnej epiky, napriek tomu, že sa odohráva v Škandinávii. Po ovládnutí Anglicka Normanmi v roku 1066 už však písaná podoba staroangličtiny nebola veľmi bežná. Pod vplyvom novej aristokracie sa bežným jazykom súdov, parlamentu a vyššej vrstvy stala francúzština. Angličtina, ktorá sa používala po príchode Normanov, sa označuje ako stredoangličtina. Táto podoba angličtiny prevažovala až do 70. rokov 15. storočia, kedy sa rozšíril Chancery Standard (neskorá stredoangličtina). Geoffrey Chaucer (13431400), autor "The Canterbury Tales", bol dôležitou postavou vo vývoji legitimity ľudovej stredoangličtiny v období, kedy dominatnými jazykmi v literatúre boli stále francúzština a latinčina. Gutenbergov vývoj kníhtlače v roku 1439 takisto pomohol štandardizovať jazyk, rovnako ako i Biblia kráľa Jakuba (1611) a veľký samohláskový posun.
Básnik a dramatik William Shakespeare (15641616) je všeobecne pokladaný za najlepšieho spisovateľa v angličtine a jedného z najlepších svetových dramatikov. Jeho hry boli preložené do každého veľkého moderného jazyka a sú hrané častejšie, než hry akéhokoľvek iného dramatika. Historické romantické novely od Sira Waltera Scotta z 19. storočia inšpirovali generáciu maliarov, skladateľov a spisovateľov naprieč Európou.
Anglický jazyk sa rozšíril po celom svete spolu s britským impériom medzi koncom 16. a začiatkom 18. storočia. V jednom momente to bolo najväčšie impérium v histórií. V roku 1913 malo britské impérium viac ako 412 miliónov ľudí, teda 23 % vtedajšej celkovej populácie. Počas 19. a 20. storočia začali tieto kolónie a Spojené štáty produkovať svoju vlastnú významnú literatúru písanú v angličtine. Od roku 1907 doteraz bolo celkovo udelených viac Nobelových cien za literatúru za práce v angličtine než za akýkoľvek iný jazyk, pričom laureáti pochádzali z Veľkej Británie, Írska i Severného Írska, USA a bývalých britských kolónií.
Kóan

Kóan (, , ) je obvyklým racionálne logickým chápaním neriešiteľný, neprijateľný problém, väčšinou vo forme príbehu. Používa sa ako námet na rozjímanie v niektorých školách zen budhizmu. Predstavuje spôsob meditácie na hľadanie čistého duševného bytia. Nájdenie zmyslu a vyriešenie kóanu vyžaduje zmenu v spôsobe chápania a nazerania vecí, čo zväčša nie je dosiahnuteľné čisto racionálnym uvažovaním, je však prístupné intuícii.
Antická literatúra

Antická literatúra je súčasť antického umenia, východisko pre renesanciu, klasicizmus, romantizmus, realizmus.
Antický hrdina je spätý s prírodou a len pozemský život má preňho cenu. Človek, príroda a bohovia tvoria jednotu. Bohovia majú aj ľudské vlastnosti, ale človek je im podriadený a bezmocný voči ich rozhodnutiu.
Jan Kochanowski

Jan Kochanowski (* 1530, Sycyna Północna, Poľsko – † 22. august 1584, Lublin) bol poľský básnik obdobia renesancie.
Arabská literatúra

Arabská literatúra je literárna tvorba písaná v spisovnej arabčine pôvodne Arabmi, neskôr aj príslušníkmi rôznych národností (Turci, Iránčania) na rozsiahlom území Arabskej ríše.
Austrálska literatúra

Austrálska literatúra je súčasť austrálskeho umenia a svetovej literatúry. K významním predstaviteľom patria napr. James Clavell, Patrick White.
Binárny kód

Binárny kód alebo dvojkový kód je kód, v ktorom súbor znakov cieľovej množiny zobrazenia pozostáva iba z dvoch rôznych znakov, napríklad z 0 a 1. Dôležitými binárnymi kódmi sú BCD kód, Aikenov kód a kód Excess-3.
Hermeneutický kruh

Hermeneutický kruh je okolnosť, že to, čo sa má pochopiť, predpokladá už istý spôsob porozumenia. Ak o veci nemám nijaké predporozumenie, ani tušenie, nemôže mi byť táto vec ani priblížená.
Z hermeneutického kruhu sa nedá vymaniť. Môžeme sa však pokúsiť uvedomiť si ho, a tým ho zmierniť. Uskutočniť to možno tak, že sa napätie medzi predporozumením a vlastným pochopením aktivizuje, t. zn. že sa jednak odhalia spomienky na základné predskúsenosti a presvedčenia, teda tradície, z ktorých proces pochopenia vychádza, jednak nezrušiteľná jednota poznávania a záujmov pomocou schopnosti permanentnej kritiky vlastných predpokladov. Dôležité pritom je, najmä pokiaľ ide o texty,
dokumenty a konania minulých dôb, sprítomniť si horizont chápania, pokiaľ to len ide, a zrekonštruovať si historické pozadie. Hermeneutické vedomie vedie teda cez objasnenie vedomých väzieb na tradíciu k dôslednej kritike ideológie, pričom ideológiou sa tu myslí nevedecká dogmatizácia presvedčení a postojov, v prirodovede nekritické nafúknutie jej nároku na pravdu. Terminológiou H. G. Gadamera by bolo možné tento proces opísať tak, že ide o to, aby sa horizont môjho pochopenia, teda predpoklady mojej doby a môjho vedenia prekrížili s horizontom, z ktorého pochádza vec,
ktorej chcem porozumieť. Tam, kde k tomu dôjde, hovorí Gadamer o splynutí horizontov.
Kodifikácia

Kodifikácia alebo (len vo významoch vyjadrujúcich činnosť) kodifikovanie môže byť:
Filozofická literatúra

Filozofická literatúra je literatúra venovaná filozofickej problematike
Krutosť

Krutosť je ukrutnosť, nemilosrdnosť, neúprosnosť, tyranstvo.
Kodiológia

Kodiológia (lat. + gr.) je náuka komplexného skúmania rukopisných kódexov.
Kódovací

Kódovací (fr.) je slúžiaci na kódovanie, používaný pri kódovaní.
Indická literatúra

Indická literatúra vznikla v polovici 2. tisícročia pred Kr. (staroindická literatúra), na ňu nadviazali novoindické literatúry, z nich najstaršia je tamilská literatúra;
významný súbor diel tvorí budhistická literatúra, v 20. stor. aj angloinidická literatúra.
Koeficient

Koeficient môže byť:
Číselný koeficient

Čiselný koeficient alebo číselný súčiniteľ alebo koeficient polynómu je matematický koeficient v podobe určitého čísla v súčine určitého čísla a čísla zapísaného písmenom.
Číselné koeficienty spravidla píšeme pred číslami zapisanými písmenami.
Latinská literatúra

Literatúra latinská je najvýraznejšia zložka európskej kultúry, čo je dané tým, že latinčina bola nielen materským jazykom obyvateľov Ríma a neskôr Rímskej ríše, ale stala sa na dlhé stáročia jazykom tej časti Európy, ktorá bola pod vplyvom západnej časti Rímskej ríše. 
Preto je latinská literatúra po všetkých stránkach neobyčajne rozsiahla - časovo, teritoriálne, žánrovo a samozrejme aj šírkou námetov a ideí. Ako zložka antickej kultúry, stredovekej kultúry i novovekej kultúry poznamenala aj kultúru súčasnú.
Rímska literatúra.
Je literatúra z obdobia starovekého Ríma. Nadväzuje na grécku literatúru. Je významnou zložkou rímskej kultúry a prvá etapa vývinu latinskej literatúry. Tvorbu tvorila dráma, rétorika a poézia (tzv. zlatý vek rímskej literatúry)
Latinská humanistická literatúra

Latinská humanistická literatúra vznikla na talianskych univerzitách, pestovala sa od 14. do prvej polovice 17. storočia. Nadviazala na antické i stredoveké literárne vzory, pod heslom návratu k prameňom (ad fontes) šírila poznanie antickej vzdelanosti (Erazmus Rotterdamský, M. Ficino, Janus Pannonius P. Melanchton, T. More, V. Valla), menej beletristické žánre (Marzio Galeotto, Pius II.).
Tlakový koeficient

Tlakový koeficient je v politológii pomer súčtu obyvateľstva určitého štátu k počtu obyvateľstva všetkých ostatných štátov spolu, pretože práve s týmito vznikajú konflikty, ktoré sa môžu zmeniť na vojnové stretnutie. Čím viacej obyvateľstvo susedných štátov prevažuje počtom nad obyvateľstvom príslušného štátu, tým vyššie číslo vychádza a tým neistejšia je jeho medzinárodná situácia. Slabosť príslušného štátu totiž prebúdza žiadostivosť mocnejších susedov a povzbudzuje ich ku koalíciám, ktorých účelom je rozdelenie ľahkej koristi. A prirodzene tým horšie sú vyhliadky príslušného štátu v prípadnomn vojnovom konflikte.
Tlakový koeficient slúži na odhadovanie vyhliadok toho ktorého štátu v prípadnom vojnovom konflikte.