Najvyšší správny súd Slovenskej republiky

Najvyšší správny súd Slovenskej republiky je jeden z dvoch vrcholných súdnych orgánov všeobecného súdnictva na Slovensku. Je najvyššou súdnou inštanciou pre oblasť správneho súdnictva zabezpečujúcou rozhodovaním o opravných prostriedkoch jednotu vo výklade správneho práva na správnych súdoch nižšieho stupňa a vo verejnej správe.
Súčasne je celoštátnym disciplinárnym súdom pre sudcov, prokurátorov, notárov a súdnych exekútorov. 
Z hľadiska hierarchie súdov je rovný Najvyššiemu súdu Slovenskej republiky. Sídlo súdu je v Bratislave.
Vykonáva súdnictvo rozhodovaním o kasačných sťažnostiach proti rozhodnutiam správnych súdov za podmienok ustanovených Správnym súdnym poriadkom. V niektorých prípadoch ustanovených Ústavou Slovenskej republiky a zákonmi pôsobí aj ako prvoinštančný súdny orgán.
Právomoci.
Súd preskúmava rozhodovaním o kasačných sťažnostiach proti rozhodnutiam správnych súdov nižšej inštancie zákonnosť rozhodnutí a opatrení orgánov verejnej správy, ako aj poskytuje ochranu proti ich iným zásahom a ich nečinnosti. Najvyšší správny súd tak rozhoduje spravidla konečne v oblastiach práva finančného (najmä daňového a colného), cudzineckého (najmä azylového a pobytu cudzincov), priestupkového a iného deliktuálneho, stavebného, katastrálneho, práva sociálne zabezpečenia a zdravotného poistenia, práva životného prostredia či práva slobodného prístupu k informáciám. Súd tiež preskúmava rozhodnutia Výboru Národnej rady Slovenskej republiky na preskúmavanie rozhodnutí Národného bezpečnostného úradu, týkajúce sa bezpečnostných previerok.
Súd ďalej rozhoduje o kasačných sťažnostiach vo veciach preskúmavania ústavnosti a zákonnosti všeobecne záväzných nariadení orgánov územnej samosprávy.
Podľa Ústavy Slovenskej republiky rozhoduje tiež o ústavnosti a zákonnosti volieb do orgánov územnej samosprávy (samosprávy obcí a samosprávy vyšších územných celkov), o rozpustení alebo pozastavení činnosti politickej strany alebo politického hnutia a o disciplinárnej zodpovednosti sudcov, prokurátorov a ak tak ustanoví zákon, aj iných osôb (aktuálne o notároch a súdnych exekútoroch). Ďalej rozhoduje súd o registrácii kandidátov a kandidátnych listín pre všetky celoštátne voľby na Slovensku.
Najvyšší správny súd rovnako rozhoduje o kompetenčných žalobách, ak vznikne spor o kompetencie medzi orgánmi verejnej správy.
Vo veciach správneho súdnictva Najvyšší správny súd dbá o jednotný výklad a jednotné používanie zákonov a iných všeobecne záväzných právnych predpisov. Má právomoc prijímať stanoviská k zjednocovaniu výkladu zákonov a týchto iných predpisov. Súdne rozhodnutia zásadného významu svoje, ako aj správnych súdov nižšej inštanacie, môže po schválení plénom Najvyššieho správneho súdu zverejňovať v "Zbierke stanovísk a rozhodnutí Najvyššieho správneho súdu Slovenskej republiky".
Sudcovia.
Plne obsadený Najvyšší správny súd má mať 30 sudcov. Aktuálne má súd 23 sudcov. Členmi Najvyššieho správneho súdu je aj niekoľko desiatok prísediacich sudcov z radov občanov, ktorí zasadajú v disciplinárnych veciach prvého stupňa.
Emeritní sudcovia.
Na Najvyššom správnom súde pôsobili v minulosti 2 sudkyne.
Senáty.
Najvyšší správny súd rozhoduje prostredníctvom trojčlenných senátov alebo päťčlenných senátov, v osobitných prípadoch v sedemčlennom veľkom senáte. Do týchto senátov sú sudcovia rozdeľovaní každý kalendárny rok predsedom Najvyššieho správneho súdu prostredníctvom rozvrhu práce Najvyššieho správneho súdu, pričom na čele každého senátu stojí jeho predseda.
Trojčlenné senáty rozhodujú:
Päťčlenné senáty zložené výlučne zo sudcov Najvyššieho správneho súdu rozhodujú:
Päťčlenné senáty zložené z troch sudcov Najvyššieho správneho súdu a dvoch prísediacich sudcov z radov občanov Najvyššieho správneho súdu rozhodujú v disciplinárnych veciach prvého stupňa.
Veľký senát zložený zo siedmich sudcov rozhoduje o veciach mu postúpených trojčlenným senátom v prípadoch, ak sa tento trojčlenný mieni odchýliť od právneho názoru vysloveného už skôr iným trojčlenným senátom Najvyššieho správneho súdu; prostredníctvom veľkého senátu sa teda realizuje zjednocovanie právnych názorov na úrovni samotného Najvyššieho správneho súdu.
Na Najvyššom správnom súde pôsobia nasledujúce senáty (k 14. 7. 2024):
Prvostupňové správne súdy.
Správne súdnictvo sa na prvom stupni na Slovensku realizuje od 1. júna 2023 troma správnymi súdmi. Ich sídlami sú Bratislava, Banská Bystrica a Košice. 
Tieto súdy rozhodujú o správnych žalobách v prvom stupni, a to prostredníctvom senátov zložených z troch sudcov, alebo v niektorých prípadoch jedným sudcom (samosudcom). O opravnom prostriedku proti ich rozhodnutiam (o kasačnej sťažnosti) rozhoduje Najvyšší správny súd v senáte zloženom z troch sudcov a v niektorých prípadoch vo veľkom senáte zloženom zo siedmich sudcov.
Poznámka: do 31. mája 2023 pôsobnosť prvostupňových súdov vo veciach správneho súdnictva vykonávali krajské súdy (osem krajských súdov).
História správneho súdnictva na Slovensku.
Korene správneho súdnictva na Slovensku siahajú do obdobia Rakúsko-Uhorska. Správne súdnictvo Uhorska však nemalo výraznejší dopad na dnešný právny stav. V roku 1918 vznikol v Česko-Slovensku v Prahe Najvyšší správny súd, ktorý nadväzoval na činnosť Správneho súdneho dvora vo Viedni pre Predlitavsko. Jeho predsedom („prezidentom“) bol Ferdinand Pantůček a neskôr Emil Hácha. Súd získal pomerne vysoké renomé a vytvoril významnú judikatúru, ktorú publikoval v tzv. "Bohuslavovej zbierke" (čes. "Bohuslavova sbírka", pomenovaná podľa sudcu Josefa Václava Bohuslava). Zbierka je v niektorých oblastiach relevantná dodnes.
Medzivojnové česko-slovenské správne súdnictvo sa však s príchodom druhej svetovej vojny začalo rúcať. Po zániku prvej Česko-slovenskej republiky vznikol v Slovenskom štáte nový Najvyšší správny súd, ktorý sídlil v Bratislave. Jeho predsedom bol Gejza Fritz.
Po vojne bola obnovená činnosť Najvyššieho správneho súdu, ale podľa pražských dohôd z rokov 19451946 vznikol nejasný dualizmus. Český a slovenský Najvyšší správny súd existovali popri sebe. Ústava 9. mája z roku 1948 síce formálne predpokladala existenciu Správneho súdu (nie najvyššieho), nová politická moc však obnovenie v praxi nepripustila. Správne (a ústavné) súdnictvo kontrolujúce štát bolo totiž nesúladné s filozofickou koncepciou nového zriadenia.
Najvyšší správny súd už nebol personálne doplňovaný a v polovici roka 1949 bolo sídlo súdu prenesené do Bratislavy (z. č. 166/1949 Zb.). Drvivá väčšina sudcov na nové pôsobisko neprešla. Samotná pôsobnosť súdu v tomto období je ťažko pozorovateľná. Od 1. januára 1953 boli následne zákonom definitívne zrušené všetky právne predpisy o správnom súde a správne súdnictvo v Česko-Slovensku bolo až na výnimku zlikvidované. Všeobecnú kontrolu verejnej správy mala zabezpečiť prokuratúra podriadená štátu a komunistickému režimu.
Po páde komunizmu sa začalo s obnovou správneho súdnictva. Od 1. januára 1992 došlo k obnoveniu správneho súdnictva na základe zákona č. 519/1992 Zb. v rámci Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, keď na Slovensku boli správnymi súdmi Najvyšší súd (ak bol žalovaným celoštátny orgán) a krajské súdy (v ostatných prípadoch spravidla bez možnosti opravného prostriedku), prípadne okresné súdy (ak išlo o priestupky). Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky bolo pokračované v tomto nastavení, pričom v rokoch 2003 až 2004 došlo k vzniku všeobecne dvojstupňového správneho súdnictva, keď krajské súdy rozhodovali v prvom stupni a o odvolaní (neskôr o kasačnej sťažnosti) rozhodoval Najvyšší súd.
V Česku začal oddelený Najvyšší správny súd pôsobiť od 1. januára 2003. Na Slovensku i napriek dlhodobým diskusiám zlom priniesla až novela Ústavy č. 422/2020 Z. z., ktorá Najvyšší správny súd ako oddelený súdny orgán správneho súdnictva zriadila k dátumu 1. januára 2021. Jeho činnosť sa začala 1. augusta 2021. Najvyšší správny súd vznikl ako súčasť reformy súdnej mapy spustenej ministerkou spravodlivosti Máriou Kolíkovou. Vôbec prvým predsedom tohto súdu je bývalý advokát, prokurátor a košický krajský sudca Pavol Naď.
Súvislosti zriadenia moderného Najvyššieho správneho súdu.
Potreba Najvyššieho správneho súdu je v právnom prostredí spravidla vnímaná pozitívne, pričom za kladný príklad býva označované zriadenie Najvyššieho správneho súdu Českej republiky v roku 2003. Celková súdna reforma započatá ministerkou spravodlivosti Máriou Kolíkovou, ako aj zriadenie Najvyššieho správneho súdu, sa však stretli aj s kritikou. Vytýkaná jej býva najmä rýchlosť reformy, ako aj nedostatočná spolupráca a súčinnosť so sudcami. V tejto súvislosti sa vyjadrila napr. sudkyňa Najvyššieho súdu a členka Súdnej rady Elena Berthotyová, podľa ktorej sa sudcovia boja „"nastúpiť na loď, ktorá sa po pár metroch potopí. Celý projekt vznikal za zatvorenými dverami, ako sudcovia správneho kolégia sme nemali možnosť vyjadriť sa k tomu."“ Rovnako znepokojenie vyjadrila sudkyňa Petra Príbelská, okrem iného z dôvodu, že kým český súd vznikal desať rokov, slovenský v priebehu niekoľkých mesiacov.
Osobitná kritika sa ozývala zo strany sudcov správneho kolégia Najvyššieho súdu, ktorí očakávali, že na Najvyšší správny súd prejdú automaticky, ako tomu bolo v Česku. Avšak aj títo sudcovia podliehali verejnému vypočutiu pred Súdnou radou a jej následnému rozhodnutiu o ich preložení na Najvyšší správny súd.
Prechod právomoci.
Vytvorenie Najvyššieho správneho súdu prebehlo v dvoch fázach. Prvou bolo jeho zriadenie ako samostatnej entity od 1. januára 2021. Zákonom bola zriadená aj jeho Kancelária. Druhou fázou bolo začatie výkonu jeho činnosti od 1. augusta 2021.
Až do začatia činnosti Najvyššieho správneho súdu vykonávali jeho pôsobnosť tie orgány, ktoré ju vykonávali podľa predpisov účinných pred začatím činnosti Najvyššieho správneho súdu (z veľkej časti Najvyšší súd). Ak zákon neustanovuje inak, dané orgány dokončia aj konania, ktoré začali pred začatím činnosti Najvyššieho správneho súdu. 
Na Najvyšší správny súd prešlo z Najvyššieho súdu takmer 2 000 spisov.