burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Monoskop (rozlišovacia stránka)

Monoskop môže byť:
Matej Jakúbek

Matej Jakúbek (* 19. január 1995, Považská Bystrica) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FC Košice ako záložník.
Jakúbek odštartoval svoju profesionálnu kariéru v Dubnici, odkiaľ v roku 2013 putoval do bratislavského Slovana. Hral aj za Dunajskú Stredu, v ktorej hosťoval práve zo Slovana. V roku 2016 odišiel do Novej Dubnice, aby sa o rok neskôr opäť vrátil do Dubnice. V lete 2019 prišiel do Trnavy. Z Trnavy išiel na hosťovanie opäť do Dubnice. Na jeseň 2020 prestúpil do FK Košice.
Petr Bolek

Petr Bolek (* 13. jún 1984, Ostrava) je profesionálny český futbalista hrajúci za český klub Karviná ako brankár.
Bolek svoju kariéru začal v Ostrave, hral aj za Liberec či Plzeň. Ani za jeden klub ale neodohral väčší počet zápasov. Hosťoval v Hlučíne, Slovácku, Zlatých Moravciach či Baníku Sokolov. Po angažmá v Dolnom Benešove odišiel ako voľný hráč do trnavského Spartaka. V Trnave bol na mieste brankárskej dvojky. Z Trnavy odišiel do českej Karvinej.
HSBC

HSBC Holding plc je britská nadnárodná holdingová spoločnosť zaoberajúca sa bankovníctvom a finančnými službami. V roku 2018 bola siedmou najväčšou bankou na svete a najväčšou bankou v Európe s aktívami v hodnote 2,558 bilióna amerických dolárov v decembri 2018. HSBC má pôvod v hongu, ktorý sa nachádza v Hong Kongu a jeho súčasná podoba bola založená v Londýne spoločnosťou The Hongkong and Shanghai Banking Corporation, ktorá v roku 1991 vytvorila novú holdingovú spoločnosť. Banka má pôvod najmä v Hong Kongu a v menšej miere v Šanghaji, kde boli pobočky prvýkrát otvorené v roku 1865. Názov HSBC je odvodený z iniciálov Hongkong and Shanghai Banking Corporation. Spoločnosť bola formálne založená v roku 1866.
HSBC má približne 3 900 zastúpení v 67 štátoch a územiach naprieč Afrikou, Áziou, Oceániou, Európou, Severnou a Južnou Amerikou s 38 miliónmi zákazníkov. Podľa časopisu Forbes bola v roku 2014 šiestou najväčšou verejnou spoločnosťou na svete.
HSBC je organizovaná v rámci štyroch obchodných skupín: Komerčné bankovníctvo, Globálne bankovníctvo a trhy (Investičné bankovníctvo), Retailové bankovníctvo a správa majetku, a Globálne privátne bankovníctvo.
HSBC má duálne primárne kótovanie na Hongkongskej burze cenných papierov a Londýnskej burze cenných papierov. Je súčasťou Hang Seng Indexu a FTSE 100 Indexu. 6. júla 2012 mala trhovú kapitalizáciu 102,7 miliardy £, čím bola druhou najväčšou spoločnosťou na Londýnskej burze cenných papierov po Royal Dutch Shell. Má sekundárne kótovanie na New Yorkskej burze cenných papierov, Euronext Paris a Bermudskej burze cenných papierov.
Banka má 150 ročnú históriu.
Lobopódiovce (Amoebina a Testaceolobosia)

Lobopódiovce (iné názvy: lobopodiovce, meňavky; lat. Lobosea, zriedkavo Lobosa) je v starších systémoch veľký taxón koreňonožcov.
Systematika.
Podľa Levine et al. (1980) sa Lobosea skladajú z taxónov:
Podľa Biopedie (2008) sa lobopodiovce (Lobosea) skladajú z taxónov:
Podľa V. Franca (2005) sa Lobosea skladajú z taxónov:
Charakteristika.
Ako pre všetky Rhizopoda (v užšom zmysle) sú pre lobopodiovce charakteristické panôžky (vychlípeniny bunky). Názov dostali podľa toho, že menia svoj tvar. Vysúvajú svoje panôžky dopredu a potom za nimi priťahujú celé telo. Panožky slúžia aj na prijímanie potravy pomocou fagocytózy. 
Veľa druhov žije vo vode aj v pôde. Jedným z najznámejších je meňavka veľká ("Amoeba proteus" alebo "Chaos Chaos"). Veľké mnohojadrové plazmódium vytvára meňavka najväčšia ("Pelomyxa palustris"), ktorá je charakteristická hlavne pre zahnívajúce vody. Niektoré meňavky obývajú aj tráviacu trubicu človeka, kde spôsobujú choroby. Je to napr. Meňavka črevná ("Entamoeba coli"). Iná meňavka, ktorá sa môže vyskytovať v čreve, je meňavka červienková ("Entamoeba histolytica"). Napáda črevné tkanivo a spôsobuje nebezpečne ochorenie – červienku. Zaujímavý je spôsob, ktorým si zaisťuje živiny. Vylúči tráviace enzýmy von zo svojej bunky. Rozruší a natrávi nimi bunky výstelky čreva. Natrávené živiny potom pohlcuje.
Briava

Briava (), miestne nazývaný aj Husárik, je vrch v severovýchodnej časti pohoria Javorníky, v geomorfologickej časti Rakovská hornatina.
Polohopis.
Nachádza sa približne južne od centra mesta Čadca, na hranici s katastrálnym územím obce Zákopčie. Leží v severovýchodnej časti Rakovskej hornatiny a celého podcelku Vysoké Javorníky.
Vrchol je súčasťou rozsiahlejšieho masívu s niekoľkými nepomenovanými podvrcholmi, ktorý je výrazne natiahnutý v smere západ-východ a rozprestiera sa od údolia Rakovej na západe až po údolie Rieky na východe. Na juhu tvorí hranicu údolie Zákopčianskeho potoka ("Holovská dolina") a na severe sa svahy zvažujú do Hornokysuckého podolia medzi Rakovou a Čadcou.
Turistika.
Vrcholom Briavy nevedie značkovaný chodník. Červene značená trasa vedie od železničnej stanice v Čadci, obchádza vrchol východne okolo "Horského hotela Husárik" a pokračuje južným smerom cez Chotárny kopec do "Sedla pod Grapou". Je to zároveň aj najľahší prístup na vrchol, buď priamo po červenej značke z centra Čadce, alebo po žltej značke z osád "U Holých" (Zákopčie) alebo Vojty (Čadca) do osady "Grečovci" a odtiaľ po červenej. Od hotela Husárik vedie na vrchol lesná cesta. 
Mesto Čadca plánuje vybudovať v osade Husárikovci turistickú rozhľadňu a v spolupráci s "občianskym združením Husárik" požičovňu bicyklov a náučný chodník, v budúcnosti aj nabíjaciu stanicu pre elektrické bicykle. Dlhodobou víziou mesta je túto oblasť premeniť na turistické centrum mesta.
Projekt obnovy lesa.
V rámci projektu "Demonštračný objekt premeny odumierajúcich smrekových lesov na ekologicky stabilnejšie multifunkčné ekosystémy" vznikol na svahoch Briavy "Demonštračný objekt Husárik". Jeho účelom je praktická ukážka, overenie a výskum rôznych alternatív obnovy lesa na kalamitných holinách. Celkovo obsahuje 10 experimentov, ktoré porovnávajú rôzne techniky sadby a výchovy stromov, sadbu rôznych proveniencií drevín a prípravky pre zlepšenie vlastností pôdy. Skúmané druhy drevín zahŕňajú buk, dub, smrek, jedľu, smrekovec, duglasku, javor a jaseň. Zároveň sa skúma aj vplyv rýchlorastúcich druhov, ako je breza či osika.
Vysielač Husárik.
Na vrchole Briavy sa nachádza televízny vysielač (interné označenie "TVP Čadca I."), ktorý pôvodne slúžil iba ako dokrývač pre programové služby Slovenskej televízie pre mesto Čadca a bezprostredné okolie (z dôvodu členitosti terénu a nedostatočnej kvality signálu z Krížavy). Po prechode na digitálne pozemné vysielanie však jeho význam značne narástol a dnes slúži ako súčasť siete základných vysielačov a pokrýva takmer celý okres Čadca a prihraničné oblasti Česka a Poľska. Vysielané sú z neho všetky štyri celoplošné multiplexy.
Vysielač tvorí oceľový voľne stojaci stožiar priehradovej (mrežovej) konštrukcie, antény sú umiestnené vo výške 43,5 m. Bezprostredne pri stožiari sa nachádza malá technologická budova.
Olpé

Olpé ("olpé") je typ starogréckej keramickej nádoby.
Olpé (mn. č. "olpai"), keramická (aj kovová) nádobka na nalievanie oleja alebo vína, je mnohými znalcami považovaná za špeciálnu formu oinochoé (napr. britský archeológ John Beazley), na rozdiel od ktorého je okrem výnimiek štíhlejšia a má vysoké vertikálne ucho stúpajúce nad nalievací otvor, ktorý je zvyčajne okrúhly. 
Olpé sa začalo vyrábať v Korinte okolo roku 720 pred Kr. Jeho výzdobu ovplyvnili orientálne vzory (od konca 8. stor. do polovice 6. stor. vo veľkej miere vyhľadávaná komodita najmä v gréckych kolóniách na západe a v Etrúrii, kde ju skoro vyrábali aj miestne dielne). Bol to zrod tzv. protokorintského štýlu (orientalizujúceho štýlu, pre ktorý sú typické čierne figúry na červenooranžovom pozadí), ktorý pretrval okolo 100 rokov. Medzi hlavné tvary nádob týmto štýlom zdobených okrem olpé patrili aj oinochoé, arybalos či kotylé. Zaužívanými motívmi výzdoby boli kvety, tiež rôzne zvieratá a bodkované rozety, ktorými sa vypĺňal priestor. Kresby zvierat sa objavovali častejšie ako ľudské postavy. Kresby boli pôvodne vypracované v obryse alebo temnej siluete. Neskôr sa anatomické detaily zvýrazňovali pomocou vyrývania a tu už ide o techniku čiernofigúrovú, ktorá sa v Korinte objavila o sto rokov skôr ako v Aténach (od polovice 6. stor. pred Kr. boli v Aténach motívmi čiernofigúrovej techniky už častejšie ľudské postavy).
The Everlasting

„The Everlasting“ je trinásta skladba dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat z ich siedmeho štúdiového albumu "Rewind, Replay, Rebound", ktorý vydali 2. augusta 2019 vydavateľstvá Universal, Vertigo a Republic Records. Prvýkrát skladbu skupina predviedla 17. júla 2017 v Starland Ballroom v meste Sayreville v štáte New Jersey. 
Neskôr sa skladba stala súčasťou ich DVD a zároveň aj koncertného albumu s názvom "Let's Boogie! Live from Telia Parken", ktoré vyšli v roku 2018.
Ꚁ

Ꚁ (minuskula ꚁ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. V minulosti bolo používané v abcházštine. Ide o variant písmena Д.
Sakristián

Sakristán alebo kostolník je človek, ktorý sa stará o kostol, oltár a obzvlášť o sakristiu, rúcha kňazov a miništrantov a obradné nádoby. Pôvodne musel byť kostolníkom duchovný nižšieho stupňa svätenia. V niektorých kláštoroch je zavedená prax, že má túto úlohu na starosti jeden z bratov. Kostolník tiež obvykle sprístupňuje kostol mimo obrady, upratuje kostol a plní ďalšie vyplývajúce z titulu správcu nehnuteľnosti.
V dávnych časoch mnoho úloh kostolníkov vykonávali vrátnici, neskôr pokladníci. V pápežskom dekréte Gregora IX. sa hovorí o sakristánovi ako o človeku majúcemu úctyhodný úrad spojený s určitými výsadami a tiež hovorí, že sa má starať o posvätné nádoby, odevy, svetlá atď. V súčasnosti sa sakristián volí alebo vymenúva.
Dokument "Cæremoniale Episcoporum" hovorí, že sakristiánom katedrály a Kolegiálneho kostola by mal byť kňaz a opisuje jeho úlohy ako starostlivosť o:
Dokument tiež hovorí, že raz za rok sa práca kostolníka a jeho asistentov má skontrolovať.
Podsakristiáni.
Podsakristiáni, podkostolníci alebo custósi sú asistenti sakristiána. Malo by tiež ísť o kňazov, ale bežná prax je taká, že túto fuknciu väčšinou vykonávajú laici.
Lúčovce

Lúčovce môže byť alternívny názov pre:
Slávnosť Nanebovzatia Panny Márie

Slávnosť Nanebovzatia Panny Márie je v niektorých kresťanských cirkvách najdôležitejší mariánsky sviatok, ktorý sa oslavuje 15. augusta. Katolícka cirkev ho slávi najvyšším stupňom liturgického sláveniaslávnosťou, ktorá je vyhlásená ako prikázaný sviatok. Vyjadruje, že Presvätá Bohorodička Panna Mária už dosiahla života v „"dokonalej a oslávenej telesnosti“" ako individuálna osoba a bola telom i dušou vzatá do Neba. Toto učenie vyznávajú niekoľké cirkvi: katolícka cirkev, pravoslávna cirkev a časť cirkví anglikánskej tradície. V rímskokatolíckej cirkvi bolo toto učenie roku 1950 pápežom Piom XII. ako dogma, teda je to záväzná, normatívna výpoveď v oblasti viery. Ide o najstarší zo všetkých mariánskych sviatkov.
Pôvod.
Biskup Epifanios zo Salaminy píše, že o smrti Panny Márie nie je nič známe. Názor, že Bohorodička bola vzatá do neba sa začína objavovať až 3. alebo 4. storočí v pseudonymnom gréckom texte "De obitu S. Dominae" a kázania svätých Hieronyma a Augustína k tomuto sviatku sú vraj tiež z neskorších čias. V autentických spisoch sa po prvý raz objavuje u svätého Gregora Tourskeho a svätý Ján Damaský píše, že na Chalcedonskom koncile roku 451 oznámil jeruzalemský biskup Juvenalis cisárovi Marcionovi, ktorý sa pýtal po ostatkoch Matky Božej, že Panna Mária zomrela v kruhu apoštolov, bola pochovaná, a keď jej hrob otvorili, nebola tam.
Že by bol sviatok ustanovený na koncile v Efeze roku 431 z podnetu patriarchu Cyrila Alexandrijského je len hypotéza. Podľa Gregora Tourskeho sa oslavoval v Egypte, v Arábii a v Gallii v 6. storočí v januári. V gréckej cirkvi ho cisár Maurikios I. stanovil podľa jeruzalemských mníchov na 15. august. Grécka cirkev ho nazýva "koimésis", tj. usnutie, v staroslovienčine: "uspenije". V Ríme sa hlavný sviatok Panny Márie oslavoval 1. januára, sviatok 15. augusta sa prvýkrát objavil v liturgii pápeža Geláza I., podľa niektorých je ale neskoršieho pôvodu. V 7. storočí je už potom bezpečne doložený za pápeža Sergia I. a bol jedným z najväčších sviatkov. V Nemecku bol sviatok zavedený v roku 813 po synode v Mainze.
Slávenie.
V katolíckej a v anglikánskej cirkvi sa oslavuje 15. augusta, a v mnohých krajinách je prikázaným sviatkom. Na mariánskych pútnických miestach bývajú veľké slávnosti. Východné cirkvi tento sviatok oslavujú 28. augusta, čo je gregoriánsky 15. august v juliánskom kalendári, a predchádzajú mu dva týždne pôstu.
Goldman Sachs

Goldman Sachs Group, Inc., je americká nadnárodná spoločnosť zaoberajúca sa investičným bankovníctvom a finančnými službami so sídlom v New Yorku. Ponúka služby v oblasti investičného manažmentu, cenných papierov, správy majetku, sprostredkovateľských služieb a prevode cenných papierov.
Táto banka je jednou z najväčších investičných bankových spoločností na svete a je primárnym jednateľom na trhu s istinami štátnej pokladnice Spojených štátov amerických. Všeobecne je považovaná za významného tvorcu trhu. Skupina tiež vlastní Goldman Sachs Bank USA.
Goldman Sachs bola založená v roku 1869 a sídlo má na Lower Manhattane 200 West Street s ďalšími pobočkami v iných medzinárodných finančných centrách.
V dôsledku svojho zapojenia sa do sekuritizácie počas finančnej krízy v rokoch 20072008, dostala v rámci dohody o investícií od Ministerstva financií spojených štátov investíciu v hodnote 10 miliárd USD v rámci programu Troubled Asset Relief Program, finančnej pomoci vytvorenej na základe zákona o núdzovej hospodárskej stabilite z roku 2008. Investícia prebehla v novembri 2008 a bola splatená v júni 2009.
Niektorí bývalí zamestnanci Goldman Sachs sa presunuli do vládnych pozícií. Medzi významné osoby patria bývalí ministri financií USA Robert Rubin a Henry Paulson; súčasný minister financií USA Steven Mnuchin; bývalý štátny tajomník John C. Whitehead; bývalý hlavný ekonomický poradca Gary Cohn; senátor Spojených štátov a bývalý guvernér New Jersey Jon Corzine; prezident Európskej centrálnej banky Mario Draghi, bývalý guvernér Bank of Canada a súčasný guvernér Bank of England Mark Carney a bývalý austrálsky premiér Malcolm Turnbull. Bývalí zamestnanci spoločnosti okrem toho viedli burzu cenných papierov v New Yorku, Svetovú banku a konkurenčné banky, napríklad Citigroup a Merill Lynch.
Spoločnosť je na 62. mieste v rebríčku Fortune 500 najväčších spoločností v USA podľa celkových výnosov.
Začiatky.
Goldman Sachs bola založená v New Yorku v roku 1869 Marcusom Goldmanom a v roku 1882 sa k nemu pridal jeho zať Samuel Sachs. V roku 1885 prijal Marcus Goldman do firmy svojho syna Henryho a svokra Ludwiga Dreyfussa a firma fungovala pod menom Goldman Sachs &amp; Co. Spoločnosť sa stala priekopníkom v oblasti obchodu s cennými papiermi pre podnikateľov a v roku 1896 vstúpila na burzu cenných papierov v New Yorku. V roku 1898 bol kapitál spoločnosti 1,6 milióna USD čo bolo približne 48 miliónov USD v reálnej hodnote a rýchlo rástol.
Acta Physica Slovaca

Acta Physica Slovaca je open access vedecký časopis (karentovaný od roku 1998) Fyzikálneho ústavu Slovenskej akadémie vied vydávaný Vedou, vydavateľstvom Slovenskej akadémie vied v angličtine v štvrťročnej periodicite (príp. vychádza ako dvojčíslo raz za polrok). Vznikol ako priamy pokračovateľ "Matematicko-fyzikálneho sborníka" (19511952), "Matematicko-fyzikálneho časopisu" (19531966) a "Fyzikálneho časopisu" (19671972).
Šéfredaktorom časopisu je Mario Ziman, technickým redaktorom je Andrej Gendiar.
Jurošovský vrch

Jurošovský vrch () je vrch vo východnej časti Turzovskej vrchoviny, v podcelku Predné vrchy.
Polohopis.
Nachádza sa približne severozápadne od centra mesta Čadca, nad mestskou časťou Podzávoz. Leží na juhovýchodnom okraji Predných vrchov a zároveň tvorí východnú hranicu Turzovskej vrchoviny (na východ nadväzujú Kysucké Beskydy).
Jurošovský vrch je súčasťou horského masívu s najvyšším vrcholom "Grúň" (), ktorým leží asi západne. Zo severne orientovaných svahov odvádzajú vodu horské potoky do Milošovského potoka a odtiaľ do Čierňanky, z južných svahov voda putuje do rieky Kysuca.
Prístup.
Cez oblasť Jurošovského vrchu nevedie značkovaný chodník. Najľahší prístup na vrchol je po lesnej ceste z osady "u Juroši". Ďalšie možné prístupy sú po lesných cestách z Podzávozu, Milošovej a Rakovej. 
Vysielače.
Na vrchole sa nachádza rozhlasový vysielač patriaci spoločnosti Expres Net, ktorý slúži na pokrytie okresu Čadca (prevažne pre komerčných vysielateľov, ktorí nevysielajú z Krížavy).
Na južnom svahu, v lokalite "Brehy", sa nachádza ďalší menší vysielač, ktorý patrí Rádiu Frontinus.
Šturm

Šturm (v kóde NATO: AT-6 Spiral) je protitankový systém, určený na ničenie tankov, bojových vozidiel pechoty, odpaľovacích zariadení raketových systémov PVO, ale aj živej sily v krytoch.
Vznik a vývoj.
Vývoj raketového kompletu Šturm bol spustený v KBM začiatkom 70. rokov 20. storočia. Predstavitelia sovietskej armády požadovali vyzbrojiť novými raketami helikoptéry rodiny Mi-24 a bojové vozidlá 9P149. Preto vznikol letecký raketový systém Šturm-V a pozemný samohybný protitankový systém Šturm-S. Oba systémy používajú rakety 9M114, 9M114P a 9M114F.
Testy kompletu Šturm-V prebiehali na vrtuľníku Mi-24 v rokoch 1972 až 1974. Systém bol zavedený do služby 28. marca 1976 a stal sa hlavnou zbraňou vrtuľníkov Mi-24V, ktoré mohli byť vybavené štyrmi raketami 9M114. Neskôr bol systémom Šturm-V vybavený aj nový bojový vrtuľník Mi-28, ktorý môže na dvoch odpaľovacích zariadeniach niesť až 16 rakiet.
Testovanie kompletu Šturm-S bolo ukončené v roku 1978 a o rok neskôr bol tento samohybný protitankový systém zavedený do výzbroje sovietskej armády.
Agitačné stredisko

Agitačné stredisko bolo politickovýchovné zariadenie, ktoré pod vedením organizácií Komunistickej strany Československa (KSČ) organizovalo a viedlo politickú agitáciu medzi občanmi vo vymedzenom okruhu pôsobnosti. Agitačné strediská začali v Česko-Slovensku vznikať po februárovom prevrate 1948, zriaďovali sa v mestách, obciach a v závodoch; za ich vybavenie zodpovedali národné výroby resp. závody. V roku 1975 na Slovensku pôsobilo vyše 2000 agitačných stredísk s vyše 80 000 agitátormi. Metodicky im vypomáhali domy a kabinety politickej výchovy.
Timotej Záhumenský

Timotej Záhumenský (* 17. júl 1995, Žiar nad Hronom) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FC Spartak Trnava, kde je na hosťovaní zo slovenského klubu FC DAC 1904 Dunajská Streda. Hráva ako krajný obranca.
Záhumenský začal kariéru v bratislavskom Slovane, odkiaľ sa v roku 2016 po hosťovaní v Podbrezovej pobral do Skalice. Jeho jediným zahraničným pôsobiskom bola Karviná. Od leta 2019 hosťuje z Dunajskej Stredy v Trnave.
Slovenská rektorská konferencia

Slovenská rektorská konferencia (skr. SRK) koordinuje činnosť rektoriek a rektorov slovenských vysokých škôl pri vytváraní vysokoškolskej politiky. Zaujíma stanoviská k zásadným otázkam súvisiacim s vysokoškolskou politikou. Podporuje vzájomnú spoluprácu vysokých škôl na Slovensku a udržiava kontakty so zahraničím, s rektorskými konferenciami iných krajín, inými združeniami rektorov vysokých škôl, ako aj s Európskou asociáciou univerzít.
Podľa zákona č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách je jedným z troch orgánov reprezentujúcich vysoké školy na Slovensku. Slovenská rektorská konferencia je členom Európskej asociácie univerzít.
SRK sídli na Vazovovej 3 v Bratislave.
História.
Slovenská rektorská konferencia vznikla na pôde Slovenskej sekcie Klubu rektorov českých a slovenských vysokých škôl dňa 25. novembra 1992. Ako občianske združenie sa inštitucionalizovala v roku 1997, kedy boli schválené prvé stanovy SRK jej plénom a potvrdené Ministerstvom vnútra SR. Podľa stanov bola jej strategickým cieľom koordinácia a podpora činnosti rektorov slovenských vysokých škôl v záujme utvárania vysokoškolskej politiky. Dodnes ide o ústredný cieľ SRK, samotné stanovy boli upravené ešte niekoľkokrát. V roku 2002 bol prijatý zákon č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách, ktorý zmenil postavenie SRK. Zaradila sa k reprezentáciám slovenských vysokých škôl, čo bolo rektormi vnímané ako oficiálne uznanie jej postavenia. Ako orgán reprezentácie vysokých škôl Slovenská rektorská konferencia schvaľuje návrhy alebo sa vyjadruje k návrhom, ktoré jej predkladá podľa zákona minister školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky. V roku 2010 bol prijatý štatút SRK ako reprezentácie vysokých škôl.
V priebehu rokov sa strategický cieľ SRK nezmenil, menila sa členská základňa, keďže jej členkami a členmi sú rektorky a rektori vysokých škôl v čase trvania ich funkcie. Doteraz (august 2019) sa členovia Slovenskej rektorskej konferencie stretli na 89 riadnych zasadnutiach, na ďalších mimoriadnych zasadnutiach, výjazdových zasadnutiach v Bruseli. SRK počas svojej doterajšej existencie organizovala viaceré národné a odborné konferencie a semináre, ako aj projekt inštitucionálneho hodnotenia vysokých škôl na Slovensku v spolupráci s EUA. V roku 2005 sa členovia SRK prihlásili k princípom Európskej charty výskumných pracovníkov a Kódexu správania pre nábor výskumných pracovníkov. 
SRK sa počas tohto obdobia spojila s podnikateľskou sférou pri udeľovaní ceny Werner von Siemens Excellence Award, ktorej cieľom bolo podporovať študentov a absolventov vysokých škôl a výskumné tímy pracujúce na vysokých školách alebo univerzitách zastúpených v Slovenskej rektorskej konferencii. Projekt udeľovania cien najlepším absolventom vysokých škôl pod názvom Grand Prix za vzdelanosť vznikol v spolupráci SRK a Ľudovej banky, a. s. Tieto projekty v súčasnosti už nie sú realizované, aktuálne od roku 2012 SRK udeľuje Cenu za umenie, ktorej cieľom je propagovať a zviditeľniť umeleckú činnosť vykonávanú na vysokých školách.
Union List of Artist Names

Union List of Artist Names, skrátene ULAN je online databáza, ktorá obsahuje asi 293 000 mien a ďalších informácií o umelcoch. ULAN vytvorila a spravuje inštitúcia "Getty Research Institute" v Los Angeles. Aj keď je ULAN zobrazovaný ako zoznam, ide o tezaurus.
Obsah.
Údaje zahŕňajú celé mená, pseudonymy, prepisy a varianty v rôznych jazykoch a mená, ktoré sa v priebehu času zmenili (napr. po svadbe). Medzi týmito menami je jedno označené ako preferovaný názov.
Databáza je zameraná na umelcov. V databáze je každý záznam identifikovaný jedinečným číselným kódom. Záznamy sú vzájomne prepojené so súvisejúcimi umelcami a dátami. Databáza sa nachádzajú autorov od antiky až po súčasnosť a jej rozsah je celosvetový.
V ULAN sa nachádzajú vlastné mená a súvisejúce informácie o umelcovi. Ako umelci môžu byť vedení buď fyzické osoby alebo skupiny jednotlivcov pracujúci spoločne (právnické osoby). Prevažne sú zahrnutý umelci z oblasti výtvarného umenia a architektúry, prípadne aj z literatúry. Herci, tanečníci a speváci obvykle zahrnutí nie sú.
História.
Práce na ULAN začali v roku 1984, keď sa Getty Institute rozhodol zlúčiť a koordinovať jednotlivé samostatné databáze. Vznikli tak slovníky pre mená umelcov (ULAN) a geografické mená (TGN). V roku 1987 Getty Institute vytvoril oddelenie, ktoré sa venuje zostavovaniu a terminológií. Databáza ULAN bola pôvodne určená len pre interné využitie, záujem o jej využívanie však prejavili aj odborníci z iných inštitúcií. Getty Institute preto ULAN sprístupnil aj pre širšie využitie v súlade s princípmi katalogizácie a terminológie a so zárukou relevantných literárnych prameňov.
Pôvodne bol ULAN zostavený ako jednoduchý abecedný zoznam zahrňujúci mená a životopisy, v 90. rokoch 20. storočia bol uvedený do súladu s národnými a medzinárodnými normami pre tezaurus. Jeho pôsobnosť bola rozšírená aj na firemné subjekty, napríklad architektonické ateliéry alebo úložisko umenia.
ULAN bol v roku 1994 publikovaný v tlačenej podobe a ako strojovo čitateľný súbor. Vzhľadom na rastúci objem a časté zmeny a doplnky sa ukázala tlačená verzia ako nepraktická. Je teda naďalej publikovaná len v elektronickej podobe a s možnosťou online vyhľadávania.
Raynier Jacob Jacildo

Raynier Jacob Jacildo (* USA), známy aj ako Raynier Jacildo, je americký klavirista, keyboardista a organista, ktorý je známy aj ako člen kalifornských skupín Steady Ups a The Dynamos. Spolu s Dougom Corcoranom je známy hosťovaním na albumoch JD McPhersona.
V súčasnosti žije v oblasti San Francisco Bay Area.
Ondriašov potok

Ondriašov potok je potok na Záhorí, pretekajúci územím okresu Malacky, v katastrálnych územiach obcí Jablonové a Lozorno. Je to pravostranný prítok Suchého potoka, nížinný typ toku s dĺžkou 5,813 km a o ploche povodia 9,188 km². Pramení v nadmorskej výške a do Suchého potoka sa vlieva vo výške 
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške neďaleko novopostavených rodinných domov, pod vrchom Na vŕškoch (), v obci Jablonové, v Malých Karpatoch, v časti Podmalokarpatská zníženina. Tesne nad prameňom z jeho východnej strany bol vybudovaný odvodňovací kanál, ktorý neskôr do Ondriašovho potoka ústi.
Opis toku.
Od prameňa potok pokračuje východoseverovýchodným smerom v medzi uprostred lúky, kde preteká pomedzi stromy a trávu. Tok sa mierne stočí na východ a vzápätí na juhovýchod pričom jeho koryto ostáva stále rovnakého charakteru. Následne sa potok stáča na východ, tečie v listnatom lese, podteká cestu II/501 a priberá zľava spomínaný kanál, ako svoj najvýznamnejší prítok. Pokračuje viac-menej východným smerom, potom sa tok presmeruje na severovýchod, mierne sa vlní a podteká aj železničnú trať Zohor-Plavecký Mikuláš. Tečie v zmiešanom lese, na východ, ústi do neho ľavostranný kanál a následne je premostený mostom miestnej účelovej komunikácie v obci Lozorno. Úsek od mosta preteká v menovanej obci, v umelom koryte, kde ho následne križuje elektrické vedenie vysokého napätia. Pokračuje v princípe na severovýchod a hneď sa mierne oblúkom stočí zase na východ. Priberá pravostranný prítok, stále tečie východným smerom, voľne meandruje, ešte podteká cestný most, až napokon, v nadmorskej výške ústi sprava do Suchého potoka.
Abanovohrad

Abanovohrad (, ) bol komitát v Uhorsku, ktorého sídlom bol hrad Abaújvár, údajne postavený kráľom Samuelom Abom. V druhej polovici 13. storočia sa komitát začal rozpadať. Postupne sa z neho vyčlenili Abovský a Šarišský komitát a hradné panstvo Sárospatak, ktoré bolo pričlenené k Zemplínskemu komitátu.
Abovsko-turnianska župa (Česko-Slovensko)

Abovsko-turnianska župa (iné názvy: Abauj-turňanská župa, Abaujská župa, skrátene Abov) bola župa Československej republiky, ktorá vznikla v roku 1918 zo severnej časti uhorskej Abovsko-turnianskej župy. V rámci reformy verejnej správy bolo 21. septembra 1922 jej územie začlenené do Košickej župy.
Maasdamer

Maasdamer alebo maasdamský syr je druh holandského syra vyrábaného z kravského mlieka. Maasdamer sa zaraďuje do polotvrdých, syridlových a dozretých syrov. Má sladšiu a orechovejšiu chuť ako ementál, jemnú, žltú kôru a v priereze veľké diery. Je tiež vlhkejší a pružnejší. Obsahuje asi 45% tuku v sušine.
Syr sa začal vyrábať na začiatku 90. rokov 20. storočia ako alternatíva švajčiarskych syrov typu ementál.
Lydion

Lydion ("lydion") je typ starogréckej keramickej nádoby.
Lydion, malá keramická guľatá (i v tvare disku) nádobka bez úch, na vyššej nôžke valcovitého alebo kónického tvaru, s vyšším širokým nalievacím hrdlom, slúžila na uchovávanie vonných (parfumovaných) olejov a mastí. Lydion bol obľúbený najmä vo východnej časti starovekého gréckeho sveta. Už názov tejto nádoby napovedá, že jej tvar má pôvod v Lýdii (bol najtypickejším príkladom miestnej keramiky), v krajine, ktorá v staroveku vyrábala parfumované oleje (masti) a ľanové tkaniny známe po celom stredomorskom svete.
V Lýdii, ktorá mala úzku kultúrnu symbiózu so susednou Ióniou, sa lydion začal vyrábať na začiatku 6. storočia pred Kr. Jeho tvar má určité znaky frýgskeho vplyvu, ale nôžka je typicky lýdska. Keďže sa v ňom vyvážali vonné oleje a masti, stal sa čoskoro vyrábaným i v gréckom svete. Lydion bol všeobecne jednoducho zdobený, najčastejšie pruhovanými vzormi (telo nádoby nádoby zdobili často úzke hnedé pruhy a hrdlo a nôžku širšie tmavočerveno-hnedé). V Aténach sa lydion vyrábal zriedka, figurálne zdobený ešte zriedkavejšie.
Peter Dudák

Peter „Ďuďo“ Dudák (* 11. marec 1973, Bratislava – † 14. august 2019, Bratislava) bol slovenský spevák, skladateľ, hudobník, textár, hudobný producent a člen hudobnej skupiny Hex.
Vyštudoval Gymnázium Jura Hronca v Bratislave.
Od svojich šiestich rokov sa učil hrať na klavír a vyštudoval Vysokú školu múzických umení v Bratislave. Od roku 1989 pôsobil v hudobnej skupine Hex.
Dňa 14. augusta 2019 podľahol rakovine pankreasu.
Andrej Stankovič

Andrej Stankovič (22. jún 1940 Prešov – 12. júl 2001 Praha) bol básnik, knihovník, editor a filmový kritik, jeden z predstaviteľov pražského undergroundu.
Život a činnosť.
Andrej Stankovič sa narodil v roku 1940 v Prešove. Vyrastal v rodine dôstojníka slovenskej a potom česko-slovenskej armády. Od roku 1946 žil s rodičmi v Čechách. Na Karlovej univerzite vyštudoval knihovníctvo a vedecké informácie (absolvoval roku 1975 s diplomovou prácou o Jozefovi Florianovi). Jeho manželkou bola Olga Stankovičová (1945–2011), disidentka, politická aktivistka a signatárka Charty 77.
Poéziu publikoval najprv v revui "Tvář," do ktorej redakcie sa zapojil v roku 1968. Po nástupe normalizácie sa živil prevažne manuálne, publikoval však v samizdatoch (napríklad filmové kritiky, či preklady). Bol signatárom "Charty 77" a manifestu "Návrat krále", členom hnutia "České děti Petra Placáka" členom Výboru na obranu nespravedlivě stíhaných. Po roku 1989 bol zamestnaný ako knihovník na Pražskom hrade, prispieval do týždenníka "Respektu" a kritických príloh "Revolver Revue." Pôsobil v redakcii časopisu "Střední Evropa" a v Štátnom fonde pre podporu a rozvoj českej kinematografie"."
Jedným z počinov Andreja Stankoviča bolo udeľovanie ""Ceny samozvanců"," a to "„mimoriadnemu, no konformnou a zvulgarizovanou filmovou kritikou prehliadanému tvorčiemu počinu v oblasti českej kinematografie"." V roku 2012 mu bola udelená Cena Václava Bendu in memoriam.
Laureáti "Ceny samozvanců".
Na protest proti všeobecnej bulvarizácii českého kultúrneho prostredia sa na jeseň 2002 rozhodla v tradícii Stankovičových cien pokračovať skupina "Samozvanci", resp. skupina „stúpencov kritických intencií Andreja Stankoviča“. Od júna 2003 každoročne v spolupráci s Národným filmovým archívom v Prahe udeľuje "Cenu Andreja „Nikolaja“ Stankoviča".
Ignacio Anaya García

Ignacio Anaya García, prezývaný Nacho, (* 15. august 1895, Acuña, Coahuila - † 1975, Piedras Negras, Coahuila) bol tvorca typického mexického jedla nachos, ktoré mu rýchlo získalo slávu vďaka bezprostrednému úspechu a popularite na celom svete.
Osobný život.
García sa narodil v obci Acuña v mexickom štáte Coahuila. V osemnástich rokoch sa presťahoval do coahuilského hraničného mesta Piedras Negras na rieke Rio Grande, kde vynašiel jeho známe jedlo, nachos. Tu sa zosobášil a žil so svojou manželkou, Maríou Antonietou Salinasovou, s ktorou mal deväť detí - päť chlapcov a štyri dievčatá. V roku 1960 si založil vlastnú reštauráciu nazvanú "El Nacho". García zomrel v roku 1975. V roku 2007 ho in memoriam ocenila univerzita Universidad Tecnológica del Norte de Coahuila.
Zrod nachos.
Všetko sa udialo v meste Piedra Negras v roku 1943. Existuje niekoľko verzií o vzniku nachos. Tá najčastejšie prezentovaná hovorí o tom, že v meste bola okolo 21. októbra 1943 na výlete skupina manželiek amerických vojakov. Tie si chceli dať občerstvenie v reštaurácii, kde vtedy García, prezývaný Nacho (z jeho mena Ignacio) pracoval ako vedúci kuchyne. Nevie sa, či už bolo pred záverečnou a v reštaurácii už neboli suroviny alebo naopak či bolo príliš ráno a tovar ešte nedorazil (keďže deň predtým bolo zavreté). Keď musel Nacho narýchlo pre ženy pripraviť pokrm, použil to, čo v kuchyni našiel - tortilly, ktoré najprv nakrájal na trojuholníčky a opražil, potom posypal syrom a nakrájanými papričkami. Prekvapivo, zákazníčkam narýchlo pripravené jedlo veľmi chutilo. Keď sa kuchára pýtali, ako sa to volá, povedal "Nacho's Special", teda Nachova špecialita, z čoho sa už odvodil názov nachos, ktorý sa v nasledujúcich desaťročiach rozšíril po texasko-mexickej hranici a neskôr aj ďalej do sveta.
Ohniváčikovité

Ohniváčikovité (lat. "Lycaenidae") sú väčšinou drobnejšie motýle. Samce majú väčšinou výraznejšie sfarbené krídla (modro, oranžovo alebo zeleno). Na celom svete zahŕňa táto čeľaď asi 6000 druhov, čo z nej robí druhú najväčšiu čeľaď motýľov na svete.
Biotop.
Príslušníkov tejto čeľade nájdeme skoro všade. Najčastejšie ich vidno na lúkach, násypoch, okrajoch lesov, lesných čistinách, v korunách stromov, ale aj pri potokoch, na brehoch jazier alebo vlhkých lúkach.
Najčastejšie vyskytujúce sa druhy a podčeľade na Slovensku.
Ohniváčiky "(Lycaena)"
Thecla
Callophrys
Lampides
Leptodes
Cupido
Celastrina
Pseudophilotes
Scolitantides
Glaucopsyche
Maculinea
Iolana
Plebeius
Aricia
Vacciniina
Cyaniris
Polyommatus
Scott Ian

Scott Ian Rosenfeld (* 31. december 1963, Queens, New York, USA), známy ako Scott Ian, je americký hudobník, skladateľ a zakladajúci člen americkej thrash metalovej skupiny Anthrax, v ktorej pôsobí od roku 1981.
Nikto nie je dokonalý

Nikto nie je dokonalý môže byť:
Nikefor II.

Nikefor II. (iné mená: Nikéforos II., Níkéforos II., Nikeforos II., Nikiforos II.) môže byť:
ERCP

__VYNÚTIŤOBSAH__
Sorbet

Sorbet je dezert, ktorý sa vyrába zmiešaním ľadu s cukrom alebo medom a rozdrveným ovocím (citrón, limetka, ananás, jahoda, malina, ostružina a podobne), môže byť dochutený vínom alebo destilátom. Podáva sa v miske alebo pohári a je sa lyžičkou. Podiel ovocnej zložky by mal činiť minimálne 25 percent. 
Zmes ľadu alebo snehu s ovocím bola známa už v staroveku, jej vyznávačom bol napríklad cisár Nero. Názov sorbet vychádza z arabského slova "šarba" (شربة), označujúceho osviežujúci nápoj. Arabi v dobe nadvlády nad Sicíliou vyrábali túto lahôdku zmiešaním snehu z Etny so šťavou miestnych citrónov. 
Sorbet sa pripravuje v rôznych lokálnych variantoch, ako napríklad severoafrický "agraz", japonské "kakigóri", filipínske "halo–halo" alebo talianska "granita", pomenovaná podľa svojej hrubo zrnitej štruktúry. Sorbetu sa podobá ľadová triešť, ktorá je tekutá a pije so slamkou, alebo "šerbet", ktorý navyše obsahuje mlieko a tým sa blíži k zmrzline.
Abdulrahman Taiwo

Abdulrahman Taiwo (* 5. august 1998, Lagos) je profesionálny nigérijský futbalista hrajúci za Lotyšský klub ako útočník.
Klubová kariéra.
Kwara United.
Taiwo začal svoju kariéru v nigérijskom klube Kwara United.
Nitra.
Po neúspešných pôsobeniach v tureckom Bursaspore a českej Zbrojovke Brno sa Taiwo dostal do mužstva Nitry. V klube sa mu začalo dariť, prvý gól dal proti Slovanu. V sezóne 2018/19 si nakoniec za Nitru pripísal v osemnástich štartoch tri góly. Do hry sa dostal aj v slovenskom pohári, kde dal dva góly.
Dunajská Streda.
V januári 2019 prestúpil Taiwo do tímu Dunajskej Stredy. Prvý gól dal v svojom druhom zápase. Hralo sa 23. februára 2019 vonku proti Trnave. DAC prehral .
Sezóna 2019/20.
V prvom ligovom zápase novej sezóny v Zlatých Moravciach bol Taiwo na lavičke. V druhom kole už nastúpil v základnej zostave. Pri domácej výhre nad Pohroním dal Taiwo v 54. minúte gól na priebežných . V zápasoch so Sereďou a Trenčínom pri vonkajších prehrách a neskóroval.
Spartak Trnava
V lete 2022 sa stal hráčom Spartaka Trnava, kde spočiatku dostával príležitosť hlavne ako striedajúci hráč. Prvý gól strelil 2. októbra 2022 na pôde Zlatých Moraviec, kde uzatváral víťazstvo Spartaka na 3:0. Na jeseň však zaznamenal iba tri góly. Oveľa výraznejšie sa mu začalo dariť na jar, kedy si výkonmi postupne vypýtal miesto v základnej zostave a stal sa jednou z opôr tímu. Taiwo prežíva v Spartaku zatiaľ najvydarenejšie obdobie svojej doterajšej kariéry. V 10 zápasoch dokázal streliť až 11 gólov a stal sa tak so 14 gólmi štvrtým najlepším strelcom Fortuna ligy 2022/23. V záverečnom zápase 20. mája 2023 doma proti MŠK Žilina (4:2) zaznamenal svoj prvý hetrik, na ktorý potreboval 52 minút.
Nivy (multifunkčné centrum)

Nivy (iné názvy: Stanica Nivy, Nivy centrum, Autobusová stanica Nivy) sú multifunkčná budova, pozostávajúca z autobusovej stanice, nákupného centra a tržnice v Bratislave, mestskej časti Ružinov, miestnej časti Nivy. Ohraničená je ulicami Páričkova, Svätoplukova, Mlynské nivy a areálom s výškovou budovou VÚB banky.
Stavba stojí na mieste pôvodnej Autobusovej stanice Mlynské Nivy, ktorá bola zbúraná na konci roka 2017, a predbežný termín dokončenia stavby bol pôvodne stanovený na rok 2020. Pre pandémiu ochorenia COVID-19 sa termín posunul, a tak sa slávnostné otvorenie koná štyri dni od 30. septembra 2021. O 3:00 hodine v prvý deň otvorenia stanice odtiaľto odišiel prvý autobus. Stavbu zrealizovala spoločnosť HB Reavis, ktorá sa podieľa aj na výstavbe novej mestskej zóny s názvom Nové Nivy, v ktorej sa komplex nachádza.
Popis budovy.
Budova má päť nadzemných podlaží a dve pod zemou. Na prvom podzemnom podlaží sa nachádza na rozlohe približne 30-tisíc m² samotná stanica, na druhom parkovisko. Súčasťou autobusovej stanice je viac ako 2 000 parkovacích miest. Približne polovica z nich je v suteréne. V budove sa nachádzajú autobusové nástupištia a pokladne, obchodné prevádzky, tržnica a služby v troch nadzemných podlažiach a zelená strecha budovy s parkom a chodníkmi. Na okraji komplexu sa nachádza 125 metrov vysoká kancelárska veža s názvom Nivy Tower. Vedľa komplexu na rekonštruovanej ulici Mlynské nivy sa nachádza prvý podzemný kruhový objazd na Slovensku, ktorý bol spustený spolu s otvorením budovy Nivy.
Kritika.
Komplex Nové Nivy, vrátane obchodného centra, získal anticenu "BRUTUS 2021" za najhorší architektonický počin: "„Aký smelý počin v roku 2021 otvoriť dom o veľkosti mestského bloku bez jediného okna a prevádzky v úrovni parteru. Pardon, jediným oknom je Drive-in žltého “M”. Tak jedno “Flurry” v aute namiesto pohára vína na terase, s prípitkom za lepší a zdravší život v meste! Sen o mestskom bulvári Mlynské Nivy ostal len mokrým snom o mestskej triede plnej života.“"
Predmetom kritiky občianskeho združenia Cyklokoalícia aj primátora Matúša Valla sa stal aj model spoplatňovania a výška parkovného v automatizovanej cykloveži (prvé 4 hodiny bezplatne, následne 1 euro za každú ďalšiu začatú hodinu). Mesto developera požiadalo o úpravu ceny, ktorá je podľa nich „nereálna“. Kritika tiež dopadla na nízku pozornosť autobusovej stanice, pozornosť viacej pripadla na obchodné centrum. Prvé dni bola navigácia k samotnej autobusovej stanici na veľmi nízkej úrovni. Časom pribudli stojany so šípkami smerujúce k autobusovej stanici a nápisy na stĺpoch.
Diaľnica D4 (Česko)

Diaľnica D4 (do 31. decembra 2015 Rýchlostná cesta R4) je diaľnica, ktorá vedie na juhozápad od Prahy a pri meste Příbram sa stáča na juh. Spája mestá Praha, Příbram a Písek. Európska cesta 49 na nej vedie po celej jej dĺžke. Celá trasa diaľnice kopíruje cestu I/4.
V súčasnosti sú v prevádzke dva úseky: Jíloviště - križovatka II/118 neďaleko mesta Příbram o dĺžke 37,2 km a Mirotice - križovatka "Nová Hospoda" neďaleko obce Třebkov. Diaľnica má vo vyššie spomenutých úsekoch 4 pruhy, 2 na každej strane. Úsek Jíloviště - Praha (križovatka s D0) je síce štvorpruhový, ale chýba sprievodná komunikácia, a preto nemôže byť kategorizovaný ako diaľnica a následne aj spoplatnený. Okrem tohto úseku je spoplatnená po celej svojej dĺžke.
Vo výstavbe je 32 km v úseku Háje - Mirotice, budované formou PPP projektu (prvého v Česku). Slávnostné zahájenie stavby sa konalo 7. júna 2021, dokončenie je plánované na december 2024.
Diaľnica A2 (Albánsko)

Diaľnica A2 (alb. "Autostrada e Pavarësisë", slov. "Diaľnica Slobody") je diaľnica v Albánsku, ktorá spája mestá Levan a Vlorë. Je súčasťou VIII. paneurópskeho dopravného koridoru. Cez letnú sezónu výrazne odľahčila SH8 a SH4.
Trasa.
Prevádzkovaný úsek A2 začína južne od mesta Levan na SH4 (budúce pokračovanie A2, zatiaľ polovičný profil) odkiaľ trasa prechádza cez rieku Aoös, pokračuje na juh k mestu Vlorë, kde končí v centre a cesta pokračuje smer prístav. Trasa kopíruje SH8.
Výstavba.
Polovičný profil diaľnice bol otvorený 20. marca 2011 ako preložka SH8 a 27. júla 2012 bol otvorený plný profil v príležitosti stého výročia nezávislosti Albánska. Je to jedna z najmodernejších diaľnic v krajine, je bezplatná. Náklady na výstavbu dosiahli 60 miliónov eur. Výstavba obchvatov Fier a Vlorë sa posunula kvôli bankrotu spoločnosti Serenissima, ktorá to mala postaviť.
Výhľady do budúcnosti.
Po dobudovaní plného profilu SH4 - obchvatu mesta Fier bude vybudovaný ťah Vlorë - Durrës. Tento úsek je síce označovaný ako diaľnica, ale nevyhovuje medzinárodným požiadavkám. Plánuje sa obnovenie výstavby obchvatu Vlorë a výstavba smerom na juh, k mestu Orikum, pozdĺž Jadranského mora. Tak isto sa plánuje aj spojenie ku hraničnému prechodu Kakavijë s Gréckom, kde by sa napojila na plánovanú diaľnicu A5.
Zdroje.
"Tento článok je čiastočne preložený z anglickej, nemeckej, talianskej a maďarskej wikipédie."
Xiaomi Redmi Note 4

Xiaomi Redmi Note 4 je mobilný telefón vyvinutý spoločnosťou Xiaomi. Je súčasťou softvérovej série Redmi. Má dve verzie: staršiu verziu, predávanú ako Redmi Note 4, ktorá je poháňaná procesorom Mediatek MT6797 Helio X20 SOC, a upgradovanú verziu, predávanú ako Redmi Note 4X a Redmi Note 4 Global, ktorá je poháňaná procesorom Qualcomm Snapdragon 625 SOC. Redmi Note 4 je štíhlejší ako jeho predchodca, ale ťažší a má dobre rozloženú váhu. Je robustný a pevnejší ako Redmi Note 3.
História.
Spoločnosť Xiaomi uviedla Snapdragonovou verziu Xiaomi Redmi Note 4X v januári 2017. Prišla s pamäťou 2 GB RAM + 32 GB EMMC, 3 GB RAM + 16 alebo 32 GB EMMC a 4 GB RAM + 64 GB EMMC. Telefón má 5,5 palcový IPS displej s rozlišením 1080 x 1920 a 2.5D zakrivenú obrazovku.
Dňa 14. februára 2017 spolu s čínskou premiérou Redmi Note 4X vydala spoločnosť Xiaomi limitovanou edíciu telefónu s názvom Hatsune Miku. Sada obsahuje upravenú krabičku, mobilný telefón, powerbanku a ochranné púzdro.
V októbri 2017 spoločnosť Lei Jun oznámila, že predaj Redmi Note 4X na celom svete prekročil 20 miliónov kusov a jeho reputácia bola dobrá.
Spoločnosť oznámila, že v roku 2017 sa v Indii predalo 9 624 110 jednotiek Redmi Note 4 a že v poslednom štvrťroku 2017 bola jedným z najpredávanejších smartfónov.
Iba v Indii sa predalo viac ako 10 miliónov kusov.
Ohlasy.
Stránka GSMArena uviedla, že "„Snapdragon 625, ktorý považujeme za chipset strednej triedy pre túto generáciu, poskytuje vynikajúci výkon s vysokou energetickou účinnosťou a tepelnými vlastnosťami. Životnosť batérie v tomto telefóne je neuveriteľná, nadstavba MIUI je plynulá a fotoaparát disponuje za každých podmienok. Všetky tieto maškrty prichádzajú v robustnom kovovom tele, čo prispieva k už veľkej hodnote Redmi Note 4.“"
Podľa AndroidAuthority: "„Redmi Note 4 nie je perfektný, ale má obrovský potenciál, ktorý by som neváhal odporučiť každému, kto hľadá smartfón strednej triedy. Skvelý a pritažlivý smartphone za dobré peniaze.“"
Vápeničný potok

Vápeničný potok je najvýznamnejší prítok Stupavského potoka, potok na Záhorí, v okrese Malacky, v katastri mesta Stupava. Ide o tok V. rádu horsko-nížinného typu, s dĺžkou 5,649 km a rozloha jeho povodia dosahuje 9,343 km². Pramení v nadmorskej výške a do spomínaného potoka ústi sprava, vo výške 
Prameň.
Pramení na juhovýchodnom svahu vrchu Korenec () v lokalite Kamenec (), neďaleko mesta Stupava v Pezinských Karpatoch (podcelok Malých Karpát) v nadmorskej výške 
Opis toku.
Najskôr potok tečie juhovýchodným smerom v dorastenom listnatom lese, neskôr na rúbanisku a napokon opäť v lese už severovýchodným a následne východným smerom. Priberá svoj prvý prítok, pravostranný potok a hneď nato urobí oblúk vypnutý na sever a pokračuje stále viac-menej východným smerom. Priberá sprava najvýznamnejší prítok pritekajúci spod Oheka () a týmto sútokom mení smer na južný. Tečie na rozhraní ihličnatého a listnatého lesa a onedlho doňho ústi ľavostranný potok. Tok v princípe stále pokračuje južným smerom, vteká do spomínaného mesta, podteká niekoľko miestnych účelových komunikácii a spraví esovitý meander najprv na východ, potom na juh a po ňom už pokračuje východným smerom okolo miestneho kaštieľa. Tečie rovnobežne so Stupavským potokom v rozostupe 40 metrov v mestskom lesoparku, neskôr urobí vypuklinu na sever, pretože obteká rybník a vráti sa naspäť do pôvodného smeru. Preteká okolo sústavy Stupavských rybníkov, ešte je trikrát premostený mostíkmi pre chodcov a napokon sa v nadmorskej výške vlieva do Stupavského potoka ako jeho ľavostranný prítok.
Diaľnica D4

Diaľnica D4 môže byť:
Rýchlostná cesta R4

Rýchlostná cesta R4 môže byť:
Rýchlostná cesta R3

Rýchlostná cesta R3 môže byť:
Saudi Aramco

Saudi Aramco (arabsky : أرامكو السعودية , ʾArāmkō al-Saʿūdiyyah, oficiálne Saudi Arabian Oil Company, v minulosti Arabian-American Oil Company, je saudskoarabská spoločnosť v priemysle s ropou a zemným plynom sídliaca v Dahráne v Saudskej Arábii.
Je jednou z najväčších spoločností na svete vzhľadom na príjem a podľa dát zverejnených Bloomberg News, je najziskovejšou spoločnosťou na svete. Saudi Aramco má preukázateľne druhé najväčšie zásoby surovej ropy na svete, viac než 270 miliárd barelov 4.3 x 1010 m3, a druhú najvyššiu dennú produkciu.
Saudskí predstavitelia oficiálne ohodnotili Saudi Aramco na 2 bilióny USD. Finančné dáta spoločnosti boli zverejnené v apríli 2018 a analýza Bloomberg ohodnotila spoločnosť na 1,2 bilióna USD, čo je výrazne nižšia suma.
Saudi Aramco prevádzkuje najväčšiu ťažbu, spracovanie a distribúciu na svete, The Master Gas System. V roku 2013 vyprodukovali spolu 3,4 miliardy barelov, to je 540 000 000 m3 a prevádzkujú viac než sto polí s ropou a zemným plynom v Saudskej Arábií, vrátane 288,4 bilióna kubických stôp zásob zemného plynu. Saudi Aramco prevádzkuje pole Ghawar, najväčšie ropné pole na súši na svete a Safaniya, najväčšie ropné pole na mori.
9. apríla 2019 Saudi Aramco vydalo dlhopisy v hodnote 12 miliárd USD. Prvá medzinárodná emisia dlhopisov tejto spoločnosti bola veľmi úspešná, od zahraničných investorov dostali ponuky v hodnote viac než 100 miliárd USD, čo presiahlo všetky rekordy v emisii dlhopisov rozvíjajúceho sa subjektu.
V stredu 12. júna 2019 Saudi Aramco oznámilo čistý príjem 111,1 miliárd USD v roku 2018 v porovnaní so 75,9 miliardami USD v roku 2017, čo predstavuje celkové príjmy 355,9 miliárd USD v roku 2018. V prvej polovici roku 2019 oznámilo Saudi Aramco čistý príjem 46,9 miliárd USD.
História.
Spoločnosť bola založená v roku 1933 pod menom "California-Arabian Standard Oil Company" a bola dcérskou spoločnosťou Standard Oil of California, ktorá získala koncesiu na prieskum a ťažbu ropy v Saudskej Arábii. V roku 1936 zakúpila polovicu spoločnosti Texas Oil Company, v tej dobe ešte stále nebolo nájdené žiadne komerčne využiteľné ropné pole. To bolo nájdené až v roku 1938 v lokalite Dammam, niekoľko kilometrov severne od mesta Dahrán, dnešného sídla spoločnosti. V roku 1944 sa spoločnosť premenovala na "Arabian American Oil Company", Arabsko-americká ropná spoločnosť, skrátene Aramco. V roku 1948 sa podiel existujúcich akcionárov znížil na 60% a ďalšími akcionármi sa stali Standard Oil of New Jersey 30% a Socony-Vacuum Oil Company 10%.
V roku 1950 kráľ Abdul al-Azíz al-Saúd pohrozil znárodnením celého ropného priemyslu, výsledkom bola dohoda o zdanení 50% ziskov Aramca. Sídlo spoločnosti sa presunulo z New Yorku do Dahránu. Kvôli americkej podpore Izraela v Jomkipurskej vojne v roku 1973 Saudskoarabský štát kúpil 25% podiel v spoločnosti, o rok neskôr navýšil svoj podiel o 60%. Celú spoločnosť získal v roku 1980 a následkom toho bolo meno spoločnosti v roku 1980 zmenené na "Saudi Aramco".
Rýchlostná cesta R1

Rýchlostná cesta R1 môže byť:
Zoznam častí seriálu Susedia (7. séria)

Nasledujúci zoznam je zoznam častí 7. série seriálu Susedia.