burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Martin Šulík

Martin Šulík (* 20. október 1962, Žilina) je slovenský filmový režisér, scenárista a herec. Syn herca Antona Šulíka, brat divadelného režiséra Antona Šulíka ml. a režiséra a dokumentaristu Mareka Šulíka. 
Životopis.
Vyštudoval filmovú a televíznu réžiu na VŠMU v Bratislave (1981 – 1986). 
Šulík sa od iných projektov svojej generácie odlišoval vysokou mierou stotožnenia s látkou a autentického obrazného myslenia, ktoré si postupne budoval už od študentských rokov. Príkladom je ročníková práca "Rozhovor" (1983) v ktorej artikuloval problém vzťahu otca a syna, ktorý sa neskôr stal podstatnou súčasťou filmov "Všetko čo mám rád" a "Záhrada". 
V roku 1984 si zahral vo filme Vlada Balca "Uhol pohľadu" postavu študenta dokumentaristiky Ivana Stoklasa, ktorý sa prostredníctvom nakrúcaného filmového portrétu dostane do sporu so svojou priateľkou aj s pedagógmi na škole. V roku 1988 napísal scenár pre Balcov film "Postoj" spolu s Mariánom Zacharom. 
V roku 1986 absolvoval štúdia stredometrážnym hraným filmom "Staccato" o problematike rodičovského porozumenia. "Staccato" je výrazným filmom Šulíkovej produkcie. Nezameriava sa na dialógy, ale na obraz, hudbu a situácie. 
Ako režisér debutoval v roku 1991 filmom "Neha". Scenár napísal s Ondrejom Šulajom, ktorý sa stal jeho dlhodobým spolupracovníkom. So scenáristom Ondrejom Šulajom, kameramanom Martinom Štrbou, hudobným skladateľom Vladimírom Godárom a výtvarníkom Františkom Liptákom spolupracoval aj na ďalších filmoch (Všetko, čo mám rád, Záhrada, Orbis Pictus a i.).
Film "Všetko čo mám rád" (1992) patrí k prvým filmom nakrúteným na Slovensku pomocou neštátneho kapitálu. A predstavuje dielo, ktorého autor prerušil veľké mlčanie generácií. 
Film "Záhrada" získal päť Českých levov, Cenu slovenskej filmovej kritiky, niekoľko ocenení na MFF Karlove Vary, Cenu českých filmových kritikov aj slovenského Igrica. Uspel aj na festivale v Mannheime, Cottbuse, Bologni, Turíne, Saint Etienne a v Belforte. Vo filme Krajinka po prvý raz scenáristicky spolupracoval s Dušanom Dušekom. Krajinku zaslala Slovenská filmová a televízna akadémia do výberu na nominácie na Oscara. Nakrútil aj niekoľko úspešných dokumentov. Jedným z nich je Klíč k určovaní trpaslíků aneb Poslední cesta Lemuela Gullivera (2002) o živote českého režiséra Pavla Juráčka. Okrem toho spracoval materiál o nerealizovaných filmoch Juraja Jakubiska (2001). 
Za film Cigán (2011) získal cenu Slnko v sieti pre najlepšieho režiséra a za dokumentárny cyklus 25 zo šesťdesiatych alebo Ćeskoslovenská nová vlna si odniesol Slnko v sieti pre najlepší dokumentárny film za rok 2011. 
Pracuje ako vedúci katedry filmovej a televíznej réžie na VŠMU.
Anton Šulík

Anton Šulík (* 27. marec 1931, Ružomberok-Černová – † 11. január 1999, Bratislava) bol slovenský herec. Otec režisérov Antona a Martina Šulíkových.
Po maturite na gymnáziu študoval na odbornej textilnej škole v Ružomberku (1948 - 1950). V rokoch 1951 - 1957 bol členom Armádneho divadla v Martine, 1957 - 1966 Divadla Petra Jilemnického v Žiline, 1966 - 1969 DSNP, scéna Žilina a od roku 1969 členom Divadla SNP v Martine. Počas štúdií hral v ochotníckom súbore Máj v Černovej a neskôr v súbore pri ZK ROH v Rybárpoli. Aktívne spolupracoval ako režisér a inštruktor s ochotníckymi súbormi. 
Počas Nežnej revolúcie v novembri 1989 moderoval v Žiline protikomunistické mítingy. 
Na sklonku kariéry hral v Bábkovom divadle v Žiline.
Uncyclopedia

Necyklopédia () je satirická „"encyklopédia"“, založená na MediaWiki, parodujúca Wikipédiu. Necyklopédia je zbierkou absurdných hesiel, ktoré vymýšľajú ich autori. Heslá nemajú nič spoločné so skutočnosťou a Wikipédia je v nej humorne definovaná ako nebezpečná paródia Necyklopédie.
Od januára 2005 (začiatok projektu) do júna 2013 mala napr. anglická "Uncyclopedia" 30309 hesiel, česká "Necyklopedie" 2718 a slovenská "Necyklopédia" 1620 hesiel. Najväčšia na svete bola portugalská "Desciclopédia", ktorá má 43 784 hesiel.
SK Necyklopédia začala fungovať 25. mája 2007.
Necyklopédia na Fandome už nefunguje, funguje však na stránke https://necyklopedia.org/.
Amytal

Amytal je špecifický inhibítor, pomocou ktorého sa sleduje mechanizmus transportu elektrónov v dýchacom reťazci rastlín a spomaľuje prenos elektrónov z NADH na cytochróm bunky.
Peter Jackson

Peter Robert Jackson (* 31. október 1961, Pukerua Bay, Nový Zéland) je novozélandský filmový režisér, držiteľ Oscara.
Životopis.
Narodil sa na Novom Zélande v roku 1961. Už ako dieťa robil svoje prvé filmové pokusy na 8 mm kameru svojich rodičov. V sedemnástich nechal školu a zamestnal sa ako pomocná sila vo fotolaboratóriu. Keď si z úspor kúpil 16 mm kameru, začal natáčať sci-fi komédiu, z ktorej neskôr vznikol film "Bad Taste" z roku 1987 - nechutný a brutálny celovečerný film o skupine mimozemšťanov, ktorým sa znepáči pobyt na ich vlastnej planéte a navštívia tú našu, kde povraždia obyvateľov odľahlého novozélandského mestečka. Jackson tu okrem réžie, scenára, produkcie a kamery robil aj triky. 
Ďalším jeho filmom bola hororová komédia "Meet The Feebles" (1989). Preslávil sa však až v roku 1992 hororom "Braindead - Živí mŕtvi. T"ento kultový príbeh pojednáva o freudovsky dominantnej matke brániacej láske syna k španielskej prisťahovalkyni, na pozadí zombie apokalypsy. 
V nasledujúcich rokoch sa pokúšal vymaniť sa zo škatuľky kultového a nezávislého tvorcu krvákov. Prvým krokom bola seriózna dráma "Heavenly Creatures" (Nebeské stvorenia). Film vznikol na základe skutočnej udalosti, ktorá v 50-tych rokoch otriasla Novým Zélandom. Dve školáčky sa natoľko zblížili, že začali byť upodozrievané z lesbického vzťahu. Ich rodičia sa preto rozhodli ich od seba odlúčiť. Dievčatá (jednu z nich si zahrala Kate Winsletová) sa preto rozhodli zavraždiť matku jednej z nich. Film získal nomináciu na Oskara v kategórii Najlepší scenár. 
Ďalší film "Prízraky" sa stal pomyselným krokom do veľkého filmového priemyslu - producentom mu bol Robert Zemeckis (Režisér filmov "Návrat do budúcnosti" a "Forrest Gump"). Hlavnú úlohu stvárnil Michael J. Fox a je to príbeh o trochu potrhlom mladíkovi, ktorý sa kamaráti s duchmi a patrične to využíva vo svoj finančný prospech.
Pán prsteňov.
Jackson sa spolu so svojou spolupracovníčkou Fran Walshovou pustil do písania scenára. Spočiatku mala o celý projekt záujem firma Miramax a producent Saul Zaentz - tí však trvali na dvoch filmoch. Avšak stlačiť tak rozsiahle dielo do dvoch celovečerných filmov bolo neuskutočniteľné a pristúpilo sa k trom častiam. Jackson ponúkol sfilmovanie spoločnosti New Line Cinema.
Život po trilógii.
Universal Studios podpísali s Jacksonom kontrakt na ďalší film a to jeho srdcovú záležitosť - remake klasického King Konga z roku 1933. Práve tento film ho inšpiroval k tomu, aby sa stal režisérom. Jeho honorár sa odhaduje na 20 miliónov dolárov, čím sa stal najlepšie plateným režisérom v doterajšej histórii.
Hobit.
Po veľmi úspešnej trilógií Pána prsteňov sa Jackson pustil do ďalšieho diela od J.R.R. Tolkiena s názvom Hobit. 230-stranovú knižku spracoval taktiež do troch filmov, z ktorých posledný mal premiéru v decembri 2014. Film získal nominácie na niekoľko prestížnych ocenení.
Špekuluje sa, že Jackson pripravuje sfilmovanie ďalšieho Tolkienovho diela - Silmarillion.
Frances Walshová

Frances Walshová (; * 10. január 1959, Wellington, Nový Zéland) je novozélandská scenáristka, filmová producentka a hudobníčka.&lt;br&gt;
Je nositeľkou Ceny americkej filmovej Akadémie Oscara.
Životopis.
Narodila sa vo Wellingtone, kde navštevovala školu s úmyslom stať sa módnou návrhárkou, no začala sa zaujímať o hudbu. Hrala v punkovej kapele "The Wallsockets", medzitým navštevovala Victoria University vo Wellingtone, ktorú skončila v roku 1981. Po škole písala scenáre pre televízne show ako "Shark in the Park" a "Worzel Gummidge Down Under".
Fran je partnerkou Petera Jacksona a matkou ich dvoch detí Billyho (* 1995) a Katie (* 1996). Petera Jacksona stretla počas jeho práce na filme "Bad Taste" a zobrali sa v roku 1987. Odvtedy sa podieľala na každom jeho scenári od "Meet the Feebles" (1989). Potom sa spolu podieľali (so Stephenom Sinclairom) na hororovej komédii "Braindead" (1992).
Walshová a Jackson napísali aj scenár k dráme "Heavenly Creatures" (1994), za ktorý obdržali svoju prvú nomináciu na Oscara. 
Jackson sa pokúsil získať šéfov štúdia Miramax na riskantný podnik - sfilmovanie fantasy trilógie Pán prsteňov. No tento risk pristúpila spoločnosť "New Line Cinema", ktorá mu zabezpečila financie v roku 1998.
Walshová, Jackson a Philippa Boyens adaptovali tri knihy do formy scenárov pre filmové plátno (2001–2003). Fran bola zároveň producentkou a napísala dve piesne pre soundtrack "Návrat kráľa".
Trio pokračuje v práci aj po skončení filmovania "Pána prsteňov", momentálne pracujú na filme "King Kong (2005)" a nadávno získali práva na sfilmovanie "The Lovely Bones".
Fran na rozdiel od Petera uprednostňuje anonymitu, narada poskytuje rozhovory (preto sa aj na DVD neobjavil žiaden rozhovor s ňou, napriek tomu, že audiokomentáre nahrala). 
Ocenenia.
Cena americkej akadémie Oscar:
Cena britskej akadémie filmu a televízie (BAFTA):
Zlatý Glóbus:
Writers Guild of America (WGA):
Bitka pri Stiklestade

Bitka pri Stiklestade je najslávnejšia bitka ktorá sa kedy odohrala na nórskej pôde. Stretlo sa tu kresťanské vojsko Olafa Haraldssona a vojsko nórskych pohanov a ľudí, ktorí mali pocit že bránia staré práva. Hoci skončila porážkou kresťanov, predstavuje významný medzník pri šírení kresťanstva v Nórsku.
Predohra.
Do roku 1015 vládli v Nórsku ako vazali dánskeho kráľa synovia jarla Håkona. A to až do chvíle než do krajiny dorazil bývalý Viking z rodu Ynglingov Olaf Haraldsson (svätý Olaf). Olaf bol už pokrstený a vzal si za cieľ obrátiť krajinu na kresťanstvo a vykynožiť v nej pohanstvo.
Postupne sa prebil k moci a jeho metódy či už na ceste ku zvrchovanosti alebo pri presadzovaní kresťanstva boli rovnako kruté ako u jeho menovca Olafa Tryggvesona. Tým si proti sebe popudil nielen pohanov, lež ozval sa aj nejeden kresťan.
Títo našli pomoc u Knuta Veľkého a Olaf bol nútený utiecť do Ruska. Tam roku 1030 zhromaždil vojsko. Keďže doň odmietol prijať nepokrstených, bolo menšie ako by bolo vhodné, ale Olaf veril v Božiu pomoc.
Bitka.
Ráno pred začiatkom bitky si Olaf na hodinu pospal. Počas spánku mal sen, že kráča po rebríku do neba. Toľko vraví legenda.
Nakoniec bol Olaf v bitke zabitý a skonal opretý o veľký balvan trčiaci zo zeme, okolo ktorého sa zhromaždili jeho verní.
Epilóg.
Po bitke sa sedliacke vojsko rozišlo späť do svojich domovov a vládu v Nórsku prevzal Knut Veľký. Olaf bol svojimi protivníkmi náležite pochovaný. Neskôr pod Knutovou krutovládou Nóri oľutovali svoj čin a zabudnúc na Olafovu krutosť začali ho spomínať ako dobrého vladára. Krajinou sa začali šíriť chýry o zázrakoch v spojitosti s jeho telesnými pozostatkami a mnoho ľudí sa začalo obávať, že zabili svätca. A stalo sa čosi nevídané - Nóri, ktorí po storočia tvrdohlavo odolávali obracaniu na kresťanstvo - začali putovať k trondheimskej katedrále, obracajúc sa húfne na vieru. Neskôr priviedli späť z Ruska Olafovho syna Magnusa a ustanovili ho kráľom.
Pamätník.
Na mieste bitky, presnejšie kameňa o ktorý sa umierajúci Olaf opieral, bol postavený kostol, pričom kameň samotný je súčasťou oltára.
Na mieste bitky sa každoročne okolo 29. júla hrá divadelná hra "Svätý Olaf" ("Spelet om Heilag Olav"), ktorú dodnes uvidelo neuveriteľných 600-tisíc návštevníkov.
Karl Millöcker

Karl Millöcker alebo Carl Joseph Millöcker (* 29. august 1842, Viedeň, Rakúsko – † 31. december 1899, Baden) bol rakúsky operetný skladateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine zlatníka, ale nemal žiadny vzťah k tomuto remeslu. Vyštudoval Konzervatórium vo Viedni. Jeho talent spozoroval Franz von Suppé, ktorý ho najprv prijal do svojho orchestra za flautistu a v roku 1864 mu vybavil zamestnanie v Landestheater v Grazi. Tam napísal svoje prvé dve operety, "Der tote Gast" a "Die Lustigen Binder" (obe v jednom dejstve), ktoré mali spoločnú premiéru 21. decembra 1865, ale mali len malý úspech.
O dva roky neskôr, v roku 1866 ho Suppé odporučil za dirigenta do Theater an der Wien. Riaditeľovi divadla sa však nepáčila Millöckerova nedisciplinovanosť a keďže ho nepovažoval za príliš talentovaného, čoskoro ho vyhodil. Zatrpknutý Millöcker opustil Viedeň a zamestnal sa v Deutsches Theater v Pešť. V Budapešti uviedol svoju prvú väčšiu operetu (v troch dejstvách), "Die Fraueninsel" (1868). Do Viedne sa opäť mohol vrátiť na miesto dirigenta až v roku 1869, keď sa riaditeľom v Theater an der Wien stal Maximilian Stein.
Svoj najväčší úspech dosiahol až 6. decembra 1882, keď mala premiéru jeho najslávnejšia opereta, "Žobravý študent" (nem. "Der Bettelstudent"). Preslávil sa aj operetami "Die Dubarry" (1879) a "Gasparone" (1884).
Čiernooká galaxia

Čiernooká galaxia (iné názvy: galaxia Čierne oko, Messier 64, M 64, NGC 4826) je špirálová galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky objavená v roku 1779. So svojím priemerom 160 000 ly a absolútnou jasnosťou -22,3 mag je druhou najväčšou galaxiou v Messierovom katalógu. 
Čiernooká galaxia sa nazýva podľa tmavej oblasti na sever od stredu galaxie, ktorú však nemôžeme vidieť ďalekohľadom s menším priemerom objektívu ako 25 cm. Táto tmavá oblasť je v skutočnosti rozsiahly komplex tmavých hmlovín, ktoré zacláňajú hviezdy v špirálových ramenách. Dodávajú galaxii vzhľad privretého oka a najlepšie sa ukážu na fotografických snímkach. M 64 je zdroj röntgenového, infračerveného a rádiového žiarenia. 
Zvláštnosťou tejto galaxie je jej rotácia. Vnútorná časť rotuje opačným smerom než vonkajšia. Je to následok splynutia dvoch galaxií s opačnou rotáciou, pričom si obe galaxie svoju pôvodnú rotáciu zachovali. To je vzácny úkaz – doteraz sú známe len tri takéto galaxie. 
Čiernooká galaxia sa premieta do kopy galaxií Coma, ale v skutočnosti patrí do Kopy galaxií Virgo v súhvezdí Panny. Aj keď sa údaje o jej vzdialenosti značne rozchádzajú (20 – 40 mil. Ly), je v každom prípade oveľa bližšie než kopa. Galaxia M 64 je veľmi mohutný systém vo vzdialenosti najmenej 12 miliónov svetelných rokov.
M102

M102 môže byť:
Bodeho hmlovina

Bodeho hmlovina (iné názvy: Bodeho galaxia, Messier 81, M 81, NGC 3031) je špirálová galaxia vzdialená od Slnka 12 miliónov svetelných rokov v súhvezdí Veľká medvedica. Objavil ju Johann Elert Bode v roku 1774.
Cigara (galaxia)

Cigara (iné názvy: Messier 82, M 82, NGC 3034) je nepravidelná galaxia typu (Ir II) v súhvezdí Veľká medvedica s výraznými stopami výbuchu jadra. Jej zdanlivá jasnosť je 9,2m, absolútna jasnosť -20,2m, celková hmotnosť 10 miliárd hmotností Slnka, priemer 32 000 ly. 
Vo vodíkovej čiare Hα má vláknitú štruktúru, expandujúcu smerom od centra rýchlosťou asi 1 000 km.s-1 pri vzdialenosti 5 000 ly od jadra. Kinetická energia expandujúcich plynov sa odhaduje na 1048-1059 J. Expanzia sa vysvetľuje výbuchom, ktorý nastal v jadre galaxie pred 1 000 000 rokmi. Niektorí autori vysvetľujú pozorovanú šírku spektrálnych čiar ich zložitým, multipletovým charakterom bez predpokladaného výbuchu. Fotograficky sa dosiaľ nepodarilo rozlíšiť v galaxii jednotlivé hviezdy. Televíznou technikou sa potvrdila prítomnosť hviezd v jej centrálnych oblastiach (horúce B hviezdy) i v okrajových oblastiach (hviezdy spektrálnych typov A, F). Fotografie v infračervenom svetle dokázali, že v centrálnej časti galaxie je niekoľko zhustení B hviezd; celý tento komplex sa nazýva superkopa B hviezd. M82 je zdrojom rádiového a röntgenového žiarenia. Najjasnejší kompaktný zdroj rádiového žiarenia v jadre galaxie má priemer iba 25 svetelných dní. Rádiové pozorovania dokázali, že galaxia je vo veľkom komplexe mrakov neutrálneho vodíka, ktorý je spoločný aj pre galaxiu M81. Vzdialenosť od Zeme 10 miliónov ly.
Južný veterník

Južný veterník (iné názvy: Messier 83, M 83, NGC 5236) je špirálová galaxia v súhvezdí Hydra. Je to jedna z najbližších a najjasnejších špirálových galaxií na oblohe, viditeľná v binokuláre.
Jadro má relatívne malé a jasné. Ukrýva sa v ňom zdroj rádiového žiarenia malých rozmerov. Tento zdroj obklopuje spletitý, dvojitý prstenec. Pozorovania veľkými ďalekohľadmi VLT ukázali, že centrum galaxie je takisto dvojité.
Vreteno (galaxia)

Galaxia Vreteno (iné názvy: Messier 102, M 102, NGC 5866) je galaxia v súhvezdí Drak.
M60

M60 môže byť:
Zbrane a vojenské vybavenie
Doprava
Počítače
Vesmírne objekty:
M61

M61 alebo M-61 môže byť:
v doprave:
vo vede:
v zbrojárstve a vojenstve:
M109

M109 môže byť:
M70

M70 môže byť:
M86

M86 môže byť:
M77

M77 môže byť
Vzťahovačnosť

Vzťahovačnosť je narcistický duševný pochod, ktorým si jedinec privlastňuje pozornosť, ktorá sa netýka jeho osoby: náhodné poznámky, pohľady, všeobecné tvrdenia. Prejavuje sa pri neurózach, skoptofóbii, pri paranoidných psychopatiách a paranoi. Ide o návrat do obdobia raného detstva, kedy dieťa býva stredom pozornosti.
Vrtuľa

Vrtuľa je vonkajšia rotačná hnacia časť na lietadle, lodi alebo inom dopravnom prostriedku (napr. vznášadle).
Výpoveď (jazykoveda)

Výpoveď je výrok, tvrdenie, ktoré niekto povedal. Výpoveď je aktualizovanou realizáciou vety, t. j. jej artikulácia alebo napísanie.
Výraz

Výraz môže byť:
Algebrický výraz

Algebrický výraz (staršie "algebraický výraz") je počtový výraz, v ktorom sa vyskytujú písmená s významom čísiel. Na zapisovanie algebrických výrazov sa používajú rovnaké znamienka a názvoslovie ako pri výrazoch s číslami. V súčine dvoch alebo viacerých čísel zapísaných písmenami sa znak násobenia spravidla vynecháva.
Algebrický počtový výraz

Algebrický počtový výraz (staršie "algebraický počtový výraz") je výraz, v ktorom vystupujú veličiny spojené algebrickými počtovými úkonmi, napr. a + b, 2 (x-3), 5a + 1.
Jazykový výraz

Jazykový výraz je skupina jazykových znakov určená na vyjadrenie jazykového významu; prvok jazyka, t. j. znak a to čo je utvorené zo znakov podľa istých pravidiel. Môže byť jednoduchý alebo zložený z inych výrazov.
Jazykové výrazy sú predmetom skúmania rôznych disciplín (napr. logiky, lingvistiky, atď.) a pri ich skúmaní sa používajú rôzne postupy alebo metódy, napr. logická analýza.
Jazykový výraz (logika)

Výraz jazykový v logike je výrok, názov, logická spojka, kvantifikátor, logická forma, logická konštanta.
Logický výraz

Logický výraz je postupnosť znakov tvorená z nasledujúcich základných logických znakov:
1. ż, /\, \/, -&gt;, &lt;-&gt;, ( ), (đ|x), (\-/x).
2. p , p ... p.
o 1 n
3. P (x ), P (x )...
o 1 o 2
P (x ), P (x )...
1 1 1 2
Q (x , x ), Q (x , x )... Q (x , x ).
o 1 2 1 1 2 n i k
Z týchto základnych logických znakov sa tvoria výrazy výrokovej logiky induktívnou definíciou.
Matematický výraz

Matematický výraz je zoskupenie matematických symbolov na vyjadrenie určitých vzťahov a operácií.
Molekulárny výraz

Molekulárny výraz je výraz, ktorý obsahuje ako svoje súčasti výrazy, ktoré sú samé taktiež
výrazy.
Počtový výraz

Počtový výraz je matematický výraz; naznačený počtový výkon medzi číslami.
Počtové výrazy sa pomenovávajú podľa počtových výkonov, napr. počtový výraz 3 + 2 je súčet, 6 - 4 je rozdiel, 2. 4 je súčin, 4 : 2 je podiel.
Rozlišujeme jednoduché počtové výrazy a zložené počtové výrazy.
Počtový výraz, ktorý obsahuje iba znak násobenia, je jednočlen.
Jednoduchý počtový výraz

Jednoduchý počtový výraz je počtový výraz, ktorý obsahuje iba jeden počtový výkon, napr. 4×2; 3+5; 6-4.
Zložený počtový výraz

Zložený počtový výraz je počtový výraz, ktorý obsahuje viac než jeden počtový úkon, napríklad: 3 + 2 * 3 alebo 4 / 2 + 2 * 3 alebo 8 / 2 - 4
Operácie sa vykonávajú zľava doprava, násobenie a delenie však majú prednosť pred sčítaním a odčítaním. Pokiaľ sa majú operácie vykonať v inom poradí, použijú sa zátvorky. Najprv sa vykonajú operácie v zátvorkách.
Predikátorový výraz

Predikátorový výraz je logika: výraz, ktorý vyjadruje predikát.
Výrokový výraz

Výrokový výraz môže byť:
Zložený výraz

Zložený výraz je sled znakov utvorený podľa skladobných pravidiel.
Výrez

Výrez môže byť:
Materiálna výroba

Materiálna výroba je ľudská činnosť, ktorou človek pôsobí pretvárajúcim spôsobom na vonkajšie predmety prírody, ktorou si ich privlastňuje a bezprostredne využíva na uspokojovanie svojich potrieb. Vytvára materiálny základ všetkých ostatných
činností.
Naturálna výroba

Naturálna výroba je výroba materiálnych statkov na priame uspokojovanie potrieb bezprostredných výrobcov bez sprostredkovania tovarovou výmenou (na rozdiel od tovarovej výroby).
Poľnohospodárska výroba

Poľnohospodárska výroba môže byť:
Priemyselná výroba

Priemyselná výroba je časť materiálnej výroby.
Rastlinná výroba

Rastlinná výroba je zložka poľnohospodárskej výroby.
Rastlinná výroba využíva pôdu na pestovanie kultúrnych plodín. Vyrába potraviny, krmivá, a suroviny pre spracovateľský priemysel. Zahŕňa pestovanie obilnín, strukovín, olejnín, okopanín, technických plodín, ovocinárstvo, chmeliarstvo, zeleninárstvo, vinohradníctvo, lúkarstvo a krmovinárstvo.
Výroba s využitím počítača

Výroba s využitím počítača (CAM = computer-aided manufacturing) je súčasť CAE, vyhotovanie objektu pomocou počítačom riadeného obrábacieho stroja.
Tovarová výroba

Tovarová výroba je forma výroby v podmienkach, keď výrobcovia, vzájomne rozdelení spoločenskou deľbou práce a vyrábajúci pre seba navzájom, rozhodujú relatívne samostatne o svojej výrobe, ale musia svoje výrobky vymieňať v určitom pomere za iné výrobky, ktoré sami nevyrábajú, ale na uskutočňovanie výroby potrebujú (na rozdiel od naturálnej výroby); je výrobou nie pre vlastnú spotrebu, ale pre predaj, pre výmenu na trhu; všeobecným ekonomickým zákonom tovarovej výroby je zákon hodnoty.
Živočíšna výroba

Živočíšna výroba je zložka poľnohospodárskej výroby.
Zhodnocuje zdroje rastlinnej výroby tak, že ich pretvára na živočíšne výrobky (mäso, tuk, mlieko, vajcia, koža a kožušina, perie), zabezpečuje výživu populácie proteínmi živočíšneho pôvodu a poskytuje aj suroviny pre časť spracovateľského priemyslu. Odpady živočíšnej výroby, ako napríklad hnoj, hydinový trus, spätne ovplyvňujú rastlinnú výrobu.
Výrobca

Výrobca alebo producent môže byť:
Poľnohospodársky výrobok

Poľnohospodársky výrobok je výsledok poľnohospodárskej výroby, najmä potraviny.
Stromboli (ostrov)

Stromboli je ostrov sopečného pôvodu, patriaci do súostrovia Liparské ostrovy. Pomenovanie pochádza zo skomoleniny gréckeho slova "strongylae" – okrúhly. Je obývaný už od staroveku, v súčasnosti sa na ňom nachádzajú dve osady: Stromboli na severovýchode a Ginostra na juhozápade. V roku 1991 tu žilo 361 obyvateľov. Zdrojom obživy bol rybolov a pestovanie vína, v súčasnosti najmä turistický ruch. Pri erupcii v rokoch 2002 – 2003 boli obidve osady poškodené.
Sopka je známa už od staroveku, býva označovaná aj ako "Maják stredomoria" pre jej neustálu aktivitu (záznamy o erupciách sopky sú staré viac ako 2 500 rokov), posledná erupcia prebieha prakticky nepretržite od roku 1934. Dala aj meno jednej z typov erupcií strombolskej. Erupcie bývajú explozívne, väčšinou ide o vyvrhovnie rôznych sopečných bômb a úlomkov na krátke vzdialenosti (do ), lávové prúdy, ak sa vôbec vyskytujú, sú krátke. Výnimku tvoria roky 1975, 1985 – 86 a 2002 – 2003, keď došlo k nárastu aktivity a tým aj väčším objemom vyliatej lávy. Naposledy sopka zvýšila svoju aktivitu 28. augusta 2019, kedy došlo k erupcii a chŕleniu lávy.
Geologický vývoj.
Vývoj ostrova začal približne pred 200 000 rokmi vulkanizmom dnes už neaktívneho ostrovčeka Strombolicchio, nachádzajúceho sa severovýchodne od hlavného ostrova. Po 40 000 rokoch Strombolichino svoju činnosť ukončil a vulkanizmus sa posunul južnejšie, čím sa samotný ostrov Stromboli (presnejšie jeho najjužnejšia časť) začal vynárať nad morskú hladinu.
Vulkanizmus ostrova sa postupne posúval na sever, početné objemy pyroklastík a láv postupne rozširovali základňu ostrova, až približne pred 15 000 rokmi bol dosiahnutý súčasný tvar. 25 000 rokov pred našim letopočtom nastal kolaps vtedajšieho kráteru (alebo kaldery), produkty tohto kolapsu sú známe ako "komplex Vancori". Ide o vrstvy šošonitických bazaltov.
V rokoch 13 800 (± 1 900) až 5 600 (± 3 300) pred našim letopočtom vzniklo na ostrove niekoľko menších sekundárnych erupčných centier (na západnej a severovýchodnej strane ostrova). Približne pred 7 000 rokmi opäť nastal masívny zosun (fragmenty tohto zosunu sa nachádzajú pod morskou hladinou v hĺbke asi ), a na severozápadnom svahu sa vytvorila depresia podkovovitého tvaru. Táto depresia je v súčasnosti vyplnená pyroklastikami najmladšej fázy.
Panarea

Panarea je najmenší z obývaných ostrovov a celkovo druhý najmenší ostrov súostrovia Liparské ostrovy (jeho plocha je len ). Nachádza sa približne 20 km severovýchodne od ostrova Lipari. Obývaný je už od staroveku, gréci mu dali meno "Hycesia". Na ostrove žije trvalo približne 280 obyvateľov.
Geológia.
Panarea je vlastne časť vynoreného rozsiahlejšieho vulkanického komplexu s centrálnym kráterom umiestneným asi 2 km východne od pobrežia ostrova. Komplex Panarea sa vyvinul v dvoch fázach: staršia efuzívna fáza (vytvorila lávové dómy "Basiluzzo", "Castello" a "Secca dei Pesci" v súčasnosti pod vodou) a mladšia explozívna. Najmladšie vulkanity sú popolové depozity s vekom 42 000 až 13 000 rokov, tie však môžu pochádzať aj z vulkanických centier iných ostrovov. Jediným prejavom sopečnej činnosti je fumarolická aktivita pod hladinou mora.
Neskorá bronzová doba

Neskorá bronzová doba (alebo lingvisticky nesprávne neskorá doba bronzová) je v niektorých deleniach posledná fáza bronzovej doby. Na Slovensku bola v rokoch 1000 – 850/800/750/700 pred Kr. Niekedy sa zaraďuje spolu s mladou bronzovou dobou (ako mladá bronzová doba v širšom zmysle).
Charakteristika pre Európu.
V strednej Európe v tomto období pozorujeme rozvinuté orbové poľnohospodárstvo, kovové kosáky, sekery a dláta uľahčujú prácu s drevom. Ženy sa ozdobujú šperkami, vyššie vrstvy používali bronzové nádoby. Bojovníci majú dokonalé meče, kópie, prilby, panciere. Hustota obyvateľstva rastie. Kmene sa spájajú do celkov na čele s významnými vodcami (pochovávali ich do hrobiek s bohatou výstrojov).
V celej Európe prevládlo žiarové pochovávanie na rozsiahlych pohrebiskách (popolnicové polia).
V tomto období vznikajú zárodky neskôr známych národov, konkrétne Keltov a Ilýrov. Okrem toho sa na Slovensku už používalo a spracúvalo železo, ale zatiaľ ešte nie natoľko, aby sa toto obdobie zaradilo do železnej doby.
Slovensko.
Západ:
Východ:
Stará bronzová doba

Stará bronzová doba alebo staršia bronzová doba (alebo lingvisticky nesprávne …doba bronzová) je v niektorých deleniach prvý úsek bronzovej doby. Na Slovensku trval 2 000 – 1 450 alebo 2 300 – 1 600 alebo 1 900 – 1 500 pred Kr.
Stará bronzová doba sa v strednej Európe začala s prienikom znalosti metalurgie – výroby bronzu (z medi a cínu) do tejto oblasti z kaukazskej oblasti. Ľudia už tým pádom neboli odkázaní len na prirodzenú surovinu, ale vedeli si vyrobiť aj svoju.
V strednej Európe sa v tomto období rozvinuli kultúry, ktoré mali zisk z blízkych zdrojov medi a cínu. V západnej časti tejto oblasti bola únětická kultúra (podľa náleziska Únětice) od stredného Nemecka po západné Slovensko. Vo východnej časti sa na konci staršej bronzovej doby vytvorila maďarovská kultúra (podľa náleziska pri Leviciach) a otomanská kultúra.
Ľudia sa zaoberali poľnohospodárstvom, chovom dobytka, osídlili nížinné oblasti. Únětickí ľud prenikol vyhľadávaním kovov (medi, cínu) do dovtedy trvalo neosídlených oblastí (napr. južných Čiech).
Slovensko.
Na území Slovenska vznikali opevnené hradiská, ktoré boli centrami kmeňovej organizácie špecializovanej remeselnej výroby, s plánovitou zástavbou (Spišský Štvrtok, Košice, Barca, Bánov, Vráble). V rokoch 1600 – 1450 nastal na Slovensku vrchol bronzovej doby v ekonomickej aj iných oblastiach. Spôsobili ho hatvanská kultúra a severopanónska kultúra. Asi 100 rokov pred koncom starej bronzovej doby sa na Slovensku (maďarovská a otomanská kultúra) prejavili vplyvy z východného Stredomoria, Chetitskej ríše, mykénskej a minojskej kultúry. So zánikom maďarovskej a otomanskej kultúry končí aj vyspelá stará bronzová doba a nastáva dlhé obdobie všestranného úpadku.
Kultúry na Slovensku.
Západ:
Východ:
Evanjelická cirkev

Evanjelická cirkev (príslušník sa nazýva evanjelik) môže byť:
Lesnický potok

Lesnický potok je potok v Pieninách, preteká územím okresu Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Dunajca a má dĺžku 5,7 km.
Pramení severne od obce Veľký Lipník v nadmorskej výške cca 670 m n. m. Tečie prevažne severozápadným smerom cez obec Lesnica. Za obcou sa prelamuje bradlovým pásmom Pienin a vytvára romantickú, krajinársky pôsobivú tiesňavu Prielom Lesnického potoka v dĺžke približne 1 km. Svahy tvoria vysoké bralá so strmými stenami (Vylízaná, Osobitá skala). Tu sa malým oblúkom stáča a ústi do Dunajca v nadmorskej výške okolo 435 m n. m. a nadväzuje na Prielom Dunajca. Korytom potoka preteká pomerne veľké množstvo vody, má veľký spád a vytvára sa tu niekoľko perejí. 
Údolím potoka vedie modro-značkovaná turistická trasa.
Podtatranská kotlina

Podtatranská kotlina je geomorfologický celok na severe Slovenska, je súčasťou provincie Západné Karpaty, subprovincie Vnútorné Západné Karpaty a Fatransko-tatranskej oblasti.
Patrí medzi vysoko položené kotliny Slovenska. Geologicky je súčasťou podtatranskej skupiny, paleogénnej panvy, ktorá vznikla v Centrálnych Západných Karpatoch pri subdukcii podložia flyšového pásma.
Polohopis.
Hraničí s nasledujúcimi geomorfologickými celkami: Na severe sú to Chočské vrchy, Tatry a Spišská Magura, na východe Levočské vrchy, na juhovýchode Hornádska kotlina, na juhu Kozie chrbty a Nízke Tatry a na západe Veľká Fatra.
Podtatranská kotlina sa delí na 3 podcelky, ktoré zahŕňajú 13 častí:
Hranica medzi Liptovskou a Popradskou kotlinou je zároveň rozvodnicou medzi (Bielym) Váhom a Popradom.
Najvyšším bodom je vrch Rakytovec (1 325,4 m n. m.) v Tatranskom podhorí.
Iľanovianka

Iľanovianka je potok na strednom Liptove, preteká územím mesta Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váhu a má dĺžku 11,5 km. 
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry, na juhozápadnom svahu Krakovej hole (1 751,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 690 m n. m. 
Opis toku.
Tečie na sever cez Demänovské vrchy, sprava najprv priberá dva krátke prítoky zo severných svahov Krakovej hole, ohýba sa na východ k Sedlu pod Kúpeľom (1 131,1 m n. m.) a tečie severozápadným smerom. Následne sa stáča na sever, pričom koryto vytvára výrazný oblúk ohnutý k západu. Na strednom toku preteká Iľanovskou dolinou. Sprava priberá prítok spod Poludnice (1 548,7 m n. m.), zľava spod Iľanovského sedla (1 253 m n. m.). Na dolnom toku napája malú vodnú nádrž a vstupuje do Liptovskej kotliny, do geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina a tečie cez intravilán Iľanova. Napokon priberá z pravej strany svoj najvýznamnejší prítok Lažtek a na južnom okraji intravilánu mesta Liptovský Mikuláš ústi v nadmorskej výške cca 584 m n. m. do Váhu.
Ploštínka

Ploštínka je potok na strednom Liptove, na území mesta Liptovský Mikuláš. Je ľavostranným prítokom Váhu, má dĺžku 4,5 km a je tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení na styku Nízkych Tatier a Liptovskej kotliny, na severnom úpätí vrchu Kalište (986,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 770 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na sever, definitívne vteká do Liptovskej kotliny, do geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina, a zľava priberá krátky prítok z juhovýchodného úpätia Jám (731 m n. m.). Ďalej tečie severoseverovýchodným smerom cez intravilán Ploštína, potom vytvára oblúk prehnutý na východ. Na dolnom toku už tečie smerom na sever, najprv podteká cestu III. triedy Liptovský Mikuláš – Iľanovo, potom aj diaľnicu D1 a južne od sídliska Nábrežie ústi v nadmorskej výške cca 575 m n. m. do Váhu.
Benický jarok

Benický jarok je krátky potok na strednom Liptove, v juhozápadnej časti územia mesta Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váh s dĺžkou 2,1 km, je tokom III. rádu. 
Prameň.
Tečie v Liptovskej kotline, pramení v geomorfologickej časti Galovianske háje severoseverozápadne od kóty 721,7 m v lokalite Cez vrch, v nadmorskej výške približne 660 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv smerom na sever východným okrajom intravilánu Beníc, podteká cestu I. triedy č. 18 a prechodne tečie severozápadným smerom. Napokon sa stáča opäť na sever, podteká diaľnicu D1, následne aj železničnú trať Žilina – Košice a západne od mestskej časti Palúdzka ústi v nadmorskej výške 565,3 m n. m. do vodnej nádrže Liptovská Mara. Potok nepriberá žiadne prítoky.
Okoličnianka

Okoličnianka je potok na strednom Liptove. Je to pravostranný prítok Váhu, má dĺžku 7 km a je tokom III. rádu.
Prameň.
Tečie v Liptovskej kotline, pramení v podcelku Smrečianska pahorkatina na juhojuhozápadnom svahu Chujáv () v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na juhozápad, v lokalite Piesky priberá krátky pravostranný prítok, následne aj ľavostranný prítok a pokračuje juhozápadným smerom. Ďalej priberá zľava prítok zo severného svahu Štefana () a západne od obce Veterná Poruba sa stáča severojužným smerom. Následne podteká cestu III. triedy Podbreziny - Veterná Poruba, zľava priberá krátky prítok zo severozápadného úbočia Kopaníc () a vytvára oblúk prehnutý na východ. Napokon tečie juhojuhozápadným smerom, podteká železničnú trať Žilina – Košice, potom aj cestu I. triedy č. 18 a preteká okrajom intravilánu Okoličného. Na katastrálnom území mesta Liptovský Mikuláš ústi v nadmorskej výške približne do Váhu.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Okoličnianka" má pôvod v názve niekdajšej samostatnej obce "Okoličné", dnes mestskej časti mesta Liptovský Mikuláš, v priestore ktorého svojou dolnou časťou toku preteká a ústi. Z toponyma Okoličné rozšírením o formant "-ianka" bolo utvorené jednoslovné nepredponové hydronymum ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Porovnaj početné hydronymá s týmto formantom, napr. Bojnianka, Brusnianka, Čertižnianka, Dlžianka, Istebnianka, Olešnianka, Osrblianka, Teplianka, Ublianka, ktoré sú výsledkom predmetného vývoja názvu z nehydronymických slovných základov: Bojná, Brusno, Čertižné, Dlhé nad Cirochou, Istebné, Olešná, Osrblie, Teplá, Ubľa. Názov niekdajšej samostatnej obce "Okoličné" má pôvod v charakteristickej prítomnosti topografického objektu "okol" v čase pomenovacieho procesu vo význame "ohradený priestor v podobe kruhu, ohradené miesto" prípadne "okolica" vo význame "územie obkľúčené lesom alebo územie ohradené plotom v podobe kruhu určené na odpočinok, prípadne na napájanie pasúceho sa dobytka, oviec". Najstarší listinný doklad o výskyte názvu obce Okoličné v podobe "Okolichna" je z roku 1248 a najstarší listinný doklad o výskyte hydronyma "Okoličnianka" v podobe "in rivulum Ocolisna" je z roku 1295.
Hydronymum "Okoličnianka" bolo štandardizované v roku 1976. V kategórii slovenských štandardizovaných hydroným je to jedinečný názov.
Stošianka

Stošianka je potok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Váhu, má dĺžku 6,1 km a je tokom III. rádu. Je to vodný tok s úzkym korytom a nízkymi prietokmi počas väčšiny mesiacov v roku. 
Prameň.
Tečie v Liptovskej kotline, pramení v Smrečianskej pahorkatine na východných stráňach vrchu Štefan (874,1 m n. m.) v lokalite Osikovec, v nadmorskej výške cca 850 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie severojužným smerom a sprava priberá krátky prítok zo svahu Štefana. Následne priberá pravostranný prítok z lokality Javorie, postupne sa stáča na juhozápad a sprava priberá Brôdok. Napokon preteká okrajom Stošíc, zároveň tvorí východnú hranicu katastrálneho územia mesta Liptovský Mikuláš a na jeho východnom okraji sa v nadmorskej výške približne 598,5 m n. m. vlieva do Váhu.
Mútnik

Mútnik môže byť:
Mútnik (prítok Jalovčanky)

Mútnik je potok na strednom Liptove, v centrálnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Jalovčanky, má dĺžku 5,7 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Tečie v Liptovskej kotline, pramení v Smrečianskej pahorkatine na juhojuhovýchodnom svahu Trstenského dielu (759,4 m n. m.), západne od obce Smrečany, v nadmorskej výške približne 715 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv juhozápadným smerom, následne sa stáča severojužným smerom a obteká masív Dubovca (696,4 m n. m.), pričom sa opäť stáča juhozápadným smerom. Ďalej priberá krátky ľavostranný prítok zo severozápadného úbočia Hája (746,5 m n. m.), prechodne tečie na západ a sprava priberá prítok od obce Trstené. Potom pokračuje juhozápadným smerom k osade Mútnik, kde sa znovu stáča, severojužným smerom tečie k mikulášskej železničnej stanici a ďalej už tečie západným smerom súbežne so železničnou traťou Žilina – Košice na ľavom brehu. Na území mesta Liptovský Mikuláš, južne od mestskej časti Liptovská Ondrašová, ústi v nadmorskej výške cca 567 m n. m. do Jalovčanky. Je to vodný tok s minimálnymi prietokmi.
Mútnik (Liptovský Mikuláš)

Mútnik je osada na území mesta Liptovský Mikuláš. Leží v severnej časti mesta na katastrálnom území Liptovská Ondrašová. 
Rozkladá sa severne od miestnej železničnej stanice, na úpätí vrchu Červienec (658 m n. m.), pri ceste III/018128 z Liptovského Mikuláša do obce Trstené (ulica Pod stráňami), ktorá sa tu križuje s miestnou komunikáciou do Liptovskej Ondrašovej (Tehelná ulica). Nachádzajú sa tu kasárne, záhradkárska osada, chaty a jazdecký areál. V súčasnosti sa v tejto lokalite pripravuje rozsiahla obytná výstavba. Osadou preteká rovnomenný potok.
Podbeskydská brázda

Podbeskydská brázda je geomorfologický celok na severe Slovenska. Je súčasťou provincie Západné Karpaty, subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty a oblasti Stredné Beskydy.
Polohopis.
Na severe a západe hraničí s Oravskými Beskydami, na juhu s Podbeskydskou vrchovinou a na východe ju vymedzuje hranica s Poľskom.
Podbeskydská brázda je predĺžená v smere západ – východ. Najvyšším bodom celku je Sihelniansky hrádok (993,4 m n. m.). Vodné toky tu pretekajú prevažne v severojužnom smere, napríklad Klinianka, Mútňanka, Veselianka, Polhoranka, Rabčický potok.
Osídlenie.
Leží tu 7 obcí:
Veľká časť územia je súčasťou CHKO Horná Orava.
Podtatranská brázda

Podtatranská brázda je geomorfologický celok na severe Slovenska a juhu Poľska. Je súčasťou provincie Západné Karpaty, subprovincie Vnútorné Západné Karpaty a Podhôľno-magurskej oblasti.
Má pretiahnutý tvar v smere západ – východ a maximálnu šírku približne 6 km. Je rozdelená územím Poľska na dva podcelky: Zuberská brázda v západnej časti a Ždiarska brázda vo východnej časti. Podtatranská brázda pokračuje aj v Poľsku severným predhorím Tatier.
Polohopis.
Hraničí s nasledujúcimi geomorfologickými celkami: v západnej časti sú to na severe Oravská vrchovina a Skorušinské vrchy, na juhu Chočské vrchy a Tatry. Východná časť susedí na severe so Spišskou Magurou, na juhu Tatry.
Najvyšším bodom celku je vrch Strednica (1 128,6 m n. m.), nachádzajúci sa v Ždiarskej brázde.
Mútnik (prítok Veselianky)

Mútnik je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Veselianky, má dĺžku 6,1 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v Podbeskydskej brázde na západnom svahu Vojtašovej (857,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 830 m n. m. na katastrálnom území obce Mútne. Najprv tečie juhovýchodným smerom, priberá krátky pravostranný prítok prameniaci v blízkosti intravilánu obce a oddeľuje vlastnú obec Mútne na pravom brehu od miestnej časti Druhá Strana na ľavom brehu. Následne sa stáča, pokračuje východným smerom, preteká intravilánom obce, kde sprava priberá prítok zo severozápadného svahu Blahutova (920,2 m n. m.), ďalší zo severného svahu Blahutova a tiež prítok zo západného svahu Sochovho vrchu (927,4 m n. m.). Zľava následne priberá vedľajšie rameno Randovej, vetví sa na dve ramená a priberá aj hlavné koryto Randovej. Za obcou výrazne rozširuje svoje koryto, opäť sa na krátkom úseku rozvetvuje a sprava priberá niekoľko krátkych prítokov zo severných svahov Sochovho vrchu, pričom koryto sa výraznejšie vlní. Zľava potom priberá Hlboký potok a dva kratšie prítoky z juhovýchodných svahov Galvanovho vrchu (839,8 m n. m.) a pri obci Oravské Veselé ústi v nadmorskej výške cca 715 m n. m. do Veselianky.
Zásihlianka

Zásihlianka je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Klinianky, má dĺžku 11 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Ošust, na južnom svahu vrchu Kaňovky (952,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 925 m n. m. 
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie najprv na východ, následne sa stáča na juhovýchod a zľava priberá dva krátke prítoky z juhozápadného svahu Veľkého kopca (1 086,3 m n. m.). Ďalej vstupuje do Podbeskydskej vrchoviny, kde tečie najprv východným smerom a priberá viaceré prítoky: zľava z juhovýchodného svahu Veľkého kopca, sprava z oblasti Suchého potoka, Riečku, Babinský potok (796,1 m n. m.), opäť zľava prítok z juhovýchodného svahu Veľkého kopca, prítok z juhovýchodného svahu Vlkovho grúňa (918,5 m n. m.) a sprava tri krátke prítoky zo severného úpätia Strakovho vrchu (978,0 m n. m.). Potom sa stáča na juhovýchod a preteká obcou Zákamenné (časť Mrzáčka). Tu postupne priberá: ľavostranný prítok zo západného svahu Maršalkovho grúňa (934,2 m n. m.), pravostrannú Koleňovú, dva ľavostranné prítoky z južných svahov Maršalkovho grúňa a pravostranný prítok (706,5 m n. m.) spod kóty 881 m. Na dolnom toku sa napokon stáča na severovýchod, sprava ešte priberá prítok zo severozápadného svahu Kamenného vrchu (938,0 m n. m.) a zľava spod zákamennskej kalvárie.
Ústie.
Do Klinianky sa vlieva na katastrálnom území tejto obce (časť "Kýčera") v nadmorskej výške približne 679 m n. m.
Zimná voda

Zimná voda je názov potokov na Slovensku:
Zimná voda (prítok Bielej Oravy)

Zimná voda je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Bielej Oravy s dĺžkou 6,5 km, je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Oravskej Magure, v podcelku Paráč, na východných svahoch Paráča (1 324,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 190 m n. m. 
Opis toku.
Tečie prevažne na sever, na dolnom toku už preteká cez Podbeskydskú vrchovinu. Ústi do Bielej Oravy na okraji obce Oravská Lesná (časť Pribišská) v nadmorskej výške cca 741 m n. m. Najdlhšími prítokmi sú ľavostranné spod Paráča (1 324,8 m n. m.) a spod Rusniačky (981,3 m n. m.) a pravostranný spod Štíbeľa (1 166,6 m n. m.).
Sihelniansky potok

Sihelniansky potok je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Polhoranky s dĺžkou 6,5 km, je tokom V. rádu. 
Pramení v Podbeskydskej brázde, na severovýchodnom úpätí Magury (1 018,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 870 m n. m. Najprv tečie na východ okrajom intravilánu obce Sihelné na ľavom brehu, následne sa stáča na juhovýchod a tečie priamo cez intravilán obce. Tu priberá najprv zľava prítok prameniaci juhozápadne od Sihelnianskeho hrádku (993,4 m n. m.), ďalej dva pravostranné prítoky, najprv z východného úpätia Magury a potom spod Trchnovice (854,4 m n. m.). Na dolnom toku už preteká územím obce Rabča (časť Grúň), kde tečie smerom na východ, najprv sprava priberá Hájku a vzápätí ústi do Polhoranky v nadmorskej výške okolo 650 m n. m.
Hraničná (potok)

Hraničná je potok na hornom Spiši, v severnej časti okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný a zároveň posledný prítok Popradu na území Slovenska, má dĺžku a je tokom IV. rádu. Pri osade Žľabina napája malú vodnú nádrž.
Prameň.
Pramení v západnej časti Ľubovnianskej vrchoviny na juhojuhovýchodnom úpätí Medvedelice () v nadmorskej výške približne 
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv na východ, v lokalite Korčené sa potom stáča na juhojuhovýchod. Nad obcou Kremná sa prechodne stáča na východ, po pribratí Kremnianky v obci sa postupne stáča a pokračuje smerom na sever. Nad osadou Pilhov sa napokon stáča a k ústiu tečie severovýchodným smerom.
Ústie.
Do Popradu sa vlieva severovýchodne od centra obce Mníšek nad Popradom v nadmorskej výške cca
Veľký Lipník (potok)

Veľký Lipník je potok na území okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 16 km. Niekedy sa nazýva aj Litmanovský potok. 
Na strednom toku prerezáva bradlové pásmo skupiny tzv. Litmanovských skaliek. Za obcou Litmanová je tok až po ústie chráneným územím (prírodná pamiatka Litmanovský potok). Ochraňuje sa koryto horského potoka so zachovaným pôvodným spoločenstvom ichtyofauny. Na tomto úseku aj výrazne meandruje. Na dolnom toku bola na bočnom ramene vybudovaná vodná nádrž Vengliska.
"Prameň:" v Ľubovnianskej vrchovine na severozápadnom úpätí Eliášovky () v nadmorskej výške cca 
"Smer toku:" na hornom toku na juhojuhovýchod, na strednom toku sa výrazne esovito stáča a opätovne pokračuje na juhojuhovýchod, na dolnom toku na krátkom úseku na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Ľubovnianska vrchovina, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubovnianska kotlina
"Prítoky:" sprava Rozdiel, zľava spod Eliášovky, spod Medvedelice ()
"Ústie:" do Popradu na západnom okraji mesta Stará Ľubovňa v nadmorskej výške okolo 
"Obce:" Litmanová, okraj mesta Stará Ľubovňa
Kamienka (potok)

Kamienka je potok v severozápadnej časti okresu Stará Ľubovňa, ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 13 km.
"Prameň:" v Pieninách na juhovýchodnom úpätí Vysokých skaliek (1 049,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 900 m n. m.
"Smer toku:" v pramennej oblasti na juh, potom sa stáča viac-menej na juhovýchod, pričom vytvára štyri výrazné oblúky, na dolnom toku na juh
"Geomorfologické celky:" 1.Pieniny, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubovnianska kotlina
"Prítoky:" sprava Chotárny potok (647,5 m n. m.), Čierny potok, zľava spod Vysokej (1 012,8 m n. m.), Riečka a prítok z oblasti Pod Skalkami
"Ústie:" do Popradu južne od obce Hniezdne v nadmorskej výške cca 530 m n. m.
"Obce:" Kamienka a Hniezdne
Šambronka

Šambronka je potok na území okresu Stará Ľubovňa, je to pravostranný prítok Popradu a má dĺžku 12 km. 
Priebeh toku.
Pramení v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na severných svahoch Kuligury (1 250,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 115 m n. m. Tečie na sever cez Spišsko-šarišské medzihorie (podcelky Jakubianska brázda, Hromovec a Ľubotínska pahorkatina), preteká obcou Šambron, stáča sa na severovýchod a pokračuje cez Plavnicu. Do Popradu ústi neďaleko obce v nadmorskej výške cca 495 m n. m. Významné prítoky sú sprava zo severného úpätia Kopy (1 230,7 m n. m.) a spod Suchého vrchu (720,2 m n. m.), zľava Uhliskový potok a Dlhý potok.
Ľubotínka

Ľubotínka je potok na rozhraní Spiša a Šariša, na území okresov Sabinov a Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Popradu a má dĺžku .
"Prameň:" v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na východnom úpätí Kuligury () v nadmorskej výške cca 
"Smer toku:" po sútok s Trnkovým potokom na severovýchod, ďalej po sútok s Lazčíkom na východ, odtiaľ k sútoku s Hradlovou na severovýchod, k ústiu potom viac-menej na sever
"Geomorfologické celky:" 1.Levočské vrchy, podcelok Levočská vysočina, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelky Jakubianska brázda, Hromovec a Ľubotínska pahorkatina
"Prítoky:" sprava Lazčík, Vislanka, Hradlová, zľava Trnkový potok
"Ústie" do Popradu severozápadne od obce Ľubotín v nadmorskej výške cca 
"Obce:" Bajerovce, Vislanka, Ďurková a Ľubotín
Soliská (potok)

Soliská je potok na rozhraní Spiša a Šariša, vo východnej časti okresu Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Popradu, má dĺžku 9,5 km a je tokom IV. rádu. Miestne sa označuje ako Čirčanka.
Prameň.
Pramení v pohorí Čergov na severných svahoch vrchu Minčol (1 157,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 020 m n. m. 
Opis toku.
Tečie prevažne severozápadným smerom lesnatým územím Čergova, na dolnom toku preteká Spišsko-šarišským medzihorím a obcou Čirč. Sprava priberá Rakovec, zľava Vlčí potok a Oľšavec. Ústi do Popradu pri obci Čirč v nadmorskej výške okolo 475 m n. m.
Večný potok

Večný potok je potok v hornom Šariši, v západnej časti okresu Bardejov. Je to ľavostranný prítok Tople a má dĺžku 11,5 km.
"Prameň:" v pohorí Čergov na severovýchodných svahoch Malého Minčola (1 054,4 m n. m.), pod sedlom Hajduška (996 m n. m.), v nadmorskej výške približne 930 m n. m.
"Smer toku:" po sútok s Podrožným potokom na sever, odtiaľ k ústiu na východ
"Geomorfologické celky:" 1.Čergov, 2.Ondavská vrchovina
"Prítoky:" sprava Frígľov potok, Veľký Rybný potok, zľava Hlboký potok, prítok (659,4 m n. m.) spod Murianika (1 009,5 m n. m.), Dubový potok, Špankovský potok, Podrožný potok, Lenartovský potok a Olšavec
"Ústie:" do Tople na okraji obce Malcov v nadmorskej výške 385,3 m n. m.
"Obce:" Lenartov a Malcov