Ilona Németh

Prof. Ilona Németh, DLA (* 28. január 1963, Dunajská Streda) je slovenská výtvarníčka, typografka, konceptuálna umelkyňa a vysokoškolská pedagogička maďarskej národnosti.
Životopis.
Pochádza z maďarskej rodiny z južného Slovenska, jej otec bol poľnohospodársky inžinier, matka učiteľka. Základnú a strednú školu absolvovala v Dunajskej Strede. V rokoch 19811986 absolvovala odbor typografia a knižné umenie na Maďarskej vysokej škole umeleckopriemyselnej v Budapešti (, dnes "Moholy-Nagy Művészeti Egyetem", MOME).
Počas štúdia spolupracovala s opozičnými skupinami a do Československa prevážala maďarskú samizdatovú literatúru. Po skončení štúdia v roku 1986 sa zúčastňovala protestných akcií, pre svoje kritické postoje bola v dlhoročnom konflikte aj s otcom, ktorý sa ju snažil presvedčiť, že komunistickú stranu je možné reformovať zvnútra. Pracovala vo vydavateľstve maďarskej literatúry Madách a spoluzakladala výtvarnú sekciu časopisu nezávislých maďarských spisovateľov "Iródia", kde dávali priestor aj umelcom, ktorí sa nemohli oficiálne realizovať, pretože nesúhlasili s politickým režimom. Spolu s performerom Józsefom R. Juhászom založili v roku 1987 pod hlavičkou Csemadoku v Nových Zámkoch nezávislé Studio erté, etablujúce a propagujúce dovtedy neoficiálne alternatívne a experimentálne umenie. V rokoch 19871997 sa tu konali festivaly multimediálneho umenia.
18. novembra 1989, teda v druhý deň začínajúcej sa Nežnej revolúcie, avšak ešte bez vedomia o udalostiach zo 17. novembra, spoluzaložila s ďalšími maďarskými disidentmi a mladými aktivistami Maďarskú nezávislú iniciatívu (MNI), v rámci ktorej chceli rozvinúť spoluprácu s ďalšími slovenskými a českými disidentskými kruhmi. V nasledujúcich týždňoch sa pridali k VPN a 15. decembra začali vydávať prvý nezávislý maďarský časopis "Nap", kde bola Ilona Németh dva roky grafickou redaktorkou. Zažila dezilúziu z nástupu maďarského aj slovenského nacionalizmu a v roku 1992 sa zo straníckej politiky stiahla: "„Ja mám menšinový názor a nie som ochotná podriadiť sa väčšinovému názoru. Samozrejme, chápem a akceptujem, že na tejto báze funguje demokracia.“". Veľmi negatívne vnímala aj vtedajší zánik Československa: "„Mám samozrejme viac identít, a jedna z nich je československá. Nikdy som nemala pocit, že sme rozdelenie potrebovali. Spoločný štát bol obohatením obidvoch národov.“"
Na slovenskú výtvarnú scénu vstúpila v roku 1990 svojou prvou samostatnou výstavou "Zápisky z labyrintu" v bratislavskej Galérii Cypriána Majerníka, pozostávajúcou z inštalácie, videa a maľby. Do priestoru umiestnila prírodný materiál, niekoľko balíkov slamy, videozáznam performancie a diela expresívnej gestickej maľby.
Ilustrovala učebnice slovenčiny pre osem ročníkov základných škôl s vyučovacím jazykom maďarským. Bola členkou viacerých výberových komisií, rozdeľujúcich prostriedky pre kultúrne organizácie a občianske združenia so zameraním na väčšinovú aj menšinovú kultúru. Kriticky vníma činnosť Csemadoku po roku 1989, ktorý podľa nej dodnes funguje ako za minulého režimu a snaží sa podporovať len ľudovú kultúru: "„Založiť identitu len na ľudovej kultúre je strašne málo a biedne. Okrem toho, že sme Maďari, mali by sme aj niečo iné vykonať a zaoberať sa inými vecami. Byť Maďarom nie je cieľom, ale danosťou.“"
V rokoch 20002003 absolvovala ďalšie, magisterské štúdium na Maďarskej akadémii výtvarných umení (, MKE), v roku 2006 tu získala titul „doktor slobodných umení“ (DLA) a v roku 2007 umelecko-pedagogickú hodnosť docent.
V rokoch 20042019 prednášala na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (VŠVU), kde pôsobila aj ako garantka odboru intermédií. V roku 2014 ju prezident SR Andrej Kiska vymenoval za profesorku v odbore výtvarné umenie.
Od roku 2021 pôsobí ako profesorka a garantka študijného programu Dizajn na Fakulte architektúry a dizajnu Slovenskej technickej univerzity v Bratislave (FAD STU). Špecializuje sa na umenie vo verejnom priestore a umelecký výskum.
Od roku 2015 pôsobí ako kurátorka scény vizuálneho umenia festivalu Pohoda. a od roku 2022 je členkou redakčnej rady Denníka N.
Osobný život.
S manželom, architektom Mariánom Ravaszom, majú synov Ábela (* 1986; sociológ a politik) a Jonathana (odborník v oblasti interaktívneho dizajnu a virtuálnej reality).