Saroo Brierley

Saroo Brierley (* 1981) je austrálsky podnikateľ a spisovateľ narodený v Indii, ktorý bol vo veku svojich piatich rokov náhodne oddelený od svojej biologickej rodiny. Adoptoval ho austrálsky pár z Indie, ale o 25 rokov neskôr sa po zistení svojho rodného mesta prostredníctvom aplikácie Google Earth opäť stretol so svojou pôvodnou rodinou. Jeho príbeh vyvolal značnú pozornosť medzinárodných médií, najmä v Austrálii a Indii.
Autobiografický záznam o jeho zážitkoch, "A Long Way Home" (Dlhá cesta domov), bol publikovaný v roku 2013 v Austrálii, medzinárodne uvedený v roku 2014 a adaptovaný do filmu Lion, nominovaného na Oscara v roku 2016, v hlavných úlohách Sunny Pawar a Dev Patel ako Saroo a David Wenham ako jeho adoptívny otec, John Brierley a Nicole Kidman ako jeho adoptívna matka Sue Brierley.
Životopis.
Saroo Brierley sa narodil ako Sheru Munshi Khan v Ganesh Talai, predmestí v Khandwa, Madhya Pradesh. Jeho matka bola hinduistka z rádžputskej kasty a otec moslim. Jeho otec pracoval ako stavebný dodávateľ. Keď mal Saroo asi tri roky, jeho otec opustil rodinu po tom, čo si vzal druhú manželku, čím rodinu uvrhol do chudoby. Jeho matka, ktorá sa rozhodla nepožiadať o rozvod, hoci to legálne mohla urobiť, pracovala v stavebníctve, aby uživila seba a svoje deti, ale často nezarábala dosť peňazí, aby ich všetkých uživila, a nemohla si dovoliť poslať ich do školy. Saroo a jeho starší bratia Guddu a Kallu začali žobrať na miestnej železničnej stanici a trhu o jedlo a peniaze. Guddu niekedy získal práce, ako napríklad umývanie riadu v reštaurácii a zametanie podláh vo vagónoch. Saroo a jeho bratia sa tiež uchýlili ku kradnutiu jedla z balíkov ryže a cíceru na miestnej železničnej stanici. Na jednom mieste bol Guddu zatknutý za porušenie zákona o detskej práci po predaji súprav zubných kefiek a pasty na nástupišti železničnej stanice a napriek tomu, že zákon bol určený na ochranu detí, bol na niekoľko dní uväznený. Jedného večera Guddu povedal, že pôjde vlakom z Khandwa do mesta Burhanpur, 70 kilometrov na juh, a neochotne dovolil 5-ročnému Saroovi, aby sa k nemu pridal. Keď vlak dorazil do Burhanpuru, Saroo bol taký unavený, že sa zvalil na lavičku na nástupišti. Guddu povedal svojmu malému bratovi, aby počkal, a sľúbil, že sa čoskoro vráti.
Guddu sa nevracal a Saroo bol nakoniec netrpezlivý. Všimol si na stanici zaparkovaný vozeň a v domnení, že v ňom sedí jeho brat, nastúpil do prázdneho vozňa. Zistil, že do priľahlých vozňov nie sú žiadne dvere. V nádeji, že si po neho brat príde, zaspal. Keď sa prebudil, vlak išiel cez neznámu oblasť. Vlak občas zastavil na malých staniciach, ale Saroo nedokázal otvoriť dvere, aby ušiel. Saroova cesta vlakom sa nakoniec skončila na obrovskej železničnej stanici Howrah v Kalkate v Západnom Bengálsku (teraz známej ako Kalkata) a keď niekto otvoril dvere na jeho vagóne, utiekol. Saroo o tom v tom čase nevedel, ale bol takmer 1500 kilometrov (930 míľ) od svojho rodného mesta. V tú istú noc, keď sa odlúčil od svojho brata, ktorého Saroo nepoznala, Guddu zrazil a zabil prichádzajúci vlak.
Saroo sa pokúsil vrátiť domov nastúpením do rôznych vlakov, ale ukázalo sa, že ide o prímestské vlaky a každý z nich ho nakoniec odviezol späť na železničnú stanicu Howrah. Týždeň alebo dva býval na železničnej stanici Howrah a v jej okolí. Prežil tak, že zbieral zvyšky jedla na ulici a spal pod lavičkami stanice. Nakoniec sa odvážil do mesta; a po dňoch bezdomovectva na uliciach Kalkaty ho našiel železničiar, ktorý sa ho ujal a dal mu jedlo a prístrešie. Ale Saroo utiekol, keď železničiar ukázal Sarooa priateľovi a Saroo vycítil, že niečo nie je v poriadku. Dvaja muži ho prenasledovali, ale podarilo sa mu ujsť.
Saroo nakoniec stretol tínedžera, ktorý ho vzal na policajnú stanicu a oznámil, že môže byť strateným dieťaťom. Polícia vzala Saroo do vládneho centra pre opustené deti. O niekoľko týždňov neskôr bol presunutý do Indickej spoločnosti pre sponzorstvo a adopciu. Tamojší personál sa pokúsil nájsť jeho rodinu, ale Saroo nevedel dosť na to, aby dostatočne vystopovali jeho rodné mesto, a tak bol oficiálne vyhlásený za stratené dieťa. Následne ho adoptovala rodina Brierleyovcov z Hobartu v Tasmánii v Austrálii.
Jeho matka Kamla Munshi medzitým hľadala svojich dvoch synov. Niekoľko týždňov po tom, čo sa jej synovia nevrátili domov, ju polícia informovala, že telo Guddu bolo nájdené blízko železničných koľají, pretože ho zabil prichádzajúci vlak neďaleko od stanice Burhanpur. Nikdy sa nevzdala nádeje, že Saroo je stále nažive a jedného dňa sa vráti. O niekoľko rokov neskôr sa rozhodla zostať v Ganesh Talai namiesto toho, aby sa presťahovala ku Kalluovej rodine v Burhanpur, aby ju Saroo mohol nájsť, ak sa vráti.
Hľadanie rodiny.
Saroo vyrastal v Hobarte v austrálskej rodine. Jeho austrálski rodičia si adoptovali ďalšieho indického chlapca Mantosha. Mantosh sa stal Saroovým bratom. Saroo sa naučil po anglicky a čoskoro stratil kontakt s hindčinou. Saroo vznikol ako nesprávna výslovnosť jeho krstného mena – Sheru.
Študoval obchod na Australian International Hotel School v Canberre. Ako dospelý strávil približne 9 855 hodín vyhľadávaním pomocou satelitných snímok na Google Earth, pričom dôsledne sledoval železničné trate vychádzajúce zo železničnej stanice Howrah. Spoliehal sa na svoje nejasné spomienky na hlavné črty okolo železničnej stanice Burhanpur, hoci o názve stanice vedel len málo, okrem toho, že sa začínalo písmenom B. Jednej neskorej noci v roku 2011 narazil na malú železničnú stanicu, ktorá sa podobala jeho spomienkam z detstva na to, kde uviazol v prázdnom vozni; názov tejto stanice bol Burhanpur, veľmi blízky fonetickému hláskovaniu mena, ktoré si pamätal zo svojho detstva. Sledoval satelitné snímky železničnej trate na sever a našiel mesto Khandwa. Na to meno si nepamätal, ale mesto obsahovalo rozpoznateľné prvky, ako napríklad fontánu pri železničnej trati, kde sa hrával. Bol schopný vystopovať cestu ulicami k miestu, kde býval on a jeho rodina.
Saroo kontaktoval miestnu skupinu na Facebooku so sídlom v Khandwa. Skupina na Facebooku posilnila jeho presvedčenie, že Khandwa by mohla byť jeho rodným mestom.
V roku 2012 Saroo odcestoval do mesta Khandwa v Indii a pýtal sa obyvateľov, či vedia o nejakej rodine, ktorá pred 25 rokmi stratila svojho syna. Miestni ľudia ho čoskoro priviedli k jeho matke. Stretol sa tiež so svojou sestrou Shekilou a bratom Kalluom. So stratou Sarooa a Guddua si ich matka mohla dovoliť poslať ďalšie dve deti do školy. Stretnutie bolo značne sledované indickými a medzinárodnými médiami.
Súčasnosť.
Saroo naďalej žije v Hobarte. On a jeho indická rodina sú teraz schopní pravidelne komunikovať, pričom využívajú počítač v dome jedného z Kalluových susedov. Svojej matke kúpil dom, takže už nemusí pracovať. Saroo sa ponúkol, že privedie svoju matku do Austrálie, ale povedala mu, že uprednostňuje zostať v Indii, pričom tiež poznamenala, že Saroo nehovorí hindsky a ona nehovorí po anglicky, takže by bolo ťažké komunikovať, keby sa presťahovala do Austrálie. Jeho otec odišiel od rodiny. Tiež uviedla kultúrne rozdiely medzi Austráliou a Indiou a uviedla, že uprednostňuje život v Indii.
Saroo sa vrátil do Indie a viac ako tucetkrát navštívil svoju biologickú rodinu. Na jednej zo svojich ciest cestoval prvou triedou z Bombaja do Kalkaty, aby znovu vystopoval svoju cestu pred štvrťstoročím.
Penguin Australia vydal Saroovu knihu A Long Way Home v roku 2013. Opisuje v nej svoje utrpenie ako stratené päťročné dieťa, jeho adopciu a hľadanie svojej indickej rodiny.
Lion, film z roku 2016 založený na Saroovom živote v réžii Gartha Davisa a v hlavných úlohách s Devom Patelom, Nicole Kidman, Davidom Wenhamom a Rooney Marou, mal premiéru s veľkými ohlasmi na Medzinárodnom filmovom festivale v Toronte v roku 2016. Na 89. ročníku udeľovania cien Akadémie získalo šesť nominácií, no žiadne ocenenie si domov neodnieslo. Saroo vo filme stvárnili nováčik Sunny Pawar a Dev Patel, ktorý bol za svoj výkon nominovaný na Oscara za najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe. 
V apríli 2019 Saroo oznámil, že vedie pátranie po svojom otcovi, ktorý ho a jeho rodinu opustil, keď bol ešte malé dieťa.