Milan Luhový

Milan Luhový (* 1. január 1963, Považská Bystrica) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.
Klubová kariéra.
S futbalom začínal v Púchove, kde dostal už vo veku 16 rokov šancu hrať Slovenskú národnú ligu. Prvý gól strelil na jeseň 1979 Ružomberku (4:1), v sezóne 1980/81 bol s ôsmimi gólmi druhým najlepším strelcom mužstva . Ako 18-ročný prestúpil do Slovana Bratislava, kde začínal v útoku s majstrami Európy z Belehradu Mariánom Masným a Jánom Švehlíkom. V česko-slovenskej lige debutoval 14. februára 1982 proti TJ Vítkovice (3:2), prvý gól strelil hlavou 14. marca 1982 v derby proti Interu Bratislava (3:2). Na jar 1982 odohral v belasom drese všetkých 15 zápasov, dal sedem gólov, získal ocenenie Nováčik sezóny. 
So Slovanom získal dvakrát Slovenský pohár a v roku 1982 aj Česko-slovenský pohár po penaltovom rozstrele s Bohemiansom Praha . V Pohári víťazov pohárov si zahral proti slávnemu Interu Miláno v zostave so šiestimi majstrami sveta 1982. Slovan odohral so silným súperom dva vyrovnané zápasy, na Tehelnom poli dokázal vyhrať 2:1 . 
Po troch rokoch odišiel do armádneho mužstva Dukly Praha, v silnej konkurencii sa ťažšie presadzoval, istý čas hral len za juniorku Dukly divíznú súťaž. Po absolvovaní základnej vojenskej služby sa rozhodol ostať v armádnom klube, s ktorým vybojoval v roku 1985 ďalšiu pohárovú trofej a postup do semifinále Pohára víťazov pohárov v sezóne 1985/86. Vo štvrťfinále vyradila Dukla Benficu Lisabon, Luhový strelil dôležitý gól v domácom zápase (1:0) . V semifinále vyradil Duklu neskorší víťaz pohára Dynamo Kyjev. V sezóne 1986/87 sa Dukla prebojovala do 3. kola v Pohári UEFA, keď vyradila v tom čase vedúci tím Bundesligy Bayer Leverkusen .
Dvakrát sa stal kráľom ligových strelcov, pričom v sezóne 1988/89 dlho útočil na prvenstvo v súťaži o Zlatú kopačku, určenú pre najlepšieho európskeho kanoniera. Po 22. kole mal na konte 24 gólov, v priebežnom poradí bol na 2. mieste , po 23. kole bol s 25 gólmi tretí , ale v ligovom zápase v Plzni po zákroku protihráča utrpel zlomeninu lýtkovej kosti a posledných päť zápasov nehral . Aj tak sa dostal do najlepšej desiatky európskych kanonierov.
V sezóne 1989/90 vstúpil do Klubu ligových kanonierov, stý ligový gól dosiahol 7. marca 1990 proti Bohemiansu Praha (2:0) , o štyri dni neskôr načal druhú stovku ligových gólov v Trnave a 31. marca už debutoval v španielskej lige v drese Sportingu Gijón proti FC Barcelona . 
Na jar stihol odohrať päť zápasov bez gólového zápisu, prvý gól strelil v 3. kole sezóny 1990/91 proti Atléticu Madrid. V Gijóne vytvoril výbornú dvojicu s Luisom Enriquem, obom sa darilo strelecky, Gijón obsadil v lige 5. miesto a po 23 rokoch si vybojoval miestenku v európskych pohároch. Luhový odohral v sezóne 31 zápasov, s 15 gólmi bol najlepším strelcom mužstva. Od 30. do 34. kola skóroval v sérii piatich zápasov za sebou, do posledného kola bojoval o trofej "Pichichi" pre najlepšieho strelca ligy, nakoniec bol štvrtým najlepším kanonierom, viac gólov dali len Emilio Butragueňo z Realu Madrid, Ír Aldridge z Realu Sociedad a Manolo z Atlética. Mužstvu sa darilo aj v Španielskom pohári, postúpili do semifinále, v ktorom nestačili na Mallorcu. V Pohári UEFA skóroval Luhový proti Partizanu Belehrad a Steaue Bukurešť.
Góly strieľal tiež vo francúzskej, v gréckej a v belgickej lige. V každej z týchto súťaží sa zapísal hneď v prvom ligovom zápase medzi strelcov. V AS Saint-Étienne bol spoluháčom Ľubomíra Moravčíka, vo Francúzskom pohári sa mužstvo prebojovalo do semifinále, kde prehralo s FC Nantes (0:1) . V PAOK Solún ho viedol ako tréner Oleg Blochin, najlepší futbalista Európy 1975, v sezóne 1993/94 bol Luhový s 15 gólmi štvrtým najlepším strelcom ligy . Kariéru uzavrel v belgickom klube Sint-Truidense VV.
V roku 1988 hral vo Výbere Európy proti Werderu Brémy v rozlúčkovom zápase Dietera Burdenského . Milan Luhový nastrieľal v najvyšších ligových súťažiach piatich krajín 144 gólov, v česko-slovenskej lige zaznamenal 101 presných zásahov, šesť hetrikov. Jeho mladší brat Ľubomír Luhový bol tiež výborný útočník, kráľ ligových strelcov, obaja sú členmi Klubu ligových kanonierov.
Reprezentačná kariéra.
V reprezentácii debutoval 6. októbra 1982 v Bratislave v kvalifikácii o postup na ME 1984 proti Švédsku, za stavu 2:0 striedal Václava Daněka, no súper v závere vyrovnal na 2:2. Prvý reprezentačný gól strelil 30. novembra 1983 reprezentácii Rumunska. Rozhodujúci zápas o postup sa hral v Bratislave, Luhový opäť striedal Daněka, v 85. minúte po centri Petra Janečku vyrovnal strelou z voleja na 1:1, remíza však posunula na európsky šampionát Rumunsko .
Bol členom mužstva, ktoré si vybojovalo účasť na MS 1990 v Taliansku. V úspešnej kvalifikácii odohral všetky kľúčové zápasy, v útoku nastupoval so Stanislavom Grigom alebo s Tomášom Skuhravým. Proti Belgicku (1:2) sa presadil gólovou hlavičkou, bol pri dôležitom víťazstve 3:0 nad Švajčiarskom i pri postupovej remíze 0:0 s Portugalskom . Na šampionáte odohral len 14 minút v stretnutí s mužstvom , stačil sa však zapísať do streleckej listiny, v poslednej minúte upravil skóre na 5:1. Reprezentačnú kapitolu uzavrel 25. septembra 1991 v Osle v stretnutí s Nórskom (3:2). Celkom odohral v reprezentačnom drese 31 zápasov a strelil 7 gólov.
S ligovým výberom Československa vyhral v roku 1988 "Prezidentský pohár" v Soule, s piatimi gólmi bol najlepším strelcom mužstva .
Úspechy.
Reprezentačné
Klubové
Individuálne