burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Péter Bacsó

Péter Bacsó (* 6. január 1928, Košice – † 11. marec 2009, Budapešť), bol maďarský filmový režisér a scenárista.
Životopis.
Po absolvovaní strednej škôly sa Bacsó chcel stať najprv hercom a neskôr divadelným režisérom, ale nakoniec sa rozhodol pôsobiť v oblasti filmového priemyslu. Prvýkrát pracoval vo filme už vo veku 19 rokov, keď sa stal asistentom režiséra Gézy Radványiho pri natáčaní filmu Niekde v Európe z roku 1948. Po dokončení filmu pokračoval ako scenárista a v roku 1950 dokončil "Maďarskú školu divadelného a filmového umenia". V tom čase už bol vo filmových štúdiách známou osobou.
V päťdesiatych rokoch sa stal úspešným scenáristom, v roku 1963 natočil svoj prvý celovečerný film "Nyáron egyszerű" (, premiéra v Maďarsku 5. marca 1964). V roku 1969 natočil svoj najslávnejší film s názvom "Svedok". Film bol však hneď po dokončení zakázaný, stal sa z neho trezorový film a na svoju premiéru si musel počkať až do roku 1979. Film je politickou satirou o komunistickom režime zo začiatku päťdesiatych rokov, film je v Maďarsku považovaný za kultovú klasikou. V roku 1981 bol nominovaný na Filmovom festivale v Cannes.
Bacsó neskôr pokračoval v natáčaní prevažne politicko-satirických filmov pre širšie publikum. Vyskúšal však aj ďalšie žánre, napr. muzikál, komédiu alebo krimi. V roku 1980 režíroval krimi film v medzinárodnej koprodukcii (Nemecko, Švédsko, Maďarsko), ktorý bol natočený podľa románovej predlohy "Muž, ktorý sa vyparil" od švédskej autorskej dvojice Maj Sjöwallová - Per Wahlöö. Pretože dej knihy sa odohráva prevažne v Budapešti, aj film sa z veľkej časti natáčal tu (ale aj v Štokholme). Hlavnú úlohu švédskeho kriminalistu Martina Becka stvárnil známy britský herec Derek Jacobi. Film mal premiéru 25. decembra 1980 vo Švédsku pod názvom "Mannen som gick upp i rök" (teda zhodným s pôvodným švédskym názvom románu), nemeckým názvom "Der Mann, der sich in Luft auflöste" a anglickým názvom "The Man Who Went Up in Smoke".
V natáčaní pokračoval až do neskorého veku, avšak jeho posledné filmy boli odmietané kritikou i verejnosťou pre zlé scenáre aj réžiu. Jeho film "Hamvadó cigarettavég" () z roku 2001 je vnímaný ako nekriticky oslavný životopisný film maďarskej herečky a speváčky Kataliny Karádyovej. Jeho film z roku 2008 "Majdnem szűz" (, ) sa zúčastnil Medzinárodného filmového festivalu v Moskve.
Saint-Germain-lès-Corbeil

Saint-Germain-lès-Corbeil môže byť:
Pont-sur-Yonne

Pont-sur-Yonne môže byť:
Geraldo Majella Agnelo

Geraldo Majella Agnelo (* 19. október 1933, Juiz de Fora, Brazília – † 26. august 2023, Londrina, Brazília) bol brazílsky rímskokatolícky kňaz, emeritný arcibiskup v meste Salvador de Bahia a kardinál.
Kňaz.
Kňazské svätenie prijal 27. júna 1957 v São Paulo. Viac ako dvadsať rokov pôsobil vo farnosti svätého Antona v Barra Funda, koordinoval činnosť združenia katolíckej mládeže, prednášal v niekoľkých seminároch, od roku 1964 bol kanonikom katedrálnej kapituly v São Paulo.
Biskup.
14. mája 1978 bol menovaný biskupom brazílskej diecézy Toledo, biskupské svätenie prijal 6. augusta toho istého roku, jeho svätiteľom bol arcibiskup São Paula, kardinál Paulo Evaristo Arms. V októbri 1982 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval arcibiskupom arcidiecézy Londrina. V rokoch 1991 až 1999 pracoval v pápežskej kúrii ako sekretár Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí. V roku 1995 bol menovaný do komisie pripravujúcej Veľké jubileum roku 2000. V januári 1999 sa vrátil do Brazílie a nastúpil na arcibiskupský stolec v meste San Salvador de Bahia, ktoré je tiež sídlom brazílskeho prímasa.
Kardinál.
Pri konzistóriu vo februári 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval za kardinála. 5. mája 2003 bol zvolený na päťročné obdobie za predsedu Brazílskej biskupskej konferencie. V januári 2011 prijal pápež Benedikt XVI. jeho rezignáciu na funkciu arcibiskupa vzhľadom k dovŕšeniu kanonického veku.
Smrť.
Agnelo utrpel mozgovú príhodu v decembri 2022 a bol v zlom zdravotnom stave. 25. augusta 2023 sa jeho stav rapídne zhoršil a bol na jednotke intenzívnej starostlivosti. 26. augusta 2023 Agnelo zomrel v Londrine. Mal 89 rokov.
SARS

SARS alebo ťažký akútny respiračný syndróm (z angl. "severe acute respiratory syndrome") je vírusové respiračné ochorenie zoonotického pôvodu, ktoré spôsobuje vírus (zároveň kmeň vírusu) z čeľade koronavírusy, ktorý sa volá koronavírus 1 spôsobujúci ťažký akútny respiračný syndróm (skr. SARS-CoV-1 alebo SARS-CoV v užšom zmysle), a ktorý patrí (spolu napr. s kmeňom SARS-CoV-2) do druhu SARSr-CoV(=SARS-CoV v širšom zmysle). Syndróm spôsobil epidémiu SARS v rokoch 2002 až 2004. Bolo nakazených viac ako 8 000 ľudí z 29 rôznych krajín a území a najmenej 774 ľudí zomrelo na celom svete. Koncom roku 2017 čínski vedci vystopovali vírus na prenášačov cez ázijský cibetkovitý druh musang škvrnitý ("Paradoxurus hermaphroditus") na jaskynné netopiere rodu podkovár ("Rhinolophus") v čínskej provincii Jün-nan.
SARS bolo pomerne zriedkavé ochorenie; na konci epidémie v júni 2003 bol výskyt 8 422 prípadov s hrubou mierou úmrtnosti (CFR) 11%. Od roku 2004 neboli na celom svete hlásené žiadne prípady SARS-CoV-1. Od roku 2020 sa SARS-CoV-1 považuje za vyhubený u ľudí, ale keďže vírus infikuje aj zvieratá, je možné, že sa v budúcnosti znovu objaví.
Symptómy.
Medzi hlavné symptómy patrí horúčka nad 38 °C, bolesť hlavy a svalov, pneumónia. Vírus sa prenášal blízkym fyzickým kontaktom (dotyk) a vzduchom (kašeľ, kýchanie).
Priemerná inkubačná lehota pre SARS je 4 až 6 dní, aj keď zriedka to môže byť len 1 deň alebo až 14 dní. SARS-CoV je najinfekčnejší u ťažko chorých pacientov, k tomu zvyčajne dochádza počas druhého týždňa ochorenia. Toto oneskorené infekčné obdobie znamenalo, že karanténa bola vysoko efektívna; ľudia, ktorí boli izolovaní pred piatym dňom svojej choroby, zriedka prenášali túto chorobu na ostatných.
Liečba.
Zatiaľ neexistuje žiadny liek alebo ochranná vakcína (2020) proti SARS, ktorá by sa preukázala ako bezpečná a účinná pre ľudí, aj keď vírus SARS-CoV-2 prinútil vedcov k ďalšiemu vývoju mRNA vakcín, ktoré boli vyvíjané už po roku 2003. Liečba SARS je hlavne podporná s antipyretikami, doplnkovým kyslíkom a podľa potreby mechanickou ventiláciou. Aj keď sa ribavirín bežne používa na liečbu SARS, zdá sa, že má malý alebo žiadny vplyv na SARS-CoV a nemá žiadny vplyv na pacientove výsledky. V súčasnosti neexistuje dokázaná antivírusová liečba. Medzi testované látky patrí ribavirín, lopinavir, ritonavir, interferón typu I, ktoré doteraz nepreukázali žiadny rozhodujúci príspevok k priebehu ochorenia. Podávanie kortikosteroidov odporúča British Thoracic Society/British Infection Society/Health Protection Agency u pacientov s ťažkým ochorením a saturáciou krvi kyslíkom &lt; 90 %. Antibiotiká sa používajú na liečbu sekundárnej bakteriálnej infekcie.
Cesta III. triedy 2174 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 2174 ("III/2174", staré číslo "III/065036") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 7,041 km. 
Priebeh.
Cesta začína v meste Turčianske Teplice, križovatkou s cestou III/2175. Pokračuje von z mesta, prechádza cez cestu I/65 a pokračuje do obce Háj. Tam pripája z obce cestu III/2189 a pokračuje smerom do Čremošného. V obci prekonáva stúpanie a niekoľko zákrut, vychádza z nej von, až sa napokon pripája na cestu I/14 pred horským priechodom Šturec. 
Stav.
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 1,484 km (21,1 % priebehu) vo veľmi dobrom stave, na úseku dlhom 0,001 km v dobrom stave a na úseku dlhom 5,556 km (78,9 % priebehu) v stave nevyhovujúcom. V roku 2013 prebehlo na úseku dlhom asi 50 m v obci háj vybudovanie novej kanalizácie, ktoré sa dokončilo v roku 2014. V roku 2019 bola cesta na úseku dlhom 1,221 km medzi Hájom a Čremošným opravená.
Noël Czuczor

Noël Czuczor (* 25. marec 1989, Nové Zámky) je slovenský herec. Vyštudoval divadelnú fakultu VŠMU v Bratislave. Za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej role vo filme Čistič získal v roku 2016 cenu Igric.
Detstvo a štúdium na strednej škole strávil v Nových Zámkoch. K herectvu sa dostal v bratislavskom Bielom divadle, zakrátko bol prijatý na VŠMU.
Carlos Amigo Vallejo

 
Carlos Amigo Vallejo OFM (* 23. august 1934, Medina de Rioseco, Španielsko† 27. apríl 2022, Guadalajara) bol španielsky rímskokatolícky kňaz, františkán, emeritný arcibiskup Tangeru a Sevilly, kardinál.
Život.
Začal študovať lekárstvo, čoskoro štúdium prerušil a vstúpil do rádu františkánov (OFM). Kňazské svätenie prijal 17. augusta 1960. Neskôr študoval filozofiu v Ríme a tiež psychológiu v Madride. V Madride pôsobil ako duchovný, prednášal filozofiu vedy a antropológiu na niekoľkých školách a rádových centrách formácie.
17. decembra 1973 bol vymenovaný za arcibiskupa v Tangeru, biskupské svätenie prijal 28. apríla 1974. Často vystupoval ako vyjednávač a sprostredkovateľ v konfliktoch Španielska s krajinami Maghrebu - Líbyou, Alžírskom, Marokom, Tuniskom a Mauritániou. V roku 1982 bol vymenovaný za arcibiskupa v Seville.
21. októbra 2003 ho pri konzistóriu pápež Ján Pavol II. vymenoval za člena kardinálskeho kolégia. 5. novembra 2009 pápež Benedikt XVI. prijal jeho rezignáciu na funkciu sevillského arcibiskupa vzhľadom na dovŕšenie kánonického veku 75 rokov. V auguste 2011 bol zvláštnym pápežským legátom pri oslavách 500. výročia založenia arcidiecézy Santo Domingo, prvej diecézy na území Ameriky.
Horoščák

Horoščák/Horoščáková je na Slovensku sa málo vyskytujúce priezvisko v blízkom okolí Prešova, a aj v tomto meste.
Slovo „hrošč“ znamená po slovinský „chrobák“.
Prvý výskyt.
Prvý zdokumentovaný výskyt slova „hrošč“ je diela z roku 1883.
Frigyes Bán

Frigyes Bán (* 19. jún 1902, Košice – † 30. september 1969, Budapešť), bol maďarský filmový režisér a scenárista.
Životopis.
Narodil sa ako syn Károlyho Bellera a Emílie Grohovej. Vyštudoval vojenskú školu no vojakom sa nakoniec nestal. V 20. rokoch sa rozhodol pre pôsobenie v oblasti filmu. Presťahoval sa do budapeštianskej filmovej spoločnosti, kde začal pracovať ako asistent. V 30. rokoch pracoval ako redaktor a scenárista, hral však aj menšie herecké úlohy. Prvý sólový film natočil v roku 1939 s názvom "Mátyás rendet csinál". V roku 1948 režíroval svoj film "Talpalatnyi föld", ktorý zožal medzinárodný úspech. Životopisnú cenu v Karlových Varoch dostal za film "Semmelweis" z roku 1953. Filmom "Bolondos vakáció" začal nakrúcať v roku 1967, už ho však nestihol dokončiť. Utrpel autonehodu a zomrel 30. septembra 1969 v Budapešti.
Jeho prvou manželkou bola herečka a scenáristka Kató Timár, vzali sa v Budapešti 27. mája 1934. Rozviedli sa v roku 1955. Jeho druhou manželkou bola herečka Éva Vass.
Cerisiers

Cerisiers môže byť
Chéroy

Chéroy môže byť:
Saint-Julien-du-Sault

Saint-Julien-du-Sault môže byť:
Sergines

Sergines môže byť:
Villeneuve-l’Archevêque

Villeneuve-l’Archevêque môže byť:
Medzibodrožie

Medzibodrožie je chránené vtáčie územie v okresoch Trebišov a Michalovce, ktoré bolo vyhlásené 7. januára 2008 Ministerstvom životného prostredia Slovenskej republiky. Je súčasťou európskej sústavy chránených území Natura 2000.
Chránené vtáčie územie sa nachádza v okrese Michalovce v katastrálnych územiach Beša, Čičarovce, Drahňov, Ižkovce, Kapušianske Kľačany, Kucany, Malé Raškovce, Oborín, Ptrukša, Veľké Kapušany, Veľké Raškovce a Veľké Slemence a v okrese Trebišov v katastrálnych územiach Bačka, Boľ, Borša, Boťany, Cejkov, Čierna, Kapoňa, Klin nad Bodrogom, Kráľovský Chlmec, Ladmovce, Leles, Malý Horeš, Malý Kamenec, Nová Vieska pri Bodrogu, Nový Horeš, Pavlovo, Poľany, Pribeník, Rad, Soľnička, Somotor, Strážne, Streda nad Bodrogom, Svätá Mária, Svätuše, Svinice, Véč, Veľký Horeš, Veľký Kamenec, Viničky, Vojka, Zatín a Zemplín.
Fauna.
Vyhlásené je za účelom ochrany týchto druhov: bocian biely, bocian čierny, brehuľa hnedá, bučiačik močiarny, bučiak veľký, ďateľ hnedkavý, ďateľ prostredný, haja tmavá, hrdlička poľná, chavkoš nočný, chochlačka bielooká, chriašť malý, chrapkáč poľný, kačica chrapľavá, kalužiak červenonohý, kaňa močiarna, kaňa popolavá, krutohlav hnedý, ľabtuška poľná, muchárik bielokrký, muchár sivý, penica jarabá, pipíška chochlatá, prepelica poľná, pŕhľaviar čiernohlavý, čorík bahenný, čorík čierny, rybárik riečny, škovránok stromový, strakoš obyčajný, strakoš kolesár, včelár lesný, včelárik zlatý, beluša veľká, volavka purpurová, beluša malá, výrik lesný.
Flóra.
Vyskytuje sa tu 7 druhov rastlín európskeho významu:
Tiež sa tu vyskytuje 50 druhov rastlín národného významu, 40 druhov ohrozených a vzácnych druhov rastlín. Sú vypracované programy na záchranu pre štyri druhy rastlín: korunkovka strakatá (Fritillaria meleagris), poniklec lúčny maďarský (Pulsatilla pratensis subsp. hungarica), poniklec Zimmermannov (Pulsatilla zimmermannii) a vstvač úhľadný (Orchis elegans).
Toto Cutugno

Toto Cutugno (vlastným menom Salvatore Cutugno; * 7. júl 1943, Fosdinovo, Taliansko† 22. august 2023, Miláno) bol taliansky spevák a skladateľ populárnej hudby. Celosvetovo sa preslávil svojimi hitmi ako „L'Italiano” (známy tiež ako "Lasciatemi Cantare či Un Italiano Vero"), „Solo Noi” (1. miesto na Festivale San Remo roku 1980), Serenata alebo Soli. Roku 1990 vyhral súťaž Eurovízie s piesňou „Insieme: 1992”, ktorá vyzýva k zjednoteniu Európy a zapadla presne do euforickej atmosféry po páde Berlínskeho múru. Napísal tiež rad skladieb pre ostatných spevákov, najmä francúzske (Michel Sardou, Mireille Mathieu, Joe Dassin, Johnny Hallyday, Hervé Vilard, Dalida).
V roku 1982 vystupoval na Bratislavskej lýre.
Cutugno žal najväčší úspech v osemdesiatych rokoch dvadsiateho storočia, kedy vznikli jeho najznámejšie piesne. Počas deväťdesiatych rokov stále vystupoval, avšak po roku 2000 zmiernil tvorbu platní a počet vystúpení. Venoval sa najmä písaniu piesní pre iných umelcov. V roku 2018 a 2019 absolvoval veľké turné po celej Európe, pričom do Prahy prišiel v máji 2019.
V roku 1990 získal ocenenie na medzinárodnej speváckej súťaží Eurovision Song Contest.
The Lancet

The Lancet je recenzovaný vedecký časopis (týždenník) venovaný medicíne. Založil ho v roku 1823 anglický chirurg Thomas Wakley, pomenoval ho podľa anglického , čo je v preklade skalpel. Ide o jeden z najstarších a najznámejších medicínskych časopisov na svete.
Časopis publikuje originálne vedecké články, vrátane prehľadových článkov (tzv. „seminars“ a „reviews“), editoriály, recenzie kníh, korešpondenciu a prípadové štúdie (kauzistiky) ako aj novinky. Lancet vlastní a vydáva od roku 1991 vydavateľstvo Elsevier. Jeho šéfredaktorom je od roku 1995 Richard Horton. Časopis má redakcie v Londýne, New Yorku a Pekingu.
Podľa Journal Citation Reports mal časopis v roku 2018 impakt faktor 59,102, čo je druhé miesto za The New England Journal of Medicine v kategórii „Medicine, General &amp; Internal“.
Dánska cirkev

Dánska cirkev (po dánsky: Folkekirken) je luteránska štátna cirkev Dánskeho kráľovstva. Dánska cirkev pôdobí aj v Grónsku. V Dánsku aj Grónsku je najväčšou cirkvou. V roku 2023 mala 4 276 271 a v roku 2023 sa ku nej hlásilo 72,1 % dánov. V roku 2007 sa na Faerských ostrovoch od nej oddelila samostatná Faerská cirkev.
Dánska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Dánska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.
Kodaňským biskupom je v súčasnosti Peter Skov-Jakobsen. Dánska cirkev má 11 diecéz. Je členom Svetového luteránskeho zväzu a Spoločenstva Porvoo. Do duchovnej služby ordinuje aj ženy a sobáši aj páry rovnakého pohlavia.
História.
Počas reformácie kráľ Kristián III. prijal luteránstvo, nechal uväzniť katolíckych biskupov na ktorých miesta nastúpili superintendenti, ktorý sa zakrátko tiež začali nazývať biskupmi. Bohoslužby sa začali slúžiť v dánčine. Katolíkom, mníšskym rádom vrátane jezuitov, bol pobyt v krajine zakázaný pod trestom smrti a museli opustiť krajinu. Až ústava z roku 1849 zmiernila kráľov dohľad nad cirkvou a umožnila náboženskú slobodu. Od roku 1947 Dánska cirkev svätí ženy za kňazky, a od roku 1995 aj za biskupky.
Höger (priezvisko)

Höger/Högerová je malo rozšírené priezvisko na Slovensku.
„Höger“ znamená v švédčine „vpravo, pravý“ – opak „vľavo“ (strana), „ľavý“ (smer).
Cesta III. triedy 2175 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 2175 ("III/2175", staré číslo "III/065037") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 1,325 km. 
Priebeh.
Celý priebeh cesty je v intraviláne mesta Turčianske Teplice. Začína pred železničnou stanicou, pokračuje smerom na východ po ulici Kollárovej smerom ku križovatke "A32" s cestou III/2174 (ulica Hájska) a ulicou SNP. Pokračuje po ulici SNP smerom na sever, kde končí zložitou križovatkou "A3" s I/65 a III/2132 
Stav.
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,158 km (11,9 % priebehu) vo veľmi dobrom stave a na úseku dlhom 1,167 km (88,1 % priebehu) v stave nevyhovujúcom. Na ceste sa nachádza jeden most a jeden priepust.
Grigel (priezvisko)

Grigel/Grigelová je málo rozšírene priezvisko na Slovensku.
Slovo „grigel“ znamená nespisovné v Švajčiarsku „kostra“.
Jaroslav Vojtechovský

Ing. Jaroslav Vojtechovský, PhD. (* 27. apríl 1979, Námestovo) je vysokoškolský učiteľ na Fakulte Manažmentu Univerzity Komenského v Bratislave, certifikovaný life coach, zakladateľ Digital Marketing Clubu a Digitálnej Univerzity.
Životopis.
Študoval hospodársku informatiku na Ekonomickej univerzite v Bratislave. Po ukončení štúdia pracoval v IT oblasti a neskôr na projektovo manažérskych pozíciách v herných spoločnostiach na Slovensku a v Česku.
Od roku 2008 prednáša na Fakulte Managementu Univerzity Komenského v Bratislave. Učí predmety zamerané na online marketing a e-commerce. Ich lepšie prepojenie s reálnou praxou a bohaté skúsenosti z praxe ho motivovali k založeniu Digital Marketing Clubu a Digitálnej Univerzity.
Súčasnosť.
V súčasnosti sa venuje vzdelávaniu a príprave marketérov pre trh práce. V Digital Marketing Clube združuje študentov a nadšencov online marketingu, ktorým zabezpečuje aktívny a praktický systém odborného vzdelávania. Na ich konte je množstvo zorganizovaných konferencií, prednášok, či najväčších networkingových akcií pre marketérov. Jedným z úspešných projektov sú aj Digitálni anjeli, ktorí prepájajú dobrovoľníkov s neziskovými organizáciami, a tak im pomáhajú rásť vo svete online marketingu. Vojtechovský však nezostal len pri vzdelávaní žiakov a s cieľom komplexného vzdelávania ľudí v oblasti digitálneho marketingu založil Digitálnu Univerzitu. Naplnil už niekoľko ročníkov a neustále pokračuje v napredovaní a vylepšovaní štúdia.
Okrem oblasti online marketingu sa venuje meditáciám, mindfulness a životnému štýlu. Založil voliteľný predmet "Relaxačné techniky pre manažérov", aby pomáhal mladým generáciám znižovať stres, napätie a zdravotné problémy na manažérskych pozíciach. V tejto oblasti vedie aj vedecký výskum. Taktiež je certifikovaný kouč a bol Google Certified Trainer pre oblasť osobného rozvoja.
Pre študentov vysokých škôl založil tiež vzdelávací projekt Positive Leadership Academy - zameraný na rozvoj manažérskych a leadership zručností.
Michal Šprlák

Michal Šprlák (*4. júl 1982, Trstená) je slovenský geodet a v súčasnosti odborný asistent na katedre geomatiky Fakulty aplikovaných vied Západočeskej univerzity v Plzni (Česko). Vo svojej výskumnej a pedagogickej praxi sa orientuje najmä na metódy modelovania gravitačného poľa Zeme a v posledných rokoch aj gravitačných polí ostatných planetárnych telies. Za jeho výnimočné teoretické a praktické príspevky pre celosvetovú geodéziu bola Šprlákovi udelená v roku 2019 cena Guya Bomforda Medzinárodnej asociácie geodézie (International Association of Geodesy).
Vzdelanie.
Šprlák získal základné vzdelanie na Základnej škole Martina Kukučína v rokoch 1988 až 1996 a stredoškolské vzdelanie na Gymnáziu Pavla Országha Hviezdoslava v rokoch 1996 až 2000 v Dolnom Kubíne. Po absolvovaní stredoškolského vzdelania nastúpil do denného vysokoškolského štúdia na Stavebnej fakulte Slovenskej technickej univerzity v Bratislave, kde postupne úspešne absolvoval bakalárske štúdium v roku 2003, inžinierske štúdium v roku 2005 a doktorandské štúdium v roku 2009, všetky jednotne v odbore Geodézia a kartografia.
Publikačná činnosť.
Šprlák je produktívnym výskumníkom v oblasti geodézie. Je autorom alebo spoluautorom 52 recenzovaných publikácií (z ktorých 40 je indexovaných v databáze Web of Science a 27 publikoval ako prvý autor) a 1 vedeckej monografie. Výnimočne v celosvetovej geodetickej výskumnej komunite publikoval Šprlák ako prvý autor až 10 vedeckých článkov v najvýznamnejšom geodetickom časopise Journal of Geodesy v rokoch 2014 až 2018. Okrem toho je spoluautorom 2 významných prehľadových vedeckých článkov v prestížnom geovednom časopise Earth-Science Reviews.
Šprlák sa pravidelne zúčastňuje na významných domácich a zahraničných konferenciách, na ktorých doposiaľ prezentoval 36 ústnych a 55 posterových príspevkov. Šprlák bol hlavným prednášateľom počas otváracej ceremónie Medzinárodnej asociácie geodézie (International Association of Geodesy) na 27. Generálnom zhromaždení Medzinárodnej únie geodetickej a geofyzikálnej (International Union of Geodesy and Geophysics) v kanadskom Montreale v roku 2019 a pozvaným prednášateľom na medzinárodnej konferencii Geodesi- og Hydrografidagene v nórskom meste Hønefoss v roku 2012. Šprlák hosťoval ako prednášajúci na vzdelávacom kurze “Introduction to Alpine Geoid” v talianskom Bolzane a na 6-tich seminároch na univerzitách alebo výskumných ústavoch v Česku, Nemecku, Taliansku a Nórsku.
Peugeot (rozlišovacia stránka)

Peugeot [vyslov:pöžo] môže byť:
Villeneuve-sur-Yonne

Villeneuve-sur-Yonne môže byť:
Josinkangnim

Josinkangnim (; ; slov. doslovne: "Skutočná krása") je juhokórejský televízny seriál, ktorý mal premiéru 9. december 2020 na stanici tvN.
Shohreh Aghdashloo

Shohreh Aghdashloo (rod. Shohreh Vaziri-Tabar * 11. máj 1952,Teherán, Irán) je iránsko-americká herečka. V roku 2003 bola nominovaná na ocenenie Academy Awards, v kategórii Najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe, za film "Dom z piesku a hmly".
Detstvo a mladosť.
Aghdashloo sa narodila v Teheráne, v štáte Irán ako Shohreh Vaziri-Tabar. Narodila sa do bohatej moslimskej rodiny a má troch bratov. Ako devätnásť ročná začala navštevovať kurzy herectva aj napriek nevôli jej rodiny. Neskôr účinkovala v teheránskom divadle.
V čase iránskej revolúcie, odcestovala do Anglicka, kde získala bakalársky titul v odbore medzinárodných vzťahov na Brunel University. Po doštudovaní pokračovala v hereckej kariére. Aj keď pochádza z moslimskej rodiny, túto vieru nepraktizuje.
Kariéra.
Ako divadelná herečka pôsobila v teheránskom divadle. V roku 1987 odcestovala do Los Angeles, aby sa mohla naplno venovať herectvu. V roku 1989 debutovala vo filme "Guests of Hotel Astoria". O rok neskôr účinkovala v jednej z epizód televízneho seriálu "Matlock".
V roku 2000 si zahrala vo filme "Surviving Paradise", ktorý sa považuje za prvý iránsko-americký film. V roku 2001 bola obsadená do filmu "Dom z piesku a hmly", po boku Jennifer Connellyovej a Bena Kingsleya. Film mal premiéru v roku 2003 a jej herecký výkon bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a získala mnoho filmových ocenení, napríklad Cenu filmových kritikov v Los Angeles, v New Yorku, Independent Spirit Awards a nomináciu na Academy Awards.
V roku 2004 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu 24 hodín, kde stvárnila teroristku v utajení. Neskôr prijala epizódne role v televíznych seriáloch ako "Klinika Grace", "Pohotovosť" či "Will a Grace". V roku 2005 prijala menšiu úlohu vo filme "V moci diabla", kde stvárnila Dr. Adani, profesorku antropológie a psychiatrie. O rok neskôr stvárnila jednu z vedľajších úloh vo filme "The Lake House", po boku Sandry Bullockovej.
V roku 2008 účinkovala v televíznom seriáli "House of Saddam", kde za svoj herecký výkon získala ocenenia Emmy Award a Satellite Award. Televízny seriál mal štyri epizódy. V októbri 2010 získala ocenenie za jej kariérny úspech od Aliancie pre verejné záležitosti iránskych Američanov.
V roku 2013 sa objavila v televíznom seriáli "Grimm" a od roku 2015 do roku 2020 účinkovala v televíznom seriáli "The Expanse". V roku 2016 si zahrala v historickej dráme "The Promise", po boku Christiana Balea a Oscara Isaaca. V rovnakom roku stvárnila postavu komodorky Paris vo filme "".
Súkromný život.
Anghdasloo bola dvakrát vydatá. Jej prvé manželstvo s maliarom Aydinom Aghdasloom z roku 1972 sa skončilo rozvodom v roku 1979. Manželstvo bolo bezdetné a jej manžel bol od nej o dvanásť rokov starší. Priezvisko Aghdashloo používa ako jej umelecké meno, nakoľko je to meno po jej prvom manželovi.
V roku 1987 sa vydala druhýkrát za herca a dramatika Houshanga Touzie, ktorému v roku 1989 porodila dcéru Taru.
Kybernetický priestor

Kybernetický priestor alebo kyberpriestor () je označenie virtuálneho priestoru, v ktorom sa vytvárajú, spracovávajú, ukladajú a prostredníctvom elektromagnetického vlnenia (resp. technologických prostriedkov, ktoré fungujú na báze tohto vlnenia) šíria informácie v podobe dát, ako aj informačná a komunikačná infraštruktúra, ktorá tento priestor vytvára.
Najznámejším kybernetickým priestorom je Internet, hoci nie každý kybernetický priestor je pripojený na Internet.
Definícia.
Pojmom kybernetický priestor sa pôvodne metaforicky označovalo prostredie, v ktorom prebieha prenos a spracovanie digitálne zaznamenanej informácie. V súčasnosti označuje informačnú a komunikačnú infraštruktúru organizácie, štátu, alebo globálnu informačnú a komunikačnú infraštruktúru.
V kontexte organizácií možno kybernetický priestor vymedziť ako akýkoľvek súbor jednej alebo viacerých vzájomne prepojených lokálnych počítačových sietí (LAN).
"Koncepcia kybernetickej bezpečnosti Slovenskej republiky na roky 20152020" schválená uznesením vlády Slovenskej republiky č. 328/2015 zo 17. júna 2015, ktorá sa opiera o terminológiu Kooperatívneho centra excelentnosti NATO pre kybernetickú bezpečnosť, definuje kybernetický priestor ako „virtuálny priestor bez hraníc zložený z celosvetovo prepojených sietí z hardvéru, softvéru a dát“, ktorý je „ohraničený používaním elektroniky a elektronického spektra na vytvorenie, modifikovanie, výmenu a využívanie dát prostredníctvom vzájomne závislých a prepojených sietí.“
Charakteristika.
Medzi základné charakteristiky kybernetického priestoru patria jeho úžitkové hodnoty, ktoré možno rozdeliť na:
Úžitkové hodnoty sú vystavené rôznym typom ohrození (threats), ktoré predstavujú možné narušenie kybernetickej bezpečnosti.
Alberta Mamateja

Alberta Mamateja je ulica v Martine, na sídlisku Záturčie.
Popis.
Na východnom konci začína križovatkou s ulicou Dušana Makovického a na západnom konci končí križovatkou so Zátučianskou ulicou.
Je to obojsmerná komunikácia, v každom smere je jeden jazdný pruh. Jazdné pruhy sú široké. Popri ceste po pravej strane vedie chodník a takmer po celej ľavej sú parkovacie miesta. Ulica slúži najmä prístupová cesta k polovici paneláku a ku dvom pomerne dlhým parkoviskám ( a ).
Pôvod názvu.
Ulica je pomenovaná podľa slovenského exilového politika a signatára Clevelandskej dohody (1915) a Pittsburskej dohody (1918) – Alberta Mamateya.
Épinay-sous-Sénart

Épinay-sous-Sénart môže byť:
Ivan Béla Vojtek

Ivan Béla Vojtek (* 17. december 1957, Lučenec) je slovenský herec. V rokoch 19761980 študoval na VŠMU v Bratislave. Následne pôsobil štyri sezóny v Divadle Jonáša Záborského v Prešove. Od roku 1984 je členom Divadla Andreja Bagara v Nitre. Systematicky sa venuje dabingu a rozhlasu. Sporadicky zase divadelnej réžii a literárnej tvorbe.
Faidra (rozlišovacia stránka)

Faidra môže byť:
Milly-la-Forêt

Milly-la-Forêt môže byť:
Morsang-sur-Orge

Morsang-sur-Orge môže byť:
Arpajon

Arpajon môže byť:
Juvisy-sur-Orge

Juvisy-sur-Orge môže byť:
Limours

Limours môže byť:
Orsay

Orsay môže byť:
Montlhéry

Montlhéry môže byť:
Villebon-sur-Yvette

Villebon-sur-Yvette môže byť:
Rázdelský potok

Rázdelský potok je potok v okrese Krupina. Je to pravostranný prítok Lična v povodí Štiavnice. Má dĺžku 3,4 km a je vodným tokom V. rádu.
Pôvod názvu.
Geografický názov Rázdelský potok je odvodený z toponyma Rázdelie pomenúvajúceho dolinu, ktorou preteká.
Prameň.
Pramení v katastri obce Kráľovce-Krnišov v Štiavnických vrchoch na juhovýchodnom svahu Saského vrchu () v nadmorskej výške približne 
Smer toku.
Na hornom toku tečie najprv juhojuhovýchodným smerom, následne vytvára oblúk a stáča sa juhozápadným smerom, pričom preteká dolinou Rázdelie. Opäť mení tok juhovýchodným smerom, preteká poblíž miestnej časti "Krnišov", následne sa jeho tok stáča juhozápadným smerom a posledným oblúkom smeruje k ústiu do potoka Lično.
Prítoky.
Na JZ úpätí Rašského vrchu v nadmorskej výške priberá pravostranný prítok prameniaci SV od samoty Mariaška v nadmorskej výške cca 
Ústie.
Ústi do potoka Lično, približne 0,5 km juhozápadne od obce Kráľovce-Krnišov, v nadmorskej výške cca
Lucia Lužinská

Lucia Lužinská (* 21. február 1976, Trnava) je slovenská herečka a jazzová speváčka. V rokoch 19831994 navštevovala ĽŠU, následne v rokoch 19891994 gymnázium a zároveň pôsobila v speváckom zbore "Cantica Nova". Herectvo študovala na VŠMU v Bratislave v rokoch 19951999. Od roku 2003 spolupracuje s kapelou "All.Time.Jazz".
Knieža (rozlišovacia stránka)

Knieža môže byť:
Volejbalová extraliga mužov 2020/21

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2020/21 bol 29. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V extralige súťažilo 8 družstiev, t. j. o 2 tímy menej ako v minulej sezóne. V Stredoeurópskej lige, rovnako ako v európskych súťažiach, túto sezónu neúčinkovalo žiadne slovenské družstvo. Titul získalo družstvo VK Spartak UJS Komárno, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad VO TJ Spartak Myjava.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Pôvodne sa mala odohrať základná časť trojkolovo každý s každým s 21 kolami. Na návrh klubov z dôvodu vysokého počtu odložených zápasov (z karanténnych dôvodov) sa neskôr základná časť skrátila na dvojkolový systém raz doma a vonku so 14 kolami. Najlepších 7 družstiev s výnimkou Trenčína postúpilo do štvrťfinále play-off tak, že víťaz základnej časti postúpil priamo do semifinále play-off. Štvrťfinálové, semifinálové a finálové duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy. Zostávajúce duely o umiestnenie na 5. až 7. mieste sa odohrali dvojkolovou formou raz doma a raz vonku. Zo súťaže priamo nevypadlo žiadne družstvo; družstvo na 7. mieste odohralo prelínaciu súťaž s dvoma účastníkmi 1. ligy.
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Etela Gersterová-Gardiniová

Etela Gersterová-Gardiniová alebo Etelka Gersterová-Gardiniová (; * 27. jún 1855, Košice – † 20. august 1920, Pontecchio), bola maďarská operná speváčka a učiteľka spevu. Jej strýko, Anton Gerster, bol maďarský a americký bojovník za slobodu. Jej brat Arpád Gerster sa stal slávnym newyorským chirurgom. Jedna z jej dcér bola istý čas manželkou dirigenta Frigyesa Reinera.
Životopis.
Bola dcérou Mikuláša Gerstera a Karolíny Schmidtovej. V rodnom meste absolvovala učiteľský výcvik. Bola študentkou Mathilde Marchesi de Castrone, na konzervatóriu "Gesellschaft der Musikfreunde" vo Viedni. Prvýkrát vystúpila 4. decembra 1873 na študentskom koncerte na počesť Františka Jozefa. Giuseppe Verdi ju na svojej druhej ceste do Viedne, počul spievať úryvok z La traviaty, v dôsledku čoho ju odporučil do benátskeho divadla "La Fenice", kde 8. januára 1876 debutoval ako "Gilda" (verdi: "Rigoletto").
V nasledujúcej sezóne vystupovala v Janove a Marseille. V roku 1877 účinkovala v Berlíne s talianskym "stagione" súborom. Potom uzavrela kontrakt a začala vystupovať v Londýne a neskôr v roku 1878 aj v New Yorku. Tu bola jej najväčšou „konkurenciou“ Adelina Patti. 
V 80. rokoch 19. storočia začala aj vyučovať, najskôr na Hudobnej akadémii v New Yorku a potom sa v roku 1896 vrátil do Európy. V Berlíne otvorila svetoznámu spevácku školu, ktorú udržiavala až do roku 1917. Svoje metódy výučby spevu publikovala v roku 1906 v knižnej podobe pod názvom "Stimmführer".
Záturčianska ulica

Záturčianska ulica je ulica v Martine, na sídlisku Záturčie.
Popis.
Na východnom konci začína križovatkou s ulicou Aurela Stodolu. Po necelých tristo metroch sa na križovatke s ulicou Janka Kaličiaka rozdeľuje. Krátka južná vetva ide cez most ponad potok, smerom k Révaiovskému kaštieľu, kde sa napája na Hlbokú ulicu.
Druhá dlhá vetva, ktorá ide cez celé Záturčie, na začiatku mierne klesá a prudko sa stáča doprava a končí križovatkou s ulicou Francúzskych partizánov pri čerpacej stanici OVM.
Významné objekty.
Na Záturčianskej ulici sa nachádza kultúrny dom bývalej obce. 
Pôvod názvu.
Ulica je pomenovaná po pôvodnej obci Záturčie.
Peroxosíran

Peroxosíranový ión, SO52− je oxoanión síry. Niekedy sa označuje ako persíranový ión, ale tento výraz tiež označuje peroxodisíranový ión, S2O82−.
Ďalšími jeho názvami podľa IUPAC sú sulperoperoxoát a trioxidoperoxidosulfát (2−).
Peroxodisíran

Peroxodisíran alebo peroxydisíran je ión patriaci medzi oxoanióny síry, má sumárny vzorec S2O82−. Bežne je označovaný ako persíranový ión alebo "persíranový" anión, ale tento termín tiež odkazuje na peroxosíranový ión, 2-. U oboch persíranových aniónov ma síra oxidačný stupeň +6. Ročne sa vyrobí približne 500 000 ton solí obsahujúcich tento anión. Medzi najznámejšie soli peroxodisíranu patrí jeho sodná (Na2S2O8), draselná (K2S2O8) a amónna ((NH4)2S2O8) soľ. Tieto soli sú bezfarebné vo vode rozpustné pevné kryštalické látky, ktoré sú silnými oxidantmi.
Štruktúra.
Peroxydisíran je centrosymetrický anión. Vzdialenosť O-O je 1,48 Å. Atómy síry majú tetrahedrálnu geometriu.
Aplikácie.
Soli peroxodisíranu sa používajú hlavne na zahájenie polymerizácie rôznych alkénov, vrátane styrénu, akrylonitrilu a fluóralkénov. Polymerizácia sa iniciuje homolýzou peroxodisíranu:
Ďalej je možné peroxodisíran sodný použiť na sanáciu podzemných vôd, na čistenie vody a odpadových vôd a leptanie medi na doskách s plošnými spojmi.
Používa sa tiež na výrobu zosvetľovačov a bielidiel na vlasy, liečiv, celofánu, gumy, mydiel, čistiacich prostriedkov, lepiacich papierov, farbív na textil a na fotografovanie.
Okrem hlavných komerčných aplikácií sa peroxodisíran podieľa na zaujímavých reakciách v laboratóriu:
Bernard Janeček

Bernard Janeček (* 24. november 1814 Borohrádek, okr. Rychnov nad Kněžnou – † 1887 pravdepodobne USA) bol jeden z vojenských členov Slovenskej národnej rady v Slovenskom povstaní 1848 – 49, ktorý pochádzal z Čiech , Bol zástupcom vrchného veliteľa .
Životopis.
Bernard Janeček sa narodil v Borohrádku do rodiny obchodníka a hostinského Františka Janečka a jeho manželky Františky. Študoval na gymnáziu v Rychnove nad Knežnou. Štúdium však nedokončil a venoval sa samostatne štúdiu lesníctva. V roku 1831 odišiel cestovať po Uhorsku, v roku 1837 sa vrátil k rodičom. V roku 1838 odišiel do Budapešti, kde si postavil dom a pozval k sebe svoje tri sestry. Ovládal niekoľko jazyk, zaujímal sa o slovanský aktivizmus a zoznámil sa s mladými slovenskými intelektuálmi ako napríklad s Ľudovítom Štúrom či Jozefom Miloslavom Hurbanom, ktorý ho považovali za radikála. Revolúcia ho zastihla v Bratislave, kde sa nachádzali aj Štúr a Hurban. Spoločne uvažovali o možnostiach obhajoby slovenských záujmov v revolučnom vare. Zapojil sa do pražského povstania počas roku 1848 a svojou odvahou si vyslúžil rešpekt, aj vďaka ktorému sa stal veliteľom slovenských dobrovoľníkov. Zapojil sa do ich náboru vo Viedni . Dvakrát bol v Záhrebe urgovať peniaze na povstanie od bána Jelačiča. V rámci prípravy povstania a nadväzovania kontaktov precestoval celé Slovensko. 17. septembra 1848 vyrazili dobrovoľníci z Viedne. Veliteľský zbor tvoril Janeček, Bloudek a Zach. Základňou operácii bola Myjava, kde bolo vyhlásené založenie Slovenskej národnej rady. Janeček bol veliteľom roľníckych stotín zmobilizovaných v kraji a zúčastnil sa všetkých bojov. V bojoch sa vyznamenal za čo si vyslúžil prezývku druhý Žižka. Presadzoval ofenzívnu taktiku. Pri ústupe na Moravu velil zadnému voju. Po potlačení septembrovej výpravy prebýval vo Viedni, kde bola na neho vypísaná odmena. Aj v Čechách bol sledovaný. V rámci príprav ďalšieho povstanie bol skeptický k spolupráci s Viedňou. Zúčastnil sa aj druhej vojenskej výpravy v spolupráci s rakúskou armádou. Jeho zbor sa zúčastnil obliehania pevnosti Leopoldov v ktorej boli maďarskí vojaci. Vzhľadom na intrigy cisárskych veliteľov a neustále rozdiely v názoroch sa vo februári 1848 vzdal velenia. Odišiel do Kroměříža, kde v tom čase zasadal ríšsky snem. Tam odovzdal prostredníctvom klubu slovanských poslancov spis o sťažnosti proti postupu rakúskej vlády na Slovensku a promaďarskej politike kráľovských komisárov.
Aurela Stodolu

Aurela Stodolu je ulica v Martine, na sídlisku Záturčie. Ulica je druhou najdlhšou ulicou vo Záturčí, hneď po Zátučianskej ulici s ktorou je čiastočne paralelná.
Popis.
Ulica začína na na križovatke s ulicou Záturčianska. Ulica ide krátko na severozápad, než sa oblúkom doprava otočí na sever s miernym odklonom na západ. Svoj smer na sever s miernim odklonom na západ len z miernimý odchíľkami si ulica udrží až po posledné paneláky. Za nimi ulica začne mierne stúpať do kopca, kde ju na vrchole tesne predtým než sa rozdelí na dva samostatné jednosmerné pruhy a začne prudko klesať k ceste I/18 kde končí, ju zľava prekríži Zátučianska ulica.
Ako hlavnou cestou vo Záturčí, ulicou prechádzajú všetky linky MHD, ktoré premávajú cez sídlisko.
Významné objekty.
Na ulici Aurela Stodolu sídli ZUŠ Martin.
Pôvod názvu.
Pomenovaná je podľa slovenského fyzika, technika a profesora Aurela Bohuslava Stodolu.
Základná škola Gea Mileva (Plovdiv)

Základná škola Gea Mileva (), známejšia však pod názvom Marazlijata () je budova školy z konca 19. storočia ležiaca v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Iné názvy.
Budova je, alebo bola v minulosti známa aj pod názvami Škola „Marazlijata“ (), Marašlijata (), Grécke gymnázium (), Škola Grigoriho Marazliho (), alebo Druhé progymnázium „Marazlijata“ ().
Lokalita.
Budova leží v centrálnej časti Plovdivu na širokej terase s dvorom v úpätí strmej a skalnatej východnej časti pahorku Džambaz tepe v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv.
Dejiny a súčasnosť.
Budova školy bola postavená v priebehu roku 1899, (niektoré zdroje uvádzajú dokončenie budovy až v roku 1900), podľa projektu architekta Dimitria Andronika, ktorý vyštudoval architektúru na aténskom polytechnickom inštitúte. 
Hlavným sponzorom ako aj iniciátorom výstavby bol Grigorij Marazli (Marazlijata),uvádzaný aj ako Grigorij Marašli (Marazlijata)(syn obchodníka z mestskej časti Maraša), ktorý žil v Odese, kde pôsobil dlhé roky ako starosta. Aj keď sám nežil v Plovdive, vyslovil želanie, aby sa škola nachádzala na „"krásnom a vysokom mieste“". Parcela na výstavbu budovy bola darovaná chrámovou školou pri Chráme svätej Paraskevy. 
Do roku 1906 bol vyučovací jazyk v škole grécky a gymnázium bolo známe ako "Grécke gymnázium". Po tomto roku sa prešlo na vyučovanie v bulharčine a škola prijala názov "Druhé progymnázium „Marazlijata“". 
Po atentáte na Chrám svätej Nedele v roku 1925 bola škola (spolu so "Štvrtým progymnáziom „Petka Karavelova" a "Židovskou školou") využívaná ako väzenie. Pri vchode do budovy sa nachádza pamätná doska osobám, ktoré tu boli v dôsledku udalosti 1. júna 1925 popravení. Následne sa škola vrátila k normálnemu učebnému procesu. V roku 1930 bola na hornom poschodí budovy vytvorená scénamiestnosť, ktorú bohato dekoroval učiteľ Babanov. V miestnosti sa pravidelne konali kultúrne akcie. 
Budova sa aj v súčasnosti používa ako škola, pričom je sídlom "Základnej školy Gea Mileva".
Charakteristika.
Budova bola postavená v klasicistickom slohu podľa projektu gréckeho architekta Dimitria Andronika. Ide o pomerne masívnu stavbu. Fasáda budovy je zdobená pilastrami. Architektonicky najzaujímavejšia je centrálna časť prednej fasády, ktorú tvorí výrazný rizalit nachádzajúci sa nad portikom. Portikus je zdobený dekoratívnou maľbou a pred ním sa nachádza dvojramenné schodisko. Nad druhým poschodím je rizalit zakončený trojuholníkovým frontónom. V spodnej časti je podopieraný štyrmi stĺpmi zhotovenými v dórskom štýle. Stĺpy sú mramorové, vyrobené boli v Grécku a následne boli privezené do Plovdivu. Sú zdobené tzv. byzantskou mozaikou. V predsieni sa nachádza pamätná doska, ktorá nesie meno Grigoriho Marazliho, ako iniciátora a sponzora výstavby.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Orange Games

Orange Games bola spoločnosť zaoberajúca sa vývojom hier. Vyvinula hru Jazz Jackrabbit 2. Bola založená v Holandsku v roku 1993 Arjanom Brussee, dizajnérom hry Jazz Jackrabbit (1994). V roku 2000 sa štúdio spojilo s Digital Infinity a Formula Game Development a založili Lost Boys Games dcérsku spoločnosť Lost Boys, ktorá sa v roku 2003 stala spoločnosťou Guerrilla Games.
Hry.
Hry ktoré vydala spoločnosť Orange Games:
Šuhajda

Šuhajda môže byť:
Bočník (elektrotechnika)

Bočník alebo šunt (z vo význame odviesť, odkloniť) je precízny nízkoohmový rezistor, zapojený v sérii so záťažou. Slúži na meranie alebo detekciu prúdu prechádzajúceho záťažou. Pri prietoku prúdu zaťažou (a teda aj bočníkom) vzniká na bočníku úbytok napätia, ktorý je podľa Ohmovho zákona priamo úmerný prechádzajúcemu prúdu. Tento úbytok je možné merať voltmetrom, paralelne pripojeným k bočníku.
Bočníky sa využívajú na zväčšenie meracích rozsahov ampérmetrov, na meranie prúdu v digitálnych multimetroch, ktorých A/D prevodníky priamo merajú len napätie, a tiež na detekciu prechádzajúceho prúdu, napr. v automobiloch, kde je riadiaca jednotka schopná identifikovať poruchu žiarovky svetlometu alebo preťaženie niektorého obvodu.
Napäťové vývody bočníkov sú často realizované samostatne, nezávisle od prívodov prúdu, aby sa eliminoval vplyv parazitných prechodových odporov prívodov a spojov na presnosť merania (tzv. štvorbodové resp. štvorvodičové zapojenie). Obdobná metóda sa používa na presné meranie odporu nízkoohmových rezistorov štvorvodičovým ohmmetrom.
Materiály.
Aby mal ohrev bočníka prechodom prúdu čo najnižší vplyv na presnosť merania, používajú sa zvyčajne na ich výrobu odporové zliatiny s nízkym teplotným súčiniteľom odporu (α), napr. konštantán (Cu 55 % – Ni 45 %; α: −0,00003 K−1), manganín (Cu 86 % – Mn 12 % – Ni 2 %; α: +0,00001 K−1) a ďalšie. Pri dimenzovaní, voľbe umiestnenia a chladenia bočníka je nutné s rezervou dodržiavať maximálne pracovné teploty použitých zliatin, napr. pre manganín sa uvádza 140 °C pri atmosfére s bežným obsahom kyslíka, pri prekročení dochádza k oxidačnej degradácii zliatiny.
Výpočet bočníka k ampérmetru.
Hodnotu bočníka pre zväčšenie prúdového rozsahu ampérmetra vypočítame ako: 
kde formula_2 je odpor bočníka, formula_3 je vnútorný odpor meradla a formula_4 je pomer žiadaného rozsahu k základnému rozsahu meradla.
"Príklad:" merací rozsah miliampérmetra MP 40 chceme rozšíriť z 1 mA na 6 mA. Z katalógu alebo meraním zistíme vnútorný odpor meradla, "Ri" = 330 Ω. Pomer meracích rozsahov je 6 / 1 = 6. Podľa vzťahu (1) bude paralelne k miliampérmetru potrebné pripojiť bočník s odporom:
Bočník

Bočník môže byť:
Juraj Hrajnoha

Juraj Hrajnoha alebo Hrajnoha alebo Rajnoha, vlastným menom Juraj Maxa (*1689, Priepasné† 27. jún 1738, Smolenice, Slovensko) bol slovenský zbojník. Často sa nesprávne zaraďuje do družiny Juraja Jánošíka. 
Životopis.
Hrajnoha sa narodil v roku 1689 v Priepasnom. Vyučil sa za mäsiara, dal sa naverbovať ku kurucom. Po bitke pri Trenčíne zbehol do hôr a stal sa zbojníkom. Neskôr ho chytili a väznili na hrade Leopoldov. Hrajnohovi sa podarilo ujsť. V roku 1730 bol väznený na Čachtickom hrade, ale ušiel aj odtiaľ. Nakoniec ho v roku 1738 chytili drábi grófa Erdődyho a Hrajnoha bol v Smoleniciach 27. júna 1738 popravený rozštvrtením.
Hrajnoha v Jánošíkovskej tradícií.
Hrajnoha je často považovaný za člena Jánošíkovej družiny. Ide však o omyl. Hrajnoha zbíjal na západnom Slovensku, v Bielych Karpatoch. Jánošík zbíjal v Tatrách a na Liptove.
Ennio Antonelli

Ennio Antonelli (* 18. novembra 1936, Todi, Taliansko) je taliansky katolícky kňaz, bývalý arcibiskup vo Florencii a Perugii, predseda Pápežskej rady pre rodinu v rokoch 2008 až 2012, kardinál.
Kňaz.
Študoval v seminári v Todi, Assisi a v Ríme, na Pápežskej Lateránskej univerzite a tiež na univerzite v Perugii. Získal doktorát z filozofie a literatúry. 2. apríla 1960 prijal kňazské svätenie. Vo svojej rodnej diecéze Todi pôsobil ako kaplán, bol tiež profesorom v seminári v Perugii a Assisi a asistentom Asociácie katolíckych učiteľov a Hnutie učiteľov katolíckej akcie. 
Biskup.
V máji 1982 bol menovaný biskupom v Gubbio, biskupské svätenie prijal 29. augusta 1982. V októbri 1988 sa stal arcibiskupom v Perugii, na túto funkciu rezignoval v máji 1996 po tom, čo bol menovaný sekretárom Talianskej biskupskej konferencie. 21. marca 2001 prešiel do Florencie, keď ho Ján Pavol II. menoval tunajším metropolitom. Svoju arcidiecéze označoval ako kraj, ktorý v poslednej dobe zažil vlnu sekularizácie.
Kardinál a Predseda Pápežskej rady pre rodinu.
Kardinálsky Biret prijal od Jána Pavla II. pri svojom menovaní kardinálom 21. októbra 2003. Dňa 7. júna 2008 sa stal rozhodnutím Benedikta XVI. Predsedom Pápežskej rady pre rodinu. Vo svojej funkcii sa podieľal na organizácii Svetového stretnutia rodín v Mexiku v januári 2009. Vo februári 2009 navštívil Prahu, kde sa zúčastnil otvorenia výstavy "Svätý Václav - ochranca Slovenskej krajiny" a vystúpil na konferencii s témou "Rodičovská starostlivosť o deti a politika zamestnanosti". V závere roka 2009 sa zúčastnil medzinárodného stretnutia na podporu rodín v Madride, kde patril medzi pol milióna jeho účastníkov. Jeho poslednou veľkou akciou, na ktorej sa ako predseda rady podieľal, bolo svetové stretnutie rodín v Miláne začiatkom júna 2012. 26. júna 2012 pápež Benedikt XVI. Prijal jeho rezignáciu vzhľadom k dovŕšení kánonického veku. Jeho nástupcom vo funkcii sa stal arcibiskup Vincenzo Paglia.
Fedor Hlavatý

Fedor Hlavatý (* 15. storočie, Ruská Volová, Uhorsko† 1495, Trebišov, Uhorsko) bol rusínsky zbojník, ktorý pôsobil na Spiši, v Zemplíne a Above. 
Viedol zbojnícku skupiny s asi 50 členmi. Do jeho družiny patrili Baitko, Michno, Maczko, Jaczko, Vasko Czigan, Staško a Timko. Fedor Hlavatý napísal 25. júla 1493 výhražný list Bardejovčanom. V roku 1495 ho sťali v Trebišove.
Mišo Vdovčík

Mišo Vdovčík (vlastné meno: Michal Vdovec; * 28. február 1803, Henckovce, Uhorsko† 28. december 1832, tamtiež) bol slovenský zbojník. Zbíjal na Gemeri.
Životopis.
Narodil sa v Henckovciach. Nevie sa, odkedy zbíjal. V roku 1822 ho v Rimavskej Sobote postavili pred súd. Bol odsúdený na trest lámania v kolese, no nakoniec trest zmenili na desaťročné väzenie. Počas väzenia pracoval na stavbe školy a podarilo sa mu ujsť. O rok stál pred súdom znova, ale opäť sa mu podarilo súd obmäkčiť. V roku 1832 Vdovca chytili a odsúdili ho na popravu obesením. Vdovca odprevádzal pod šibenicu otec Pavla Dobšinského. Mackovci, ktorí Vdovca skrývali, boli väznení a palicovaní. Vdovcova lebka a kyjak z hruškového dreva sú uložené v kaštieli Betliar.
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2022

Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2022 je v poradí 12. turnaj majstrovstiev Európy UEFA vo futsale, ktoré organizuje Európska futbalová únia (UEFA). Koná sa v dňoch od 19. januára6. februára 2022 v Amsterdame a Groningene v Holandsko, za účasti 16 tímov.
Nasadenie do výkonnostných košov.
Nasadenie bolo uskutočnené podľa rebríčku UEFA 2021/22 pre Majstrovstvá Európy za roky 2014 až 2016. Žrebovanie do skupín, ktoré sa uskutočnilo 29. septembra 2017, prebiehalo podľa nasledovných výkonnostných košov:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v oficiálnom rebríčku UEFA 2021/22.
Sumátor

Sumátor môže byť:
Tour Manhattan

Tour Manhattan ("Tour CB18") je mrakodrap nachádzajúci sa na predmestí Paríža Courbevoie v štvrti La Défense.
Manhattanská veža, ktorá bola postavená v roku 1975 a je vysoká 110 m, je prvou obrannou vežou, ktorá nemá tvar rovnobežnostenu, ale ktorej silueta je zakrivená. Miesta uvedené v pôdoryse roku 1964 pre dve veže prvých generácií (typ 24 m × 42 m) boli nakoniec použité na stavbu jednej veže, ktorá vysvetľuje jej pôvodný tvar. Postavila ho skupina Cogedim.
Časť filmu Claude Zidi "L'Aile ou la Cuisse" sa nakrúcala v roku 1976 vo veži na Manhattane, kde sedí šéf fiktívnej stravovacej skupiny Tricatel.
Severocentrálna rómčina

Severocentrálna rómčina, Východoslovenská rómčina alebo Slovenská rómčina je rómsky dialekt východného a severného Slovenska, Česka, Juhu Poľska, a okolo Užhorodu na Ukrajine. Východoslovenský dialekt bol štandardizovaný na územie Slovenska a Česka.