burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Nagyréde

Nagyréde je veľká obec v Maďarsku v Hevešskej župe v okrese Gyöngyös.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Nagytálya

Nagytálya je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1319 ha a žije tu 848 obyvateľov (2007).
Nagyút

Nagyút je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 1894 ha a žije tu 722 obyvateľov (2007).
Nagyvisnyó

Nagyvisnyó () je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Bélapátfalva.
Má rozlohu 4302 ha a žije tu 1060 obyvateľov (2007).
Noszvaj

Noszvaj je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1884 ha a žije tu 1805 obyvateľov (2007).
Novaj

Novaj je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1852 ha a žije tu 1496 obyvateľov (2007).
Ostoros

Ostoros je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 2351 ha a žije tu 2677 obyvateľov (2007).
Pálosvörösmart

Pálosvörösmart je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Má rozlohu 585 ha a žije tu 672 obyvateľov (2007).
Parádsasvár

Parádsasvár (historisky , ) je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 1694 ha a žije tu 442 obyvateľov (2007).
Pély

Pély je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 9030 ha a žije tu 1525 obyvateľov (2007).
Petőfibánya

Petőfibánya (pôvodne "Pernyepuszta, Pernyebánya") je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Hatvan.
Má rozlohu 133 ha a žije tu 2952 obyvateľov (2007).
Poroszló

Poroszló je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 10903 ha a žije tu 2888 obyvateľov (2007).
Rózsaszentmárton

Rózsaszentmárton je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Hatvan.
Má rozlohu 1631 ha a žije tu 2059 obyvateľov (2007).
Sarud

Sarud je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 5162 ha a žije tu 1242 obyvateľov (2007).
Sirok

Sirok je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 6339 ha a žije tu 1938 obyvateľov (2007).
Szajla

Szajla je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 870 ha a žije tu 688 obyvateľov (2007).
Szarvaskő

Szarvaskő je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1259 ha a žije tu 374 obyvateľov (2007).
Szentdomonkos

Szentdomonkos je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 1840 ha a žije tu 500 obyvateľov (2007).
Szihalom

Szihalom je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 3417 ha a žije tu 2124 obyvateľov (2007).
Szilvásvárad

Szilvásvárad je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Bélapátfalva.
Má rozlohu 3782 ha a žije tu 1784 obyvateľov (2007).
Szúcs

Szúcs je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Bélapátfalva.
Má rozlohu 849 ha a žije tu 414 obyvateľov (2007).
Szűcsi

Szűcsi je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Má rozlohu 1738 ha a žije tu 1618 obyvateľov (2007).
Tarnabod

Tarnabod je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu a žije tu 743 obyvateľov (2007).
Tarnalelesz

Tarnalelesz je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 3713 ha a žije tu 1782 obyvateľov (2007).
Tarnaméra

Tarnaméra je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 2826 ha a žije tu 1673 obyvateľov (2007).
Tarnaörs

Tarnaörs je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 3028 ha a žije tu 1827 obyvateľov (2007).
Tarnaszentmária

Tarnaszentmária je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Eger.
Má rozlohu 1100 ha a žije tu 269 obyvateľov (2007).
Tarnaszentmiklós

Tarnaszentmiklós je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 3500 ha a žije tu 937 obyvateľov (2007).
Tarnazsadány

Tarnazsadány je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 2519 ha a žije tu 1271 obyvateľov (2007).
Tenk

Tenk je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 1234 ha a žije tu 1221 obyvateľov (2007).
Terpes

Terpes je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 220 ha a žije tu 209 obyvateľov (2007).
Tiszanána

Tiszanána je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 6814 ha a žije tu 2515 obyvateľov (2007).
Tófalu

Tófalu je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 1448 ha a žije tu 602 obyvateľov (2007).
Újlőrincfalva

Újlőrincfalva je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Füzesabony.
Má rozlohu 4809 ha a žije tu 297 obyvateľov (2007).
Vámosgyörk

Vámosgyörk je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Má rozlohu 2182 ha a žije tu 2047 obyvateľov (2007).
Váraszó

Váraszó je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Pétervására.
Má rozlohu 2705 ha a žije tu 565 obyvateľov (2007).
Vécs

Vécs je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Má rozlohu 2566 ha a žije tu 680 obyvateľov (2007).
Visonta

Visonta je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Má rozlohu 2529 ha a žije tu 1083 obyvateľov (2007).
Visznek

Visznek je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Gyöngyös.
Má rozlohu 2273 ha a žije tu 1183 obyvateľov (2007).
Zagyvaszántó

Zagyvaszántó je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Hatvan.
Má rozlohu 952 ha a žije tu 2005 obyvateľov (2007).
Zaránk

Zaránk je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Heves.
Má rozlohu 1453 ha a žije tu 464 obyvateľov (2007).
Diaryletén

Diaryletény sú prepínače, ktoré sú tepelne stabilné a fotochemicky reverzibilné a patria medzi najviac preskúmané fotochromické zlúčeniny.
U diaryleténov prebieha elektrocyklická reakcia, na ktorej sa podieľa 6 π elektrónov. Otvorená forma diaryleténov pozostáva z dynamického systému konformérov. Svetlom indukovaná zmena otvorenej formy 1a na uzavretú 1b vedie k vzniku enantiomérov (S, S)-1b a (R, R)-1b. Rôzne uzavreté formy boli rozlíšené chirálnou HPLC. Stereogenné centrá zaniknú pri opätovnom otvorení kruhu. Ak sú prítomné chirálne pomocné skupiny (pozri zlúčeninu 2), oba izoméry, otvorená aj uzavretá forma, sú chirálne a tvoria diastereoizoméry. Pri svetlom stimulovanej elektrocyklickej reakcii dochádza k zmene farby materiálu, a práve pre vysokú reverzibilitu ich reakcií, termodynamickú stabilitu a taktiež kvôli nízkej únave materiálu (u diaryleténov je fotochromický výkon udržateľný dokonca viac ako po 104 cykloch) sú chirálne fotochromické diaryletény nádejnými systémami pre moduláciu kvapalných kryštalických fáz.
Františkánska ulica

Františkánska ulica je ulica:
Františkánska ulica (Bratislava)

Františkánska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Staré Mesto. 
Jej historický nemecký názov je "Franziskanergasse", maďarský "Barát-utca", v období socializmu – do 1. apríla 1991 mala názov Pugačevova ulica, bola nepresne pomenovaná podľa Jemeliana Ivanoviča Pugačova († 1775), vodcu roľníckeho povstania v Rusku.
Je to krátka spojnica medzi Zámočníckou ulicou na jednej strane a Uršulínskou a Nedbalovou ulicou na strane druhej.
V roku 2008 sa tu nachádzal jediný päťhviezdičkový hotel v Bratislave, hotel Arcadia.
Sony Ericsson K850i

Sony Ericsson K850i je hi-end mobilný telefón uvedený na trh v októbri 2007. Ohlásený bol v júni 2007 ako vlajková loď v sérii K (kamera), je vybavený 5 megapixelovým fotoaparátom. Je to prvý mobilný telefón Sony Ericsson mimo NTT DoCoMo, ktorý podporuje microSD a microSDHC a súčasne aj tradičné karty Sony M2. Zaviedol tiež používanie troch dotykových bodov na displeji a nový koncept navigačného tlačidla, ktorý imituje klasický joystick, ktorý bol uvedený v modeli Ericsson T68.
Agnostizmus

Agnostizmus je nepoznateľný, nepoznávajúci, majúci závadu či poruchu vnímania a poznávania.
František Antonín Nickerl

Prof. MUDr. František Antonín Nickerl (* 4. december 1813, Praha – † 4. február 1871, Praha) bol český lekár a entomológ nemeckého pôvodu. Bol aj jedným zo známych profesorov zoológie. 
Biografia.
Narodil sa v Prahe. Študoval filozofiu a medicínu na pražskej univerzite a od mladosti sa vydával za hmyzom do pražského okolia, hlavne do Prokopského a Břežanského údolí. Špecializoval sa prevažne na štúdium motýľov (Lepidoptera). Podarilo sa mu objaviť niekoľko nových druhov. Už v mladosti objavil moru, ktorá bola pomenovaná na jeho počesť "Luperina nickerlii" Frr. Aj jediného denného motýľa, ktorý bol opísaný z územia Čiech - hnedáčika "Melitaea aurelia" Nick. - našiel a opísal práve on. Neskôr tiež objavil ešte 5 nových druhov zo skupiny malých motýľov (Mikrolepidoptera). Zaslúžil sa o publikovanie prvých zoznamov motýľov z územia Čiech. Už počas svojich štúdií vydal pojednanie: „Tagfalter Böhmens (Denní motýli Čech)“, ktoré neskôr rozšíril o ďalšie čeľade. Študoval a zbieral hmyz aj na rôznych miestach Európy. Svoje práce publikoval v celom rade časopisov, okrem iného i v časopise: Lotos. 
V roku 1842 sa stal asistentom zoológie a mineralógie na univerzite aj technike. Riadnym profesorom zoológie bol menovaný v roku 1852 na univerzite v Štýrskom Hradci (Graz), ale na toto miesto nenastúpil a stal sa v roku 1854 profesorom prírodovedy na polytechnike v Prahe. V Českom múzeu zastával miesto dozorcu prírodopisných zbierok a na jeho návrh sa po roku 1849 zriadili v zbierkach popri latinských názvoch hmyzu tiež názvy české. 
František Antonín Nickerl publikoval tiež informácie o pestovaniu priadky morušovej (Bombyx mori) v Čechách a zaslúžil sa o propagáciu hodvábnictva v Čechách. Známe boli jeho zbierky motýľov a chrobákov, ktoré prevzal po jeho smrti jeho syn Otakar (Ottokar) Nickerl starší.
Profesor MUDr. František Antonín Nickerl bol členom nemeckého prírodovedeckého spolku „LOTOS“ a tiež členom „Klubu přírodovědeckého v Praze“.
Lucius Afranius

Lucius Afranius bol rímsky dramatik, autor komédii, ktorý žil v 1. storočí pred Kr. Jeho dielo spadá do žánru označovaného ako togáta ("comoedia togata"), ktorá sa sústredila na rímske prostredie, mravy a látku, konkrétnejšie do podžánru "fabula tabernaria" (doslova "príbehy z krčmy"). Postavy tohto typu komédie pochádzali z najnižších vrstiev rímskej spoločnosti a jej dej sa točil okolo toho, čo sa „zbehlo“ pri posedení v krčme. Quintilianus uvádza, že sa v Afraniových hrách často objavovalo flirtovanie alebo dokonca neprijateľné aféry, čo údajne korešpondovalo s Afraniovým vlastným životom.
Afraniovými veľkými vzormi boli Terentius a Menandros. Jeho hry veľmi dobre zachytávali bežný život nižších spoločenských tried a boli obľúbené ešte za vlády cisára Nerona. Zdá, že boli známe ešte na konci 4. storočia po Kr. O Afranivom jazykovom štýle sa pochvalne vyjadruje ešte aj Cicero.
Z hier Lucia Afrania sa nám dochovalo približne 40 titulov a okolo 400 veršov. Známy je Afraniov výrok: „Mudrc miluje, všetci ostatní dychtivo túžia“.
Alfius Avitus

Alfius Avitus bol rímsky básnik žijúci počas 2.-3. storočia po Kr. Radil sa k tzv. "poetae novelli". O jeho živote alebo diele máme len minimálne správy. Skladal údajne verše o slávnych Rimanoch.
Valerius Antias

Valerius Antias bol rímsky analistický historik, ktorý žil v období Sullovej diktatúry v 1. storočí pred Kr. Jeho mnohozväzkové "Annales" (Anály) v 75 knihách pokrývajú históriu Ríma od jeho založenia do jeho čias.
Antiovo dielo je charakteristické prehnanými údajmi. Napríklad v rokoch, kedy iní historici nezaznamenávajú žiadne vojny, Antias hovorí o veľkých bojoch s ťažkými stratami.
Antiovo dielo použil ako jeden zo zdrojov neskorší historik Titus Livius.
Rozprávka na jantárovej niti

Rozprávka na jantárovej niti je literárne dielo Pavla Dvořáka.
Rozprávka je z knihy Lovci mamutov a tí druhí. Kapitola Rozprávka na jantárovej niti zavedie čitateľa o niekoľko tisícročí naspäť.
Jej názov rozprávka je viac symbolický ako skutočný.
Bičíkovce

Bičíkovce alebo staršie bičíkavce (lat. "Flagellata, Mastigophora") bol v starších systémoch taxón (trieda, podkmeň a pod.) prvokov, ktorý zahŕňal jednobunkovce, ktoré majú aspoň jeden bičík a používajú ho na pohyb alebo prisúvanie potravy.
Charakteristika.
Výživa je autotrofná aj heterotrofná, niekedy zmiešaná. 
Heterotrofné jedince nemajú plastidy, hlavná pohybová organela je jeden alebo viac bičíkov. Nachádzajú sa prakticky všade, vrátane tiel mnohobunkových organizmov.
Jednobunkové telo má vretenovitý tvar, ktorý však nie je celkom stály. Niekedy sa predlžuje, inokedy sa skracuje takmer až do guľôčky. No vždy sa na ňom možno rozlíšiť predný a zadný koniec. Na prednom konci tela pozorujeme vláknitý bičík. Bičík je ústrojček (organela) pohybu.
Bičíkovce sa rozmnožujú delením. Telo sa rozštiepi po dĺžke na dve polovice, ktoré sa osamostatnia. Okrem nepohlavného rozmnožovania, stretávame sa tu teda aj s pohlavným rozmnožovaním. Veľká zárodočná bunka (makrogaméta) je samičia bunka – vajíčko, drobné bunky oplodňovacie (mikrogaméty) sú samčie bunky – spermie (spermatozoidy).
Príklady systémov.
V. Franc (2005), Biopedia (2008).
podkmeň bičíkovce (Mastigophora):
Levine et al. (1980).
podkmeň Mastigophora:
O. Ferianc (1978).
kmeň bičíkavce (Flagellata):
Kratochvíl et al. 1954 má rovnaký systém, ibaže sú bičíkavce klasifikované ako trieda a pridáva ešte 5. rad opalinky/opalíny/opaliny (Opalinida).
Protokol komunikácie v reálnom čase

Protokol komunikácie v reálnom čase (angl. "real-time transport protocol"), skr. RTP protocol alebo RTP, je transportný protokol, ktorý zabezpečuje doručovanie interaktívnych dát (najčastejšie je to video a audio) v reálnom čase. Presnejšie zaisťuje doručenie segmentov v správnom poradí pomocou časových pečiatok (timestamp), sekvenčných čísel a pod. Protokol poskytuje služby na identifikáciu obsahu (payload), sekvenčné číslovanie, časové pečiatky a monitorovanie doručenia. RTP typicky beží na UDP protokole, môže byť ale použitý aj v iných sieťových a transportných protokoloch. 
RTP sám o sebe neposkytuje žiadny mechanizmus na zaistenie včasného doručenia dát alebo poskytovanie QoS (Quality of Service), ale spolieha sa na služby nižších úrovní. Sekvenčné číslo obsiahnuté v RTP umožňuje prijímateľovi rekonštruovať postupnosť segmentov od odosielateľa, môže byť ale tiež použité na určenie správnej pozície segmentu, napr. pri dekódovaní videa bez nutnosti dekódovať predchádzajúce segmenty. 
Pri prenose informácií v reálnom čase je možné zanedbať určitú stratu paketov, prípadne ich doručenie v nesprávnom poradí, ak takto dosiahneme menšie oneskorenie pri samotnom prenose dát.
Štátne symboly Slovenskej republiky

Štátne symboly Slovenskej republiky sú symbolmi slovenskej štátnosti.
Štátna vlajka Slovenskej republiky.
Skladá sa z troch pozdĺžnych pruhov - bieleho, modrého a červeného, rovnakej šírky, usporiadaných pod sebou. Na prednej polovici listu štátnej vlajky je umiestnený štátny znak. Štátny znak na štátnej vlajke je rovnako vzdialený od horného, predného a spodného okraja štátnej vlajky a jeho výška sa rovná polovici výšky štátnej vlajky. Na styku štítu s inou ako bielou farbou je biely lem, široký jednu stotinu dĺžky štátnej vlajky. V štátnom znaku na štátnej vlajke sa nepoužíva žiadna obrysová linka. Pomer strán štátnej vlajky je 2:3.
Štátny znak Slovenskej republiky.
Tvorí na červenom ranogotickom štíte dvojitý strieborný kríž, vztýčený na strednom vyvýšenom vŕšku modrého trojvršia. Driek a ramená kríža sú na koncoch rozšírené a vhĺbené, vrchy sú oblé.
Štátna pečať Slovenskej republiky.
Je okrúhla. V jej strede je vyobrazený štátny znak, pričom farby znaku sú vyznačené heraldickým šrafovaním. Okolo štátneho znaku je do kruhu umiestnený nápis (kruhopis) „"Slovenská republika"“. V dolnej časti kruhopisu štátnej pečate je lipový lístok. Priemer štátnej pečate je 45 mm.
Štátna pečať sa používa na originál listiny Ústavy a ústavných zákonov Slovenskej republiky, medzinárodných zmlúv, poverovacích listín diplomatických zástupcov a v ďalších prípadoch, v ktorých je jej použitie obvyklé.
Pečatidlo štátnej pečate uschováva prezidentka Slovenskej republiky.
Štátna hymna Slovenskej republiky.
Sú prvé dve slohy piesne Nad Tatrou sa blýska. Melódia pochádza z ľudovej piesne Kopala studienku. Zložil ju štúrovec Janko Matúška v 19. storočí. 
Štátna hymna sa hrá alebo spieva najmä pri príležitosti štátnych sviatkov, pamätných dní, výročí a pri iných významných príležitostiach.
Slovenská hymna znie:
Bátonyterenye

Bátonyterenye je mesto v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Bátonyterenye.
Má rozlohu 7 892 ha a žije tu obyvateľov "()".
Pásztó

Pásztó () mesto v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 7 260 ha a žije tu obyvateľov "()".
Rétság

Rétság () je mesto v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu 1 978 ha a žije tu obyvateľov "()".
Szécsény

Szécsény () je mesto v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Szécsény.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov "()".
Dolné Peťany

Dolné Peťany () je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov (), z ktorých je približne 44% Slovákov (2001).
Alsótold

Alsótold () je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 786 ha a žije tu 266 obyvateľov (2007).
Banka (obec v Maďarsku)

Banka (maď. "Bánk") je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Názov pochádza asi zo slova baňa - v zmysle kúpeľ.
Bárna

Bárna () je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Salgótarján.
Má rozlohu 1 539 ha a žije tu obyvateľov ().
Becske

Becske je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat.
Má rozlohu 1566 ha a žije tu 583 obyvateľov (2007).
Bír

Bír (maď. "Bér") je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 2549 ha a žije tu 428 obyvateľov (2007).
Názov asi pochádza so slova Bojar(i), zmeny v hláskach oj &gt; ej &gt; éj &gt; é.
Bercel

Bercel je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat.
Má rozlohu 3588 ha a žije tu 2011 obyvateľov (2007).
Berkenye

Berkenye (; ) je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Bukra

Bukra () je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Pásztó.
Má rozlohu 675 ha a žije tu 126 obyvateľov (2007). Názov pochádza (asi) zo slovanského osobného mena Bukor, určite nie z maďarského názvu Bokor.
Borsosberény

Borsosberény () je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Rétság.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Besnota

Besnota () je akútne vírusové ochorenie teplokrvných živočíchov, a teda aj človeka. Patrí medzi antropozoonózy (ochorenia prenosné zo zvierat na človeka). Postihuje predovšetkým centrálnu nervovú sústavu (mozog a miechu). Charakteristické pre túto nákazu sú zmeny správania, podráždenosť, agresivita a paralýzy. Po vypuknutí besnoty u človeka (klinický stav choroby) je úmrtnosť 100 %.
História.
O etiológii (príčine vzniku) besnoty panovali až do 19. storočia najrôznejšie predstavy. Za pôvodcu boli v stredoveku okrem iných označované aj smäd, hlad, rôzne atmosférické javy, kolísanie teploty, démoni a iné. Tiež jednou z teórií výskytu tejto choroby u psov bola prítomnosť belavej chrupavčitej štruktúry na spodine jazyka. Ľudia sa v tej dobe domnievali, že po vyrezaní tohto útvaru psa vyliečia. 
Infekčnú povahu ochorenia dokázal až Georg Gottfried Zinke v roku 1804. Experimentálne nakazil zdravého psa besnotou prenosom slín zo psa chorého. Základy modernej vedeckej koncepcie vo výskume tejto nákazy položil Louis Pasteur koncom 19. storočia. Dokázal pôvodcu ochorenia v mozgu uhynutého zvieraťa, rozpracoval intracerebrálny spôsob inokulácie a položil základy pre antirabickú imunizáciu.
Prevencia a profylaxia.
Prevencia je možná jedine očkovaním a obnovovaním imunity preočkovaním. Zvieratá sa očkujú plošne orálnou formou vakcíny. U neočkovaného pri nakazení je nutné podať vakcínu do 48 hodín.
Starohutský potok

Starohutský potok môže byť:
Claude Jade

Claude Jade (vlastným menom "Claude Marcelle Jorré", * 8. október 1948, Dijon, Francúzsko - † 1. december 2006, Boulogne-Billancourt) bola francúzska herečka.
Ako 15-ročnú sa zapísala na umeleckú strednú školu - po jej skončení pokračovala v štúdiu na konzervatóriu dramatickým umení Conservatoire d'Art Dramatique. Filmových kritikov po celom svete zaujala ako Christine Darbon vo filme Françoisa Truffauta "Ukradnuté bozky" (Baisers volés) roku 1968. Hrala tu po boku Jean-Pierrea Léauda postavu Christiny. Tento debut ju preslávil. Rovnako aj ďalšie Truffautovy filmy "Domicile conjugal" (Rodinný krb, 1970) a "L'amour en fuite" (Láska na úteku, 1979) sa stretli s priaznivou kritikou. Zahrala si v dielach režisérov, ako Édouard Molinaro, Gérard Brach, Denys de La Patellière, Eriprando Visconti, Alfred Hitchcock. Vošla tak do povedomia medzinárodného publika a nasledovali talianskej filmy, japonskej, sovietsky (Teherán 43, Lenin v Paríži) a naďalej samozrejme francúzskej produkcie. 
V roku 1998 jej bol udelený poriadok čestnej légie (Chevalier de la legion d'honneur). V roku 2000 dostala na medzinárodnom filmovom festivale v Palm Beach cenu New Wave Award za "určovanie trendov vo svetovej kinematografii".
Starohutský potok (prítok Novobanského potoka)

Starohutský potok je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Novobanského potoka, meria 8,8 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Pohronskom Inovci, v podcelku Vojšín, južne od obce Veľká Lehota, juhovýchodne od kóty 720 m, v nadmorskej výške približne 655 m n. m. Najprv tečie severojužným smerom k osade Chotár, kde priberá pravostranný prítok z oblasti Loksovej lúky a tečie juhovýchodným smerom k osade Stará Huta. Tu priberá zľava Sklený potok (na ňom vznikol Starohutský vodopád) a z pravej strany priberá potok z osady Bukovina. Potom tečie východným smerom, pričom sa nevýrazne esovito stáča, zľava priberá prítok z juhozápadného svahu Sedlovej skaly (777,6 m n. m.) a sprava prítok (344,9 m n. m.) zo západného svahu Fircengu (682,0 m n. m.). Ďalej pokračuje štálovou oblasťou mesta Nová Baňa, zľava priberá prítok z juhozápadného svahu Viničného vrchu (665,0 m n. m.) a vstupuje do pohoria Vtáčnik, do podcelku Župkovská brázda, kde preteká intravilánom mesta Nová Baňa. Z ľavej strany ešte priberá prítok z juhovýchodného svahu Viničného vrchu, stáča sa na juhovýchod a priamo v centre mesta ústi v nadmorskej výške okolo 220 m n. m. do Novobanského potoka.
Stará Huta

Stará Huta môže byť:
Suchý potok (prítok Novobanského potoka)

Suchý potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Novobanského potoka, má dĺžku 4,3 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Župkovská brázda, na severnom úpätí Pastierskej (656,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 560 m n. m., pri osade Majer. Najprv tečie prevažne severojužným smerom, preteká popri osade Kostivrch a následne tečie podcelkom Raj. Potom vytvára oblúk vypnutý na východ, zľava priberá krátky prítok spod kóty 478,1 m a výrazným oblúkom sa stáča na západ. Pri samote Baňovci napája dve malé vodné plochy, preteká štálovou oblasťou mesta Nová Baňa a severne od mesta ústi v nadmorskej výške približne 305 m n. m. do Novobanského potoka.
Župkovský potok

Župkovský potok je potok na strednom Pohroní, na území okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Kľaku, meria 5,3 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na juhovýchodnom úpätí Markovho vrchu (937,1 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 720 m n. m. Od prameňa tečie najprv na juh, následne sa stáča na juhovýchod a vstupuje do Župkovskej brázdy. Preteká osadou Tŕň, postupne sa stáča opäť na juh, preteká obcou Župkov, najprv časťou Horný Župkov a sprava priberá prítok z Belanovej doliny. Z pravej strany potom priberá prítom spod Tomášovho štálu, oblúkom sa stáča na východ a preteká časťou Dolný Župkov. V blízkosti obce ústi v nadmorskej výške okolo 305 m n. m. do Kľaku.
François Truffaut

François Truffaut (* 6. február 1932, Paríž, Francúzsko – † 21. október 1984, Neuilly-sur-Seine) bol francúzsky filmový režisér, herec a scenárista. Bol jedným z hlavných predstaviteľov hnutia Francúzskej novej vlny (Nikto ma nemá rád, Ukradnuté bozky, Jules a Jim).
Životopis.
1946 vylúčený zo školy, začal príležitostne pracovať. V pätnástich rokoch založil vlastný filmový klub. Vtedy často navštevoval Cinémathèque française, kde sa stretával s ďalšími mladými cinefilmi, budúcimi predstaviteľmi Francúzskej novej vlny a s nespočetným množstvom filmov z celého sveta. Počas niekoľkých nasledujúcich rokov sa stal filmovým kritikom a získal si povesť svojimi útočnými a nekompromisnými recenziami. V roku 1954 napísal slávny článok nazvaný "Istá tendencia francúzskeho filmu", v ktorom ostro napadol súdobý stav francúzskej kinematografie a kritizoval konkrétnych filmových tvorcov. 
Jeho prvý celovečerný film "Nikto ma nemá rád" (1959) zaznamenal kritický aj divácky úspech. Hlavnú postavu Antoine Doinel stvárnil debutant Jean-Pierre Léaud, ktorý sa potom stal Truffautovým dvorným hercom. Ich hlavnou spoluprácou bolo pokračovanie v osudoch Antoine Doinela v sérii filmov nazvaných "Cyklus Antoine Doinel". Potom, čo sa v roku 1965 rozviedol s Madeleine Morgenstern, nemal roku 1968 ďaleko k ďalšiemu manželstvu, tentoraz s Claude Jade, hlavnou herečkou filmov doinelovského cyklu - "Ukradnuté bozky" (1968), "Rodinný krb" (1970) a "Láska na úteku" (1979), ktoré pokračovali v osudoch Antoine Doinela. 
Jeho posledným filmom sa stala symbolicky Konečne nedeľa! (1983), štýlová pocta Alfredovi Hitchcockovi. Poslednou životnou partnerkou mu bola herečka Fanny Ardant, s ktorou nakrútil svoje posledné dva filmy. V roku 1983 bol Truffautovi zistený nádor na mozgu, zomrel v roku 1984 v American Hospital v Paríži vo veku 52 rokov. Keď umieral, mal stále niekoľko filmov v príprave. Je pochovaný na cintoríne v Montmartri v Paríži.
Devičiansky potok (prítok Krupinice)

Devičiansky potok je potok v Honte, na území okresu Krupina. Je to pravostranný prítok Krupinice, meria 5,1 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Štiavnických vrchoch, v Sitnianskom predhorí, na západnom svahu Chlmu (526 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 355 m n. m. Tečie juhovýchodným smerom, vstupuje do Krupinskej planiny, do podcelku Bzovícka pahorkatina a preteká obcou Devičie. Juhovýchodne od obce ústi v nadmorskej výške cca 227 m n. m. do Krupinice.
Ľubica (prítok Slatiny)

Ľubica je potok na Hornom Pohroní, na území okresov Detva a Zvolen. Je to ľavostranný prítok Slatiny, meria 8,6 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Javorí, v podcelku Podlysecká brázda, na juhovýchodnom svahu Veľkého Lysca (886,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 710 m n. m., na území obce Vígľašská Huta-Kalinka, pri osade Podlysec. Najprv tečie na sever, zľava priberá krátky prítok spod Červeného vrchu (696,9 m n. m.) a preteká osadou Červená Voda. Vteká do podcelku Lomnianska vrchovina, stáča sa na severozápad a zľava priberá prítok z oblasti Bučiny. Napokon sa opäť stáča na sever a východne od osady Slatinka ústi v nadmorskej výške okolo 325 m n. m. do Slatiny.
Javorie

Javorie môže byť:
Sekier

Sekier môže byť:
Môťová

Môťová môže byť:
Mädokýš

Mädokýš je literárny klub v Martine.
Činnosť.
Oficiálna charakteristika.
Mädokýš uskutočňuje literárne stretnutia, väčšie i malé tvorivé literárne dielne (Poézia na klátikoch, Poetická recitačná Kvôlňa, Prehryznime si medzičasom, Poézia pod jabloňou…), prezentácie klubu a tvorby našich členov, spoluorganizuje kultúrne akcie (Martinská literárna jar, Turčianske folklórne slávnosti), zúčastňuje sa na literárnych súťažiach, prezentuje sa na slovenských i medzinárodných literárnych stretnutiach (Bibliotéka v Bratislave, Jičínske poetické jaro, CHOPOJ Domažlice, Žilina - Literární festival, Verše v Bratislave, Literární vysočina), realizuje podujatia pre verejnosť, stretnutia s renomovanými autormi (Literárne pódium, Poézia v uliciach, Stretnutie turčianskych literátov), spolupracuje so slovenskými literárnymi klubmi (Trnavský literárny klub , Žiarelka Žiar nad Hronom , Silans Žilina, Múzolapka Nitra, Generácia Bratislava , Spišský literárny klub , Fontána Dolný Kubín , Liptovský Mikuláš - Klub mladých autorov, Poet Prievidza...)
Vyhlásili sme a vyhodnotili celoslovenskú literárnu súťaž Janko Hraško ešte žije... Rovnako aj rok 2005 ako Rok Jána Kostru a rok 2006 za Rok Jozefa Cígera Hronského.
Mädokýš vydáva vlastnú rovnomennú literárnu revue Mädokýš.
Publikačná činnosť.
Dotyky, Literárny týždenník, Regionžurnál, Nový Život Turca, Slovo, Tvorba T, Žiarelkoviny, Šuch, Slovenské národné noviny, Psí víno (ČR), LITER, v zborníkoch literárnych súťaží, na viacerých internetových stránkach, v zborníkoch Medzi štyrmi očami, Druhý vzdych a v katalógu Na východ od kraja &lt;BR&gt;
Sekier (potok)

Sekier je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Slatiny, meria 9,2 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Javorí, v podcelku Lomnianska vrchovina, na severozápadnom svahu Malého Lysca (798,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 655 m n. m. Na krátkom úseku tečie na západ, vzápätí sa stáča na severozápad, preteká osadou Podnásad a zľava priberá Hrdzavec. Sprava potom priberá krátky prítok spod Človekova (843,6 m n. m.) a preteká osadou Kajanka. Z pravej strany ďalej priberá prítok z juhozápadného svahu Habrovca (670,8 m n. m.) a pokračuje cez osadu Tanečkovci. Napokon sa oblúkom stáča postupne na východ, vstupuje do Zvolenskej kotliny a tečie okrajom mesta Zvolen. V nadmorskej výške 302 m n. m. ústi do vodnej nádrže Môťová.
Kilburn (stanica metra)

Kilburn je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvode ("London Borough") Brent, konkrétne v časti Kilburn. Leží v tarifnej zóne č. 2 ("Travelvard Zone 2") medzi stanicami Willesden Green a West Hampstead. Vlaky na Metropolitan Line tu len prechádzajú, nezastavujú.
Stanica sa nachádza na moste nad hlavnou cestou A5 Kilburn High Road (severný koniec). Je približne míľu južne od mestskej časti Cricklewood (obvod Barnet, Brent a Cambden) a 200 m na sever od železničnej stanice Brondesbury.
Bola otvorená 24. novembra 1879 pod názvom "Kilburn and Brondesbury" ako časť "Metropolitan and St. John's Wood Railway" prevádzkovanou "Metropolitan Railway". V roku 1933 sa "Metropolitan Railway" stala súčasťou spoločnosti " London Transport ", čiže aj súčasťou Metropolitan Line. 20. novembra 1939 sa vetva do Stanmore stala časťou Bakerloo Line (a vtedy bola budova stanice značne prestavaná) a v roku 1950 stanica obdržala jej dnešný názov "Kilburn". Posledná zmena sa stala 1. mája 1979, keď celý úsek do Stanmore prebrala Jubilee Line.
Kocanský potok

Kocanský potok je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Detva. Je to ľavostranný prítok Slatiny, meria 9,5 km a je tokom IV. rádu.
"Prameň:" v Javorí na severnom úpätí Kukučkovho kopca (927,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 700 m n. m.
"Smer toku:" po sútok s prítokom spod sedla Stará Huta-Poľana na severovýchod, odtiaľ k ústiu na sever
"Geomorfologické celky:" 1.Javorie, podcelok Podlysecká brázda, 2.Zvolenská kotlina, podcelok Slatinská kotlina
"Prítoky:" sprava Čerchľa, prítok spod kóty 538,1 m, zo severného svahu Ďurovie vrchu (933,5 m n. m.), spod Polomu (519,6 m n. m.), spod sedla Stará Huta-Poľana, zľava nepriberá významnejšie prítoky
"Ústie:" do Slatiny východne od Pstruše v nadmorskom výške okolo 350,5 m n. m.
"Obce:" Vígľašská Huta-Kalinka, Slatinské Lazy
Močiarka

Močiarka môže byť:
Potôčik (prítok Neresnice)

Potôčik (niekedy aj Močiarka) je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Zvolen. Je to pravostranný prítok Neresnice, meria a je tokom V. rádu. 
Pramení v Javorí, v podcelku Lomnianska vrchovina, na severozápadnom svahu Vysokej stráne () v nadmorskej výške cca Od prameňa tečie juhozápadným smerom, zľava priberá krátky prítok () zo západného svahu Vysokej stráne, prechodne sa stáča na západ a vstupuje do Pliešovskej kotliny. Tu pokračuje na juhozápad, preteká intravilánom obce Podzámčok a pod obcou tečie smerom na juhojuhozápad. Následne preteká lokalitou Panské konce, kde mení smer toku na západ, zľava priberá prítok z juhozápadného úpätia Petrovej () zvaný Poľný potok, ešte podteká železničnú trať Zvolen – Krupina i cestu I. triedy č. 66 a juhozápadne od Podzámčoka ústi v nadmorskej výške približne do vedľajšieho koryta Neresnice.
Kalný potok (prítok Neresnice)

Kalný potok je potok na hornom Pohroní, na území okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Neresnice, meria 6,8 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Skalka, pod kótou 856,0 m v nadmorskej výške približne 670 m n. m. Najprv tečie severovýchodným smerom, sprava priberá krátky prítok spod Dolných štálov (638,2 m n. m.) a vstupuje do Pliešovskej kotliny. Tu sa najprv esovito stáča, pokračuje východným smerom, zľava priberá prítok (411,6 m n. m.) z obce Dubové a sprava najprv prítok zo severovýchodného svahu Dolných štálov a potom prítok z Nemeckej doliny. Ďalej na krátkom úseku tečie juhovýchodným smerom, následne tečie opäť na východ a napája veľký rybník. Zľava ešte priberá krátky prítok spod Vŕšku (386,2 m n. m.) a juhozápadne od obce Podzámčok ústi v nadmorskej výške 341,6 m n. m. do Neresnice.
Praseverčina

Praseverčina (iné názvy: pranordičtina, Urnordisch, protoškandinávčina, praškandinávčina, starorunový jazyk, (stará/raná) runová germánčina, severozápadná germánčina) bol severogermánsky jazyk. Bol to jazyk severných Germánov asi od 2. storočia (možno už od prelomu letopočtu) do 8. storočia. Niekedy sa považuje za najstaršiu fázu staroseverčiny (v širšom zmysle).
Od 2. storočia existujú o tomto jazyku doklady vo forme nápisov v runách. Praseverský jazyk sa ako severogermánsky jazyk začína výraznejšie odlišovať od západogermánčiny zhruba v 4. storočí. Okolo roku 800 ho nahradila staroseverčina.
Jelenský potok (prítok Starohorského potoka)

Jelenský potok je potok na Hornom Pohroní, v severnej časti okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Starohorského potoka, má dĺžku 3 km a je tokom V. rádu. 
Preteká Starohorskými vrchmi, pramení na severozápadnom svahu vrchu Jelenská skala (1 153,3 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 915 m n. m. Najprv tečie smerom na severovýchod, sprava priberá prítok zo severovýchodného svahu Jelenskej skaly a stáča sa na sever. Po pribratí pravostranného prítoku spod Krčahov (1 128,8 m n. m.) pokračuje severozápadným smerom Jelenskou dolinou. Zľava priberá prítok spod Starej hory (963,9 m n. m.), tečie cez osadu Dolný Jelenec, napája malú údolnú vodnú nádrž s elektrárňou a následne ústi v nadmorskej výške okolo 555 m n. m. do Starohorského potoka.
Vlajka Španielska

Vlajka Španielska má tri vodorovné pruhy vo farbách červenej, žltej a červenej (1:2:1) a je odvodená zo starodávneho aragonského znaku. 
Podľa legendy ktorá nie je pravdivá, západo-francký kráľ Karol Lysý (848-877) po boji s Maurami ponoril prsty do krvi svojho zraneného spojenca, aragónskeho grófa Wilfreda I., a otrel ich o jeho doposiaľ prázdny štít; tak vznikol znak.
Červeno-žlto-červená vlajka pre vojnové loďstvo bola vytvorená roku 1785 (so znakom Kastílie a Leónu); roku 1793 sa stala vlajkou štátnou. Revolúcia z roku 1868 nahradila dolný červený pruh farbou fialovou a kráľovský znak znakom republikánskym, ale po páde republiky sa od roku 1875 znovu používala kráľovská vlajka. Druhá republika z rokov 1931-1939 sa vrátila k trikolóre zloženej z troch rovnako širokých pruhov vo farbách červenej, žltej a fialovej, ale diktátor Franco obnovil už roku 1936 červeno-žlto-červené pruhovanie v pomere 1:2:1, doplnené do roku 1939 doterajším republikánskym znakom, v rokoch 1939-1981 znakom frankistickým. Nový znak z roku 1981 má štvrtený štít, v ktorom jednotlivé polia reprezentujú Kastíliu (v červenom poli zlatý hrad), León (v striebornom poli červený, zlato lemovaný lev v skoku), Aragónsko (v zlatom poli štyri červené pruhy) a Navarru (v červenom poli zlatá reťaz). Zo spodku vsunuté strieborné pole s granátovým jablkom v prirodzených farbách patrí Granade. Modrý srdcový štítok s červenou bordúrou a s tromi zlatými ľaliami (2+1) náleží vládnucej dynastii. Nad štítom je kráľovská koruna, ktorá sa opakuje ešte nad ľavým strieborným stĺpom sprevádzajúcim štít, zatiaľ čo nad pravým stĺpom je cisárska koruna. Tieto tzv. Herkulove stĺpy, reprezentujú Gibraltár a Ceutu, sú ovinuté červenými stuhami s devízou "PLUS ULTRA". V stredoveku znelo toto heslo "Non plus ultra" (Ďalej už nič), pretože sa za Gibraltárom nepredpokladala už žiadna zem. Po objavení Ameriky ho však cisár Karol V. opravil na "Plus ultra" (Ešte niečo ďalej). Znak je na vlajke posunutý bližšie k žrdi (jeho zvislá os je od nej vzdialená polovicu šírky vlajky). 
Španielska vlajka sa používa – mimo regionálnych vlajok – tiež na Kanárskych ostrovoch.
Nemčiansky potok

Nemčiansky potok je potok na hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Selčianskeho potoka, meria 6,6 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Starohorských vrchoch na severnom svahu Panského diela (1 100,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 910 m n. m., v blízkosti rekreačného strediska Šachtička. Na krátkom úseku tečie najprv na juhovýchod, sprava priberá krátky prítok zo severného svahu Panského diela, následne sa stáča a tečie severojužným smerom Nemčianskou dolinou. V dolnej časti doliny sa stáča na juhovýchod a vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Bystrické podolie. Zľava priberá prítok spod Kajchiara (617,1 m n. m.), postupne sa stáča na juh a preteká okrajom obce Nemce. Sprava ešte priberá prítok z lokality Pod stráne a v nadmorskej výške cca 370 m n. m. ústi pri banskobystrickej časti Senica do Selčianskeho potoka.
Banský potok (prítok Ľupčice)

Banský potok je potok na Hornom Pohroní, v severnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Ľupčice, meria 2,7 km a je tokom IV. rádu. 
Preteká Starohorskými vrchmi, pramení na juhovýchodnom svahu vrchu Jelenská skala (1 153,3 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 910 m n. m. Tečie juhovýchodným smerom, sprava priberá prítok (663,8 m n. m.) a postupne sa stáča na východ. Preteká obcou Baláže a na jej okraji ústi v nadmorskej výške približne 537 m n. m. do Ľupčice.
Banský potok (prítok Bystrice)

Banský potok je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Bystrice, meria 2,4 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení na území obce Špania Dolina v Starohorských vrchoch, v nadmorskej výške okolo 700 m n. m. Tečie juhojuhozápadným smerom, napája malú vodnú nádrž a zľava priberá krátky prítok spod kóty 763,5 m. Do Bystrice ústi pri banskobystrickej časti Uľanka v nadmorskej výške okolo 397 m n. m.
Uhliarsky potok (prítok Moštenického potoka)

Uhliarsky potok je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Moštenického potoka, meria 6,7 km a je tokom IV. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v Starohorských vrchoch na juhozápadnom svahu Kečky () v nadmorskej výške okolo Od prameňa tečie najprv juhovýchodným smerom, sprava priberá prítok z juhozápadného úpätia Vlačuhova (), stáča sa na východ a preteká dolinou Šponga. Zľava priberá prítok () z juhovýchodného svahu Kečky, preteká rekreačnou osadou Kyslá a priberá ľavostranný prítok spod Handliarky (). Ďalej pokračuje juhojuhovýchodným smerom cez Uhliarsku dolinu, v hornej časti zľava priberá Zubovú. V dolnej časti sa oblúkom stáča na juhojuhozápad, preteká obcou Moštenica, zľava priberá krátky prítok spod Prašnice () a priamo v centre obce ústi v nadmorskej výške okolo do Moštenického potoka.
Vôdka

Vôdka je potok na Hornom Pohroní, vo východnej časti okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Hutnej, meria 5,7 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení na styku Poľany a Zvolenskej kotliny, na severozápadnom svahu Mince (1 027,3 m n. m.) v nadmorskej výške okolo Tečie prevažne severozápadným smerom cez Ponickú vrchovinu, zľava priberá krátky prítok z oblasti Stájova a preteká v blízkosti obce Strelníky. Na dolnom toku sa oblúkom stáča na sever, preteká obcou Ľubietová a neďaleko centra obce ústi v nadmorskej výške okolo do Hutnej.
Paraganglióm

Paraganglióm alebo tumor glomus caroticum je vzácny neuroendokrinný nádor, ktorý vyrastá z paraganglionického tkaniva, nachádzajúceho sa pozdĺž chrbtice od bázy lebky až po panvové dno. Viac ako 80% týchto nádorov vyrastá z drene nadobličky. 2 až 4% sa nachádzajú v oblasti krku, kde je najčastejším miestom glomus caroticum. Najvyšší výskyt je vo vekovej kategórii 50-60 rokov. Je 4-krát častejší u žien.
Paraganglióm sa podobá feochromocytómu a približne 5% nádorov je hormonálne aktívnych - vylučuje noradrenalín, zriedkavejšie dopamín. Môže sa vyskytovať v 20% i mnohopočetne, najmä v prípadoch dedičných ochorení ako MEN a syndrómoch postihnutia neuroektodermu. Veľká väčšina paragangliómov je benígnych (nezhubných), malígne zvrhnutie sa popisuje v 2 až 10% prípadov.
Nádor v oblasti krku sa pri fyzikálnom vyšetrení javí ako tuhá nebolestivá masa pod uhlom sánky, ktorá je pohyblivá do strán, ale nie v kranio-kaudálnom smere. 
Zobrazovacia diagnostika.
Typický CT obraz má charakter ostro ohraničenej, oválnej, expanzívne sa chovajúcej a hypervaskularizovanej nádorovej expanzie v mieste vetvenia a.carotis communis na a.carotis interna a a.carotis externa. Tieto tepny nebývajú zúžené ani infiltrované.
Manx

Manx je mačacie plemeno. Známa je úplne, alebo čiastočne chýbajúcim chvostom.
Vzhľad.
Má typickú zajačiu chôdzu, spôsobenú predĺženými zadnými nohami a krátky chrbát. Rozoznávame mačky rumpy a stumpy. Rumpy nemajú žiaden chvost a na miesto neho majú iba jamôčku. Zatiaľ čo stumpy má aspoň kýpťový chvost. Mačky manx nosia gén, ktorý spôsobuje zakrpatenie chvosta. Gén je však veľmi nebezpečný, ak ho mača dostane od oboch rodičov, je gén smrteľný. Spárenie dvoch mačiek tohto plemena má obyčajne za následok smrť mačiat po pôrode.
Mačky sa dorozumievajú polohami chvosta. Tým, že plemeno manx chvost nemá, je ukrátené o dôležitý dorozumievací prostriedok.
Problémy s chovom.
U týchto mačiek je problémom častá a pretrvávajúca zápcha, pretože deformácia chrbtice má za následok zmenšenie ritného otvoru.
Povaha.
Povahovo ide o pokojnú mačku s vyrovnaným charakterom a priateľským a spoločenským chovaním. Charakterovo sú to veľmi kľudné, hravé, inteligentné a prítulne mačky. Dobre sa znášajú s ostatnými mačkami, ale aj psami. Majú tendenciu upnúť sa na niektorého člena rodiny. Mačky manx nemajú radi presúvanie z jedného miesta na druhé. Toto plemeno nie je vhodné pre ľudí, ktorí často menia svoju adresu bydliska. Na rozdiel od iných mačiek je toto plemeno veľmi tiché. Niektoré mačky tohto plemena majú veľmi rady vodu.
Pôvod.
Pochádza z ostrova Man podľa ktorého bola pomenovaná. Vznikla z európskej krátkosrstej mačky. Plemeno vzniklo na ostrove už okolo roku 1700. 
Charakteristika.
Manx je obratný lovec, ale aj pomerne dobrý skokan napriek tomu, že chvost pomáha pri rovnováhe.
Skaldi

Skaldi boli dvorskí básnici v stredovekej Škandinávii, hlavne v Nórsku. Ich umenie sa nazýva skaldské básnictvo a je popri eddickom básnictve a ságach jedným z hlavných žánrov staroseverskej literatúry.
Ploštín

Ploštín (maď. "Plostin") je mestskou časťou mesta Liptovský Mikuláš, 3 km na juh od jeho centra. K 30. júlu 2009 tu žilo 481 obyvateľov.
Polohopis.
Obec leží v Liptovskej kotline, pod výbežkami Nízkych Tatier. Katastrálne územie bývalej obce sa rozkladá medzi vrchmi Rohačka, Jamy (731,0 m n. m.), Ploštín (710,5 m n. m.) a Tretiny (675,9 m n. m.), na východe hraničí s mestskou časťou Iľanovo, na západe s Demänovou. Stred obce leží v nadmorskej výške 635 m n. m.
Vodné toky a vodné plochy.
Obcou preteká potok Ploštínka v smere JZ - SV.
Dejiny.
Ploštín sa ako samostatná obec prvýkrát spomína v roku 1263. Archeologické nálezy na vrchu Rohačka (793,9 m n. m.) dokladajú osídlenie už v mladšej dobe bronzovej. Od roku 1976 je súčasťou mesta Liptovský Mikuláš. 
Doprava.
Do mestskej časti premávajú linky číslo 3 a 4 MAD Liptovský Mikuláš.
Občianska vybavenosť.
Napriek svojej veľkosti má Ploštín aj vlastný dobrovoľný hasičský zbor. Okrem toho funguje aj zbor mladých hasičov.
Gerulata

Gerulata () bol rímsky vojenský tábor (kastel), ktorý stál na území dnešných Rusoviec. Bol postavený v 2. storočí ako súčasť Limes Romanus a bol súčasťou rímskej provincie Panónia. V 4. storočí, keď došlo k stiahnutiu sa rímskych légií z Panónie, bol opustený.
V súčasnosti sú zvyšky tábora zrekonštruované a v areáli sa nachádza expozícia Bratislavského múzea s nálezmi zo Slovenska z obdobia Rímskej ríše.
EE

EE môže byť:
Ee môže byť:
ee môže byť:
Borovský potok

Borovský potok môže byť:
Borovský potok (prítok Hrona)

Borovský potok je potok na Hornom Pohroní, vo východnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 5,6 km a je tokom III. rádu. 
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, na juhozápadnom svahu Litofovej (942,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo Najprv tečie severojužným smerom, následne vytvára oblúk ohnutý na západ a pokračuje juhovýchodným smerom. Na dolnom toku vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Lopejská kotlina, obteká PR Mačková s ochranou bučín na ľavom brehu a preteká obcou Medzibrod. Tu sa esovito stáča a na okraji obce ústi v nadmorskej výške okolo do Hrona.
Bukovec (prítok Hrona)

Bukovec je potok na hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 8,7 km a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, na juhovýchodnom svahu Ondrejskej hole (1 592,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 365 m n. m. Najprv tečie juhovýchodným smerom, zľava priberá prítok z juhozápadného svahu Ráztockej hole (1 565,3 m n. m.) a pokračuje viac-menej severojužným smerom Bukovskou dolinou. Tu postupne priberá viaceré prítoky: sprava spod Chabenca (1 515,5 m n. m.), zľava z Pilárovej, zo severozápadného svahu Matúšovej (1 176,4 m n. m.), dva prítoky z oblasti Kopcovej a opäť sprava z Krivej. Následne vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Lopejská kotlina, preteká obcou Pohronský Bukovec, kde priberá tri pravostranné a jeden ľavostranný prítok a výraznejšie rozširuje svoje koryto. Na dolnom toku sa stáča na juhojuhovýchod a neďaleko horárne Bukovec, severovýchodne od obce Brusno, ústi v nadmorskej výške cca do Hrona.
Plavno

Plavno môže byť:
Plavno (potok)

Plavno je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Hrona, meria 4,2 km a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Tečie vo Zvolenskej kotline, pramení v Bystrickej vrchovine na východnom svahu Vašarnice (671,1 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 605 m n. m. Od prameňa tečie na severovýchod, následne utvára výrazný oblúk ohnutý k juhovýchodu a pokračuje na sever dolinou Veľké Plavno. Z pravej strany priberá prítok z južného svahu Stráže (697,4 m n. m.), potom zľava spod kóty 590,5 m a ďalej taktiež pravostranný prítok z juhozápadného svahu Stráže. Napokon sa stáča na západ a v Bystrickom podolí, juhozápadne od obce Slovenská Ľupča, ústi v nadmorskej výške 362,7 m n. m. do Hrona.
Zelený potok

Zelený potok môže byť:
Zubrovica

Zubrovica je potok na Horehroní, v najvýchodnejšej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 6 km a je tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry, na juhovýchodnom svahu Kráľovej hole (1 946,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 625 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv smerom na východ severným úpätím Kráľovej skaly (1 690,3 m n. m.), následne sa stáča na juhovýchod. Na strednom toku sa esovito stáča a výrazným oblúkom sa ohýba na juh, pričom vteká do východného výbežku Horehronského podolia, do geomorfologického podcelku Heľpianske podolie. Tu pokračuje smerom na juhojuhozápad, sprava priberá krátky prítok vznikajúci severne od obce Telgárt a následne preteká intravilánom tejto obce. V obci priberá pravostranný prítok z oblasti Pod hoľou, tečie už smerom na juh, koryto potoka sa na krátkom úseku (cca 250 m) rozvetvuje, obe ramená podtekajú štátnu cestu č. 66 a vzápätí sa znovu spájajú. Južne od obce sa v nadmorskej výške cca 845 m n. m. vlieva do Hrona.
Havraník

Havraník môže byť:
Havraník (prítok Hrona, Šumiac)

Havraník je potok na Horehroní, vo východnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku 5,9 km a je tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry, na južnom svahu Kráľovej hole (1 946,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 580 m n. m. 
Opis toku.
Sprvu tečie severojužným smerom, vstupuje do Horehronského podolia, do geomorfologického podcelku Heľpianske podolie a stáča sa na juhozápad. Tu preteká okrajom obce Šumiac, pričom priberá dva krátke ľavostranné a jeden pravostranný prítok a zo severozápadu obteká masív Grúňa (výbežok Spišsko-gemerského krasu). Južne od obce Šumiac ústi v nadmorskej výške cca 776 m n. m. do Hrona.
Atari

Atari je americká spoločnosť zaoberajúca sa vývojom herného hardvéru a počítačových hier. Je súčasťou francúzskej spoločnosti Atari, SA. Preslávila sa predovšetkým v 70. a 80. rokoch 20. storočia svojimi hernými konzolami a počítačovými hrami.
Existujúce platformy.
V súčasnosti éra 8-bitových počítačov Atari pokračuje a to hlavne, čo sa týka fanúšikov. Vznikajú hry, programy, grafické demá a rôzne hardvérové periférie.