burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Gnósis (mozaikár)

Gnósis () bol grécky mozaikár v 4. storočí pred Kr.
Gnósis, zrejme macedónsky umelecký mozaikár, tvoril približne na sklonku 4. stor. pred Kr. Je prvým známym mozaikárom, ktorého dielo bolo signované.
Táto mozaika sa našla v Pelle, a to na podlahe domu zámožnej macedónskej rodiny, zvanom "Dom únosu Heleny". Mozaika znázorňuje dvoch mužov a psa pri love na jeleňa. Umelec ju zhotovil z hladkých malých rôznofarebných okruhliakov, umiestnených tesne pri sebe. Najlepšie ukážky tejto techniky zhotovovania mozaiok pochádzajú práve z Pelly (v polovici 3. stor. pred Kr. ju postupne nahradila kocková mozaika).
Podľa niektorých znalcov antického umenia lovec na pravej strane mozaiky znázorňuje Alexandra Veľkého a druhý lovec jeho priateľa Héfaistióna. Argumentujú tým, že lovec na pravej strane má vlasy upravené tak, ako ich má Alexander Veľký na portrétoch (v strede rozdelené, účes zvaný "anastole", čo je grécky termín používaný na označenie tohto účesu) a že postava lovca na ľavej strane má v ruke dvojitú sekeru ("labros"), ktorá je atribútom boha Héfaista, takže tou postavou vraj môže byť Héfaistión, čo je však málo prevdepodobné. 
Iné projekty.
Manjaro Linux

Manjaro Linux (výslovnosť ; podľa názvu horského masívu Kilimandžáro, v angl. transkripcii Kilimanjaro) je slobodná linuxová distribúcia založená na Arch Linuxe.
Používa vývojový model tzv. priebežnej aktualizácie (rolling release). Manjaro má korene v roku 2011. Vytvára ho nezávislá vývojárska komunita v Rakúsku, Francúzsku a Nemecku, je vhodný ako pre netbooky, tak pre nové počítače. Podporuje mnoho desktopových prostredí (KDE, Xfce...), ale aj – v rámci "Manjaro Minimal Net Edition" – čistú inštaláciu iba s príkazovým riadkom (v * nixovom žargóne zvanom terminál). Je dostupný v  32- aj 64-bitovej verzii.
Stabilizátor (letectvo)

Stabilizátor alebo vodorovná stabilizačná plocha je „nepohyblivá časť vodorovných chvostových alebo vodorovných nosových plôch“.
Stabilizátor vyzerá ako malé krídlo a nachádza sa na chvoste aerodynov a aerostatov. V niektorých prípadoch, predovšetkým na vojenských lietadlách a len zriedka na civilných lietadlách sa horizontálny stabilizátor nachádza pred krídlami - v takom prípade ide o plochy typu "canard", resp. kačacie plochy. Horizontálny stabilizátor obvykle umožňuje klopenie lietadla. Zvyčajne sa skladá z prednej nepohyblivej časti a zadnej pohyblivej časti, nazývanej výškové kormidlo. Na niektorých modeloch ako napríklad na istých stíhacích bojových lietadlách (napr. F-15 Strike Eagle) nerozoznávame pohyblivú a pevnú časť, ale celý horizontálny stabilizátor sa pohybuje na bokoch chvosta, aby sa tak umožnilo klopenie lietadla. 
Pohyblivý stabilizátor.
U lietadiel s pohyblivým stabilizátorom sa sklon horizontálneho stabilizátora mení nezávisle od pohybu výškového kormidla, a teda obe časti chvosta sú pohyblivé. Predná časť zodpovedá pohyblivému stabilizátoru a jej hlavnou úlohou je vyvažovať lietadlo. Najmä pri vysokej rýchlosti, vyvažovanie lietadla pohyblivým stabilizátorom a nie výškovým kormidlom vytvára nižší vyrovnávací aerodynamický odpor (trim drag). Uhol pohyblivosti tohto povrchu je zvyčajne minimálny, približne 10º.
Používa sa u väčšiny veľkých komerčných lietadiel, akými sú napríklad Airbus A340 alebo Boeing 737.
Dlhochvost patagónsky

Dlhochvost patagónsky ("Cyanoliseus patagonus") je druh vták z čeľade papagájovité ("Psittacidae").
Hniezdi v Čile a Argentíne, prípadne na juhu Uruguaja v období jesennej migrácie. 
Popis.
Priemerná dĺžka argentínskeho poddruhu dlhochvosta patagónskeho je 42 cm, zatiaľ čo čilský poddruh dorastá do 45 cm, s odchýlkou 2 cm. 
Hlavu a chrbát majú sfarbené do tmavej olivovozelenej. Okolie očí je sfarbené kontrastnou bielou farbou. Horná časť hrude má belavú farbu (iba u čílskeho poddruhu), zatiaľ čo dolná časť je olivovozelená. Operenie v brušnej oblasti, v okolí končatín, nad chvostom aj na chrbte môže byť žlté alebo olivovozelené, záleží od konkrétneho druhu. Stred brušnej oblasti má červeno-oranžový odtieň. Perie na spodnej strane chvosta má žltú farbu s olivovým nádychom. Zatiaľčo malé krovky sú olivové, krídlové letky sú čierne, s výnimkou primárnych letiek - tie sú modré, zástavica má z vnútornej strany sivastú farbu. Chvost je sivoolivový. Zobák je tmavosivý, krátky a zahnutý. Nohy majú svetloružovú farbu.   
Správanie.
Tento druh je veľmi sociálny a pomerne hlučný, letiaci kŕdeľ je možné počuť zďaleka. Sú čiastočne sťahovavé - v zime sa presúvajú na sever. V tomto období sa taktiež premiestňujú do nižšej nadmorskej výšky. S ich zimným sťahovaním súvisí aj istá dávka nomádizmu. 
Zvyčajne sa živí semenami zo zeme alebo priamo z rastlín a kaktusov. Premenlivú zložku ich potravy tvorí ovocie, pohybuje sa medzi 2 % od novembra do decembra a 35 % v marci.   
Výskyt.
Rokliny, savany, stepi s krovinatým porastom, vidiecke oblasti, zóny v blízkosti Ánd, vyprahnuté nížiny Patagónie a prérie s horskými krovinami. Riedke lesy. Vodné toky v oblasti Chaco Serrano. Tŕnisté kroviny a veľké kaktusy rastúce väčšinou v piesočnatej pôde v blízkosti vodných tokov, až do výšky Pastviny, obrábané pôdy. Prenikajú aj na okraj dedín a miest, kde zvyknú spať v tesnej blízkosti na kábloch elektrického vedenia. V mestách ako napríklad Buenos Aires vznikli populácie tohto druhu po úteku jedincov chovaných v zajatí.  
Rozmnožovanie.
Rozmnožujú sa v lete na južnej pologuli, medzi septembrom a februárom, v kolóniách sa zvykne nachádzať aj 1000 hniezd. Hniezdia v jaskyniach, ktoré vyhĺbia zobákom do skál pri vodných tokoch alebo skalných stien pri mori, ktoré obývajú celoročne. Jaskyne sú často hlboké aj 1,5 m a majú kľukatý tvar. Kladú 2 až 4 (prípadne 1 až 5) pololesklých vajec bielej farby a pomerne okrúhleho tvaru. Priemerná veľkosť vajec je 3,7 x 3,1 cm, liahnu sa po 24 dňoch. Vajcia znášajú každý druhý deň. Mláďatá opúšťajú hniezdo po 63 dňoch, až keď sú kompletne operené. Dovtedy ich kŕmia obaja rodičia.
Vďaka rozsiahlemu výskumu sa zistilo, že kolónia dlhochvostov patagónskych žijúca v oblasti El Cóndor v provincii Río Negro na severovýchodnej časti Patagónie patriacej Argentíne je s 35 000 hniezdami najväčšia známa kolónia radu papagájotvarých (papagáje a kakadu) na svete, čo z nich robí dôležité svetové dedičstvo. Táto významná kolónia je rozšírená na 10 km skalných stien pozdĺž mora.
Bille August

Bille August (* 9. november 1948, Brede, Dánsko) je dánsky filmový a televízny režisér, kameraman a scenárista.
Vzdelanie získal v roku 1976 na Danske Filmskole. 
Celosvetový ohlas si získal po natočení filmu "Pelle Dobyvateľ" podľa románovej predlohy spisovateľa Martina Andersena Nexø. Film bol ocenený v roku 1988 Oscarom za najlepší cudzojazyčný film a režisér zaň dostal Zlatú palmu na MFF v Cannes.
Zlatú palmu tiež získal v roku 1992 za film "S najlepšími úmyslami", ktorého scenár napísal Ingmar Bergman (a pojednáva o Bergmanovej rodine). K jeho najznámejším filmom patrí adaptácia knihy čílskej spisovateľky Isabely Allende "Dom duchov". Film "Stopy v snehu" bol premietaný na Berlinale 1997 v sekcii "Wettbewerb".
V rokoch 1991 a 1997 bol ženatý s herečkou Pernillou Augustovou, majú spolu dve dcéry.
Predstih zapaľovania

Predstih zapaľovania alebo predstih zážihu je regulačný parameter zážihových motorov, ktorý určuje okamih zapálenia (zážihu) zmesi. Udáva sa v stupňoch otočenia kľukového hriadeľa voči jeho polohe, keď je piest valca v ktorom zapaľovanie prebehne v hornej úvrati. Kladná hodnota znamená, že zapálenie nastane ešte pred hornou úvraťou t.j. pri pohybe piesta nahor a stláčaní zmesi vo valci. Predstih zapaľovania má výrazný vplyv na priebeh spaľovania a tým aj na výkon a mernú spotrebu paliva.
Potreba predstihu zapaľovania.
Požiadavka na zapálenie s predstihom vyplýva z kinetiky priebehu spaľovania. Spaľovanie postupuje reťazovou reakciou, s progresívnym rozvojom rýchlosti reakcie. Na začiatku spaľovania, kým ešte nezreagovalo dostatočné množstvo molekúl paliva a vzduchu sa priebeh neprejaví nárastom tlaku vo valci. Táto fáza sa nazýva prieťah zapálenia a jej trvanie je kompenzované predstihom zapaľovania. Rýchlosť spaľovania nezávisí od otáčok motora. Závisí od nich uhol, o ktorý sa za čas predstihu zapaľovania otočí kľukový hriadeľ. Preto musí predstih zapaľovania s narastajúcimi otáčkami narastať.
Vplyv predstihu zapaľovania.
Veľkosť predstihu zapaľovania pri danom prieťahu zapálenia výrazne vplýva na priebeh tlakov a teplôt vo valci. Pri nízkom predstihu zapaľovania sa spaľovanie začne rozvíjať až pri pohybe piesta nadol, čím sa dosiahnu nižšie tlaky a teploty vo valci. Nárast tlaku, ktorý vyvolá rozpínanie zohriatych spalín je zmenšovaný zväčšovaním objemu spaľovacieho priestoru nad piestom. To má za následok menšiu plochu indikátorového diagramu, menšiu účinnosť spaľovania, viac tepla odvedeného do výfuku, menší výkon a vyššiu mernú spotrebu paliva. Naopak, pri vysokom predstihu zapaľovania môže dôjsť k prudkému rozvoju reakcie s vysokým nárastom tlakov a teplôt ešte v čase, keď je spaľovací priestor príliš malý. To môže mať za následok až detonačné spaľovanie, ktoré opäť nepriaznivo znižuje výkon a mernú spotrebu a má aj nepriaznivý vplyv na životnosť motora a zvyšuje hluk spaľovania.
Pre každý prevádzkový režim motora existuje optimálny uhol predstihu zapaľovania. Pri tomto nastavení je zároveň najnižšia merná spotreba paliva a najvyšší výkon motora.
Regulácia predstihu zapaľovania.
O reguláciu predstihu zapaľovania sa stará buď samostatný systém zapaľovania alebo v modernejších motoroch riadiaca jednotka motora. V samostatných starších systémoch bola regulácia mechanická, alebo mechanicko-pneumatická a zabezpečoval ju priamo rozdeľovač. V elektronických systémoch už správny okamih zapaľovania určuje mikroprocesor na základe tzv. riadiacich máp.
Helena Mallotová

Mgr. Helena Mallotová (* 26. október 1944, Praha) je česká politička, začiatkom 21. storočia poslankyňa Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky za ODS.
Životopis.
Absolvovala SVVŠ a dvojročnú nadstavbu Střední knihovnické školy, potom vyštudovala odbor germanistika a fínčina na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. Pôsobila ako cudzojazyčná redaktorka a prekladateľka. Pred rokom 1989 pracovala vo vydavateľstve, ktoré publikovalo knihy pre zahraničných čitateľov. Od roku 1978 býva v štvrti Praha 12. Je vydatá, má dve dospelé deti. Do ODS vstúpila v roku 1996.
V komunálnych voľbách v roku 1998 a v roku 2002 neúspešne kandidovala za ODS do zastupiteľstva mestskej časti Praha 12. Zvolená bola v komunálnych voľbách v roku 2006 a neúspešne sa o obhajobu mandátu pokúsila v roku 2010. Profesne sa k roku 1998 a 2010 uvádza ako prekladateľka, k roku 2002 a 2006 ako poslankyňa.
V parlamentných voľbách v roku 2002 bola zvolená do poslaneckej snemovne za ODS (volebný obvod Praha). Bola členkou snemovného zahraničného výboru (v rokoch 2004–2006 aj jeho podpredsedníčkou). Poslanecký mandát obhájila vo voľbách v roku 2006. Bola členkou zahraničného výboru a podpredsedníčkou petičného výboru. V snemovni zostala do skončenia mandátu v roku 2010. V roku 2004 tiež krátko, do volieb do Európskeho parlamentu, zasadala ako kooptovaný poslanec EP, kým sa mandátu ujali zvolení poslanci. Vo voľbách do EP v roku 2004 kandidovala za ODS, ale zvolená nebola.
Jaguar Land Rover Slovakia

Jaguar Land Rover Slovakia je slovenský závod britskej automobilky Jaguar Land Rover, ktorá je súčasť indickej firmy Tata Motors zo skupiny Tata Group. Výroba v závode začala v októbri 2018. V závode prebieha výroba modelov Land Rover Discovery a Land Rover Defender.
Vatra zvrchovanosti

Vatra zvrchovanosti je táborový oheň (vatra), ktorým sa na Slovensku oslavuje a pripomína prijatie Deklarácie Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky v uznesení Slovenskej národnej rady (SNR) zo 30. júla 1992.
Na oslavu prijatia deklarácie sa v júli 1992 na desiatkach miest Slovenska konali zhromaždenia občanov pri vatrách, ktoré dostali názov vatry zvrchovanosti. Prvá bola zapálená symbolicky v tzv. geografickom strede Európy v Kremnických Baniach, pri Kostole svätého Jána Krstiteľa. Rituál zapaľovania vatier nadväzoval na ľudovú tradíciu jánskych ohňov, tradíciu partizánskych vatier zapaľovaných pri pripomínaní si Slovenského národného povstania a symboliku zbojníckych vatier viažúcu sa k zbojníkovi Jurajovi Jánošíkovi. Tradícia vatier zvrchovanosti sa do značnej miery spája s politickými a občianskymi aktivitami národne orientovanej časti slovenskej verejnosti. Už v jej počiatkoch si ju prisvojila Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko, do súčasnosti ju zachováva najmä Matica slovenská, Slovenská národná strana a strana SMER – sociálna demokracia.
Asklépiades z Aradu

Asklépiades () bol grécky mozaikár v 2. storočí pred Kr.
Asklépiades, umelecký mozaikár z fenického Aradu (dnes v západnej Sýrii), tvoril približne v druhej polovici 2. stor. pred Kr. Z jeho mozaikovej tvorby je známa len jediná podlahová mozaika z ostrova Délos, a to vďaka tomu, že bola autorom signovaná (táto signatúra je však už len fragmentárna).
Túto mozaiku našli vo dvore tzv. "Domu delfínov". V porovnaní s inými mozaikami objavenými na ostrove Délos má neobvyklý vzhľad. Je štvorcová s vpísaným kruhom (okrúhly tvar mozaiky je na ostrove vzácny), ktorý je orámovaný kvetinovými girlandami a meandrami. Vzniknuté rohy sú vyplnené dvojicami delfínov, na ktorých sedia drobné postavičky odeté v chitóne nesúce insígnie rôznych božstiev (tyrsus, caduceus, trojzubec a jeden objekt, ktorý kvôli poškodeniu chýba). Ďalšou zaujímavosťou je prevedenie figúr, zatiaľ čo delfíny sú vytvorené formou "opus tessellatum", ktorá bola vyrábaná z čiernych a bielych kocôčok vo veľkostiach zhruba od pol do troch centimetrov (tvorili sa z nich väčšinou geometrické obrazce), postavy na nich sú dobrou ukážkou formy "opus vermiculatum", ktorá sa naopak skladala z veľmi malých dielikov, často menších ako pol centimetra, ukladaných veľmi presne nahusto vedľa seba (používala sa hlavne na obrysové kresby, jemné farebné prechody a tieňovanie). 
Iné projekty.
Krčiažnikovité

Krčiažnikovité (zastarano [a po česky]: "láčkovkovité"; lat. "Nepenthaceae") je čeľaď mäsožravých rastlín s jediným rodom krčiažnik (zastarano [a po česky]: "láčkovka"; lat. "Nepenthes"). Rod tvorí viac ako 100 druhov. 
Rod opísal švédsky prírodovedec Carl Linné, pre taxonómiu kľúčovú monografiu "The Nepenthaceae of the Netherlands Indies" ale napísal až dánsky vedec Benedictus Hubertus Danser v roku 1928. Krčiažnikovité sú rozšírené prevažne v Malajskom súostroví, centrom výskytu je ostrov Borneo, dosiahli ale tiež napríklad Srí Lanku ("Nepenthes distillatoria") alebo Indočínu, niekoľko druhov rastie aj na Madagaskare ("Nepenthes madagascariensis" a "Nepenthes masoalensis") a v Austronézii ("Nepenthes vieillardii", Nová Kaledónia; "Nepenthes mirabilis", Austrália). Pre čeľaď je typický endemizmus; len na ostrove Borneo rastie 25 endemitných druhov. Vyskytujú sa do nadmorskej výšky cez 3000 m.
Krčiažnikom vyhovuje kyslá pôda. Niektoré rastú na zemi, niekoľko druhov epifyticky; v takom prípade sa môžu popínať do výšky 18 metrov. Z konca listových ramien výhonkov vyrastajú farebné krčahy (ascidium) s vrúbkovaným okrajom (peristom) a bočnými „krídlami“. Na ochranu pred dažďom sú kryté viečkom. Na spodnej strane viečka sa u niektorých krčiažnikov vyvinuli výrastky. Rastlina vytvára dva typy krčahov: horné a spodné. Sú naplnené tráviacimi tekutinami; na okraji krčahu sa nachádzajú žľazy vylučujúce nektár, ktorým krčiažnik vábi hmyz. Ten potom padá do krčahu a je rozložený enzýmami. Najväčšie krčahy merajú i niekoľko desiatok centimetrov. V takom prípade sa v nich môžu utopiť aj napríklad hlodavce. Niektoré druhy ("Nepenthes ampullaria") sa adaptovali na lapanie detritu.
Okrem predácie uzatvárajú krčiažnikovité so živočíchmi aj iné vzťahy. Vnútri krčahu žijú niektoré larvy. Pre pavúka rodu "Misumenops" je tekutina v krčahu neškodná a stavia si nad ňou pavučiny, do ktorých chytá hmyz. Mravce "Camponotus" obývajú krčahy "Nepenthes bicalcarata" a hľadajú tu potravu. Krčiažniky "Nepenthes lowii", "Napenthes rajah" a "Nepenthes macrophylla" potom uzatvárajú mutualizmus s drobnými cicavcami tanou "Tupaia montana" a potkanom "Rattus baluensis". Krčiažnikovité im poskytujú nektár a počas kŕmenia cicavce do krčahu vylučujú výživný trus.
Krčiažnikovité sú dvojdomé rastliny, opeľovačom je hmyz. Ľahké semená potom roznáša vietor. 2n = 80 chromozómov.
Nebezpečenstvo pre krčižnikovité predstavuje strata biotopov a zber z prírody, navyše ak má druh obmedzenú distribúciu. Druhý problém sa darí čiastočne riešiť pestovaním "In vitro", všetky druhy sú tiež na zoznamu CITES.
ReGenerácia

ReGenerácia je názov deviateho štúdiového albumu slovenskej skupiny Modus, ktorý v roku 2018 vydalo hudobné vydavateľstvo Warner Music.
Jakovlev (spoločnosť)

PAO „Jakovlev“ (; do roku 2023 známe ako "PAO Korporacija „Irkut“"; ; doslova: "PAO Korporácia „Irkut“") je ruské, pôvodne sovietske, združenie podnikov, ktoré sa zaoberá konštrukciou, výrobou a predajom lietadiel a technickou podporou ich používateľov. Zahŕňa v sebe množstvo podnikov, ako sú konštrukčná kancelária OKB Jakovleva, Irkutský letecký závod, spoločnosť Beta Air a ďalšie.
História.
V roku 1934 po dvojročnej výstavbe začal výrobu letecký závod v Irkutsku, najprv ako Závod č. 125, neskôr č. 39, od roku 1963 Irkutský strojárenský závod, od roku 1975 Irkutský letecký závod. Postupne vyrábal dve desiatky typov lietadiel – I-14, SB-2, Pe-2, Pe-3, Il-6, P-2, Tu-2, Tu-14, Il-28, An-12, Jak-28, An-24, MiG-23, MiG-27, Su-27, Su-30, Be-200, Jak-130. V roku 1989 bol opäť premenovaný a po troch rokoch sa stal akciovou spoločnosťou. V roku 2002 bol závod reorganizovaný vo Vedecko-výrobnú korporáciu Irkut, do ktorej bola v roku 2004 začlenená aj OKB Jakovleva. Akcie spoločnosti boli prvýkrát verejne obchodované v roku 2004, čo bolo prvýkrát v histórii ruského vojenského a leteckého priemyslu. Koncom roka 2006 sa Irkut stala súčasťou Zjednotenej korporácie pre stavbu lietadiel (OAK). V auguste 2023 sa Korporácia „Irkut“ premenovala na „Jakovlev“. Dopravné lietadlo Suchoj Superjet 100 bol premenované na SJ-100 a Irkut MS-21 tiež prijalo názov Jakovlev.
Výrobný program.
Nosným výrobným programom spoločnosti je rodina viacúčelových stíhacích lietadiel Suchoj Su-30, obojživelné lietadlá Beriev Be-200 a vojenské výcvikové stroje Jakovlev Jak-130. Spoločnosť vyvíja a pripravuje do výroby nové dopravné lietadlo pre stredné trate MS-21. Spoločnosť tiež usiluje o prevzatie predaja regionálnych dopravných lietadiel Antonov An-148.
Taganrogskij aviacionnyj naučno-techničeskij kompleks imeni G. M. Berieva

PAO Taganrogskij aviacionnyj naučno-techničeskij kompleks imeni G. M. Berieva (; skratka: ; doslova: "PAO Taganrožský letecký vedecko-technický komplex G. M. Berieva") je ruský letecký výrobca, ktorý sa zameriava na vývoj a výrobu obojživelných lietadiel. Skonštruované alebo navrhnuté lietadlá majú často továrenský prefix „Be“. Firmu v roku 1934 založil Georgij Beriev ako Centrálnu konštrukčnú kanceláriu námorných lietadiel. Sídlo spoločnosti je v meste Taganrog. V súčasnosti má firma okolo 3 000 zamestnancov.
Spoločnosť je súčasťou Zjednotenej korporácie pre stavbu lietadiel.
Primitív

Primitív môže byť:
Opytno-konstruktorskoje biuro imeni A. S. Jakovleva

OAO Opytno-konstruktorskoje biuro imeni A. S. Jakovleva (; skratka: ; doslova: "OAO Skúšobná konštrukčná kancelária A. S. Jakovleva") je ruský letecký výrobca a konštrukčná kancelária, ktorú v roku 1934 založil Alexandr Jakovlev ako Moskovský letecký závod č. 115. Počas druhej svetovej vojny sa tu vyrábalo množstvo rôznych typov stíhacích lietadiel. Po vojne kancelária skonštruovala aj niekoľko typov vrtuľníkov.
V roku 1992 bola kancelária zlúčená s leteckou továrňou v Smolensku. V roku 2004 bola OKB Jakovleva začlenená do spoločnosti Irkut, ktorá je od roku 2006 súčasťou Zjednotenej korporácie pre stavbu lietadiel (OAK).
Kirobo

Kirobo je prvý robot astronaut Japonska, vyvinutý Tokijskou univerzitou a Tomotakom Takahašim, ako spoločníka Kóičimu Wakatovi, prvému veliteľovi Medzinárodnej vesmírnej stanice z Japonska. Kirobo na stanicu dorazil 10. augusta 2013 v Kounotori 4, nepilotovanej kozmickej lodi Japonskej vesmírnej agentúry typu H-II Transfer Vehicle. Kounotori 4 štartovalo 4. augusta 2013 z kozmodrómu Tanegašima. Robot Mirata bol vyrobený s rovnakými vlastnosťami ako Kirobo. Mirata zostane na Zemi ako člen záložnej posádky. Slovo „"kirobo"“ vzniklo spojením slov „"kibō"“ (希望), čo znamená nádej v japončine a „"robo"“ (ロボ), používaného ako všeobecné krátke označenie akéhokoľvek robota.
Vývoj.
Kirobo bol vyvinutý v rámci spolupráce medzi Dentsu, Výskumným centrom pre pokročilú vedu a techniku Tokijskej univerzity, Robo Garage, Toyotou a Japonskou kozmickou agentúrou. Tokijská univerzita a Robo Garage pracovali na hardvéri robota a jeho pohyblivom aparáte, Toyota vytvorila jeho rozpoznávanie reči a firma Dentsu vytvoril jeho konverzačný obsah a viedla projekt. VoiceText firmy Hoya Service dodal syntéziu reči.
Vlastnosti.
Kirobo je približne 34 cm vysoký, 18 cm široký a 15 cm hrubý. Váži približne 1 kg a hovorí japonsky. Medzi schopnosti robota patria rozpoznávanie hlasu a reči, prirodzené spracovanie jazyka, syntézu reči a telekomunikácia ako aj rozpoznanie tváre a nahrávanie videa. Kirobo je špeciálne navrhnutý na prácu v prostredí bez gravitácie a na asistenciu veliteľovi Wakatovi s rôznymi experimentami. Jeho hlavným cieľom je zistiť ako môžu roboti a ľudia spolupracovať a viesť cestu k aktívnejšej robotickej pomoci astronautom na misiách.
Svetové rekordy.
Kirobo získal dva Guinnessove rekordy po svojom návrate do Japonska po 18 mesiacoch na palube Medzinárodnej vesmírnej stanice: prvý robot-spoločník vo vesmíre a najvyššia výška pre konverzáciu s robotom.
Juraj Kolesár (1978)

Juraj Kolesár (* 29. júl 1978) je slovenský politik, bývalý poslanec Národnej rady SR.
Politické pôsobenie.
V Košiciach bol krajským predsedom ĽSNS. V krajských voľbách v roku 2017 neuspel.
Parlamentné pôsobenie.
Vo voľbách v roku 2016 kandidoval na 4. mieste kandidátky ĽSNS. Vo voľbách získal 21 119 preferenčných hlasov, udržal si tak 4. miesto a bol zvolený do NR SR. V parlamente bol členom Výboru NR SR pre kultúru a médiá.
Nepatril medzi aktívnych poslancov. Počas súčasného volebného obdobia podal len jeden návrh zákona. Jeho poslaneckým asistentom bol na čas bývalý poslanec Ján Cuper.
Odchod zo strany a poslaneckého klubu.
Kolesár k 6. novembru 2018 oznámil odchod zo strany a tiež jej poslaneckého klubu. Straníkov mal zaskočiť, poslal im list. Strana ho vyzvala na vrátenie mandátu, Kolesár to odmietol. Stal sa prvým poslancom, ktorý odišiel zo strany. Po Kolesárovom odchode strane zostalo 13 členov poslaneckého klubu.
Komsomoľskij-na-Amure aviacionnyj zavod imeni J. A. Gagarina

Komsomoľskij-na-Amure aviacionnyj zavod imeni J. A. Gagarina (; skratka: ; doslova: "Komsomoľskoamurský letecký závod J. A. Gagarina") je ruská letecká továreň spoločnosti Suchoj v Komsomoľsku na Amure. Pomenovaná je po kozmonautovi Jurijovi Gagarinovi.
V súčasnosti sa závod zúčastňuje troch prioritných programov spoločnosti: vývoja a výroby viacúčelových stíhačiek Su-35, stíhačiek piatej generácie Su-57 a dopravného lietadla pre regionálne linky Suchoj Superjet 100. Vyrába jedno aj dvojmiestne modifikácie lietadiel rodín Su-27 a Su-30, vykonáva opravy a modernizácie lietadiel nachádzajúcich sa vo výzbroji ruských vzdušných síl. Komsomoľskoamurský letecký závod je aj dodávateľom Boeingu.
História.
Výstavba závodu sa začala 18. júla 1934. Vyrábali sa tu prieskumné lietadlá Tupolev R-6 a počas druhej svetovej vojny z brán továrne vyšlo 2 757 bombardérov Iliušin Il-4.
Po vojne sa tu vyrábali aj dopravné lietadlá Lisunov Li-2 v počte 355 kusov a stíhačky MiG-15 a MiG-17. Od roku 1956 závod vyrábal predovšetkým lietadlá pôvodom z konštrukčnej kancelárie Pavla Suchoja. Súčasne s produkciou stíhačiek závod zhotovoval aj protilodné krídlové samonavádzacie rakety P-6 a P-70 Ametist skonštruované v NPO Mašinostrojenija. Vyrábali sa tu aj časti lietadiel Su-24 a Il-62. Od roku 1976 závod začal s produkciou stíhačiek štvrtej generácie Su-27, pričom v 80. rokoch sa modifikácie Su-27 stali hlavným výrobkom závodu.
V roku 1996 bol závod začlenený do spoločnosti Suchoj. Podieľal sa na vývoji stíhačky piatej generácie Su-57, ktorej prvý exemplár vzlietol v januári 2010.
Novosibirskij aviacionnyj zavod imeni V. P. Čkalova

PAO Novosibirskij aviacionnyj zavod imeni V. P. Čkalova (; skratka: ; doslova: "PAO Novosibirský letecký závod V. P. Čkalova") je ruská letecká továreň spoločnosti Suchoj v Novosibirsku. Pomenovaná je po slávnom skúšobnom pilotovi Valerijovi Čkalovovi. Založená bola v roku 1936 a o desať rokov neskôr vznikla pri tomto závode konštrukčná kancelária Antonov, ktorá bola v roku 1952 presunutá do Kyjeva.
V súčasnosti sa tu vyrábajú stíhacie bombardéry Suchoj Su-34 a komponenty dopravných lietadiel Suchoj Superjet 100. Závod tiež vykonáva modernizácie taktických bombardérov Suchoj Su-24.
História.
Dňa 31. júla 1931 bol na kraji mesta Novosibirsk založený závod na výrobu banských zariadení, ktorý bol však už v roku 1936 premenený na leteckú továreň. Prvé v závode vyrobené lietadlo Polikarpov I-16 vzlietlo 4. novembra 1937. Neskôr tu bola tiež zavedená výroba stíhačiek LaGG-3, Jak-7 a Jak-9. Od roku 1939 závod nesie meno Hrdinu Sovietskeho zväzu, svetoznámeho skúšobného pilota Valerija Pavloviča Čkalova.
Počas druhej svetovej vojny z dielní novosibirského leteckého závodu pochádzalo každé tretie stíhacie lietadlo typu Jakovlev. Brány továrne, bezpečne ukryté hlboko v tyle, opúšťalo až 33 lietadiel denne, teda jeden letecký pluk každý deň. Zásluhu na tom malo aj veľké množstvo novosibirských detí, ktoré boli v kritických okamihoch povolané do výroby.
Po vojne vyrábal závod bicykle ZiČ-1, ale vzápätí sa tu rozbehla výroba prúdových stíhacích lietadiel MiG-15, MiG-17, MiG-19 a Jak-28P. Na konci 50. rokov začal závod úzko spolupracovať s konštrukčnou kanceláriou Suchoj a vyrábať prepadové stíhacie lietadlá Suchoj Su-9, Su-11 a Su-15.
Závod je tiež spojený s históriou konštrukčnej kancelárie Antonov, ktorá vznikla v roku 1946 ako OKB-153 pri Novosibirskom leteckom závode č. 153 V. P. Čkalova. Práve tu bolo Olegom Antonovom vyprojektované poľnohospodárske lietadlo SCHA-1 (neskôr nazvané An-2) a na tunajšom letisku sa uskutočnili aj jeho prvé skúšobné lety. Do Kyjeva bola konštrukčná kancelária Antonov presunutá až v lete 1952.
Vyrábal sa tu aj taktický bombardér s meniteľnou geometriou krídel Suchoj Su-24 a neskôr jeho modifikácie Su-24M, Su-24M2, Su-24MK, Su-24M2K, Su-24MR a Su-24MP. Variant Su-24MK bola exportovaný do mnohých krajín Blízkeho východu a Afriky (Alžírsko, Sýria a ďalšie).
Na konci 80. rokov začala v Novosibirsku výroba stíhacieho bombardéru 4. generácie Suchoj Su-32, od roku 2006 Su-34.
Od roku 1991 sa v továrni začalo pracovať na zavedení výroby civilných dopravných lietadiel. V roku 1994 sa tak uskutočnil prvý skúšobný let Antonova An-38-100, ktorý mal nahradiť zastarané modely An-2, An-28, L-410 Turbolet a čiastočne tiež An-24 a Jak-40. Do roku 2001 tu vzniklo všetkých 11 kusov An-38.
V roku 2003 bol podnik začlenený do akciovej spoločnosti Suchoj, ktorá je od roku 2006 súčasťou Zjednotenej korporácie pre stavbu lietadiel (OAK).
Wolfgang Baumroth

Wolfgang Baumroth (* 10. november 1882 - † 18. máj 1955) vlastným menom "Leopold Klima". Bol rímskokatolícky kňaz, arcidekan, autor utopických a dystopických kresťanských kníh a divadelných hier. 
Osobný život.
Pochádzal z rodiny Klimových z Červeného dreva (Rothenbaum). Jeho rodina bola takmer dve storočia vo vedení miestnej školy. Študoval nemecké gymnázium v Českých Budějoviciach, rok študoval germanistiku na pražskej nemeskej univerzite a následne sa vrátil do Budějovíc, aby študoval bohoslovectvo v miestnom seminári. Po troch rokoch bol vysvätený za kňaza a po krátkom pôsobení v pastorácii bol menovaný za špirituála v kňazskom seminári, následne za arcidekana a pápež mu udelil titul pápežský komorník. V roku 1941 ho zatklo Gestapo a odvliekli ho do koncentračného tábora Dachau, z ktorého bol prepustený po roku. Povolenie ku kňažskej činnosti mu bolo obnovené až po nejakom čase. Zomrel v roku 1955 v Neukirchen beim Heiligen Blut v Bavorsku v Nemecku.
Diela.
Knihy:
Knihy publikoval samostatne, ale aj na pokračovanie v časopise Glaube und Heimat.
Divadelné hry:
Veľké Ostré

Veľké Ostré môže byť:
Orange Šport

Orange Šport bola športová, komerčná televízna stanica vysielajúca na Slovensku, ktorá patrila do portfólia telekomunikačného operátora Orange Slovensko.
Televízia začala vysielať 15. augusta 2018. Išlo o platenú televíziu, pričom bola dostupná cez optickú aj satelitnú sieť spoločnosti Orange, aj prostredníctvom internetu.
Kľúčovým obsahom televízie boli práva na futbalovú Ligu majstrov UEFA, ktoré televízia získala na 3 sezóny do 2020/21. Ďalším obsahom bola domáca futbalová Fortuna liga, česká futbalová Fortuna liga, česká hokejová Tipsport liga, švajčiarska hokejová liga, klubové televízie Bayern TV a Arsenal TV, basketbalová Euroliga mužov, motorizmus, bojové športy so série MMA a ďalšie. Stanica v roku 2019 vysielala naživo priame prenosy z Majstrovstiev Južnej Ameriky vo futbale známe ako Copa América. 
Stanica vysielala v slovenskom a českom jazyku, pričom na výrobe stanice spolupracoval Orange s českým partnerom O2 Czech Republic.
Televízia ukončila vysielanie všetkých svojich kanálov (Orange 1-4) k 30. júnu 2021.
Róbert Boženík

Róbert Boženík (* 18. november 1999, Terchová) je slovenský futbalista hrajúci za klub Boavista. Jeho pozíciou je post útočníka. Jeho silnejšia noha je pravá. Jeho priateľkou je Alexandra Vašaničová, s ktorou majú syna Christiana (nar. 24. september 2024).
Klubová kariéra.
Hrával za MŠK Žilina v mládežníckych kategóriách. Do A-tímu sa prepracoval po skvelých výkonoch v B-tíme. Pri jeho debute v prípravnom zápase proti čínskemu klubu Tianjin Quanjian otvoril skóre. Žilina vyhrala 3:1. V súťažnom zápase debutoval 28. júla 2018 v prvom kole Fortuna ligy 2018/19 proti Nitre. Boženík strelil víťazný gól na konečných 2:1. Následne skóroval aj v 3. kole v zápase proti Trenčínu pri prehre 1:3. Góly dal aj do siete Serede (výhra 3:1), Senice (výhra 5:0), Michaloviec (remíza 2:2), 2 krát skóroval proti Nitre vonku (výhra 2:0), proti Ružomberku doma (výhra 3:0) a proti Trenčínu vonku (výhra 2:0).
Bystruška

Bystruška ("Carabus") je rod z čeľade bystruškovité ("Carabidae").
Los Toldos

Los Toldos je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží v severnej časti provincie Buenos Aires, východnej časti krajiny a východne od federálneho hlavného mesta Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 14 496 obyvateľov. Mesto bolo formálne založené druhej polovici 19. storočia Electom Urquizom, no už pred tým celú oblasť obývali pôvodní obyvatelia z kmeňa Mapuče. Od začiatku 20. storočia sa bežne stávalo, že Los Toldos bolo nesprávne pomenované "General Viamonte" podľa názvu správneho celku (partido), kde sa nachádza. Súčasný názov preto musel byť legislatívne potvrdený, čo sa stalo v roku 1985.
Mesto sa uvádza ako jedno z možných rodísk bývalej prvej dámy Argentíny Evy Perónovej.
Čajka orlia

Čajka orlia alebo čajka rybia (lat. "Ichthyaetus ichthyaetus" syn. "Larus ichthyaetus") je veľmi veľký druh čajky z čeľade čajkovité. Žije v strednej Ázii, hniezdi od Krymu, v okolí Kaspického mora až po západné Mongolsko. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov čajka orlia patrí medzi najmenej ohrozené druhy, populácia stúpa, v Európe stavy kolíšu.
Na Slovensku bola pozorovaná a doložená fotodokumentáciou v novembri v roku 2016 na lokalite Kamenný mlyn pri Trnave určená ako juvenil v prvom zimnom šate.. Existuje aj skoršie pozorovanie dvoch dospelých jedincov z apríla v roku 1996 na Domaši pri obci Bžany, no nebolo dostatočne dokumentované ani podané na schválenie faunistickou komisiou.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Kalypso (maliarka)

Kalypso alebo Kalypsó ("Kalypsó", ) bola grécka maliarka na prelome 3. a 2. storočia pred Kr. 
Grécka maliarka Kalypso tvorila okolo roku 200 pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius, ktorý sa vo svojich spisoch zmienil o niekoľkých gréckych maliarkach, uvádza, že medzi jej najznámejšie umelecké diela patrili portrétne obrazy "Starca", artistu (alebo gladiátora) "Theodóra" a slávneho tanečníka "Alkisthéna".
Niektorí odborníci o existecii starogréckej maliarky Kalypso pochybujú. Argumentujú tým, že táto postava vznikla po chybnej interpretácii Plíniovho latinského textu (Naturalis Historia, 35,147), v ktorom je Kalypso uvedená ako jedno z diel maliarky Eurény.
Bieloškvrnáč púpavcový

Bieloškvrnáč púpavcový ("Amata phegea") je motýľ z čeľade chlpatkovité (Erebidae).
Húsenica.
Húsenica bieloškvrnáča púpavcového je polyfágna. Predovšetkým sa ale živí rastlinnou potravou. Dosahuje veľkosť 20 – 35 mm. Vo veľmi priaznivých podmienkach môže dorastať až do dĺžky 5 cm.
Jej hlava je tmavočervenej farby. Hlava je v pomere k telu veľmi malá. Húsenica je pokrytá sivohnedými chĺpkami, ktoré odrádzajú možných predátorov. 
Kvôli nevhodnému prostrediu si pred zakuklením môžu húsenice vytvárať siete z jemného vlákna, ktoré poslúžia ako vhodné upevnenie na dané miesto. Svoje hnedosivé ochlpenie pred zakuklením zhodia. Kukla má veľkosť 10 – 25 mm a je hnedej farby. Jej veľkosť sa počas vývinu mierne zväčšuje. Samičky ju majú mierne objemnejšiu ako samčekovia aby v dospelosti mohli nosiť vajíčka.
Výskyt a spôsob života.
Bieloškvrnáč púpavcový sa vyskytuje hlavne v južnej Európe, ale môžeme ho zazrieť aj v severnom Nemecku. Lieta od mája do septembra a to cez deň počas najhorúcejších hodín. Uprednostňuje suchšie oblasti, otvorené plochy s kríkmi a stromami, ako aj otvorené lesy a teplé, slnečné svahy. Môžeme ho ale vidieť lietať aj pri slabšom daždi. Často ich vidieť na poliach obklopených listnatými lesmi bohatými na kvetenstvo, kde sa zhromažďujú vo veľkom počte. Uprednostňuje nízke nadmorské výšky, ale ľahko ho nájdeme aj na hornatých svahoch vystavených slnku, až do výšky 2000 m.
Samička na jeseň kladie vajíčka na rôzne druhy rastlín. V apríli sa začínajú objavovať prvé húsenice a hľadajú si vhodné miesto na zakuklenie. Zakuklí sa cca na 2 týždne. 
Motýľ.
Dospelý motýľ dosahuje rozpätie krídiel 30-40 milimetrov. Samičky sú mohutnejšie ako samčekovia. Modro-čierne krídla so zeleným leskom sú zdobené bielymi škvrnami. Počet a veľkosť škvŕn sú pomerne variabilné. Má vznášajúci, ale pomalý let a nerád cestuje na dlhé vzdialenosti. Letí pravidelne a nepretržite z kvetu na kvet.
Často dlho sedia na kvete a sajú nektár.
V letnom období je vidieť, že tento druh motýľa je hojne rozšírený po celom Slovensku. A to preto že nemá skoro žiadnych prirodzených predátorov. Jeho ochranu mu zabezpečila jeho toxicita. Jeho príbuzný, "Zygaena ephialtes", od ktorého sa odlišuje bielym koncom tykadiel, je tiež jedovatý. Obidva druhy ťažia zo svojej jedovatosti a podobnosti.
Etymológia slova.
Názov "Amata" pochádza z lat. „"amatus"“ = milovaný, veľmi obľúbený. Zatiaľ čo špecifikácia „"phegea"“ pochádza z mena Phegea, ktoré pomenúvalo dcéru kráľa Fegea, ktorý vládol mestu Psofos v Arkádii, Fegeu. Pomenovanie „"syntomis"“ pochádza z gréckeho slova „"suntomus"“ čo znamená skrátená, odseknutá. Tým sa ukazuje na malé zadné krídla.
FC Slovan Hlohovec

FC Slovan Hlohovec je slovenský futbalový klub, ktorý sídli v meste Hlohovec. Založený bol v roku 1914. Od sezóny 2022/2023 pôsobí v 5. lige Západoslovenského futbalového zväzu, skupina Severozápad.
Svoje domáce zápasy hráva na štadióne FC Slovan Hlohovec.
Nearchos

Nearchos ("Nearchos") môže byť:
Karger

Karger môže byť:
Junín (Buenos Aires)

Junín je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží v severnej časti provincie Buenos Aires, východnej časti krajiny a východne od federálneho hlavného mesta Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 87 509 obyvateľov. 
Miesto pôvodne obývali pôvodní obyvatelia z kmeňa Charruov. Už na konci 18. storočia tu preto bola vybudovaná menšia pevnosť menom "El Potroso", aby sa zabránilo v útokoch zo strany indiánov. K oficiálnemu založeniu mesta došlo 27. decembra 1827 Bernardinom Escribanom, pričom mesto dostalo názov "Fuerte de la Federación". Za krátko však bolo mesto premenované na "Junín" na počesť bitky pri Juníne (súčasné Peru) z augusta 1824, kde bojovníci za nezávislosť aj z Argentíny porazili Španielov.
Mesto sa uvádza ako jedno z možných rodísk bývalej prvej dámy Argentíny Evy Perónovej, dokázateľne tu však vyrastala, žila tu aj jej matka.
Most Hongkong – Ču-chaj – Macao

Most Hongkong – Ču-chaj – Macao (Hong Kong – Zhuhai – Macao Bridge, ) je 55 kilometrov dlhý systém mostov a tunelov, spájajúci mestá Hongkong, Macao a Ču-chaj, ležiace v ústí Perlovej rieky na pobreží Juhočínskeho mora. Most je celosvetovo najdlhšou súvislou infraštruktúrnou konštrukciou cez more. Výstavba mosta začala v roku 2009 a po dvojročnom meškaní oproti pôvodnému plánu ho 23. októbra 2018 inauguroval čínsky prezident Si Ťin-pching.
Konštrukcia.
Stavbu mosta schválil hongkonský parlament v roku 2008 s cieľom uľahčiť dopravu medzi blízkymi mestami a prehĺbiť integráciu ekonomík v oblasti delty Perlovej rieky. Most skracuje automobilové spojenie medzi Hongkongom a Macaom zo 4,5 hodiny na približne jednu hodinu. Pôvodný návrh predpokladal so spustením do prevádzky v roku 2016 a s rozpočtom 7,5 miliardy USD. Most bol napokon otvorený pre verejnosť 24. októbra 2018 a celkové náklady dosiahli takmer 20 miliárd dolárov.
Most sa skladá z hlavnej mostnej konštrukcie, podmorského tunelu, ktorý umožňuje priechod veľkým lodiam, a privádzačov do Hongkongu a Macaa. Súčasťou projektu bolo aj vybudovanie prepojenia na hongkonské letisko Chek Lap Kok a premostenia do štvrte Tuen Mun. Doprava je vedená na ľavej strane v hongkonskom a macajskom úseku a na pravej strane v čínskej časti mosta. Na každom z troch koncov mosta sú umiestnené hraničné prechody.
Kritika.
Výstavba mosta bola výrazne kritizovaná prevažne v Hongkongu, kde aktivisti a opoziční poslanci poukazovali najmä na niekoľkonásobné prekročenie pôvodného rozpočtu a na neekonomickosť projektu, v dôsledku čoho ho označili za projekt "bieleho slona". Jazda na moste si vyžaduje špeciálne povolenie, ktorých je obmedzený počet a ktoré môžu získať len rezidenti troch miest, ktoré most spája. Vláda taktiež znížila odhad intenzity premávky po moste, pretože sa v rovnakej dobe staval paralelný most o 30 kilometrov severnejšie.
Výstavbu mosta sprevádzali bezpečnostné škandály. Pri výstavbe zomrelo len na hongkonskej strane minimálne desať ľudí. Zároveň sa zistili stavebné nedostatky a falšovanie výkazov zo stavby, za čo boli odsúdení dvaja inžinieri. Environmentalisti taktiež poukazovali na negatívny vplyv výstavby na biotop kriticky ohrozeného ružového delfína, ktorý žije len v tejto časti sveta.
Aristareté

Aristareté alebo Aristareta ("Aristareté") bola starogrécka maliarka. 
Rodisko maliarky Aristarety a ani doba jej tvorby nie je známa. Zo starovekých autorov sa o nej zmienil len rímsky spisovateľ Plínius, ktorý uvádza, že bola dcérou a žiačkou gréckeho maliara Nearcha a že najznámejším jej dielom bol obraz "Asklépia" (zrejme boha Asklépia).
Asklépios (rozlišovacia stránka)

Asklépios ("Asklépios", ) môže byť:
Cesta do hlubin študákovy duše

 
Cesta do hlubin študákovy duše je česká filmová komédia režiséra Martina Friča z roku 1939, natočená v prostredí českého gymnázia. 
Zobrazuje komické príhody vyplývajúce z rôznorodosti pováh študentov (Ladislav Pešek, Rudolf Hrušínský, František Filipovský, Richard Strejka, Vladimír Salač), ich záujmov a rozmarov na jednej strane, a ich pedagógov (Jaroslav Marvan, Jindřich Plachta, Miloš Nedbal, František Kreuzmann, František Vnouček) a ich záujmov, zásad i rozmarov na strane druhej.
Škola základ života

Škola základ života je česká filmová komédia režiséra Martina Friča z roku 1938.
Vznikla na motív rovnomennej hudobnej komédie Jaroslava Žáka a zobrazuje život študentov českého gymnázia. Film zobrazuje, ako spolu vychádzajú študenti a ich pedagógovia, čo zábavného sa dá zažiť na hodinách, ak sú v triede správni recesisti. Profesorský zbor má vo svojich radách prísnych pedantov, ktorí v žiakoch vidia nespratníkov, ktorí len narušujú ich autoritu, ale tiež rozumných učiteľov s pochopením pre mladosť a nevybúrenosť žiakov.
Vozovňa Šarišské Lúky

Vozovňa Šarišské Lúky je vozovňa Dopravného podniku mesta Prešov, a. s., ktorá sa nachádza na Bardejovskej 7 v obci Ľubotice. V tejto vozovni je aj sídlo spoločnosti. Dopravný podnik tam skladuje a udržiava všetky svoje autobusy a trolejbusy. Už každoročne začiatkom júna sa v nej koná deň otvorených dverí. 
Do užívania bola uvedená v roku 1958.
Sarawak

Sarawak je jedným ze štátov Malajzie, najväčším malajzijským štátom, ktorý zahŕňa takmer celú západnú Malajziu. Nachádza sa na severovýchode ostrova Borneo (Kalimantan). Susedí s malajzijským štátom Sabah na východe, Brunejom na severe a indonézskym Kalimantanom na juhu. Najväčšie mesto Sarawaku a zároveň hlavné mesto je Kuching, hospodárske centrum štátu a sídlo vlády. Medzi ďalšie mestá v Sarawaku patria napríklad Miri, Sibu a Bintulu. V roku 2015 v Sarawaku žilo 2 636 000 ľudí. V Sarawaku panuje tropické rovníkové podnebie, štát pokrývajú tropické dažďové lesy s bohatou kvetenou a faunou, vrátane ohrozených orangutanov. Štátom preteká najväčšia rieka Malajzie Rajang, na jednom z jej prítokov bola postavená Bakunská priehrada, jedna z najväčších priehrad v juhovýchodnej Ázii. Najvyššia hora je Mount Murud.
Najstaršie pozostatky prvých ľudí pochádzajú z čias pred 40 000 rokmi z územia národného parku Niah. V 16. storočí bol Sarawak súčasťou brunejskej ríše. V roku 1839 prišiel do Sarawaku britský prieskumník James Brooke (prvý „biely radža“) a on a jeho potomkovia vládli štátu medzi rokmi 18411946. Počas druhej svetovej vojny bol Sarawak tri roky okupovaný japonským vojskom. Po vojne posledný biely radža Charles Vyner Brooke prenechal oblasť Veľkej Británii a v roku 1946 sa stala britskou kolóniou. Dňa 22. júla 1963 bola Sarawaku udelená samospráva a následne sa stal jedným zo zakladajúcich členov štátu Malajzie (zal. 16. septembra 1963). To však odsúdila Indonézia, čo viedlo k trojročnému konfliktu medzi rokmi 19631966. Vytvorenie štátu tiež viedlo ku komunistickému povstaniu, ktoré trvalo do roku 1990.
Hlava štátu je guvernér (Yang di-Pertua Negeri), hlava vlády hlavný minister. Sarawak je rozdelený na administratívne divízie a okresy, riadené systémom, ktorý je založený na Westminsterskom systéme. Vďaka svojim prírodným zdrojom sa Sarawak špecializuje na vývoz ropy, zemného plynu, dreva a plodov palmy olejnej ("Elaeis guineensis"), ale má aj silné odvetvie výroby, energetiky a cestovného ruchu. Je to etnicky, kultúrne a jazykovo rozmanitý štát, hlavnými etnikami sú Ibanovia, Malajčania, Číňania, Melanauovia, Bidayuhovia a Orang Ulu. Oficiálnymi jazykmi sú angličtina a malajčina; neexistuje oficiálne náboženstvo.
Letecká archeológia

Letecká archeológia (ang. "aerial archaeology") je proces získavania archeologických informácií pomocou lietadla, iných leteckých zariadení (napríklad dronov) alebo satelitov. Avšak, cieľom leteckej archeológie nie je informácie len zbierať, ale ich aj spracovať. Preto by sme postup leteckej archeológie mohli rozdeliť na zbieranie dát (získavanie snímkov z lietadla alebo iného leteckého prostriedku) a analýzu dát (spracovanie a interpretácia získaného materiálu a jeho porovnávanie s archeologickými informáciami, získanými pomocou iných metód).
História.
Za najstarší doklad uskutočneného za letu balónom, považovať správu amerického aviatika J. Wisa z roku 1852, ktorý zbadal z výšky v Ohiu obrazce, ktoré pôvodne označoval za hieroglyfy. Osobnosti, ktorej nemožno uprieť prvenstvo v oblasti metodológie bol Osbert G. Crawford, ktorý ako prvý publikoval svoje objavy pomocou ktorých definoval princípy na identifikáciu archeologických pamiatok v teréne, a zároveň uviedol postupy, ktorými sa dajú terénne dáta získať a spracovať. V 70 rokoch boli vyhotovené prvé snímky z družíc a od 90 rokov sa označenie diaľkový prieskum (DAP) začalo používať v širšom zmysle (ozn. družicové snímky i letecky kolmé fotografie).
Príznaky.
Každý umelý zásah do povrchu zeme zanecháva stopy. Skutočnosť, že tieto stopy sú omnoho lepšie zistiteľné pri pozorovaní z výšky je hlavnou príčinou vzniku a rozvoja DAP. Príznaky, ktoré identifikujú nemovité objekty môžeme rozdeliť na priame a nepriame.
Priame indikátory.
Pôdne znaky: sa môžu ukázať, pokiaľ je stavba (studňa, priekopa) vyplnená zeminou. Tieto časti pôdy sú tmavšie (kvôli ukladaniu vody) a zároveň menej úrodné. Z tohto dôvodu napríklad obilie rastúce na nenarušenej časti pôdy bude vyššie ako vo vyplnenej pôde. Opačný prípad nastáva pri kamenných štruktúrach. V tomto prípade vieme lokalizovať pozostatky hradieb alebo budov, pretože sa tu menej ukladá voda a tieto miesta budú oproti okoliu svetlejšie.
Tieňové znaky: tieto znaky môžeme pozorovať počas celého roka, pri východe alebo západe slnka. Viditeľnosť týchto znakov ovplyvňuje mnoho faktorov – výška a farba vegetácie, výška letu, uhol pohľadu. Tieňové znaky sa nám ukazujú kvôli rôznej výške pôdy, ktorá je spôsobená archeologickými štruktúrami. V tomto prípade je potrebné fotiť šikmo, aby tiene mohli vyniknúť.
Nepriame indikátory.
Snežné a mrazové: V menšej miere môže zviditeľniť pamiatky tenká snehová pokrývka alebo námraza. Efekt zviditeľnenia spočíva v nerovnomernom rozptýlení snehovej pokrývky, ktorých výška je lokálne ovplyvnená terénnou morfológiou a vetrom (mohylové násypy, valy, priekopy...).
Vlhkostné: Vznikajú vďaka rozdielnemu obsahu vody v zahĺbených objektoch a v ich prostredí v období častých dažďov.
Priestorové (vegetačné) príznaky: pod zemou ukryté objekty menia chemickú skladbu a štruktúru podorničnej vrstvy alebo podložia, takže dochádza ku zmenám na vegetácii, ktorá z tejto pôdy vyrastá.