burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Netopierovité

Netopierovité alebo večernicovité (lat. "Vespertilionidae") sú čeľaď z radu netopiere.
Sú rozšírené celosvetovo okrem polárnych oblastí a ich výskyt je bežný. Ide o najpočetnejšiu čeľaď netopierov a druhú najpočetnejšiu čeľaď cicavcov (po Muridae). Čeľaď má 485 druhov a 51 rodov. Majú dobre vyvinuté ušné viečko (tragus), lietacia blana (patagium) je holá, majú jednoduché nosy, nemajú na nich blanité výrastky. Majú relatívne dlhé chvosty a krídla. Na zadných nohách sú ostrohy (calcar). Krídla sú dlhé a úzke. Dobre lietajú aj lezú. Chvost je spojený so zadnou lietacou blanou (uropatagium), z ktorej vyčnieva málo alebo vôbec. Echolokujú s otvorenými ústami.
Často žijú spoločensky. V miernom pásme cez zimu hibernujú ale niektoré druhy migrujú.
Skoro všetky sú hmyzožravé iba niektoré lovia ryby ("Myotis vivesi"), vtáky počas letu ("Nyctalus lasiopterus") alebo sa živia kvetmi.
Klasifikácia.
Mammal Species of the World (2005) uznáva šesť podčeľadí:
Grzimek (2003) ich uznáva päť:
Miniopterinae sa novšie zaraďuje ako samostatná čeľaď Miniopteridae (porov. článok netopiere (rad)).
Klinika (lekárska fakulta)

Klinika je lôžkové zariadenie fungujúce ako súčasť nemocnice, ktoré popri preventívnej a liečebnej starostlivosti, zameranej na určitý typ chorôb (napr. v prípade neurologickej kliniky na choroby nervového systému), slúži aj na výskumnú a pedagogickú činnosť. Z tohto titulu býva klinika začlenená pod lekársku fakultu, ktorá ju využíva na praktickú výučbu medikov a na medicínsky vedecký výskum.
Kaprovité

Kaprovité ("Cyprinidae") je čeľaď sladkovodných rýb z radu kaprotvaré.
Ide o najväčšiu čeľaď sladkovodných rýb, obsahuje 220 rodov a 2 914 druhov (iný zdroj 367 rodov a 3 006 druhov). Po Gobiidae ide o druhú najväčšiu čeľaď stavovcov. Veľmi zriedkavo sa vyskytujú aj v brakickej vode. Sú rozšírené v Severnej Amerike, Afrike a Eurázii. Väčšina druhov sa živí malými živočíchmi, ale sú aj rybožravé a bylinožravé druhy.
Majú jednoradové alebo dvojradové pažerákové zuby (nie viac ako 8 v rade). Ústa sú tenké, horná čeľusť je často výsuvná, ohraničuje ju iba predčelustná kosť. Niekedy majú malé fúziky. Chrbtové plutvy sú väčšinou flexibilné. Plynový mechúr slúži ako rezonančný orgán.
Sú to hospodársky významné ryby, chované aj ako akváriové ryby alebo pre výskumné účely.
Klinika

Klinika môže byť:
Oktagon MMA

Oktagon MMA je najväčšia česko-slovenská organizácia, ktorá usporadúva turnaje bojových športov MMA. Zakladatelia a zároveň jeho majitelia sú Pavol Neruda (skôr Šipkovský) a Ondřej Novotný.
Organizácia vznikla v júni 2016, kedy prišla s reality show "Oktagon Výzva". Projekt vyvrcholil na turnaji "Oktagon 1". Vo finále proti sebe stáli Gábor Boráros a Jakub Běle. Víťazom hlavného zápasu a celej reality show sa stal Gábor Boráros a Oktagon odštartoval sériu galavečerov. Nasledujúce 3 série priniesli niekoľko víťazov zo Slovenska. Samuel Krištofič, Karol Ryšavý a Lucia Szabová doplnili zbierku šampiónov. Finále 5. série prebehlo na turnaji "Oktagon 20", v ktorom zvíťazil Roman Paulus nad Tomášom Zajacom na body. 
Oktagon ročne usporadúva hneď niekoľko turnajov v tých najväčších českých a slovenských arénach či mestách. Mimo to pripravuje pre všetkých športových fanúšikov jedinečnú reality šou s profesionálnymi bojovníkmi zvanú "Oktagon Výzva". Pripravuje tiež týždenník "Oktagon Magazín", ktorý mapuje scénu bojových športov. Obľúbený "Projekt X", ktorý sledoval cestu obyčajného človeka až do klietky, "Projekt Y" - čisto ženskú MMA reality show a v neposlednom rade talkshow o bojovníkoch a ľuďoch zo scény "Oktagon Majk". Organizácia má teraz viac ako 450 000 fanúšikov na sociálnych sieťach a YouTube, kde ich videá mali len za rok 2019 cez 30 mil. zhliadnutí.
Oktagon MMA Hall of Fame.
Organizácia na turnaji Oktagon 58 v pražskom Edene uviedla do novootvorenej siene slávy dve veľké osobnosti česko-slovenskej bojovej scény. Sú nimi slovenský „krstný otec MMA“ a zakladateľ OFA Gymu Ilja Škondrič, a český priekopník bojových športov a tréner Hanuman Gymu Petr Macháček. Obaja muži majú za sebou bohatú kariéru, počas ktorej priviedli k bojovým umeniam stovky mladých ľudí, boli trénermi mnohých európskych a svetových šampiónov, prispeli k rozvoju podmienok pre bojové športy a tak svojou tvrdou a vytrvalou prácou postavili v našich krajinách základy k modernému MMA.
Ďalším členom Siene slávy sa na rekordnom turnaji Oktagon 62 na Frankfurtskom futbalovom štadióne stal Stephan Pütz. Svoju kariéru ukončil s obdivuhodným skóre 22-5, v ktorom nájdeme skalpy viacerých svetových bojovníkoch ako Marcin Tybura, David Zawada či Viktor Nemkov. V čase najväčšej slávy držal opasky v prestížnych organizáciách M1 Challenge alebo GMC, v ktorých má dovedna 9 titulových zápasov a to dokonca v dvoch váhových kategóriách.
ELES

ELES, d. o. o. je energetická spoločnosť v Slovinsku, v plnom vlastníctve štátu. Spoločnosť prevádzkuje prenosovú sústavu, ktorá pozostáva z 400 kV, 220 kV a 110 kV vedení. Ich celková dĺžka je 2 888 km. Spoločnosť bola založená v novembri 1990 a sídli v Ľubľane. Je členskou spoločnosťou Európskej siete prevádzkovateľov prenosových sústav (ENTSO-E).
Prenosová sústava.
V roku 2018 dodávatelia do prenosovej sústavy dodali 13,954 GWh elektriny, z toho 13,204 GWh bolo z prenosovej sústavy dodaných odberateľom.
ELES má tieto dĺžky vedení:
Cezhraničné spojenia.
Spoločnosť má tieto cezhraničné spojenia:
Margit Brucková-Friedrichová

Mag. Margit Brucková-Friedrichová M.A. alebo Margit Bruck-Friedrichová () je rakúska diplomatka. Po práci na ministerstve zahraničných vecí a pre Medzinárodnú agentúru pre atómovú energiu je od marca 2019 veľvyslankyňa Rakúska na Slovensku.
Životopis.
Brucková-Friedrichová absolvovala štúdium práv na Viedenskej univerzite (1989) a získala Master of Arts na The Fletcher School of Law and Diplomacy (19891990) pri Bostone. Po justičnej praxi (19901991) vstúpila v auguste 1991 do diplomatických služieb.
V rokoch 19911992 pôsobila ako delegátka pri guvernérskej rade Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu. V rokoch 1992 až 1993 pôsobila v Bruseli ako attaché pre politické záležitosti. V roku 1993 sa stala prvou veľvyslaneckou tajomníčkou na stálom zastúpení pri Organizácii Spojených národov v New Yorku. Následne od roku 1996 do roku 1999 pracovala ako zástupkyňa stáleho predstaviteľa pri OSN, IAEO, UNIDO a CTBTO vo Viedni. V rokoch 2001 až 2005 koordinovala „ľudskoprávne záležitosti v kontexte OSN“ na Sekcii medzinárodného práva MZV. V rokoch 2005 až 2010 bola vedúca Referátu pre kontrolu exportu zbraní a umiestnenia vojenských jednotiek. V kancelárii generálneho riaditeľa Medzinárodnej agentúry pre atomóvú energiu pracovala v rokoch 2010 až 2013 ako referentka pre externé vzťahy a v rokoch 2013 až 2017 ako vedúca protokolu a "Senior External Relations Officer". V roko 2017 sa vrátila na MZV kde pracovala v Sekcii medzinárodného práva ako vedúca Referátu pre súhrnne spracovanie a koordináciu v oblasti medzinárodných sankcií.
Veľvyslankyňa na Slovensku.
Za veľvyslankyňu Rakúska na Slovensku bola vymenovaná vo februári 2019. Kópie svojich poverovacích listín prezentovala 2. februára 2019 štátnemu tajomníkovi Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí Františkovi Ružičkovi. Stretnutie v deň jej príchodu na Slovensko je podľa ministerstvom symbolom dôležitosti bilaterálnych vzťahov medzi Slovenskom a Rakúskom. So štátnym tajomníkom sa zhodli, že spoločnými prioritami sú spolupráca v ekonomickej sfére, budovanie dopravných a infraštruktúrnych prepojení a celkový vývoj cezhraničnej spolupráce.
Prezident Andrej Kiska veľvyslankyňu prijal 13. marca 2019.
10. októbra prezidentka prijala nového veľvyslanca, Johanesa Wimmera.
Roman Mikulec

plk. Ing. Roman Mikulec, MSc. (* 18. marec 1972, Bratislava) je slovenský politik, bývalý vojak a bývalý minister vnútra Slovenskej republiky. Od mája 2023 je poslancom NR SR.
Vzdelanie.
Po ukončení strednej školy v odbore letecký mechanik nastúpil v roku 1990 na Vojenskú leteckú akadémii v Košiciach (dnes Letecká fakulta Technickej univerzity v Košiciach). V roku 1994 získal titul inžiniera. V roku 2012 získal magisterský titul z práva, ekonomiky a manažmentu na International Business School Brno.
Kariéra.
Po krátkej kariére v letectve v pozícii stíhacieho pilota prešiel roku 1997 do Vojenskej spravodajskej služby. Od najnižších funkcií sa dostal až na funkciu riaditeľa, na ktorú bol menovaný za vlády Ivety Radičovej roku 2010. Jeho kariéra v ozbrojených silách sa skončila po 21 rokoch služby po obvinení NAKA potom, ako vypracoval správu o tunelovaní Vojenskej spravodajskej služby počas obdobia prvej vlády Roberta Fica. Bol obvinený z ohovárania, neskôr zo sabotáže a ohrozenia utajovaných skutočností. Po siedmich rokoch procesu bol v roku 2019 právoplatne oslobodený od všetkých obvinení.
Minister vnútra.
V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval z 13. miesta kandidátky OĽaNO. Vo voľbách bol zvolený ziskom 7 435 preferenčných hlasov. 21. marca 2020 bol vymenovaný prezidentkou Zuzanou Čaputovou za 19. ministra vnútra Slovenskej republiky vo vláde Igora Matoviča.
Počas pandémie ochorenia COVID-19 na Slovensku sa jeho ministerstvo podieľalo na riešení pandémie.
24. septembra 2021 Mikulec ustál hlasovanie o odvolaní. Zo 136 prítomných poslancov bolo 52 za odvolanie, 69 proti, 14 poslanci sa zdržali a jeden nehlasoval. Podľa Pravdy „Mikulca podporila väčšina vládnej koalície, viacerí poslanci z klubu Sme rodina sa zdržali“. Odvolávanie iniciovala strana SMER.
Mikulec za svojho pôsobenia vo funkcii celkovo čelil celkovo ôsmim pokusom o odvolanie z funkcie, všetky ustál.
Poslanec NR SR.
V máji 2023 skončil vo funkcii v dôsledku vymenovania úradníckej vlády a stal sa poslancom NR SR. V predčasných parlamentných voľbách získal 21 464 preferenčných hlasov a dostal sa do parlamentu. Stal sa predsedom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti Národného bezpečnostného úradu.
Monastier Iviron

Monastier Iviron (iné prepisy: Iveron, Ibérón, Iberon, Ibirón, Ibiron; pôv: gr. Μονή Ιβήρων, gruz. ივერთა მონასტერი, "iverta monast’eri") je pravoslávny kláštor (presnejšie monastier) na polostrove Athos v Grécku. 
Na počiatkoch kláštornej histórie stáli gruzínski mnísi, svätý Ján Iberský (prvý igumen), jeho syn svätý Euthymios a gruzínsky generál Ján Tornikios. Kláštor vznikol na mieste staršieho monastiera v roku 972. Spočiatku pôsobil ako centrum gruzínskej vzdelanosti v Byzantskej ríši a boli v ňom prekladané početné diela z gréčtiny. V 11. storočí kláštor hostil celkovo okolo 300 mníchov a vlastnil viac pôdy, než hlavný kláštor Veľká Lavra. V kláštore pôsobili grécki i gruzínski mnísi, medzi ktorými panovala značná rivalita. Oba národy slúžili bohoslužby oddelene. Počet Gruzíncov však klesal a v roku 1356 grécky prvok natoľko prevýšil, že bolo ustanovené, že igemunom mohol byť len Grék a omše v hlavnom kostole (katolikone) sa začali slúžiť iba v gréčtine. V 14. storočí bol vyplienený Katalánskou kompániou. Dnes je kláštor tretí v hierarchickom poradí medzi athoskými kláštormi. Kláštorná knižnica obsahuje vyše 20 000 kníh, listín, či zvitkov v gréčtine, gruzínčine, či latinčine, medzi nimi napríklad vzácny rukopis Barlaam a Joazaf. Nachádza sa tu obrovské množstvo umeleckých predmetov spojených s gruzínskou a byzantskou históriou (napr. ikona Panagia Portaitissa). Architektonicky vyniká najmä katolikon kláštora z rokov 980983, ktorý patrí k najzachovalejším stavbám na polostrove. V roku 1513 prešiel rekonštrukciou, ktorá odštartovala vznik viacerých vzácnych fresiek. Kláštor a katolikon je zasvätený Zosnutiu Bohorodičky, hlavný kláštorný sviatok sa preto slávi 15. augusta. K monastieru patrí tiež skit Jána Krstiteľa, 11 kathismát (menších kláštorných jednotiek) a 26 cél ("kellia"). Kláštoru tiež okrem katolikona prislúcha 16 ďalších kaplniek. V súčasnosti tvorí kláštornú komunitu zhruba 30 mníchov.
HuffPost

HuffPost (pôvodne The Huffington Post a niekedy skrátene HuffPo) je americký liberálne orientovaný online agregátor noviniek a blog. Jeho zakladateľmi boli Arianna Huffingtonová, podľa ktorej dostal svoj názov, Kenneth Lerer, Andrew Breitbart a Jonah Peretti. Obsahovo sa zaoberá politikou, podnikaním, zábavou, životným prostredím, technológiami, životným štýlom aj kultúrou. Sídli v budove 770 Broadway v New Yorku. Web bol založený ako "The Huffington Post" v roku 2005.
V roku 2017 došlo k zmene názvu z "The Huffington Post" na "HuffPost" a tiež k zmene dizajnu a loga.
École supérieure des sciences commerciales d'Angers

École supérieure des sciences commerciales d'Angers je európska biznis škola nachádzajúca sa v Angersi, Boulogne-Billancourte, Cholete, Aix-en-Provence, Lyone, Bordeaux, Budapešťi a Šanghaji. Bola založená v roku 1909.
Charakteristika.
ESSCA je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými AMBA, EQUIS a AACSB. Škola má cca 15 000 absolventov. Významnými absolventmi sú Louis Le Duff (CEO groupe Le Duff) a Dominique Schelcher (CEO Système U).
Študijné programy.
ESSCA má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, médiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Executive MBA a MEB, ktoré je podobné dennému štúdiu MBA. ESSCA udeľuje aj PhD titul.
Umiestnenia v rebríčkoch.
V roku 2019 sa program Master in Management umiestnil na 63. mieste v globálnom rebríčku Financial Times.
Felipe Nasr

Luiz Felipe de Oliveira Nasr (* 21. august 1992, Brazília) je brazílsky automobilový pretekár a pilot Formule 1. V roku 2000 až 2007 získal niekoľko titulov v Brazílii, potom sa presunul na medzinárodnú scénu. Po roku 2014 ako testovací pilot u Williamsu prešiel v roku 2015 na plný úväzok do Formule 1.
Osobný život.
Felipe je libanonského pôvodu, jeho dedko totiž v 60. rokoch 20. storočia emigroval do Brazílie. Jeho koníčkom je okrem formule aj rybárčenie a mechanika. Rád cituje Star Wars alebo Jamesa Bonda, čo sú jeho obľúbené filmy. Jeho obľúbený automobilový pretekár je Brazílčan Ayrton Senna. K pretekaniu ho pravdepodobne doviedol jeho strýko Amir Nasr, ktorý vlastnil jeden z najlepších tímov Formuly 3. Felipe sám o sebe tvrdí, že je jazykovo nadaný a dohovorí sa portugalsky, anglicky a taliansky.
Vláda Roberta Fica

Vláda Roberta Fica môže byť:
Vláda Mikuláša Dzurindu

Vláda Mikuláša Dzurindu môže byť:
Vláda Vladimíra Mečiara

Vláda Vladimíra Mečiara môže byť:
Klinika (zdravotnícke zariadenie)

Klinika je špecializované zdravotnícke zariadenie menšieho rozsahu než nemocnica, ktoré spravidla prevádzkuje súkromná spoločnosť. Zvyčajne poskytuje len ambulantnú zdravotnú starostlivosť, napr. v odbore oftalmológia (očná klinika), stomatológia (dentálna klinika) a pod.
Vláda Jozefa Tisa

Vláda Jozefa Tisa môže byť:
Slovenská krajina

Slovenská krajina môže byť:
Hasseris

Hasseris je štvrť mesta Aalborg a bývalá obec na severovýchode Dánska. Nachádza sa 3 km juhozápadne od centra mesta. 
K roku 2016 mal Hasseris 11 685 obyvateľov.
Klinický

Klinický (z  &lt; ) môže byť:
Slovenská krajina (1928 – 1938)

Slovenská krajina bol vyšší územnosprávny celok ČSR v rokoch 1928 až 1938. 
V roku 1938 bol transformovaný na rovnomenné autonómne územie - o ňom pozri v článku Slovenská krajina (1938 – 1939).
Charakteristika.
Slovenská krajina vznikla 1. júla 1928 spolu s nadobudnutím platnosti krajinského zriadenia v Česko-Slovensku. Jej orgány sú opísané v článku krajinské zriadenie. Krajinské zastupiteľstvo Slovenskej krajiny malo 54 členov, z toho 36 volených a 18 vymenovaných pražskou vládou na návrh krajinského prezidenta. Prvým krajinským prezidentom bol Ján Drobný, člen HSĽS (jeho vymenovanie do tejto funkcie bolo jednou z podmienok vstupu HSĽS do pražskej vlády), a jeho zástupcom Jozef Országh. Krajinský úrad sídlil v Bratislave, v júni 1936 si vytvoril expozitúru v Košiciach. 
Prvé voľby zastupiteľstva sa konali 2. decembra 1928, jeho prvé zasadnutie sa konalo v bratislavskom Župnom dome v januári 1929. Druhé voľby sa konali v roku 1935. So vznikom Slovenskej krajiny na Slovensku zanikli župy, okresy však ostali.
Právne predpisy.
Autonómna Slovenská krajina bola ustanovená zákonom č. 125/1927 Sb. z. a n. zo dňa 14. júla 1927 o organizácii politickej správy, účinným od 1. júla 1928. Tento zákon novelizoval zákon č. 126/1920 Sb. z. a n. zo dňa 29. februára 1920 o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej tak, že dovtedajšie župné usporiadanie Slovenska a Podkarpatskej Rusi (v Čechách, na Morave a v Sliezsku sa nerealizovalo) bolo nahradené zriadením štyroch krajinských správnych obvodov – Českej, Moravskosliezskej, Slovenskej a Podkarpatskoruskej krajiny – teda krajinským zriadením.
Patricie Pagáčová

Mgr. Patricie Pagáčová, rodená Solaříková (* 16. december 1988, Praha) je česká herečka.
Život.
V roku 1996 začala hrať Aničku Studničkovú, spolužiačku a priateľku jedného z hrdinov seriálu "Ranč U Zelené sedmy". Od roku 2005 do januára roku 2019 hrala Terezu Jordánovú v seriáli "Ulice". Podľa svojich slov odišla na vlastnú žiadosť a po vzájomnej priateľskej dohode.
Vyštudovala strednú odbornú školu – management obchodu a služieb. V rokoch 20092010 absolvovala pomaturitné štúdium na Empire – jazykovej škole. Od roku 2010 študovala Metropolitnú univerzitu, odbor humanitné štúdia. V roku 2014/2015 štúdium úspešne ukončila.
V máji 2018 si našla priateľa Tibora Pagáča, od januára 2019 boli zasnúbení a v máji 2019 sa vzali.
Andrej Doležal

Ing. Andrej Doležal (* 23. marec 1981, Bratislava) je slovenský manažér a politik, v rokoch 20202023 minister dopravy SR.
Istý čas bol aj zastupujúcim ministrom práce, sociálnych vecí a rodiny SR a zastupujúcim ministrom hospodárstva SR vo vláde Igora Matoviča.
Je považovaný za experta v oblasti telekomunikácií a líniového manažmentu. V minulosti pracoval pre súkromné televízie Markíza a TV JOJ, ale aj pre štátnu RTVS. V tej zastával post technického riaditeľa, na starosti mal digitalizáciu televízie a rozhlasu a celkovú modernizáciu a skvalitnenie vysielania. Neskôr bol tiež riaditeľom sekcie inovácií v spoločnosti Towercom.
Andrej Doležal má bohaté skúsenosti v oblasti líniového manažmentu a strategického rozvoja spoločnosti v oblasti médií a telekomunikácií. Má dlhoročnú prax v oblasti riadenia väčšieho tímu ľudí (450+), zodpovednosti za zverený rozpočet, ale najmä zručnosti v oblasti spájania kultúrne, regionálne i odborne rozdielnych pracovných štruktúr v spoločnosti. V rámci dobrovoľníctva sa venuje výučbe študentov na Strednej priemyselnej školy elektrotechnickej Karola Adlera, ktorú sám navštevoval. Po jej absolvovaní si zvolil štúdium v oblasti regulácie a riadenia procesov, špecializáciu v oblasti návrhu riadiacich algoritmov a optimalizácie na Fakulte elektrotechniky a informatiky STU. Štúdium ukončil inžinierskym titulom v roku 2004. Ovláda anglický a nemecký jazyk.
Do funkcie ministra dopravy a výstavby SR vymenovala Andreja Doležala prezidentka Slovenskej republiky Zuzana Čaputová 21. marca 2020. Ministrom sa stal ako nestraník.
MAVIR

Magyar Villamosenergia-ipari Átviteli Rendszerirányító Zártkörűen Működő Részvénytársaság vystupujúca ako MAVIR je energetická spoločnosť v Maďarsku prevádzkujúca prenosovú sústavu. Prevádzkuje vedenia s napätím 750 kV, 400 kV, 220 kV a 132 kV v celkovej rozvinutej dĺžke . Je členskou spoločnosťou Európskej siete prevádzkovateľov prenosových sústav (ENTSO-E). Jej história nadväzuje na národné dispečingové centrum založené v novembri 1949.
Prenosová sústava.
MAVIR mal v roku 2018 33 staníc prenosovej sústavy a tieto dĺžky vedení (nerozvinuté/rozvinuté)
Spolu: /
Cezhraničné spojenia.
Spoločnosť má tieto cezhraničné spojenia:
Nové spojenia so Slovenskom.
Slovenský prevázkovateľ prenosovej sústavy, SEPS v marci 2014 oznámil, že do roku 2018 by mali byť postavené dve 400 kV vedenia do Maďarska. Výstavba vedení Gabčíkovo – Gönyu a Rimavská Sobota – Sajóivánka mala začať na prelome rokov 2015 a 2016. V decembri 2015 bolo oznámené, že vedenia Gabčíkovo – Gönyu – Veľký Ďur a Rimavská Sobota – Sajóivánka sú v začiatočnej fáze vydania stavebného povolenia. Plánované ukončenie výstavby vedení bolo koncom roku 2018. Na slovenskej strane by malo byť investovaných 60 mil €. V januári 2016 spoločnosť oznámila, že kvôli meškaniu zo strany maďarského partnera MAVIR sa predpokladané ukončenie realizácie posúva na rok 2019. Náklady na výstavbu vedení spolu s úpravami v koncových rozvodniach na slovenskej strane spoločnosť SEPS predpokladá aj v roku 2016 v rovine približnne 60 miliónov eur. Výstavba pomôže zlepšiť tranzit energie na slovensko-maďarskom profile kde „"v niektorých časových obdobiach vznikajú totiž na slovensko-maďarskom profile také prevádzkové stavy, keď SEPS ako prevádzkovateľ prenosovej sústavy SR musí zabezpečiť jej bezpečnú prevádzku až rôznymi neštandardnými prevádzkovými opatreniami"“. MAVIR v apríli 2018 získal od Európskej komisie 111, 517 eur na oba projekty. Zmluva o výstavbe vedení bola nakoniec podpísaná 1. marca 2017. Podĺa zmluvy by mali vedenia byť dokončené do konca roku 2020. Prenosová kapacita medzi oboma krajinami sa tak zdvojnásobí. Z vedenia Gabčíkovo – Veľký Ďur bude pri Veľkom Mederi jeden poťah odpojený a zavedený do Gönyu. Vznikne tak vedenie V480 Veľký Ďur – Gönyű a vedenie V481 Gabčíkovo – Gönyű. Plánované je využitie stožiarov typu DONAU. Pri Rimavskej Sobote vznikne dvojité vedenie s využitím podpier typu DONAU, ktoré bude mať len jeden poťah. Jeho číslo bude 447.
Celkom bude na Slovensku zo nových vedení. Vedenie z Veľkého Medera na hranicu bude stáť 22 mil eur, vedenie z Rimavskej Soboty na hranicu 33 mil eur.
Krvavý trón

Krvavý trón ( "Kumonosudžó") je japonská filmová dráma z roku 1957, režírovaná Akirom Kurosawom. V hlavných úlohách účinkujú Toširó Mifune a Isuzu Jamada.
Ide o voľnú adaptáciu divadelnej hry Macbeth napísanej Williamom Shakespearom. Príbeh sa odohráva vo feudálnom Japonsku.
Legácia

Legácia môže byť:
Kostol svätého Juraja (Považská Bystrica)

Kostol svätého Juraja v Považskej Bystrici v mestskej časti Zemiansky Kvašov je barokový kostol z roku 1772. Budova prešla dvomi prestavbami v rokoch 1791 a 1949. Ide o jednoloďovú, polygonálne uzavretú stavbu, zaklenutú krížovou klenbou. Predstavaná veža má dodatočne pristavané neobarokové schodisko. Fasáda je hladká a zachovaná. Hlavný oltár z obdobia okolo roku 1797 je neskorobarokový a obsahuje luisézne svietniky. V chráme sa nachádzajú obrazy Ježiša Krista a Márie z polovice 19. storočia.
Száparayovský kaštieľ

Száparayovský kaštieľ je rokokový kaštieľ, ktorý sa nachádza v Považskom Podhradí pod zrúcaninou Považského hradu. 
História.
Stavať sa začal okolo roku 1750 a bol dokončený v roku 1775. Predstavuje dvojpodlažnú štvorkrídlovú budovu s arkádovým dvorom. V kaštieli sa nachádza kaplnka, ktorá je umiestená v nároží prízemia a jej zaujímavosťou je zachovalé pôvodné členenie stien. Kaplnka bola postavená v rokoch 17631764 a opravená bola v roku 1960. V súčasnosti je kaštieľ zanedbaný a spustnutý, pre verejnosť neprístupný.
Legát

Legát môže byť:
Kaštieľ Burg

Kaštieľ Burg sa nachádza v Považskom Podhradí, pod zrúcaninou Považského hradu. 
História.
Je to renesančný dvojpodlažný kaštieľ s dvoma nárožnými vežami z prvej tretiny 17. storočia. Vybudovať ho dali manželia Balassovci, ktorí sa doň presťahovali z Považského hradu v roku 1631. Má hladkú fasádu s renesančnými šambránmi okien, nad vstupným portálom erb a letopočet 1631. Na prízemí je veľká vstupná sieň, zaklenutá valenou klenbou, z nej sú renesančnými portálmi prístupné jednotlivé miestnosti a nárožné veže. V reprezentačných miestnostiach sa nachádzali dobové maľby. 
V priebehu 18. storočia bol prestavaný a opatrený terasovitým schodiskom, prechodným do parku. Modernizácia kaštieľa sa uskutočnila v roku 1914, ale v rokoch 19441945 bol vážne poškodený a prišiel o hospodárske budovy. V rokoch 19551956 bolo prestavané poschodie a bola upravená fasáda. V súčasnosti je v súkromných rukách a nie je prístupný verejnosti.
Gouyova-Stodolova rovnica

Gouyova-Stodolova rovnica je rovnica, ktorá popisuje vzťah medzi stratou exergie (stratou schopnosti konať prácu) a vzrastom entropie pri nevratných procesoch. Prvýkrát ju teoreticky sformuloval Louis Georges Gouy v roku 1889. Rovnicu na riešenie technických problémov prvýkrát aplikoval Aurel Stodola v roku 1898.
Rovnica.
kde:
Žlnovité

Žlnovité (; iné názvy: ďatľovité, staršie: "ďatlovité", mimo taxonómie: ďatle; lat. "Picidae") je čeľaď z radu ďatľotvaré.
Charakteristika.
Ide o malé až stredne veľké vtáky. Väčšina má dva prsty vpredu a dva vzadu. Nie sú veľmi pestrofarební. Často ide o kombináciu dvoch farieb (hnedá, čierna, biela, zelená), pričom samce majú naviac červené alebo žlté sfarbenie hlavy a samice majú hlavu strohšiu alebo bez sfarbenia. Krutohlavy majú obidve pohlavia podobné.
Sú rozšírené celosvetovo okrem Austrálie, Nového Zélandu, Novej Guiney, Madagaskaru, niektorých oceánskych ostrovov a polárnych oblastí.
Ich spôsob života je špecifický. Sú viazaní na lesné porasty, ale žijú aj v púštnych a skalnatých biotopoch (tesárik kaktusový- "Melanerpes uropygialis" si robí hniezda v kaktusoch). Živia sa hlavne hmyzom, ale zbierajú aj ovocie, orechy a miazgu zo stromov. Zobák a dlhý jazyk je prispôsobený na vyberanie potravy z dutín a dierok. Hniezdia v dutinách, ktoré si väčšinou vyrobia a po opustení sú dôležité aj pre ostatné živočíchy. Okrem hlasu komunikujú aj bubnovaním. Sú to monogamné vtáky.
Systematika.
čeľaď žlnovité/ďatľovité (Picidae): 
V hranatých zátvorkách sú uvedené alternatívne označenia daného taxónu používané v niektorých systémoch.
Železničná stanica Nová Baňa

Železničná stanica Nová Baňa je železničná stanica v Novej Bani. Leží na trati 150 Nové Zámky – Zvolen. Je elektrifikovaná striedavou sústavou 25 kV.
Doprava.
Na stanici sa nachádzajú päť dopravných a dve manipulačné koľaje. Obsahuje tri vlečky a dve úrovňové nástupištia v dĺžke 150 metrov. Je k nej priradená stanica Hronský Beňadik.
Stanica má pokladňu ZSSK.
Príušná žľaza

Príušná žľaza (iné názvy: parotída, príušnica, ) je najväčšia slinná žľaza, stavbou čisto serózna tuboalveolárna rozvetvená žľaza umiestnená v parotideomasseterickej krajine ("regio parotideomasseterica").
Topografia.
Príušná žľaza je uložená na vonkajšom povrchu žuvacieho svalu ("musculus masseter"), kraniálne zasahuje k jarmovému oblúku ("arcus zygomaticus"), dozadu k ušnici ("auricula") a presahuje za krček ("collum mandibulae") a hlavicu ("caput mandibulae") mandibuly k chrupavčitému zvukovodu (pozri vonkajší zvukovod, "meatus acusticus externus") a za rameno mandibuly ("ramus mandibulae") do prehĺbenej krajiny ("regio fossa retromandibularis"), až k násadcovitému výbežku ("processus styloideus"), odkiaľ presahuje kaudálne na krk pred zdvíhač hlavy ("musculus sternocleidomastoideus") a zadné bruško dvojbruškového svalu ("musculus digastricus").
Žľazu kompletne obaľuje "fascia parotidea":
Karkawán

Karkawán ( كركوان; Kerkouane, občas tiež Kerkuane) bolo púnske mesto v severovýchodnom Tunisku neďaleko polostrova Bon. Toto fenické mesto bolo pravdepodobne opustené počas prvej púnskej vojny (okolo 250 pred Kr.) a už nikdy nebolo znova vybudované. Existovalo po dobu takmer 400 rokov a vedľa miest Kartágo, Hadrumetum a Utica patrilo medzi najdôležitejšie fenické sídla.
Počas archeologických výskumov tu boli odhalené ruiny zo 4. a 3. storočia pred Kr. V meste sa do dnešnej doby zachovali obvodové múry typu "opus africanum" z mnohých domov, mnohokrát tiež s viditeľnými zvyškami farebných fasád. Na základe porovnania pôdorysov budov a usporiadanie ulíc možno rozpoznať, že stavitelia postupovali podľa sofistikovaného systému mestského plánovania. V mestskej svätyni sa zachovalo niekoľko stĺpov a menšie pozostatky átriových mozaík. Po celej lokalite je možné nájsť obrubníky, prahy dverí a jednoduché podlahové mozaiky.
V roku 1985 bolo mesto a jeho nekropola zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO
Şehzade Mehmed

Şehzade Mehmed (osm. tur. شهزاده محمد; * 1521, Konštantínopol, Osmanská ríša – † 6. november 1543, Manisa, Osmanská ríša) bol osmanský princ (şehzade), syn sultána Süleymana I. a Hürrem Sultán. 
Život.
Narodil sa v roku 1521 v paláci Topkapı v Istanbule, keď bol jeho otec na výprave pri obliehaní Rodosu (1522). V roku 1537 sa zúčastnil so svojim otcom na výprave pri obliehaní Korfu. A v roku 1541 sa on a jeho bratia, Şehzade Selim a Şehzade Bayezid, zúčastnili výpravy pri obliehaní Budína. Mehmed sa taktiež zúčastnil pri úspešnom obliehaní Ostrihomu v roku 1543.
V roku 1541 sa stal guvernérom Manisy, kde nahradil jeho nevlastného brata Şehzade Mustafu, ktorý bol poslaný do Amasye. Týmto Süleyman ukázal ako má viac rád Mehmeda než Mustafu, a zdalo sa, že ho sultán pripravuje na trón. Jeho jediné dieťa, Hümaşah Sultán, sa narodilo (v roku 1540 alebo 1541) v Manise. 
Smrť.
Zomrel 6. novembra 1543 v paláci v Manise, pravdepodobne na kiahne. Za zmienku stojí, že zomrel v tom istom roku, kedy išiel do boja so svojím otcom pri obliehaní Ostrihomu. Po jeho smrti bolo jeho telo prevezené do Istanbulu, aby ho pochovali. Neskôr v roku 1544 ho jeho mladší brat Selim (budúci Selim II.) nahradil v pozícii guvernéra Manisy. 
Neskôr Süleyman nariadil ríšskemu architektovi Mimarovi Sinanovi, aby postil mešitu Şehzade na počesť Mehmedovej smrti. 
V populárnej kultúre.
V televíznom seriály "Sultán" zohral rolu Mehmeda herec Gürbey İleri.
Vláda Vlastimila Tusara

Vláda Vlastimila Tusara môže byť vláda Československej republiky:
Vláda Jana Černého

Vláda Jana Černého môže byť vláda Československej republiky (ČSR):
Vláda Antonína Švehlu

Vláda Antonína Švehlu môže byť vláda Československej republiky:
Vláda Františka Udržala

Vláda Františka Udržala môže byť vláda Československej republiky:
Vláda Jana Malypetra

Vláda Jana Malypetra môže byť vláda Československej republiky:
Vláda Milana Hodžu

Vláda Milana Hodžu môže byť vláda Československej republiky:
Vláda Jana Syrového

Vláda Jana Syrového môže byť:
Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení SR

Asociácia zamestnávateľských zväzov a združení SR (skratka AZZZ SR) je vrcholovou zamestnávateľskou organizáciou na Slovensku. Jej členmi sú zamestnávateľské a podnikateľské zväzy a združenia.
AZZZ SR je záujmovým združením s právnou subjektivitou, ktoré bolo založené v roku 1991 na vytváranie podmienok pre dynamický rozvoj podnikania na Slovensku a na ochranu a presadzovanie spoločných zamestnávateľských, podnikateľských a obchodných záujmov svojich členov, najmä:
Členstvo a reprezentatívnosť.
Členstvo je dobrovoľné a členom AZZZ SR sa môže stať každá organizácia združujúca zamestnávateľské subjekty, ktoré zamestnávajú pracovníkov, majúca reprezentatívny charakter, celoslovenskú pôsobnosť, spravidla uzatvárajúca kolektívne zmluvy a tiež významný zamestnávateľský subjekt – právnická osoba registrovaná na území Slovenska, ktorý je členom niektorého z členských zväzov AZZZ SR.
Členovia AZZZ SR zamestnávajú viac ako 400 tisíc zamestnancov.
Reprezentatívnosť: AZZZ SR v súčasnosti združuje 30 zamestnávateľských zväzov.
Činnosť AZZZ SR.
AZZZ SR v rámci svojej činnosti najmä:
Vláda Klementa Gottwalda

Vláda Klementa Gottwalda môže byť vláda Československej republiky (ČSR):
Vláda Viliama Širokého

Vláda Viliama Širokého môže byť:
Vláda Oldřicha Černíka

Vláda Oldřicha Černíka môže byť vláda Československej socialistickej republiky:
Vláda Lubomíra Štrougala

Vláda Lubomíra Štrougala môže byť vláda Československej socialistickej republiky:
Vláda Mariána Čalfu

Vláda Mariána Čalfu môže byť:
Edie Falcová

Edie Falcová (; * 5. júl 1963, New York, New York, USA) je americká herečka, známa zo seriálov ako "Oz" (19972000), "Sopranovci" (19992007) či "Sestrička Jackie" (20092015).
Detstvo a mladosť.
Edith Falcová sa narodila v New Yorku do rodiny herečky a jazzového bubeníka, ktorý neskôr pracoval pre reklamnú agentúru. Má anglický, taliansky a švédsky pôvod. Má dvoch bratov, Josepha, Paula a sestru Ruth. Jej strýko je spisovateľ, dramatik a básnik Edward Falco.
Vyrastala na Long Islande, potomr sa presťahovali do North Babylon. Neskôr sa jej rodina znovu presťahovala, do Northportu, kde Falcová navštevovala strednú školu. Vyštudovala Northport High School v roku 1981 a zúčastnila sa herectva na Suny Purchase, kde promovala v roku 1986.
Kariéra.
Jej prvá veľká úloha bola vo filme Woody Allena, "Výstrely na Broadwayi" z roku 1994.
V roku 1997 prijala úlohu väzenskej dôstojníčky v seriáli "Oz".
Od roku 1999 do roku 2007 hrala manželku mafiánskeho bossa Tonyho Soprana v kriminálnom seriáli "Sopranovci". Za svoju rolu v seriáli získala tri ceny Primetime Emmy, dve ceny Zlatý glóbus a päť cien Guild Awards.
Od roku 2009 hrala rolu Jackie, v seriáli "Sestrička Jackie". Seriál skončil 28. júna 2015. V roku 2020 sa objaví v hlavnej úlohe v seriáli "Tommy". V roku 2021 sa pripojila k hereckému osadeniu filmu "".
Súkromný život.
V roku 2003 jej bola diagnostikovaná rakovina prsníka, z ktorej sa úspešne vyliečila. Tiež priznala, že mala v minulosti problémy s alkoholom. V roku 2004 si adoptovala syna menom Anderson a o štyri roky tiež dcéru, ktorú pomenovala Macy. Jej vierovyznaním je budhizmus.
Murad V.

Murad V. (osm. tur. مراد خامس; * 21. september 1840, Istanbul, Osmanská ríša – † 29. august 1904, Istanbul, Osmanská ríša) bol sultán Osmanskej ríše od 30. mája do 31. augusta 1876. 
Narodil sa v Istanbule. Jeho otcom bol Abdülmecid I. a matkou bola Şevkefza Kadın.
Sekundár

Sekundár (z  &lt; "secundus"„druhý“) môže byť:
Juraj Bartusz

Juraj Bartusz (* 23. október 1933, Kamenín) je slovenský sochár, grafik, performer, neoavantgardný umelec.
V 60. rokoch 20. storočia vystavoval s výtvarnou skupinou Konkrétistov (vedenou teoretikom umenia A. Pohribným). Bol manželom (19611984) sochárky Márie Bartuszovej. Jeho súčasnou manželkou je poetka Jana Bodnárová. Pôsobil ako učiteľ na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (19901999), neskôr založil a pedagogicky od roku 1999 pôsobí na Katedre výtvarných umení a intermédií na Fakulte umení Technickej univerzity v Košiciach. V roku 1992 bol na Akadémii výtvarných umení v Prahe vymenovaný za profesora. V roku 2004 dostal Munkácsyho cenu.
Dielo.
„"Tie princípy, ktoré sú zavedené, treba porušiť. To aj v umení. Keď neporušíte, tak zostanete stáť na jednom mieste."“
Juraj Bartusz v 60. a na začiatku 70. rokov rozvíjal princípy abstraktného geometrického umenia v priestorových realizáciách. Jeho raná tvorba reflektovala princípy medzinárodných konštruktívnych tendencií, zároveň odpovedala na nové dobové používanie nových sochárskych materiálov a ich možností spracovania. V 60. a 70. rokoch sa radia k atraktívnym jeho alumíniové ohýbané abstrakcie z plechu a následne priestorové plastiky inšpirované témou vesmíru a kozmonautiky – Hlava kozmonauta, Časopriestorové plastiky realizované z rezaného alebo liateho hliníka. V 80. rokoch sa začal venovať s performatívnymi formami tvorby v podobe hádzania tehiel do tuhnúcej sadry, vytváraniu autorských techník akčnej podoby umenia a maľby, grafiky. Je účastníkom a organizátorom niekoľkých ročníkov Medzinárodného sochárskeho sympózia v kove, usporiadaných Východoslovenskými železiarňami v Košiciach (1967, 1968), ktoré založil spolu s Františkom Patočkom. Z toho vzišli realizácie veľkorozmerných, verejných sôch v priestore: napr. "Súhvezdie veľký voz", ktoré bolo v roku 1978 úradne odstránené, "Vesmírna brána" (teraz osadená pri vchode do Technickej univerzity na Letnej ulici v Košiciach). Spolupracoval s architektom Pavlom Merjavým na realizácii Pamätníka Krompašskej vzbury (Krompachy, Slovensko). V roku 1966 vytvoril súsošie "Brána kozmonautov" (Sídlisko Podhradová, Košice). Je autorom nadrozmernej sochy "Pocta Gagarinovi" (19761979), ktorá sa nachádza v Košiciach v mestskej časti Šaca. Je autorom bronzovej sochy – pocty maliarovi Júliusovi Jakobymu 19771980, osadenej v priestore Alžbetinej ulice, v centre Košíc.
High Velocity Aircraft Rocket

High Velocity Aircraft Rocket (HVAR) bola neriadená raketa vzduch-zem kalibru 127 mm, určená na ničenie pozemných a hladinových cieľov. HVAR, prezývaná tiež „Holy Moses“ (Svätý Mojžiš) bola používaná počas druhej svetovej vojny a neskôr aj v kórejskej vojne.
Frustrácia z 5-palcovej rakety FFAR viedla americké námorníctvo k vývoju výkonnejšej High Velocity Aircraft Rocket. Raketa získala nový motor, ktorý jej umožnil dosiahnuť rýchlosť až /h. Prvé testy sa začali v decembri 1943. 
Do výzbroje bola zavedená v júli 1944 a používalo ju americké letectvo aj námorníctvo. HVAR bola prvýkrát použitá v roku 1944 americkým armádnym letectvom proti nemeckým cieľom blízko mesta Saint-Lô vo Francúzsku. V americkom námorníctve boli počas druhej svetovej vojny touto raketou vyzbrojené hlavne lietadlá F4U Corsair. Počas kórejskej vojny sa pilotom F-51 Mustang odporúčalo, aby vystrelili svoje rakety pri 60 stupňovom klesaní, pričom optimálna vzdialenosť bola od cieľa. K ďalším nosičom týchto rakiet patrili napríklad stíhačky P-38 Lightning alebo FH Phantom.
Výroba týchto rakiet prebiehala až roku 1955 a celkovo ich bolo postavených viac ako jeden milión.
Raketa bola používaná aj počas vietnamskej vojny na strojoch A-1 Skyraider.
Rakety HVAR boli neskôr nahradené novším typom neriadených rakiet zem-vzduch typu Zuni.
Raketa mala hmotnosť , pričom bojová časť vážila . Dĺžka HVARu bola a kaliber .
Cloris Leachmanová

Cloris Leachmanová (* 30. apríl 1926, Des Moines, Iowa, USA – † 27. január 2021, Encinitas, Kalifornia, USA) bola americká herečka, známa z filmu "The Last Picture Show" (1971), za ktorý získala Oscara. Od roku 1980 má svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Životopis.
Leachmanová sa narodila ako najstaršia z troch dcér manželov Berkeleya Claiborna Leachmana (19031956) a Cloris Leachmanovej (19011967). Jej mladšia sestra Claiborne Cary (19322010) bola tiež herečkou.
Kariéra.
Objavila sa v mnoho televíznych reláciách. Jej filmová debut prišiel v roku 1947, vo filme "Carnegie Hall".
Jej najznámejšou úlohu je film "The Last Picture Show", z roku 1971. Jej úloha bola najskôr ponúknutá Ellen Burstyn, ale tá ju odmietla. Leachmanová získala za túto úlohu ocenenie Academy Awards, či BAFTA.
V rokoch 1975 až 1977 stvárňovala dotieravú a manipulatívnu Phyllis Lindstrom, v seriály "Phyllis", za ktorý získala v roku 1975 ocenenie Zlatý glóbus. Rovnakú úlohu, s rovnakým menom stvárnila aj v seriály "Mary Tyler Moore Show", kde si zahrala po boku rovnomennej herečky.
V roku 2005 si zahrala po boku Annette Bening a Bena Kingsleya vo filme "Mrs. Harris". V roku 2008 sa zúčastnila súťaže "Dancing with the Stars" a stala sa tak najstaršou súťažiacou v dejinách súťaže.
Osobný život.
Bola veľmi dobrou priateľkou herca Marlona Branda s ktorým sa zoznámila v roku 1950. V roku 1953 sa vydala za Georgea Englunda, s ktorým má päť detí. Ich manželstvo bolo rozvedené v roku 1978.
Bola vegetariánka a v roku 2009 podporila organizáciu za práva zvierat PETA, pre ktorú sa dala vyfotografovať v šatoch zo šalátu. Dňa 20. júna získala čestný titul od Severozápadnej univerzity.
Úmrtie.
Leachmanová zomrela 27. januára 2021 vo veku 94 rokov, v spánku prirodzeným spôsobom vo svojom dome v meste Encinitas v Kalifornii.
Østerbro

Østerbro je jednou z 10 oficiálnych štvrtí hlavného mesta Dánska, Kodane. Delí sa na Ydre Østerbro ("Vonkajšie Østerbro") a Indre Østerbro ("Vnutorné Østerbro"). Nachádza sa severne od centra mesta, mimo starej mestskej brány Østerport, ktorá sa po premiestnení okolo roku 1700 nachádzala neďaleko modernej železničnej stanice Kodaň Østerport. Od začiatku bolo Østerbro bohatou štvrtí. Stále zostáva jednou z najbohatších oblastí v meste.
Geografia.
Podľa údajov z roku 2009 sa štvrť rozkladá na ploche 11,84 km² a je obývaná 68 769 obyvateľmi. Hraničí so štvrťami Nørrebro na západe, Hellerup na severe a Øresund na východe.
Lena Olin

Lena Maria Jonna Olin (* 22. marec 1955, Štokholm, Švédsko) je švédska herečka. 
Životopis.
Olinová je najmladšou z troch detí a narodila sa v Štokholme, v Švédsku. Jej starší brat zomrel ako desaťročný na rakovinu v roku 1960. Jej matkou je herečka Britt Holmberg a jej otec je režisér Stig Olin. Vyštudovala herectvo na Švédskej národnej akadémií dramatických umení. Ako devätnásťročná vyhrala súťaž Miss Scandinavia 1974, ktorá sa konala v Helsinkách.
Kariéra.
Predtým ako sa Olinová stala herečkou pracovala ako nemocničná sestra. Desať rokov hrala so švédskym Kráľovským dramatickým divadelným zborom, ktorý hrával klasické hry Williama Shakespeara. 
Ingmar Bergman ju v roku 1976 obsadil v menšej roli vo filme "Ansikte mot ansikte". 
V roku 1980 Olinová bola jedna z prvých herečiek ktoré získali Cenu Ingmara Bergmana. Medzinárodný debut Olinová dostala vo filme "Efter repetitionen". V roku 1988 Olinová hral po boku Daniela Day-Lewisa v americkom filme "The Unbearable Lightness of Being". Za svoj herecký výkon získala nomináciu na Zlatý glóbus. 
V roku 1989 získala svoju prvú nomináciu na Oscara, za film "Enemies: A Love Story", kde si zahrala po boku Anjelici Houston a Rona Silvera.
V roku 1994 Olinová hrala vo filme "Romeo Is Bleeding". Objavila sa v roku 2000 vo filme "Chocolat", ktorý získal päť nominácií na Oscara, z toho Olinová získala nomináciu na cenu BAFTA.
Od roku 2002 do roku 2006 sa Olinová objavila po boku Jennifer Garner, v seriály "Alias". Jej postava bola ruská špiónka, Irina Derevko. Za svoju hereckú rolu získala nomináciu v roku 2003 na cenu Emmy. 
V roku 2008 získala Olinová menšiu, no za to významnú úlohu vo filme "The Reader", po boku Kate Winslet a Ralpha Fiennesa.
Osobný život.
Od polovice sedemdesiatych rokov do konca osemdesiatych rokov Olinová chodila so švédskym hercom Örjanom Rambergom. Majú spolu syna Auguste Rahmberga. Predtým, ako sa v roku 1994 vydala za Lasseho Hallströmova, mala tiež krátky románik s hercom Richardom Gereom. Spoločne s Hallströmom má dcéru Toru (* 1995) a spoločne žijú v Bedforde, v New Yorku.
Kongresovka

Kongresovka môže byť:
Neale Donald Walsch

Neale Donald Walsch (* 10. september 1943, Milwaukee, Wisconsin, USA) je americký spisovateľ, autor trilógie Rozhovory s Bohom, herec, scenárista a rečník.
Osobný život.
Bol vychovaný v katolíckej rodine. Od detstva ho podporovali v hľadaní duševnej pravdy. Venoval sa komparatívnej teológii (komparatívna religionistika). Sám povedal, že nemal v pláne sa stať spisovateľom, vraj sa mu to podarilo len vďaka Božej pomoci. Tiež vraví, že jeho knihy pomáhajú človeku nadviazať s Bohom kontakt. Walschova vízia spája všetky súčasné teológie do jedného celku. Pre ľudstvo vytvoril duševné hnutie, ktorého účelom je komunikovať s Bohom a porozumieť presvedčeniu, že všetci sme jedno (vrátane Boha), teda že sme si s Bohom rovní. Na otázku ako dosiahnuť tento duševný stav odpovedal:
Má deväť detí a s manželkou Em Claire žijú v južnom Oregone.
Komenda

Komenda môže byť:
Senát (staroveký Rím)

Senát ("Senātus Rōmānus") bol politickou inštitúciou v starovekom Ríme. Bola to jedna z najdlhšie trvajúcich inštitúcií v rímskych dejinách, ktorá bola založená v prvých dňoch mesta Ríma (tradičný dátum založenia je rok 753 pred Kr.). Prežil zvrhnutie kráľov v roku 509 pred Kr., pád Rímskej republiky v 1. storočí pred Kr., rozdelenie Rímskeho cisárstva v roku 395, pád Západorímskej ríše v roku 476 a vládu barbarov v 5., 6. a 7. storočí.
Počas Rímskeho kráľovstva bol senát väčšinou len poradným orgánom kráľa, ale zvolil aj nových rímskych kráľov. Posledný rímsky kráľ Lucius Tarquinius Superbus bol zvrhnutý po štátnom prevrate, ktorý viedol Lucius Junius Brutus, zakladateľ Rímskej republiky. Na začiatku republiky bol senát politicky slabý, zatiaľ čo rôzni výkonní magistráti boli dosť silní. Keďže prechod od monarchie k ústavnému poriadku bol s najväčšou pravdepodobnosťou postupný, trvalo niekoľko generácií, kým sa senát mohol presadiť nad výkonnými magistrátmi. Do polovice obdobia republiky sa senát dostal na vrchol svojej republikovej moci. Neskorá republika zaznamenala pokles moci senátu, ktorý sa začal po reformách tribúnov Tiberia a Gaia Graccha.
Po transformácii republiky na principát stratil senát veľkú časť svojej politickej moci a prestíže. Po ústavných reformách cisára Diokleciána sa senát stal politicky irelevantným. Po premiestnení sídla vlády z Ríma bol senát zredukovaný na čisto mestský orgán. Tento pokles stavu sa posilnil, keď cisár Konštantín vytvoril v Konštantínopole dodatočný byzantský senát.
Po zosadení Romula Augusta v roku 476 fungoval senát na západe pod vládou Odoakera (476 – 489) a počas ostrogótskeho panovania (489 - 535). Obnovili ho po opätovnom získaní Talianska Justiniánom I., ale nakoniec zmizol po roku 603, čo je dátum jeho posledného zaznamenaného verejného aktu. Titul „senátor“ pokračoval v stredoveku, bez väčšieho významu. Byzantský senát prežil v Konštantínopole do 14. storočia.
François de Tott

Barón François de Tott (, ; * 17. august 1733, Chamigny† 24. september 1793, Tarcsafürdő) bol francúzsky vojenský dôstojník, diplomat a spisovateľ uhorského pôvodu.
Bol prvorodeným synom zemana Andreja Tótha () a francúzskej šľachtičnej Marie Ernestine de Pesselier. V roku 1742 vstúpil do husárskeho pluku a zúčastnil sa viacerých výprav vo vojne o rakúske dedičstvo. V rokoch 17551763 sprevádzal svojho otca na diplomatickej misii v Konštantínopole, kde sa naučil turecky. Diplomaticky pôsobil v Neuchâtelskom kniežatstve (1767), Krymskom chanáte (17671769), Konštantínopole (17691776), následne bol inšpektorom francúzskych obchodných kolónií v Levante (17771778) a guvernérom pevnosti v Douaii (17851790). Po vypuknutí francúzskej revolúcie odišiel do Uhorska a posledné roky života strávil na panstve Teodora Baťániho v dedinke Tarcsafürdő vo Vašskej stolici (dnešné Rakúsko).
Výrazne prispel k modernizácii a europeizácii osmanského delostrelectva. Vypracoval plán na obsadenie Egypta, ktorý ale pre zaangažovanie Francúzska v americkej vojne za nezávislosť nemohol byť realizovaný. Svoje zážitky opísal v knihe "Memoires du Baron de Tott Sur les Turcs et les Tartares" („Spomienky baróna de Totta na Turkov a Tatárov“, 1784), ktorá v 19. storočí patrila medzi najvýznamnejšie pramene o Tatároch a v súčasnom ponímaní by mohla byť označená za bestseller.
Gustav Bayerle

Gustav Bayerle, Ph.D. (; * 1931† 12. október 2016, San José, Kalifornia) bol americký filológ-turkológ a paleograf maďarského pôvodu. Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa zameriaval na dejiny Osmanskej ríše (16.17. storočie) vo vzťahu k Uhorsku. Priekopnícke sú jeho práce o osmanských pozemkových knihách a osmanskej okupácii Uhorska.
Počas vysokoškolského štúdia ugrofínskej filológie na Univerzite Loránda Eötvösa sa zapojil do maďarskej revolúcie (1956). Spočiatku sa podieľal na vydávaní revolučných študentských novín, neskôr sa zapojil do ozbrojených stretov so sovietskym okupačným vojskom. Po potlačení odporu jeho jednotka zahodila zbrane a jej členovia sa rozišli. Keď sa ukázalo, že jeden z nich v noci zmizol, Bayerle spolu so svojím priateľom ušli cez hranicu do Rakúska. Do New Yorku dorazil v decembri 1956 a nasledujúceho roku nastúpil na bakalárske štúdium na Rochersterskej univerzite, kde v roku 1960 spromoval. V štúdiu pokračoval na Kolumbijskej univerzite, kde v roku 1966 úspešne zavŕšil doktorandské štúdium turkológie u Tibora Halasiho-Kuna. Následne sa stal členom Katedry uralských a altajských štúdií (dnes Katedra euroázijských štúdií) Indianskej univerzity v Bloomingtone, kde po tri desaťročia prednášal maďarskú literatúru a dejiny, osmanskú turečtinu a dejiny, ako aj seminár k historickým prameňom osmanských dejín. V rokoch 19791984 bol editorom "The Turkish Studies Association Bulletin" („Bulletin Asociácie tureckých štúdií“).
Blythe Dannerová

Blythe Katherine Dannerová (neprechýlene Blythe Katherine Danner; * 3. február 1943, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americká herečka. Je matkou oscarovej herečky Gwyneth Paltrowovej.
Životopis a kariéra.
Odmalička ju priťahovalo herectvo, ktoré neskôr študovala na Bard College. Účinkovala v Theater Company v Bostone, neskôr v Trinity Square Playhouse. Patrila k najkrajším herečkám 60. a 70. rokov. V roku 1972 mala epizódnu rolu v seriáli "Columbo" a v roku 1979 si zahrala v komédií "The Great Santini".
Spolupracovala aj s režisérom Woody Allenom, napríklad na filmoch "Another Woman" (1989), "Alice" (1990) či "Husbands and Wives" (1992).
V roku 1992 si zahrala vo filme "Cruel Doubt" so svojou dcérou Gwyneth Paltrow a o jedenásť rokov neskôr si spoluprácu zopakovali vo filme "Sylvia".
V roku 2000 hrala manželku Roberta De Nira, v komédií "Meet the Parents". Svoju rolu si zopakovala aj v rokoch 2004 a 2010. Hrala postavu Isabelle Huffstodtovú v seriáli "Huff", za ktorú získala v roku 2005 a 2006 ocenenie Emmy za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe (dráma).
V roku 2019 si zahrala menšiu rolu v seriáli "Will a Grace".
Od roku 1969 do roku 2002 bola vydatá za režiséra Brucea Paltrowa. Ich manželstvo sa skončilo smrťou Paltrowa. Spolu s ním má dve deti, herečku Gwyneth Paltrowovú (* 1972) a režiséra Jakea (* 1975). Jej neter je Katherine Moennigová, ktorá sa tiež venuje herectvu.