Paavo Haavikko

Paavo Juhani Haavikko (* 25. január 1931, Helsinki, Fínsko – † 6. október 2008, Helsinki) bol fínsky básnik a dramatik modernizmu päťdesiatych rokov 20. storočia. Je považovaný za jedného z najlepších fínskych spisovateľov. V roku 1984 získal Neustadtskú medzinárodnú cenu za literatúru a v roku 1993 zase Nordickú cenu Švédskej akadémie za literatúru (Nordic prize of the Swedish Academy). Od roku 1989 bol vlastníkom a riaditeľom nakladateľstva Art House.
Životopis.
Po skončení štúdií a základnej vojenskej služby v roku 1951 začal pracovať ako realitný maklér. Popri tejto práci sa začal po víkendoch zaoberať literatúrou. Paavo Haavikko bol presvedčený, že človek, ktorý sa venuje výlučne literárnej činnosti a nemá ďalšie zamestnanie, stráca spojenie s realitou. Tento jeho postoj je badateľný aj v jeho poézii, kde je autor akoby priamo v dianí a nie je len pasívnym divákom. Koncom šesťdesiatych rokov sa stáva literárnym redaktorom v nakladateľstve Otava a literárnym konzultantom viacerých tlačiarní. 
V roku 1955 sa oženil so spisovateľkou a poetkou Marjou-Liisou Vartio, ktorá ale po jedenástich rokoch manželstva umiera. Jeho druhou ženou sa roku 1971 stala literárna historička Ritva Rainio Hanhineva.
Dielo.
Napísal niekoľko básnických zbierok, románov, divadelných, rozhlasových a televíznych hier, a taktiež napísal aj niekoľko diel literatúry faktu.
Patrí do generácie básnikov, ktorý priniesli do Fínska v päťdesiatych rokoch modernistickú revolúciu. Taktiež vo Fínsku v roku 1958 predstavil absurdnú drámu svojou hrou "Münchhausen".
Debutoval v roku 1951 knihou "Tiet etäisyyksiin" (prekl.: "Cesty do diaľok"). Svoj debut vydal po odchode z Helsinskej univerzity. V zbierke sa ale nachádzali aj básne z jeho študentských čias (najstaršie z roku 1949).
&lt;br&gt;Celá jeho raná tvorba je zavŕšená zbierkou "Talvipalatsi" (prekl.: "Zimný palác"). Táto zbierka je považovaná za najvýznamnejšiu metapoetickú zbierku fínskej literatúry z povojnového obdobia. Jeho raná tvorba sa vymyká fínskej literárnej tradícii tým, že autor nepoužíva tradičné básnické formy; používa nový jazyk, rytmus a voľnú juxtapozíciu. Paavo Haavikko sa zo začiatku zaoberá metafyzickými otázkami: vzťah medzi literárnou tradíciou a novou poéziou, proces tvorby, jazyk. Spočiatku bola jeho tvorba považovaná za zvláštnu, ale dnes je klasickou súčasťou fínskej literatúry.
Ďalšiu básnickú zbierku "Puut, kaikki heidän vihreytensä" (prekl.: "Stromy, všetka ich zeleň") vydáva Paavo Haavikko až v roku 1966. Zbierka sa vyznačuje veľkou kritikou nedávnej fínskej histórie, kedy sa autor zaoberá úlohou Fínska v 2. svetovej vojne. S poéziou pokračuje aj po jej vydaní, ale začína písať tiež beletriu a literatúru faktu. Jeho zbierky básní boli preložené do 12 jazykov.
Haavikkovým prvým románom je "Yksityisiä asioita" (prekl.: "Súkromné obavy"), v ktorom sa zaoberá kritikou sociálnych, politických pomerov a egoizmu. V knihe sa tiež stavia proti totalitným ideológiám.
Počas celej svojej tvorby sa v jeho dielach objavuje opakovane motív histórie. Často používa historické udalosti alebo osobnosti na to, aby reflektoval prítomnosť. Najviac viditeľné je to v jeho drámach, napr.: "Kuningas lähtee Ranskaan" (prekl.: "Kráľ ide do Francúzska"), ktorá bola námetom na rovnomennú operu od Aulisa Saallinena. Historický námet je zrejmý aj v zbierkach básní, napr.: "Synnnyinmaa" (prekl.: "Domovina") sa zaoberá kritickým pohľadom na fínsku históriu; "Lehdet lehtiä" (prekl.: "Listy listov") zase popisuje Zimnú vojnu proti ZSSR cez memoáre ministra obrany. 
Ďalšou z tém diel Paava Haavikka bol fínsky folklór, o ktorom píše v diele "Kaksikymmentä ja yksi" (prekl.: "Dvadsať a jeden"). Píše tu o čarovnom mlynčeku Sampo. Motív folklóru z Kalevala je použitý v televíznej hre "Rauta-aika" (prekl.: "Doba železná") a postavy z tohto eposu vystupujú v románe "Kullervon tarina" (prekl.: "Kullervov príbeh"). Prepojenie folklóru a fínskej histórie môžeme vidieť v hre "Agricola ja kettu" (prekl.: "Agricola a líška").
V osemdesiatych rokoch Paavo Haavikko pokračuje v písaní poézie, ale aj hier a aforizmov, napr.: "Puhua, vastata, opettaa" (prekl.: "Hovoriť, odpovedať, učiť"), "kde sa zastáva drobných podnikateľov proti byrokracii moci a bezohľadnosti veľkých spoločností.". V tomto období ostáva verný námetom z histórie, ale tiež používa námety z literatúry, politiky, či ekonomiky.
Haavikko bol známy svojím skepticizmom, realizmom a pesimizmom voči svetu.