burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Margaret Sangerová

Margaret Higginsová Sangerová (* 14. september 1879, Corning, New York – † 6. september 1966, Tucson, Arizona) bola americká bojovníčka za práva žien a zdravotná sestra. 
Život.
Narodila sa ako siedma z jedenástich detí v prísnej katolíckej rodine Higginsovcov. Jej matka, Anne Purcellová Higginsová, oddaná katolíčka, než zomrela na tuberkulózu a rakovinu krčka maternice, bola osemnásťkrát tehotná (porodila 11 živých detí). Sangerová navštevovala dva roky "Claverack College" v Hudsone. Sestry jej platili školu, a keď jej už nemohli ďalej poskytovať finančnú pomoc, vrátila sa roku 1899 domov. Matka zomrela práve v čase, keď sa Margaret zapísala do programu pre ošetrovateľky v nemocnici vo White Plains, na predmestí New Yorku. 
V roku 1902 sa vydala za Williama Sangera a nasledujúci rok sa im narodil syn. Neskôr porodila ešte jedného syna a dcéru, ktorá zomrela v detskom veku.
V roku 1912 po ničivom požiari domu sa rodina presťahovala do New Yorku, kde Sangerová vstúpila do Sociálno-demokratickej strany a zúčastňovala sa na organizovaní štrajkov. Okrem toho začala prispievať do pravidelnej rubriky o sexuálnej výchove pre noviny "New York Call" pod názvom "Čo má vedieť každé dievča", jej príspevky však boli pravidelne cenzurované. 
Sangerová pracovala ako zdravotná sestra v chudobnej štvrti East Side na Manhattane. Starala sa hlavne o tehotné ženy, s ktorými sa rozprávala o sexualite. Tieto ženy, ktoré museli vo veľkej chudobe vychovávať svoje deti, boli spolu s predčasnou smrťou vlastnej matky hlavnými príčinami, prečo sa z nej stala propagátorka antikoncepcie. 
V roku 1917 začala vydávať výchovný časopis s názvom "Antikoncepčná revue", v roku 1921 založila "Americkú ligu pre antikoncepciu" a v roku 1922 "Národnú komisiu federálnej legislatívy pre antikoncepciu".
Tretí svet (filozofia)

Tretí svet je svet objektívnych významov so všetkým písomne fixovaným vedením. Je to svet výtvorov ľudského ducha, ako rozprávania, vysvetľujúce mýty, nástroje vedeckých teórií (pravdivé i nepravdivé), vedecké problémy, sociálne názory a umelecké diela.
Otvorená sústava

Otvorená sústava alebo otvorený systém je vo všeobecnosti systém s látkovou výmenou a samoreprodukciou, tzn. systém, ktorý si s okolím vymieňa informáciu, látku a energiu, pričom má definované okolie, tzn. má definovaný aspoň jeden vstup alebo jeden výstup.
Čäbrit Ale

Čäbrit Ale (iný prepis Čebrit Ale, iné názvy: Gada Ale, po taliansky Kebrit Alè) je stratovulkán, nachádzajúci sa na severnom okraji pohoria Erta Ale Range v Etiópii. O aktivite sopky neexistujú žiadne záznamy ani ústne podania, ale jej posledná činnosť je datovaná na holocén, podobne ako aj ostatné sopky pohoria. S vývojom stratovulkanickej stavby je spojený aj výzdvih soľného dómu západne od Gada Ale, kde jeho výstup zdvihol lávové prúdy o 100 m.
Provensalčina

Provensalčina môže byť:
Nok

Nok môže byť :
Mohylové kultúry

Mohylové kultúry alebo mohylová kultúra (pôvodne z nem. "Hügelgräberkultur(en)") môže byť:
List (správa)

List je písaná správa spravidla posielaná poštou.
List podľa J. Graya umožňuje načúvať svojim vlastným pocitom bez toho, že by sme sa museli starať o to, aby sme sa svojho partnera nedotkli. Tým, že slobodne vyjadríme vlastné pocity, budeme automaticky sústredenejší a láskyplnejší. Keď muži píšu listy, bývajú ohľaduplní, chápaví a zdvorilí; keď ženy píšu listy, bývajú dôverčivejšie priaznivejšie naklonené a vďačnejšie. Vyslovenie negatívnych pocitov v liste je znamenitý spôsob ako si uvedomiť, ako neláskyplne môžu naše slová znieť, a upraviť podľa toho svoj prístup. Navyše v liste sa intenzita nepriaznivých citov znižuje a zbýva priestor na vyjadrenie citov pozitívnych. Tým sa viac sústredíme, môžeme sa prihovárať partnerovi láskyplnejšie - a teda menej vyčítavo a káravo. V dôsledku toho značne vzrastie naša šanca, že nás partner vypočuje a pochopí. Keď napíšeme list, spravidla už necítime potrebu hovoriť. Namiesto toho môžeme pocítiť potrebu svojmu partnerovi nejako prejaviť svoju lásku. Nech už ide o to, aby sme listom vyjadrili svoje pocity, alebo píšeme preto, aby sa nám uľavilo, vždy je písanie listov dôležitý nástroj.
Zušľachťovanie

Zušľachťovanie je v metalurgii kombinácia kalenia a popúšťania, pri ktorej sa v materiáli dosahuje tvrdosť pri zachovaní húževnatosti. Na zušlachťovanie sa vyrábajú aj špecializované ocele nazývané ocele na zušľachťovanie.Izotermické – bainitické kalenie – spočíva v austenitizácii na kaliacej teplote, ochladzovania rýchlosťou vyššou ako je kritická do oblasti teplôt premeny austenitu na bainit v teplom kúpeli, izotermického zotrvania na príslušnej teplote až do ukončenia premeny austenitu a ochladenia na vzduchu. Predmety sa už nepopúšťajú, pretože ochladzovanie v kúpeli je dosť pomalé a nespôsobuje vznik vnútorných napätí. Tento postup sa nazýva izotermické zušľachťovanie.
Anizotermické.
Skladá sa z priameho alebo lomeného kalenia a popúšťania.
Izotermické.
Skladá sa z izotermického kalenia, po ktorom sa už obyčajne popúšťanie nerobí.
Prepadný záloh

Prepadný záloh je druh zálohu, ktorý bol rozšírený najmä v starorímskom práve, ale neskôr sa stal zriedkavým. Je to taký záloh, ktorý - po vypršaní záložnej lehoty bez splnenia príslušnej pohľadávky dlžníkom - prepadne ako celok záložnému veriteľovi, čiže "automaticky" prejde do jeho vlastníctva. Vo vyspelých právnych poriadkoch prepadný záloh neexistuje, pretože hodnota prepadnutého zálohu je spravidla vyššia ako výška pohľadávky. Namiesto toho spravidla existuje predajný záloh, pri ktorom je záložný veriteľ povinný - po vypršaní záložnej lehoty bez splnenia príslušnej pohľadávky dlžníkom - záloh predať a uspokojiť sa až z takto získaných finančných prostriedkov.
Prepadný záloh nie je prípustný ani v slovenskom právnom poriadku, pretože podľa § 151 j ods. 3 Občianskeho zákonníka: "Akákoľvek dohoda uzatvorená pred splatnosťou pohľadávky zabezpečenej záložným právom, na ktorej základe sa záložný veriteľ môže uspokojiť tým, že nadobudne vlastnícke právo k veci, bytu alebo nebytovému priestoru, alebo iné právo a inú majetkovú hodnotu, na ktoré je zriadené záložné právo, je neplatná, ak zákon neustanovuje inak."
Lotyština

Lotyština je baltský jazyk príbuzný litovčine, úradný jazyk v Lotyšsku a EÚ (menšiny žijúce v štátoch USA, Rusko, Estónsko, Litva, Kanada). Lotyši v súčasnosti tvoria iba 60 % obyvateľov Lotyšska. Lotyši sa preto snažia o upevnenie národného povedomia, pričom sa opierajú o ľudové tradície, kultúru.
Gramatika.
Lotyština je flektívny jazyk, ktorého skladba je ovplyvnená nemčinou. V lotyštine sa rozlišujú dva rody – mužský a ženský. Podstatné a prídavné mená sa skloňujú siedmimi pádmi – tými istými ako v slovenčine vrátane vokatívu. Prízvuk je až na výnimky na prvej slabike.
Hláskoslovie.
Lotyšská abeceda má 33 písmen: 
Všetky písmená sa čítajú tak, ako sa píšu, a s ich čítaním by Slovák nemal mať problémy až na niektoré výnimky. Písmená s makrónom (vodorovnou čiarkou) označujú dlhé samohlásky. Písmená s cédille (Ļ, Ģ, Ņ) sa vyslovujú mäkko ako (ľ, ď, ň).
Dni v týždni.
Dni v týždni Lotyši počítajú. Doslovný preklad znamená "prvý deň", "druhý deň"…
Keď Lotyši chcú vyjadriť, že niečo je v pondelok, použijú buď lokál ako my (menej časté), ale častejšie použijú špeciálnu skrátenú formu – pozri nižšie. Pri mesiacoch používajú už lokál ako my. Ak chcú vyjadriť opakovanosť, napr. že niečo sa opakuje každý pondelok alebo každoročne v daný mesiac, tak použijú lokál množného čísla (rozdiely od litovčiny).
Pruština

Pruština (iné názvy: stará pruština, staropruský jazyk, staropruština) je mŕtvy baltský jazyk, ktorý zanikol na konci 17. storočia. Šlo o najarchaickejší z baltských jazykov.
Pruština mala pohyblivý prízvuk (ako litovčina), intonácie boli podobné lotyštine. Pravopis sa zakladal na vtedajšom nemeckom pravopise a bol nedôsledný. Pruština mala mužský, stredný a ženský rod, z čísiel singulár a plurál. Mala päť pádov: nominatív, genitív, datív, akuzatív a vokatív a mala tri časy: prítomný, minulý a budúci.
Slovná zásoba pruštiny bola podobná ostatným baltským jazykom, bližšie však mala k litovčine.
Fínčina

Fínčina je ugrofínsky jazyk, úradný jazyk vo Fínsku a Karelsku, ďalej používaný v štátoch USA, Švédsko, Rusko, Kanada, Nórsko. Prvé písané fínske texty sa objavili v 16. storočí. Prvú knihu vydal Mikael Agricola v roku 1548, a to preklad Nového zákona.
Až do roku 1863 bola úradným jazykom na fínskom území švédčina. Po tom, čo Fínsko prešlo pod vládu Ruska, sa ruskí vládci snažili, aby oslabili vplyv švédskej inteligencie. Od roku 1863 sa mohol jazyk používať pri styku s úradmi. Od roku 1883 bola fínčina odporučená na používanie na úradoch a pri vydávaní dokumentov.
Typologická charakteristika.
Fínčina je z hľadiska morfologickej typológie na pomedzí flektívnych a aglutinačných jazykov. Napríklad je tu zastúpená aglutinačná morfológia (aká je v menšej miere aj v nemčine), typická najmä pre uralské jazyky. Je vo fínskych slovách veľmi využívaná a vznikajú známe dlhé slová ("yllätyssyntymäpäiväjuhlissaan" - na neohlásenú oslavu narodenín). 
Fonológia.
Ako aj v iných ugrofínskych jazykoch, vo fínčine sa vyskytuje samohlásková harmónia. Prízvuk je pevný, a to vždy na prvej slabike, no nie je výrazný.
Gramatika.
Fínska gramatika, aj keď mnohokrát považovaná za veľmi zložitú, je pravidelná. 
Vo fínčine sa nevyskytujú žiadne členy. U podstatných mien sa nerozlišujú ani rody, teda zámeno "hän" zodpovedá slovenskému "on", "ona", aj "ono". Pádový systém fínčiny je zložitý, čo je pre ugrofínske jazyky bežné. Podstatné meno môže byť v 14 pádoch, pričom 8 z nich sú rôzne formy lokálu. Zaujímavosťou vo fínčine je "privlastňovacia prípona", ktorá nahrádza privlastňovacie zámená. V prvej osobe jednotného čísla je to "-ni" a v druhej "-si".
Oproti komplexnému systému podstatných mien, slovesný systém je jednoduchší. Sloveso sa skloňuje pridávaním osobných prípon a osobné zámená sa, ako v slovenčine, často vynechávajú. Sloveso môže byť v štyroch časoch, ale neexistuje forma pre budúci čas. 
Pravopis.
Fínčina je písaná fínskym variantom latinky, ktorý navyše obsahuje aj hlásky Ä a Ö (aj Š a Ž v niekoľkých cudzích slovách), ale neobsahuje B, C, F, Q, W a Z. Fínske Ä sa nevyslovuje ako v nemčine či slovenčine, ale ako niečo medzi slovenským "a" a "e".
Fínsky jazyk je podobný slovenskému v tom, že (takmer) každá jeho písaná graféma zodpovedá jednej fonéme. Vo fínčine sa dlhé spoluhlásky zdvojujú (krátke "ä", dlhé "ää").
Vzorový text.
Charles Dickens: "David Copperfield"
Nárečie a vzťah k iným jazykom.
Vo fínčine je veľký rozdiel medzi hovorovým a spisovným jazykom. Vykanie sa použije iba pri veľmi zdvorilej konverzácii alebo prejave. Mnoho slov je v hovorovej fínčine odlišných. Napríklad „ja som“ – "minä olen" sa skracuje na "mä oon", alebo „máš?“ – "onko sinulla?" na "onks sulla?"
Karelčina

Karelčina je baltsko-fínsky jazyk používaný v ruskom Karelsku. Používa ho asi 118 000 Karelčanov. 
Fínski jazykovedci v minulosti a sovietske úrady do perestrojky považovali karelčinu za nárečie fínčiny.
Jedna spisovná karelčina neexistuje, každý autor píše vo svojom nárečí. Píše sa upravenou latinkou používanou pre fínčinu. Je blízko príbuzná s fínčinou, ale vzájomne zrozumiteľná je s ňou len čiastočne. Od fínčiny sa odlišuje dôležitými zmenami vo fonológii a neprítomnosťou vplyvov modernej fínčiny z 19. a 20. storočia. 
Karelčina sa delí na nárečia:
Za súčasť karelčiny sa niekedy považujú tieto jazyky:
Negácia (logika)

Negácia (z lat.) je logické prevrátenie hodnoty alebo výroku. Označuje sa znakom formula_1 alebo apostrofom za výrokom '. Ak máme výrok formula_2, potom negácia výroku formula_2 môže vyzerať takto formula_4 alebo formula_5. 
Negácia výroku.
Negácia výroku formula_2 je výrok, ktorý vytvoríme popretím pravdivosti daného
výroku pomocou logickej spojky „nie“ alebo „nie je pravda, že“.
Pravdivostná hodnota negácie výroku formula_2 je opačná ako pravdivostná hodnota výroku formula_2.
Rayleighov rozptyl

Rayleighov rozptyl (nazvaný podľa lorda Rayleigha) je rozptyl svetla alebo iného elektromagnetického žiarenia, časticami oveľa menšími ako je vlnová dĺžka svetla. Vyskytuje sa, keď svetlo prechádza cez priehľadné tuhé látky a kvapaliny, ale najzreteľnejší je v plynoch. Rayleighov rozptyl slnečného svetla v atmosfére je hlavnou príčinou, že svetlo z oblohy je modré.
Ak veľkosť častíc je väčšia ako vlnová dĺžka svetla, potom svetlo nie je separované a všetky vlnové dĺžky sú rozptýlené ako v mraku, ktorý sa javí biely. Pre rozptyl časticami podobnými alebo väčšími ako vlnová dĺžka pozrite články optika a rozptyl.
Počas východu a západu slnka musí slnečné svetlo prejsť cez väčšiu hrúbku atmosféry aby dosiahlo pozorovateľa na zemi. Táto extra vzdialenosť spôsobuje viacnásobný rozptyl modrého svetla, ale relatívne malý rozptyl červeného svetla – to rezultuje do červenej farby oblohy v smere proti slnku.
formula_1
formula_2 – intenzita rozptýleného žiarenia
formula_3 – koeficient priepustnosti
formula_4 – intenzita priameho slnečného žiarenia
formula_5 – vlnová dĺžka rozptýlného žiarenia
Čím je menšia vlnová dĺžka rozptýleného žiarenia, tým sa žiarenie viac rozptyľuje (napr. modrá farba oblohy).
Thomas Brezina

Thomas Brezina (* 30. január 1963, Viedeň) je rakúsky spisovateľ kníh pre mládež.
Život.
Narodil sa vo Viedni, v súčasnosti však býva a pracuje v Londýne.
Už v ôsmich rokoch sa pokúsil napísať knižku (30 stránok), v pätnástich napísal 5 televíznych scenárov a vyhral s nimi Veľkú rakúsku cenu pre mládež. Po maturite na gymnáziu začal študovať veterinárnu medicínu, ale veľmi rýchlo zistil, že to nie je povolanie pre neho. Pracoval pre televíziu, od roku 1989 je spisovateľom; autorom viac ako 100 kníh, ktoré boli preložené do 30 jazykov. V Číne sú jeho knihy už roky na prvých miestach v rebríčkoch najpredávanejších kníh.
Diela.
Tigrí Tím
Televízne relácie.
Ako televízny moderátor prezentuje rôzne relácie pre deti v ORF (rakúska televízia) v reláciách "Am dam des", "Die Rätselburg" a "Drachenschatz". Spolu s Kati Bellowitsch moderuje reláciu "Forscherexpress" v ktorej sa deti môžu naučiť zaujímavé experimenty.
Plazmolýza

Plazmolýza je osmotický jav, ktorý spočíva v osmotickej strate vody z rastlinnej bunky, ktorá sa nachádza v hypertonickom roztoku (čiže roztoku s väčším osmotickým potenciálom ako vakuoly danej bunky).
V takomto hypertonickom prostredí má bunka tendenciu vyrovnať koncentráciu, a tak sa voda z bunky dostáva do prostredia, čiže bunka je vysušovaná.
Pektín

Pektíny sú skupina polysacharidov vyskytujúcich sa v bunkových stenách a medzibunkových vrstvách všetkých suchozemských rastlín. Ich tvorba prebieha v Golgiho aparáte rastlinných buniek.
V praxi ich možno z rastliny oddeliť napríklad horúcou vodou. Hlavným zdrojom pektínu je kôra citrusových plodov, ďalej napríklad rozdrvené jablká. V potravinárstve sa používa najmä na prípravu gélov, ako stabilizátor v niektorých mliečnych výrobkoch a mrazených dezertoch, konzumovateľný ochranný povlak na salámy a podobne.
Suberín

Suberín je voskovitá látka prítomná v bunkovej stene vyšších rastlín. Je to podstatná časť korku, korkovina.
Je hydrofóbny a jeho hlavnou funkciou je zabrániť, aby voda prenikala do pletív. V koreňoch sa ukladá v radiálnych a transverzálnych bunkových stenách endodermálnych buniek.
Štruktúra.
Molekula suberínu sa skladá z polyaromatickej a polyalifatickej domény. Konkrétne kvalitatívne a kvantitatívne zloženie monomérov sa líši v závislosti od biologického druhu.
Medzi typické alifatické monoméry patria α-hydroxykysleiny (kyselina 18-hydroxyoktadek-9-énová) a α,ω-dikyseliny (najmä kyselina oktadek-9-én-1,18-diová).
Polyaromatickými monomérmi sú kyselina hydroxyškoricová a deriváty, ako feruloyltyramín.
Baltsko-fínske jazyky

Baltsko-fínske jazyky alebo fínske jazyky (v užšom zmysle) je zoskupenie ugrofínskych jazykov:
Delia sa takto:
Corpus Christi (Texas)

Corpus Christi je pobrežné mesto a sídlo Nueces County v americkom štáte Texas. Žije tu okolo 305 000 obyvateľov, čo z neho robí ôsme najväčšie mesto v Texase. V aglomerácii mesta sa nachádza 416 000 obyvateľov. Názov dali mestu Španieli a znamená "Kristovo telo".
V meste sa nachádza námorný prístav, ktorý je piaty najväčší v celých Spojených štátoch.
Fínske jazyky

Fínske jazyky môže byť synonymum pre:
Nausikaa (grécka mytológia)

Nausikaa alebo Nausikaá (po grécky "Ναυσικάα" - Nausikaa/iný prepis:Nausikaá, po latinsky "Nausicaa") bola v gréckej mytológii dcéra fajáckeho kráľa Alkinoa a jeho manželky a sestry Arete (Arété). Podľa Homérovej Odysey sa ujala itackého kráľa Odysea, keď doplával na ostrov Fajákov po úteku od nymfy Kalypsy a priviedla ho do paláca svojho otca.
Podľa legendy bola Nausikaa tak krásna, že sa Odyseus v prvej chvíli domnieval, že sa mu zjavila bohyňa.
Zmienky o Odyseovi a jeho zážitkoch s Alkinoom a hosťami si možno prečítať na niekoľkých miestach Homérovej Odysey. Kráľ Alkinoos preukáže Odyseovi česť a obdarí ho loďami, ktoré môžu konečne doviezť hrdinu naspäť do Itaky.
Podľa Aristotela si Nausikaa vzala za muža Télemacha, Odyseovho syna s manželkou Penelopou. Mali spolu syna, ktorého meno mohlo byť Perseptolis alebo Ptoliporthus.
Nekov

Nekovy sú jednou z troch hlavných skupín chemických prvkov spolu s kovmi a polokovmi. Vo valenčnej vrstve majú zvyčajne väčší počet elektrónov, takže majú elektronegatívnejší charakter, na základe čoho dobre vytvárajú anióny. Rozdelenie na kovy, polokovy a nekovy je však neurčité; ako kritérium na rozdelenie do týchto skupín slúžia väzbové a ionizačné vlastnosti. Nekovy majú vysokú ionizačnú energiu, čo znamená, že ich valenčné elektróny sú pevne pripútané k atómu.
Prvky.
Medzi nekovy patria vodík (H), uhlík (C), dusík (N), kyslík (O), fosfor (P), síra (S), halogény (fluór (F), chlór (Cl), bróm (Br), jód (I) a astát (At)) a vzácne plyny (hélium (He), neón (Ne), argón (Ar), kryptón (Kr), xenón (Xe) a radón (Rn)). Niekedy sa sem zaraďujú i bór (B), selén (Se) a telúr (Te), ale tie sa často radia i medzi polokovy.
Vlastnosti.
Všetky nekovy okrem vodíka sa nachádzajú v bloku p periodickej tabuľky. Na rozdiel od kovov sú nekovy elektrickými izolantami alebo polovodičmi. Často tvoria iónovú väzbu s elektropozitívnymi prvkami alebo kovalentnú väzbu s ostatnými prvkami. Oxidy nekovov sú kyselinotvorné.
Je známych iba 17 nekovov, zatiaľ čo kovov je známych vyše 80, no koncentrácia nekovov na Zemi je podstatne vyššia ako koncentrácia kovov. Organizmy sú tiež tvorené prevažne nekovmi.
Polokov

Polokovy sú jedna z troch hlavných skupín chemických prvkov. Rozdelenie je založené na chemickej väzbe a ionizačných vlastnostiach prvkov. Ich vlastnosti tvoria prechod medzi kovmi a nekovmi.
Permské jazyky

Permské jazyky je zoskupenie ugrofínskych (presnejšie fínsko-permských) jazykov. Hovorí sa nimi na Urale v Rusku.
Patria doň tieto jazyky:
Kov alkalických zemín

Kovy alkalických zemín sú chemické prvky 2. skupiny periodickej tabuľky prvkov a sú to prvky vápnik (Ca), stroncium (Sr), bárium (Ba) a rádium (Ra). Ich názov pochádza z toho, že ich zeminy (oxidy) reagujú s vodou za vzniku alkálie - zásady - bázy - hydroxidu.
MO + H2O → M(OH)2
Sú to striebristé, mäkké kovy s nízkou hustotou. Reagujú priamo s halogénmi za vzniku zodpovedajúcich iónových halogenidov. S vodou reagujú, hoci nie tak prudko ako alkalické kovy, za tvorby hydroxidov. Kovy alkalických zemín majú vo valenčnej vrstve elektrónového obalu dva elektróny, preto je pre ne výhodné tvoriť dvojmocné ióny, čím získavajú elektrónovú konfiguráciu vzácnych plynov.
Valles Marineris

Valles Marineris (lat. "údolie Marinera", pomenované po sonde Mariner 9, ktorá ho objavila) je najväčší riftový systém v slnečnej sústave nachádzajúci sa na planéte Mars. Rozkladá sa na viac ako šestine obvodu rovníka planéty východne od oblasti Tharsis, ktorá mohla prispieť k jeho vzniku extrémnym namáhaním litosféry počas jej formovania. Samotný rift sa člení na veľké množstvo menších kaňonov, z ktorých niektoré mohli vzniknúť dodatočne napr. vodnou eróziou.
Samodijské jazyky

Samodijské jazyky alebo samojedské jazyky je vetva uralských jazykov. Hovorí sa nimi v okolí severného Uralu.
Vznikli z prasamodijského jazyka, ktorý sa rozpadol v prvom storočí po Kr. na severnú a južnú skupinu.
Corpus Christi

Corpus Christi (po lat. "telo Krista") môže byť:
Stratigrafia

Stratigrafia je odvetvie geológie, ktoré sa zaoberá vrstvami sedimentov, prípadne aj zvrstvených vyvretých hornín. Iné definície hovoria, že je to odvetvie geológie, ktoré sa zaoberá časovým apektom horninového záznamu. 
Dejiny.
Teoretické základy prvýkrát definoval Nicolas Steno a praktickú aplikáciu týchto zákonov prvýkrát použil William Smith pri tvorbe prvej geologickej mapy Anglicka v rokoch 1790-1800. 
Členenie.
Stratigrafia sa rozdeľuje na dva základné okruhy:
Útočisko (budhizmus)

V laickej aj monastickej praxi budhizmu praktikujúci prijíma útočisko v troch klenotoch. Spôsob jeho prijatia a jeho text je v hínajánovom, mahájánovom a vadžrajánovom budhizme odlišujú.
Súčasťou budhistického útočiska vo vadžrajáne (diamantovej ceste) sú aj "tri korene", ktorými sú láma, jidamy a ochrancovia. Sú zdrojom požehnania, metód a ochrany.
Kagjü

Kagjü alebo Kagjüpa je jedna zo štyroch škôl tibetského budhizmu. Ako línia priameho ústneho prenosu kladie dôraz najmä na meditáciu a na interakciu s kvalifikovaným učiteľom. Patrí k takzvaným školám "červených čiapok" tibetského budhizmu.
Línia transmisie.
Línia transmisie Kagjü školy siaha k historickému Buddhovi Šákjamunimu a ďalej pokračuje cez indického majstra tantry a mahámudry Tilopu (989-1069), pokračuje cez Náropu (1016 – 1100), Marpu (1012 – 1096), Milaräpu (1052 – 1135) a Gampopu (1079 - 1153).
Z uvedenej línie je Marpa, známy ako Marpa prekladateľ, ten, kto preniesol učenia do Tibetu. Pred ním to v 8. storočí urobil aj Guru Rinpočhe (Padmasambhava). Okrem Náropu prijal Marpa transmisiu aj u indickým majstrov Maitripu a Kukuripu. Na svojej tretej a poslednej ceste do Indie stretol učenca Atišu (982 - 1054). Hlavnými žiakmi Marpu boli Ngog Čhöku Dordže a Milaräpa, jeden z najväčších tibetských jogínov a majstrov meditácie. Žiakmi Milaräpu boli jogín Räčhugpa Dordže Drag a Gampopa, zakladateľ kláštornej tradície, od ktorého sa odvíjajú tzv. štyri veľké línie školy Kagjü. Okrem nich existuje osem tzv. malých línií Kagjü.
Dnešná podoba.
Dnes stále existujú Kagjü školy Karma, Barom, Drugpa, Drikung, Taklung a Marcang. Duchovnou hlavou Karma Kagjü, najväčšej z týchto škôl, je Karmapa. Prvý Karmapa Düsum Khjenpa (1110 – 1193) bol žiakom Gampopu a je prvým vedome sa inkarnujúcim lámom Tibetu. 
Hlavnými učeniami školy Kagjü sú Šesť Náropovych jog a Mahámudra.
Severná saamčina

Severná saamčina alebo severná sámčina alebo severná lapončina je najrozšírenejší laponský jazyk. 
Je kodifikovaná podľa svojho finnmarského či ruijaského dialektu (nórske nárečie – západné alebo fínske nárečie – východné), okrem neho existujú ešte dialekty z údolia rieky Tornio a dialekt tzv. morských Saamov z pobrežia Severného ľadového oceána. Severnou saamčinou ako svojou materčinou hovorí asi 17 000 až 25 000 ľudí.
Charakteristika.
Severná saamčina patrí medzi ugrofínske jazyky, o čom svedčia aj jej charakteristické znaky: vokálna harmónia, striedanie kmeňových spoluhlások, aglutinácia (zmena tvarov slov príponami) a množstvo gramatických pádov. Takisto sa v severnej saamčine nerozlišujú gramatické rody (zámeno "son" znamená on, ona aj ono). Zápor sa vyjadruje časovaním negatívneho slovesa (jeden zo znakov uralských jazykov).
Pravopis.
Severná saamčina sa píše rozšíreným variantom latinky, ktorý obsahuje aj písmená Á á, Đ đ (vyslovuje sa ako anglické "th"), Č č, Ŋ ŋ (nosovka), Ŧ ŧ, Š š, Ž ž. Oficiálne bol schválený v roku 1979.
Ukážka.
- Úryvok zo saamskej hymny, "Sámi soga lávlla" (Pieseň saamskej rodiny)
Luleská saamčina

Luleská saamčina alebo luleská sámčina alebo luleská lapončina je druhý najrozšírenejší laponský jazyk. Hovorí sa ním v oblasti Lule v Škandinávii, má približne 2000 až 3000 hovoriacich.
Nausikaa

Nausikaa alebo v niektorých prípadoch aj Nausikaá môže byť:
Východogermánske jazyky

Východogermánske jazyky sú zoskupenie mŕtvych germánskych jazykov.
Delenie:
Africká únia

Africká únia (AÚ) je zatiaľ najväčším projektom africkej integrácie. Po niekoľko desaťročiach pravidelných a bezvýsledných snáh o africkú integráciu vznikla organizácia inšpirovaná úspešným integračným modelom Európskej únie reagujúca na súčasné potreby Afriky. 
Dejiny.
V šesťdesiatych rokoch došlo medzi novými africkými štátmi k ustanoveniu niekoľkých multilaterálnych organizácií s rôznym sektorovým zameraním. Jednou z nich bola aj Organizácia africkej jednoty (OAJ) založená 32 štátmi v roku 1963 v etiópskej Addis Abebe. Na základe Akčného plánu z Lagosu z roku 1980 sa v osemdesiatych rokoch začalo budovať Africké hospodárske spoločenstvo. Vrcholná schôdzka predstaviteľov OAJ v Abuja v roku 1991 určila cieľ vytvoriť ju do roku 2000. Potreba obnoviť a dynamizovať integračný mechanizmus vznikla hlavne v 90. rokoch. 9. septembra 1999 bolo Sirtskou deklaráciou rozhodnuté o vytvorení Africkéj únie. Ustanovujúca zmluva Africkej únie bola prijatá v Lomé v roku 2000, samit v Lusake v roku 2001 určil časový plán vzniku Africkej únie. V roku 2002 sa v juhoafrickom Durbane konalo prvé zasadnutie hláv štátov Africkej únie, čím bola činnosť novej organizácie oficiálne začatá.
Inštitúcie AU.
Články 5 až 23 Ustanovujúcej zmluvy upravujú inštitucionálny rámec AU, ktorý zahŕňa deväť orgánov:
Členstvo.
Africká Únia má 55 členov. Členmi sú všetky členské štáty OSN v Afrike a Západná Sahara (Saharská arabská demokratická republika). Maroko opustilo v roku 1984 Organizáciu africkej jednoty (predchodkyňu AÚ), kvôli pripusteniu a de facto uznaní existencie Západnej Sahary, ktorú si samo nárokuje ako súčasť svojho územia. Maroko sa opäť po 33 rokoch stalo členom 30. januára 2017.
 Západná Sahara
Rozpočet.
AU hospodári s ročným rozpočtom približne 40 miliónov USD (v roku 2004 to bolo 43 miliónov USD). Ale len 1/4 až 1/3 týchto prostriedkov pochádza z členských štátov- najmä od JAR, Nigérie, Líbye, Egypta a Alžírska; najmenej rozvinuté štáty spravidla príspevky neplatia (t. j. presúvajú splátky na ďalšie roky) alebo si ich nechávajú platiť od iných krajín (také gesto ponúka často Líbya).
Bežný chod inštitúcií je však finančne omnoho náročnejší a náklady mierových operácií sa pohybujú rádovo v stovkách miliónov USD. AU je teda finančne závislá na finančných daroch z vyspelých krajín a medzinárodných organizácií.
Predsedníctvo.
Aktuálnym predsedom na rok 2019 je prezident Egypta, Abdal Fattáh Sísí.
V roku 2018 bol predsedom prezident Rwandy, Paul Kagame.
Stopár (Cooper)

Stopár () je tretím románom z historicko-dobrodružnej pentalógie Príbehy Koženej pančuchy od amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera. Román vznikol v roku 1840 ako predposledný príbeh, hoci podľa dejových súvislostí je tretím dielom pentalógie.
Obsah diela.
Názov dal románu jeho hlavný hrdina "Natty Bumppo", ktorého v tomto románe pre jeho šikovnosť v sledovaní stôp ľudí i zvierat nazývajú "Stopár". Príbeh sa odohráva začiatkom 1750-tich rokov, na brehu jazera Ontario pri rieke Oswego, v jednej odľahlej britskej pevnosti. Tá sa nachádza na pomedzí dvoch znepriatelených oblastí – anglických a francúzskych kolónií.
"Stopár" spolu so svojim indiánskym priateľom, náčelníkom "Čingačgúkom (Veľkým Hadom) " a "Jasperom Westernom", kapitánom lode Bežec, sa vydávajú v ústrety mladej, krásnej "Mabel Dunhamovej", dcéry seržanta "Dunhama", slúžiaceho v pevnosti. Chce sa konečne stretnúť so svojim otcom, a ten požiada svojich priateľov, aby v poriadku previedli jeho dcéru do pevnosti. "Mabel" na jej ceste sprevádza strýko z matkinej strany, starý morský vlk "Cap", náčelník indiánskeho kmeňa Tuskarorov "Ostrý Šíp" a jeho manželka "Júnová Rosa". 
"Mabel Dunhamová" prežila celý život v meste na Východe, no i napriek tomu z nej vyrástlo očarujúce, ľúbezné a skromné dievča, ktoré učarí každému, s kým sa stretne. Cestou k otcovi spoznáva, že život, ktorý ju čaká v zapadnutej pevnosti uprostred divočiny je pekný a bohatý na zážitky, aj keď je tak veľmi odlišný od pohodlného a pomerne bezpečného života na východnom pobreží, kde žila doteraz. Stretáva tu mnoho obdivuhodných ľudí, ktorý zasvätili svoj život boju za spravodlivosť a mier medzi belochmi a Indiánmi, ale tiež ľudí krutých a bezohľadných. Spoznáva tu tiež svoju veľkú životnú lásku, hoci tým ublíži človeku, ktorý jej zachránil život a ako jedinej žene dal celé svoje srdce.
Préria (román)

Préria () je dejovo piatym, a teda posledným dielom románovej historicko-dobrodružnej pentalógie Príbehy Koženej pančuchy od amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera. Román vznikol v roku 1827 ako tretí príbeh, hoci podľa dejovej nadväznosti je až posledným dielom pentalógie. Príbeh sa odohráva približne v roku 1805.
Obsah diela.
Život "Nattyho Bumppa" sa pomaly chýli ku koncu. "Čingačgúk", jeho syn "Uncas" a mnohí ďalší z jeho priateľov už zomreli, a tak ostal sám. Celý život prežil v lesoch a medzi Indiánmi, kde našiel svoj druhý domov, no neúprosne postupujúca civilizácia ho vyhnala z lesov na šíru prériu, ktorá mu však neprirástla k srdcu tak, ako veľkolepé lesy, v ktorých prežil svoju mladosť i väčšinu najlepších rokov života. Bieli kolonisti osídľujú neobývané kraje, klčujú lesy, no toto správanie je pre starého zálesáka a lovca nepochopiteľné. Bráni sa neodvratným zmenám, bojuje proti nim, no napokon ostáva sám postavený zoči-voči tvrdej realite.
Jeho jediným spoločníkom je pes "Hector". Zdá sa, že obaja prežijú posledné roky života v mieri a pokoji, bez lovu, vojen a vzrušení. Natty sa však najprv dostáva do sporu s rodinou usadlíka, ktorý uteká pred zákonom a spravodlivosťou, neskôr sa nechá zatiahnuť i do bojov medzi Siouxami a Pawneeami. Svoje posledné chvíle života sa napokon rozhodne prežiť práve medzi Pawneeami, kde si ho vážia nielen pre jeho šediny a vysoký vek, ale tiež i pre bezúhonný a čistý život, odvahu a skúsenosti, ktoré vždy úprimne obdivovali i samotní Indiáni, žijúci svoj drsný, prostý život v lone prírody.
Préria

Préria je veľká trávnatá plocha s nízkym reliéfom, step, v Severnej Amerike.
Juraj Szikora

Juraj Szikora (* 2. marec 1947, Tvrdošovce, Slovensko – † 12. december 2005, Bratislava, Slovensko) bol slovenský futbalista a tréner.
Po futbalových začiatkoch v rodných Tvrdošovciach a Komárne sa už ako 17-ročný stal hráčom prvoligového Interu Bratislava (1964-1977). Neskôr hral za ZŤS Petržalku (1977-1978), Vagónku Poprad (1978-1979), DAC Dunajská Streda (1979-1980) a rakúsky Slovan Viedeň (1980–1982). V česko-slovenskej reprezentácii odohral v rokoch 1966-1971 celkom 21 zápasov v ktorých strelil 2 góly. Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom. V Malej encyklopédii futbalu z roku 1984 ho autori charakterizovali slovami: ""Technicky mimoriadne vybavený hráč, plnému rozvinutiu jeho talentu zabránila výkonnostná nevyrovnanosť a náladovosť"."
Préria (rozlišovacia stránka)

Préria môže byť:
Jozef Barmoš

JUDr. Jozef Barmoš (* 28. august 1954, Šurany) je bývalý slovenský futbalista a tréner. V súčasnosti je prezidentom FK Inter Bratislava, a.s. Kandidoval do NR SR vo voľbách 2010 za stranu Únia.
Hráč Interu Bratislava (1970-1977,1979-1983), Dukly Praha (1978/1979). Profesionálnu hráčsku kariéru ukončil v roku 1985. V rokoch 1989 až 1991 bol hrajúcim trénerom rakúskeho klubu SV Sieghartskirchen.
V Československom reprezentačnom mužstve odohral 52 zápasov. Reprezentoval na Majstrovstvách sveta v roku 1982. Na Majstrovstvách Európy v roku 1980 s ním skončil na treťom mieste.
Pôsobil ako tréner prvoligového MŠK Žilina a Interu Bratislava. V reprezentácii vykonával funkciu asistenta trénera a trénera reprezentácie do 21 rokov. Trénoval aj štvrtoligový tím TJ Malinovo, ale od roku 2010 je trénerom FK Inter Bratislava, v ktorom pôsobí dodnes.
Alu (sopka)

Alu je názov v súčasnosti neaktívnej trhlinovej erupčnej zóny, nachádzajúcej sa v Danakilskej depresii v Etiópii, severozápadne od stratovulkánu Dalaffilla. Zóna paralelných vulkanických zlomov má tvar eliptického hrebeňa, predĺženého v smere severozápad-juhovýchod. Hlavná vulkanická stavba je tvorená prevažne bazaltovými horninami. V oblasti je silná fumarolická aktivita.
Dalaffilla

Dalaffilla alebo Gabuli je menší stratovulkán, nachádzajúci sa v Danakilskej depresii v Etiópii. Jeho tvar je daný zložením láv (keďže sú značne viskózne, výsledná morfologická forma nesie znaky stratovulkánu). Lávové prúdy bazaltov obklopujú základňu sopky a rozširujú sa východným smerom. V kráteri sa nachádzajú aktívne fumaroly.
Borale Ale

Borale Ale je názov stratovulkánu, nachádzajúceho sa približne v strede pohoria Irta’ale v Etiópii. Na jeho juhozápadnej strane sa nachádza menší štítový vulkán, ktorého vývoj bol prerušený sériou polkruhových zlomov, pozdĺž ktorých sa nachádzajú troskové kužele. Vrchol sopky je ukončený 300 m širokým kráterom, v ktorom je silná fumarolická aktivita.
Amajtoli Tärara

Amajtoli Tärara (iný prepis: Amajtoli Terara, iné názvy: Ummuna, Ale Bagu) je najvyšší (1 031 m) vulkán v pohorí Irta’ale v Etiópii. Nachádza sa asi 10 km juhozápadne od masívnej štítovej sopky Irta’ale. Jeho stavbu tvoria prevažne bazaltové pyroklastiká a trachytické lávové prúdy v kráteri.
Jazvečík

Jazvečík je veľmi známe psie plemeno, vyskytuje sa v 9 variantoch rozdelených na základe veľkosti a druhu osrstenia.
Vzhľad.
Jazvečík je plemeno typické svojimi nízkymi nohami a dlhým kompaktným telom. Môže vážiť až 9,5 kg - ak ide o štandardného jazvečíka, u trpasličieho a králičieho rázu sa meria obvod hrudníka. Trpasličí jazvečík obvod hrudníka do 35 cm a králičí jazvečík obvod hrudníka do 30 cm. Krátka, dlhá alebo drsná srsť môže byť rôzne sfarbená (jednofarebná, dvojfarebná, škvrnitá), pričom biela farba nie je žiaduca.
Jazvečíky delíme:
Tieto rôzne varianty jazvečíka vznikli na základe rozličných požiadaviek na určité pracovné nasadenie psa a s tým spojenú potrebu jeho špecializácie.
Povaha a využitie.
Mnohí ľudia, ktorí vidia na ulici jazvečíka s podlhovastým telom vôbec nevedia o tom, že tento malý štvornohý a veľmi obľúbený spoločník je pri dobrom výcviku obratným, vynikajúcim a spoľahlivým poľovným psom. Ako poľovný pes je mnohostranne využiteľný, okrem iného ako durič na brlohárenie. Králičí jazvečík sa dokáže obratne pohybovať v králičej nore.S inými psami a deťmi si nie vždy rozumie.
História.
Jazvečíky sa pôvodne chovali a šľachtili ako poľovné psy. Kvôli svojej výške sa používali ako psy na vyháňanie jazvecov z nôr. V súčasnosti sa kvôli svojej príjemnej povahe stáva obľúbeným spoločenským psom.
Opatová (Lučenec)

 
Opatová je mestská časť Lučenca na severovýchode mesta. Do roku 1966 to bola samostatná obec. Nachádzajú sa tu dva kaštiele. Cez Opatovú preteká Krivánsky potok.
Dejiny.
Obec vznikla asi v 13. storočí, patrila k haličskému panstvu. V chotári Opatovej stála v 15. storočí pevnôstka Jana Jiskru. Založenie textilky v roku 1868 prerušilo dovtedy poľnohospodársky ráz obce. Do roku 1918 pracovala textilka výlučne pre armádu.
Donostia-San Sebastián

Donostia-San Sebastián (, po baskicky aj Donostia) je správne mesto provincie Guipúzcoa v Baskicku, severné Španielsko. V roku 2005 tu žilo približne 183 000 obyvateľov. 
V meste sa každoročne odohráva najväčší a najznámejší španielsky filmový festival. K atrakciám mesta patria námestia, ktoré každoročne lákajú množstvo turistov. Najznámejšie je "la Concha" (po slov. mušľa). Mesto je tiež rajom surferov, lebo tu bývajú jedny z najväčších vĺn v Európe. Z pamiatok za povšimnutie stojí katedrála a letný kráľovský palác Miramar.
Ciudad Real

Ciudad Real (v preklade zo španielčiny "Kráľovské mesto") je hlavné mesto španielskej rovnomennej provincie v autonómnom spoločenstve Kastília-La Mancha. 
Leží 200 km južne od Madridu, v nadmorskej výške 628 m a má približne 74 054 obyvateľov (2016). 
Z historického centra sa zachovala len katedrála a kostol San Pablo.
Mesto je zastávkou rýchlovlakov AVE na trase Madrid – Córdoba; sídli tu mladá Univerzita Kastília-La Mancha.
Zaragoza

Zaragoza (angl. "Saragossa", lat. "Caesaraugusta") je hlavné mesto Aragónska ležiace na rieke Ebro a jej prítokoch Huerva a Gállego v Španielsku. Nachádza sa takmer v strede regiónu vo veľkom údolí s rôznymi terénmi od púšte Los Monegros po roztrúsené lesy a stepi. Napriek tomu, že mesto je domovom značného množstva hájov, parkov, fontán a rieka Ebro vyniká ako veľký zdroj vody, periférie sú známe tým, že sú suché a vhodné na pestovanie, ak sa odsťahujeme z mesta.
Podľa sčítania v roku 2004 tu žilo 641 581 obyvateľov, v roku 2018 už 666 880, a v roku 2020 dosiahol 716 040. V meste žije viac ako polovica obyvateľov Aragónska a tento počet sa zvyšuje v dôsledku vyľudňovania vidieka, ktoré Aragon trpí, podobne ako vo zvyšku Španielska. Pokiaľ ide o vyľudnenie, existujú iniciatívy na jeho predchádzanie, aj keď percento ľudí žijúcich v meste stále rastie. Mesto leží 200 metrov nad morom a je križovatkou medzi mestami Madrid, Barcelona a Bilbao, pričom všetky tieto mestá sú okolo 300 km od Zaragozy.
San Sebastián

San Sebastián (doslova Svätý Sebastián) môže byť:
Elektronegativita

Elektronegativita je v chémii vlastnosť atómu vyjadrujúca jeho schopnosť priťahovať väzbové elektróny. Označuje sa písmenom x alebo gréckym χ (chí). Opačnou vlastnosťou je elektropozitivita, ktorá popisuje to, ako ľahko sa prvok zbavuje valenčných elektrónov.
Americký fyzik, chemik a biochemik Linus Carl Pauling vytvoril túto veličinu pre určenie iónového charakteru kovalentnej väzby. Čím je rozdiel elektronegativít oboch atómov väčší, tým je väzba polárnejšia (dokonca môže byť až iónová). Poznáme viacero stupníc elektronegativít. Najrozšírenejšia je Paulingova. Mullikenova elektronegativita predstavuje priemer ionizačnej energie a elektrónovej afinity. Allredove-Rochove elektronegativity vychádzajú z Coulombovho zákona. Elektronegativita sa nezapisuje s jednotkami, lebo jej fyzikálny význam nie je známy (nebol odvodený vzorec pre elektronegativitu, ale len vytvorená stupnica schopnosti priťahovania elektrónov atómov, ktorej hodnoty závisia od energií väzieb).
Periodická tabuľka elektronegativity podľa Paulingovej stupnice
Pozri aj.
Periodická tabuľka
Limnológia

Limnológia (z gr. "limne" - "jazero" a "logos" - "náuka") je vedná disciplína, zaoberajúca sa štúdiom vnútrozemských vodných plôch (jazier, riek a vodných nádrží, či už prírodného pôvodu, alebo vytvorených človekom), ich fyzikálnymi, chemickými a biologickými vlastnosťami. Je súčasťou hydrológie.
Za zakladateľa tohto vedného odboru je považovaný François-Alphonse Forel, ktorý sa ako prvý začal zaoberať štúdiom biologickej diverzity, chemickým zložením, cirkuláciou vody a sedimentačnými procesmi v Ženevskom jazere, ako aj vzájomnými interakciami týchto procesov. Sám aj zaviedol pojem limnológia ako analógiu k oceánografii vo svojej práci "Le Léman" uverejnenej v troch zväzkoch v rokoch 1892 až 1904.
Veľká pyramída

Veľká pyramída môže byť:
Palynológia

Palynológia je vedný odbor patriaci do paleontológie, ktorý sa zaoberá štúdiom semien, spór (čiže výtrusov) a peľu (tak fosilizovaných, ako aj recentných), ako aj štúdiom "„protoropných“" organických zvyškov (kerogénu), nachádzajúcich sa v sedimentoch. Palynológia je interdisciplinárna veda, využíva poznatky geológie a biológie, konkrétne botaniky.
Termín palynológia zaviedli páni Hyde a Williams v roku 1944. Za základ názvu použili grécke slovo "paluno" - "rozsypať, roztrúsiť".
Metódy.
Palynológia sa zameriava na štúdium mikrofosílií (5 až 500 μm). Na extrakciu semien (a iných mikrofosílií) sa využívajú fyzikálne (sitovanie, preosievanie, ultrazvukové rozrušovanie hornín) a chemické (extrakcia kyselinami - HCl, HF) separačné metódy. Následne sa extrahované vzorky mikroskopicky skúmajú a po identifikácii sa vynášajú peľové diagramy na evidenciu rozšírenia vegetácie, klimatických zmien, taxonomické a evolučné výskumy, alergické štúdie, ako aj antropologických dopadu na životné prostredie. Poznatky palynologického výskumu sa využívajú v mnohých príbuzných odboroch (geológii, botanike, paleontológii, archeológii, pedológii a geografii).
Rachefova pyramída

Rachefova pyramída (iné názvy: Raachefova/ Chefrénova / Chefrenova / Chafreova pyramída, Stredná pyramída v/pri Gíze, Druhá pyramída v/pri Gíze, zriedkavo: Veľká pyramída v/pri Gíze) je druhá najväčšia a polohou prostredná z pyramíd pri Gíze.
Štandardne sa udáva, že je to hrobka postavená pre faraóna Rachefa (Raachefa/ Chefréna / Chefrena / Chafrea; vládol 2558 - 2532 pred Kr.). Usudzuje sa to z toho, že sa v pilierovej sieni zádušného chrámu, pristavaného k východnej stene pyramídy, našli sochy Rachefa. Rachefovi sa zvykne pripisovať aj Veľká sfinga.
Pôvodne bola vysoká 143,5 m (dnes 137,3 m), jej pôvodná základňa bola 215,3 m x 215,3 m. Jej uhol sklonu je 52°20'. Jej pôvodné obloženie sa zachovalo len na jej vrchole (a podľa toho ju možno ľahko spoznať). Mala dva vchody zo severu. V pohrebnej komore je veľký žulový sarkofág. 
S Veľkou Sfingou, pri ktorej stojí Rachefov údolný chrám, zádušný chrám pyramídy spája 400 m dlhá stúpajúca cesta. Južne od pyramídy sa nachádzajú malé zvyšky satelitnej pyramídy. 
Je len o málo menšia ako Chufuova pyramída, ale dnes sa javí ako vyššia. Tento dojem vyvoláva umiestnenie na vyššie položenom mieste, ako aj strmší sklon stien. Je trocha menej prepracovaná ako Chufuova pyramída, spáry medzi blokmi sú často široké, pohrebná komora sa tu nachádza pod povrchom, vytesaná do skalného podložia, prístupová cesta k nej je oveľa jednoduchšia ako v prípade Chufuovej pyramídy.
Malý voz

Malý voz môže byť:
Raši (rabín)

Rabi Šlomo ben Jicchak (hebr. רבי שלמה בן יצחק, iné varianty: "Šlomo Jicchaki, Šlomo Jarchi") (* 1040, Troyes – † 13. júl 1105, tamže) známejší pod hebrejským akronymom Raši (hebr. רש"י), bol stredoveký židovský rabín, najvýznamnejší komentátor Biblie a Talmudu. 
Narodil sa v Troyes v kraji Champagne. V roku 1055 odišiel študovať na v tej dobe slávne ješivy v Mainzi a vo Wormse. Po návrate do svojho rodiska okolo roku 1064/65 sa živil obchodom (možno s vínom). V roku 1070 založil v Troyes vlastnú ješivu, ktorú financoval z príjmov, ktoré mu vynášali jeho vinice. Podľa niektorých bádateľov vznikli jeho komentáre na základe odpovedí na otázky, ktoré mu kládli jeho študenti. Komentáre k Biblii a Talmudu, ktoré písal až do svojej smrti, okamžite prijali aškenázske aj sefardské židovské komunity a stali sa „povinnou“ súčasťou všetkých vydaní Talmudu. Komentár k Tóre bol prvou hebrejskou tlačenou knihou vôbec (Reggio di Calabria (Taliansko), 1475)
V komentároch k Tanachu sa najviac venoval Pentateuchu, významné sú aj komentáre k Piesni piesní a knihe žalmov.
Po Rašim je pomenovaný druh hebrejskej kurzívy (pozri Raši (písmo)).
Alexander Húščava

Prof. PhDr. Alexander Húščava, DrSc. (* 4. január 1906, Lamač – † 9. august 1969, Lamač) bol slovenský historik a archivár, priekopník pomocných vied historických na Slovensku, zakladateľ odboru archívnictva na Filozofickej fakulte UK v Bratislave.
Životopis.
Po štúdiách na gymnáziu začal roku 1925 študovať na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Štúdium ukončil v júni 1929 v odbore dejepis-zemepis a v novembri toho istého roku získal doktorát filozofie v odbore československé dejiny a pomocné vedy historické. V rokoch 1931-1933 študoval na Vatikánskej archívnej škole, ktorú však nedokončil. Vo vatikánskych archívoch sa venoval výskumu sloveník z obdobia pontifikátu pápeža Inocenta VI. Okrem toho bol v tomto období aj sekretárom Československého ústavu historického v Ríme. Potom začal študovať na Štátnej archívnej škole v Prahe, ktorú ukončil 26. júna 1936. V rokoch 1933-1937 pracoval na Krajinskom archíve v Bratislave. Roku 1937 sa habilitoval a získal hodnosť docenta. V tom istom roku nastúpil pracovať na Filozofickú fakultu UK v Bratislave. 1. júla 1939 sa stal mimoriadnym profesorom a 1. septembra 1940 riadnym univerzitným profesorom. V rokoch 1948-1949 zastával funkciu dekana Filozofickej fakulty. Na jeho podnet sa od roku 1950 začal študovať odbor archívnictvo, vedúcim ktorého bol v rokoch 1950-1969. 1. marca 1953 dosiahol vedeckú hodnosť doktora historických vied. Na Filozofickej fakulte pôsobil až do svojej smrti 9. augusta 1969.
V roku 1966 bol vyznamenaný Zlatou medailou UK a roku 1969 mu bol udelený Rad práce.
Alexander Húščava je pochovaný na cintoríne Slávičie údolie v Bratislave.
Tvorba.
Venoval sa najmä problematike pomocných vied historických. Najskôr to bola diplomatika, ktorej sa venoval pri hodnotení stredovekých listín z Liptova ("Ján Literát a liptovské falzá"). Tento materiál sa stal podkladom k štúdiu genealogických a heraldických problémov ("Archív zemianskeho rodu z Okoličného"). Je autorom prvej slovenskej učebnice paleografie ("Dejiny a vývoj nášho písma"), ktorá sa používa dodnes. Venoval sa tiež metrológii ("Poľnohospodárske miery na Slovensku"). Vo svojej tvorbe nezabudol ani na svoje rodisko, ktorého históriu spracoval v knihe "Dejiny Lamača".
Pamiatka na jeho osobnosť.
Katedra archívníctva a pomocných vied historických Filozofickej fakulty UK v Bratislave udeľuje každoročne od roku 2006 na jeho počesť "Cenu profesora Alexandra Húščavu" za najlepšiu študentskú vedeckú odbornú prácu v odbore archívnictva a pomocných vied historických.
Od roku 1972 je po Alexandrovi Húščavovi pomenovaná ulica v Dúbravke, mestskej časti Bratislavy.
V Lamači na Heyrovského ulici v roku 1988 postavili na počesť rodáka Alexandra Húščavu pamätník s bustou, ktorého autorom je akademický sochár Michal Zdravecký.
Osobný archívny fond.
Osobný archívny fond, ktorý zahŕňa archívne dokumenty z vedeckej a pracovnej činnosti profesora Húščavu, je uchovávaný v Ústrednom archíve SAV v Bratislave.
František Nižnánsky

MVDr. František Nižnánsky (* 27. júl 1911, Brestovany – † 21. december 1967, Bratislava) bol slovenský epizootológ, organizátor laboratórnej diagnostiky.
V roku 1942 sa stal riaditeľom novovzniknutého Štátneho veterinárskeho diagnostického ústavu v Bratislave kde zotrval až do roku 1958. Neskôr pracoval v Biologickom ústave SAV, potom v Laboratóriu experimentálneho lekárstva ČSAPV v Bratislave a od roku 1963 riadil pobočku Výskumného ústavu veterinárskeho lekárstva Brno v Ivanke pri Dunaji.
Zomrel na následky dopravnej nehody.
San Sebastian

San Sebastian môže byť:
Ladislav Kačáni

Ladislav Kačáni (* 1. apríl 1931, Lučenec† 5. február 2018, Bratislava) bol slovenský futbalista, tréner a popredný metodik. Ako hráč ČH Bratislava sa stal majstrom Česko-Slovenska 1959. V česko-slovenskom reprezentačnom mužstve odohral 20 zápasov. Reprezentoval na Majstrovstvách sveta v roku 1954. Po ukončení aktívnej činnosti sa stal trénerom a pedagógom na FTVŠ UK v Bratislave. Ako tréner pôsobil v oddieloch Inter Bratislava (19671970) a Lokomotíva Košice (19731974). V období 19711972 viedol s Ladislavom Novákom A-mužstvo Česko-Slovenska.
Titus Buberník

Titus Buberník (* 12. október 1933, Pusté Úľany† 27. marec 2022, Bratislava) bol slovenský futbalista a doktor práv. Hral za ČH Bratislava a bol známy ako gentleman na ihrisku.
V česko-slovenskom reprezentačnom mužstve odohral 32 zápasov. Reprezentoval na majstrovstvách sveta v roku 1958 a v roku 1962, kde Česko-Slovensko získalo striebro.
Získal bronzovú medailu na Pohári národov 1960, teda na prvom európskom šampionáte, na ktorom ho zaradili do All Stars tímu.
Ako prvý slovenský hráč sa umiestnil v prestížnej ankete Zlatá lopta, v roku 1959 ho zaradili na celkové 17. miesto.
V roku 2015 o ňom vyšla kniha pod názvom "Titus Buberník - Elegán v kopačkách", ktorej autorom je Mojmír Staško.
Jiří Tichý

Jiří Tichý (* 6. december 1933, Jeneč – † 26. august 2016, Podivín) bol český futbalista, reprezentant Česko-Slovenska.
V česko-slovenskom reprezentačnom mužstve odohral 19 zápasov. Reprezentoval na Majstrovstvách sveta v roku 1962 kde Česko-Slovensko získalo 2. miesto.
Graham Hancock

Graham Hancock (* 2. august 1950, Edinburgh, Spojené kráľovstvo) je britský autor pseudo-náučných titulov o dávnych dejinách. Odborná verejnosť ich považuje za pseudoarcheológiu.
O svojich výskumoch a hypotézach nakrútil aj niekoľko dokumentárnych filmov. Niektoré jeho diela vyšli aj na Slovensku a v Česku, napríklad: "Heaven’s Mirror, Znak a pečať, Mystérium Marsu, Strážce horizontu, Otisky božích prstů".
Ben Noach

Ben Noach (dosl. "syn Noema", "Noachita") je v judaizme označenie pre každého Nežida, teda človeka, ktorého neviaže jarmo Tóry. Noachiti sú povinní dodržiavať Sedem Noemových príkazov. Za Noachitov sa považujú aj Izraeliti pred prijatím Tóry na Sinaji.