burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Andrej Chazár

Andrej Chazár (staršie: "Andrej Cházár"; po maďarsky: "Cházár András"; * 2. júl 1745, Jovice† 1. február 1816, Rožňava) bol priekopník liečebnej pedagogiky, zakladateľ prvej školy pre sluchovo postihnutých v Uhorsku, advokát.
Život.
Narodil sa 2. júla 1745 v Joviciach v schudobnenej šľachtickej rodine. Rožňava je od Jovíc vzdialená 4 kilometre a rozprestiera sa na úpätí severnej časti Silickej planiny v rodine Andreja Chazára a jeho manželky Kataríny, rodenej Zebikovej. Andrej Chazár bol ešte malým dieťaťom, keď im vyhorel dom, a tak sa musel od svojich trinástich rokov starať o seba sám. Štúdiá si hradil z tých peňazí, ktoré získal z vyučovania iných detí. Študoval v Brezne, Dobšinej, Kežmarku a štúdiá ukončil v Bratislave.
Od roku 1766 pracoval v známych advokátskych kanceláriách ako právny praktikant. V roku 1773 si v Rožňave otvoril kanceláriu a rýchlo sa z neho stál vyhľadávaný advokát. V podstate neprehral žiadny súdny spor. Napísal aj viacero prác z oblastí práva. Keď cisár Jozef II. v roku 1784 vydal nariadenie, podľa ktorého sa muselo pojednávať na súde v nemčine, na protest proti tomuto nariadeniu sa vzdal svojej advokátskej praxe, hoci vynikajúco ovládal nemčinu aj latinčinu, a začal sa venovať hospodárstvu a regionálnej politike.
V Joviciach pod horami si postavil letný byt, rodinnú hrobku, rybník a park. Dedinčania to volali Gruľahrad, pretože on v Joviciach a v Gemeri začal pestovať grule (zemiaky). V Nyírjesi, ktorý sa nachádza medzi Krásnou Hôrkou a Rožňavou pri hlavnej ceste, postavil dom a krčmu.
Ako úspešný človek mal veľa nepriateľov. Najväčší z nich bol Anton Andráši, rožňavský biskup, ktorý najskôr napadol jeho šľachtický pôvod a neskôr chcel od neho vysúdiť nyírjesskú krčmu. Aj v rodinnom živote ho zasiahli viaceré údery a práve pre tieto okolnosti sa stal citlivejší k utrpeniu iných. V roku 1790 pred Krajinským snemom predložil nadčasový list, ktorý písal v mene pospolitého vidieckeho ľudu. V ňom predložil také moderné požiadavky ako povinnú školskú dochádzku, zmeny vo všeobecnej zdravotnej starostlivosti a jej dostupnosti aj chudobným a rovnosť pred zákonom pre každého.
Smútiac po smrti svojej tretej manželky odcestoval do Viedne, kde ho priatelia vzali na návštevu do ústavu pre hluchonemé deti. Výsledky dosiahnuté v ich vyučovaní v ňom zanechali veľký dojem a od tohto okamihu s veľkým zanietením pracoval na tom, aby aj v Rožňave vznikol podobný ústav. Ako prvé zariadil na viedenskom dvore vydanie kráľovského nariadenia, v ktorom boli zahrnuté všetky jeho odporúčania. V nariadení však stálo, že ústav nebude zriadený v Rožňave, ale v biskupskom paláci vo Vacove. Požiadal preto o pomoc vedenie Gemerskej župy a na vlastné náklady vytlačil 7 000 o prosebných listov. Tieto rozposlal po celej krajine a aj do zahraničia. Keď zhromaždil dostatočné finančné prostriedky, vypísal konkurz na učiteľov a poslal ich na ročné školenie do Viedne.
15. marca 1802 bol slávnostne otvorený Kráľovský národný ústav pre hluchonemých vo Vacove, ale na otvorenie ho nepozvali, dokonca ho ani nespomenuli v prvom písomnom zápise histórie ústavu. Napriek tomu dnes už ústav nesie jeho meno.
Šarlota Savojská

Šarlota Savojská (* 11. november 1441  – † 1. december 1483, Amboise, Francúzsko) bola savojská princezná a francúzska kráľovná ako manželka Ľudovíta XI.
Pôvod.
Narodila sa ako siedme dieťa z manželstva savojského vojvodu Ľudovíta I. (1413 – 1465) s cyperskou princeznou Annou (1419 – 1462). Matka bola dcérou cyperského kráľa Jána II. z rodu Lusignanovcov a Šarloty Bourbonskej.
Život.
9. marca 1451 sa v Chambéry vydala za francúzskeho dauphina Ľudovíta XI., ktorý sa po smrti svojho otca Karola VII. 22. júla 1461 stal kráľom Francúzska..
Jana Bourbonská (1338)

Jana Bourbonská (fr. "Jeanne de Bourbon", * 3. február 1338, Vincennes, Francúzsko – † 6. február 1378, Paríž) bola francúzska kráľovná.
Život.
Jana sa narodila ako druhé dieťa bourbonského vojvodského páru Petra I. a Izabely z Valois. Podľa súčasníkov to bola krásna žena, ale často chorá. Z otcovej strany tu bola dedičná záťaž duševnej choroby, ktorá sa u nej minimálne raz prejavila.
V roku 1349 bol zasnúbená s francúzskym princom Karolom v súvislosti s jeho prevzatím viennského grófstva. Pôvodný dauphin Humbert II. Viennský dauphinát predal francúzskej korune. Polovica Janinho vena (100 000 zlatých) bola použitá na zaplatenie.
8. apríla 1350 sa Jana a Karol zosobášili v Tain-l’Hermitage. V harmonickom manželstva porodila deväť detí, ale len dve z nich sa dožili dospelosti. Syn Karol VI. bol piaty potomok a prvý, ktorý prežil kritickú dobu detstva. Práve on po matke v plnej miere podedil rodovú duševnú chorobu.
Kráľovná Jana zomrela krátko po skončení návštevy cisára Karola IV. (vdovca po jej tete Blanke z Valois), dva dni po pôrode dcéry Kataríny. Je pochovaná po manželovom boku v bazilike Saint-Denis.
Hont (obec)

Hont je obec v Maďarsku v Novohradskej župe v obvode Balassagyarmat. Má rozlohu 2 414 ha a žije tu 556 obyvateľov .
Obec leží na ľavom brehu rieky Ipeľ, približne 77 km od Budapešti. Obcou vedie Európska cesta 77.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
St. Petersburg Open

St. Petersburg Open je mužský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa hrá na tvrdom povrchu v hale v ruskom meste Petrohrad od roku 1995. Celková dotácia turnaja je 750 000 $ a v súčasnosti je zaradený do ATP World Tour 250 series.
Alexander Eckerdt

Alexander Eckerdt (* 6. júl 1932, Košice - † 24. august 1992, Košice) bol slovenský maliar a grafik.
Životopis.
Narodil sa v Košiciach. V rokoch 1950 – 1951 študoval na "Základnej škole grafickej". Po skončení v rokoch 1951 – 1952 študoval na "Grafickej priemyslovke" v Prahe. Na Vysokú školu výtvarných umení v Bratislave nastúpil v roku 1952 k profesorovi Čemickému, ale ten s ním nespolupracoval, pretože Eckerdt vraj nemal cit pre farbu. Neskôr spolupracoval s Vincentom Hložníkom, u ktorého VŠVU dokončil v roku 1958. Celý život tvoril v Košiciach, kde aj pôsobil na ľudovej škole umenia v rokoch 1960 – 1964.Jeho najdôležitejšie výstavy sa konali najmä v Košiciach (1962, 1964, 1973, 1983, 1993), Bratislave (1963, 1970, 1980, 1992), Brne, ale taktiež vo vtedajšom Západnom Berlíne. Alexander Eckerdt patrí k najvýznamnejším predstaviteľom košického výtvarného života druhej polovice 20. storočia. Bol iniciátorom tvorivej skupiny s názvom "Roveň", ktorá pôsobila v rokoch 1962 – 1965. Alexander Eckerdt ovládal fenomén obojručnej kresby. Taktiež bol jedným zo zakladateľov a kľúčových členov občianskeho hnutia Verejnosť proti násiliu v Košiciach.
Na Kováčskej ulici 33 v Košiciach sa nachádza jemu venovaná galéria s názvom "Malá galéria A. Eckerdta".
Ibn Rusta

Ibn Rusta (iné prepisy: Ebn Rosta, Ibn Rustah, Ibn Rosteh; celým menom: Abú Alí Ahmad bin Umar ibn Rusta/iné prepisy: Abú Alí Ahmad b. Omar ebn Rosta, Abú Alí Ahmed ibn Omar Ibn Rosteh; * 9. stor., Isfahán – † po 913, možno 923) bol arabsko-perzský geograf, cestovateľ a encyklopedista.
O jeho živote sa vie okrem miesta narodenia málo. Okolo roku 903 cestoval po Arábii a Jemene.
Kniha vzácnych drahocenností.
Je autorom encyklopedickej po arabsky písanej knihy "Kitáb al-a'lák an-nafísa" (iný prepis: "Ketáb al-a'aláq al-nafísa", do slovenčiny prekladané ako: "Kniha vzácnych drahocenností" alebo "Kniha cenných drahokamov"). Písal ju pravdepodobne medzi rokmi 903 až 913. Pri zostavovaní textu autor pravdepodobne okrem vlastných cestovateľských skúseností využil aj Kitáb al-masálik wa l-mamálik od Ibn Hurdádbiha z roku 885, ako aj stratenú knihu rovnakého mena, ktorú pred rokom 900 zostavil sámánovský vezír Abú Abdalláh Muhammad al-Džajhání. Kniha vzácnych drahocenností je dôležitým prameňom poznania dejín raných Slovanov, najmä Rusov a Chorvátov. Zachoval sa z neho len 7. diel, ktorý sa zaoberá geografiou a obsahuje aj informácie o Bulharoch, Burtásoch, Slovanoch/Slovenoch, Maďaroch, Chazaroch a iných národoch. Spomína v ňom aj kráľa Svätopluka (870-894), uvádza, že je to panovník Slovanov (Slovenov), títo Slovania majú kráľovstvo, Svätopluk má hodnosť raís ar-ru'asá (teda vládca vládcov/knieža kniežat/vodca vodcov a pod.), je korunovaný a ďalej ho v texte označuje aj priamo ako kráľ (vo voľnejšom preklade vládca) a jeho zástupca je subandž - župan. Jeho sídlo je uprostred krajiny Slovanov a volá sa „Dž.rwáb“ (dnes bližšie neidentifikovateľné).
Chambéry

Chambéry je francúzske mesto v regióne Auvergne-Rhône-Alpes. Je sílom prefektúry departementu Savoie.
V meste je letisko a univerzita. Na ploche žije 59.188 ľudí. Celá aglomerácia má okolo 125 000 obyvateľov (2006).
Poloha.
Mesto leží vo výške 270 metrov nad morov na úpätí Savojských Álp, v blízkosti regionálnych národných parkov "Massif des Bauges" a "La Chartreuse". Na juhu hraničí s vinicami "Coteaux de la Combe de Savoie", na severe s jazerom Lac du Bourget, najväčším prírodným jazerom vo Francúzsku.
Dejiny.
Už Rimania tu mali osadu "Lemencum". Od roku 1232 bolo mesto 1536 sídlom savojských vojvodov.
V roku 2006 bolo Chambery vyhlásené za Alpské mesto roka.
Šport.
Hádzanársky klub Chambéry Savoie HB patrí k špičke francúzskej 1. ligy.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Copenhagen Open

Copenhagen Open bol mužský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa hrál na tvrdom povrchu v hale v dánskom hlavnom meste Kodaň od roku 1973 do roku 2003.
Miešanec

Miešanec alebo (o ľuďoch pejoratívne, inak len v istých významoch) bastard môže byť:
WikiBhasha

WikiBhasha je online nástroj slúžiaci na preklad článkov z anglickej jazykovej verzie Wikipédie vyvinutý spoločnosťou Microsoft Research. V súčasnosti dokáže pracovať s jazykmi arabčina, nemčina, hindčina, japončina, portugalčina a španielčina. V budúcnosti by mal tento nástroj vedieť pracovať s 30 jazykmi. Zatiaľ pracuje v režime Beta verzie. Nástroj sa môže používať pomocou webových prehliadačov alebo cez inštaláciu nástroja WikiBhasha na Wikipédii. Je šírený pod licenciou Apache License 2.0.
Názov nástroja je zložený z dvoch častí: "wiki" s významom spolupráca a "bhasha", čo v Hindčine a sanskrite znamená jazyk.
Konstantin Biebl

Konstantin Biebl (* 26. február 1898, Slavětín – † 12. november 1951, Praha) bol český básnik.
Život.
Narodil sa v Slavětíně (okres Louny). Jeho otec bol zubným lekárom. Stredoškolské štúdiá absolvoval v Lounech, maturitu zložil ako vojak Rakúskej armády v Prahe. Biebl musel narukovať na front do prvej svetovej vojny. V januári 1918 bol na balkánskom fronte zranený, zajatý a odsúdený na trest smrti, poprave unikol útekom zo zajatia. Po roku 1918 študoval na lekárskej fakulte, ale povolanie lekára nevykonával, úplne sa venoval básnickej tvorbe. Priatelil sa s J. Wolkrom – boli na prázdninách v Juhoslávii. V rokoch 1922 – 1926 cestoval po exotických krajinách – Jáva, Cejlón, Sumatra. Po roku 1934 bol členom Skupiny surrealistov v ČSR. Jeho žena Marie Bieblová bola tiež básničkou. Po 2. svetovej vojne ho rozpory medzi svojou básnickou víziou a skutočnosťou, ako aj osobné problémy a choroba (pankreatitída) dohnali k samovražde – vyskočil z okna.
Dielo.
Počiatky jeho tvorby sa objavujú v časopise lounskych študentov – "Cíl". Ďalšia tvorba potom odráža jeho zážitky z vojny, následkom ktorej trpel depresiami. Ďalej jeho tvorbu ovplyvnilo priateľstvo s J. Wolkrom a cestovanie, ktoré bolo Bieblovým koníčkom. Na jednej zo spoločných ciest ochorel Biebl so svojou priateľkou na tuberkulózu, na ktorú jeho priateľka po návrate zomrela. Jej smrť ním veľmi otriasla a neskôr napísal dielo "Zloděj z Bagdádu", ktoré jej venoval. Zo začiatku tvoril so svojim strýkom Arnoštom Rážom.
Jeho tvorba je silno protivojnová (po vojne bol vyložene pacifistický a silno protivojnový pocit najsilnejší, časom sa tento pocit zmierňoval). Ďalej sa u neho objavujú medicínske témy (báseň "Pitevna"), motívy vojny, úzkosti a strachu z budúcnosti. Jeho literárny vývoj začal v proletárskej poézii, kde bol ovplyvnený Wolkrom, potom sa cez surrealizmus a poetizmus dostal až k sociálnej poézii. Vo svojej dobe bol členom Devětsilu.
Jeho próza bola celkom pod vplyvom poetizmu a nemala veľký význam.
Horský hotel Kráľova Studňa

Horský hotel Kráľova Studňa () je horský hotel a turistická ubytovňa pod vrchom Kráľova studňa vo Veľkej Fatre. Zariadenie s celoročnou prevádzkou sa nachádza na ceste hrdinov SNP a dostupný je i cestou z Dolného Harmanca. 
Hotel začal fungovať v roku 1957 a v roku 2007 bol zrekonštruovaný. V súčasnosti ponúka ubytovanie v 16 izbách (2, 3, 4 a 6 lôžkových) a 3 apartmánoch v hotelovej časti alebo v 3 turistických izbách. Pre najnáročnejších je k dispozícii kráľovský apartmán s vírivou vaňou, krbom a veľkou posteľou.
Slúži ako cieľ vysokohorských túr i východisko pre výstupy na hlavný hrebeň a vrchy (Krížna, Ostredok či Ploská).
Kráľova studňa

Kráľova studňa () je vrch Veľkej Fatry. Leží v jej hlavnom hrebeni, západne od Krížnej. Vrch patrí do Národného parku Veľká Fatra. Na južných svahoch je postavený Horský hotel Kráľova Studňa.
Grand Prix Hassan II

Grand Prix Hassan II je mužský profesionálny tenisový turnaj, ktorý sa hrá na otvorených antukových dvorcoch v marockom meste Casablanca. Celková dotácia turnaja je 450 000 € a v súčasnosti je zaradený do ATP World Tour 250 series.
McDonnell Douglas F-4 Phantom II

McDonnell Douglas F-4 Phantom II je americké dvojmiestne, nadzvukové stíhacie lietadlo dlhého doletu schopné prevádzky za každého počasia. Bolo pôvodne navrhnuté ako palubné stíhacie lietadlo vyzbrojené iba riadenými strelami, pretože v čase jeho vzniku sa počítalo s tým, že sa vzdušné súboje budú odohrávať iba na väčšie vzdialenosti a palubný kanón tak nebude potrebný. Phantom sa však osvedčil aj pri útokoch na pozemné ciele, či ako prieskumné lietadlo a prvok rádioelektronického boja. V roku 1973 sa izraelské Phantomy úspešne zúčastnili jomkipurskej vojny.
F-4 Phantom II je tiež zrejme najznámejšie lietadlo vietnamskej vojny, kde bolo prvýkrát bojovo nasadené v roku 1964. Vďaka poznatkom z vojny vo Vietname bol na verziu F-4E namontovaný kanón M61 Vulcan; toto lietadlo tiež dostalo silnejšie motory a novší radar.
V americkom letectve boli počas 70. rokov nahradzované strojmi F-15 Eagle, námorníctvo ich nahradzovalo strojmi F-14 Tomcat, mnoho strojov však naďalej slúžilo na amerických základniach v Európe. Phantom bol tiež jedným z najdôležitejších lietadiel NATO, kde slúžil napríklad v Nemecku, Španielsku, Grécku, Turecku i vo Veľkej Británii, kde dostali motory Rolls-Royce Spey s vyšším výkonom. Medzi ďalších používateľov patrí Austrália, Egypt, Grécko, Irán, Japonsko, Južná Kórea. Výroba lietadiel F-4 Phantom II skončila v roku 1981.
V USA Phantomy slúžia už len u Národnej leteckej gardy, ale modernizované verzie vo vzdušných silách niektorých krajín (Japonsko, Izrael, Turecko) a majú slúžiť ešte dlho po roku 2000.
Exponáty na území Slovenska.
Bývalý F-4F Phantom II nemeckých vzdušných síl, vystavený v Múzeu letectva Košice (pobočke Slovenského technického múzea v Košiciach). Slúžil v jednej z letiek využívajúcich danú verziu (boli medzi nimi napr. Jagdgeschwader 71 "Richthofen" a Jagdgeschwader 74 "Mölders"). Ešte v decembri 2003 bol nasadený v leteckom výcvikovom centre Rheine/Osnabruck. Stroj bol v roku 2004 vyradený zo služby v nemeckých vzdušných silách a darovaný Múzeu letectva v Košiciach.
General Electric J79

General Electric J79 bol americký prúdový motor, vyvíjaný v prvej polovici 50. rokov 20. storočia ako nová pohonná jednotka pre novú generáciu bojových lietadiel. Prvýkrát bol testovaný na lietajúcej skúšobni, v upravenom bombardéri Boeing B-47 Stratojet, 20. mája 1955. Prvé lietadlo poháňané motorom J79 vzlietlo vo februári 1956, išlo o predsériový Lockheed YF-104A Starfighter. Motory J79 poháňali lietadlá F-104 Starfighter, Convair B-58 Hustler, F-4 Phantom II, North American A-5 Vigilante, či IAI Kfir. Celkom bolo vyrobených viac ako 17 000 motorov J79.
Melodic hardcore

Melodic hardcore je subžáner hardcore punku so silným dôrazom na melodickosť. Žáner je jednoducho definovaný rýchlymi údermi bicích, zložitými gitarovými riffmi a melodickým spevom. Medzi priekopníkov tohto žánru patria skupiny Descendents a Bad Religion. Medzi najznámejšie dnešné melodichardcorové skupiny patrí podľa webstránky last.fm skupina Rise Against.
Anaxandros

Anaxandros () bol kráľ Sparty približne od roku 640 pred Kr. do roku 615 pred Kr. Pochádzal z kráľovského rodu Agiovcov.
Anaxandros syn Eurykrata patrí medzi málo známych panovníkov Sparty. V zoznamoch antických historikov je v poradí dvanástym panovníkom kráľovského rodu Agiovcov od jej mýtického zakladateľa Eurysthena. Anaxandros vládol približne v období druhej messénskej vojny. 
Druhú messénsku vojnu viedli Sparťania proti Messénčanom, ktorí sa opätovne pokúsili vydobyť si slobodu. Pausanias historik a geograf z druhého storočia vo svojej v knihe " Opis Grécka " píše, že kráľ Anaxandros v tejto vojne prejavil vytrvalosť a hrdinstvo, keď bol v jednej z bitiek dokonca aj vážne zranený. Jeho nástupcom sa stal syn Eurykratides, ktorý po druhej messénskej vojne začal vojnu proti Tegei, ktorá za predchádzajúcej vojny podporovala boj Messénčanov za slobodu.
Bitka o Mogadišo (2006)

Bitka o Mogadišo z roku 2006 bol súboj o kontrolu nad hlavným mestom Somálska. Aliancia za obnovu mieru a antiterorizmus (ang. ARPCT – Alliance for Restoration of Peace and Counter-Terrorism) čelila milíciám verným radikálnej Únii islamských súdov (ang. ICU - Islamic Court Union). ARPCT sa sformovala v priebehu februára 2006. Išlo o odpoveď na silnejúce postavenie ICU v krajine. Militanti z ICU sú napojení na medzinárodný terorizmus, čo viedlo USA k podpore ARPCT. Samotný boj o mesto prebiehal od mája do júla 2006. Výsledkom bolo stiahnutie síl ARPCT z mesta.
Boj.
Podľa BBC došlo k prvým zrážkam už 24. marca, pričom malo ísť o najhoršie boje za posledné roky. Podľa odhadov si vyžiadali takmer sedemdesiat obetí. V máji sa zintenzívnili boje, pričom islamisti ovládli 80 % rozlohy hlavného mesta. 4. júna radikáli obsadili mesto Balad bránené milíciami lojálnymi Musa Sudi Yalahowovi. Boje si do 5. júna vyžiadali okolo 350 obetí, zväčša civilistov.
V ten istý deň somálsky premiér Ali Mohamed Gedi odvolal štyroch ministrov (medzi nimi aj Yalahowa), ktorí trvali na pokračovaní v boji. Zároveň pozval radikálov na mierové rokovania. Nasledujúci deň vedúci klerik ICU šejk Šaríf Šajch Ahmad (Shariif Sheekh Axmed) ohlásil prostredníctvom rozhlasu, že ICU získali kontrolu nad mestom.
Krátko po páde mesta došlo k dvom väčším zhromaždeniam. Príslušníci najväčšieho klanu v meste Abgals v severnej časti mesta vyzývali ICU aby opustili mesto. Zhromaždenia sa zúčastnilo okolo 3 000 ľudí. Naopak, druhé zhromaždenie asi 500 ľudí vyjadrovalo podporu ICU.
Zvyšné sily APRCT sa sústredili v meste Jowhaar. Po ôsmich dňoch 14. júna zaútočili islamisti aj na toto mesto a obsadili ho. Následne premiér Gedi požiadal Africkú úniu o vyslanie mierových jednotiek.
Podpora ARPCT.
Americká pomoc ARPCT nestačila na zvrátenie priebehu bitky. Plán podpory bol kritizovaný aj niekoľkými americkými predstaviteľmi. Medzi nimi bol aj Michael Zorick, americký politický zriadenec pre Somálsko. Ten bol po svojej kritike financovania klanových lídrov preložený do Čadu.
7. júna po stretnutí s americkým prezidentom Georgeom W. Bushom a ministerkou zahraničných vecí Condoleezou Riceovou sa ku kritike pridal aj konžský prezident Denis Sassou-Nguesso, ktorý bol v tom čase aj hlavou Africkej únie.
Turbocharged Direct Injection

TDI (Turbocharged Direct Injection) je obchodný názov prepĺňaných vznetových motorov s priamym vstrekovaním paliva, ktoré vyvinula a vyrobila spoločnosť Volkswagen Group. Tieto motory sú v širokej miere používané vo všetkých bežných značkách osobných automobilov a ľahkých úžitkových automobilov, vyrábaných spoločnosťou Volkswagen Group (najmä tých, ktoré sa predávajú v Európe). Tieto motory sú tiež používané ako lodné motory - v aplikáciách Volkswagen Marine, a Volkswagen Industrial Motor.
TDI je registrovaná ochranná známka spoločnosti Volkswagen Aktiengesellschaft.
História.
Na jeseň roku 1989 bol ako prvý TDI motor predstavený päťvalcový 2.5 TDI s výkonom 88 kW (120 koní), ktorý sa montoval do vozidla strednej triedy Audi 100 Avant. Motor mal plynulý ťah a zrýchlenie už z nízkych otáčok, vozidlo s ním dosahovalo maximálnu rýchlosť skoro 200 km/h pri spotrebe 5,7 litra nafty na 100 km. Od tej doby toto konštrukčné riešenie motorov spôsobilo doslova revolúciu vo svete vznetových motorov.
Princíp vstrekovania TDI.
Pri bežných vznetových motoroch s nepriamym vstrekovaním paliva dochádza k vstrekovaniu do oddelenej predkomôrky a až odtiaľ sa zmes vstrekuje do valca. Ale v prepĺňanom vznetovom motore s priamym vstrekovaním paliva, vstrekovacia dýza rozprašuje palivo priamo do spaľovacieho priestoru valca. Prísun dostatočného množstva vzduchu zaisťuje turbodúchadlo, a pri výkonnejších verziách dokonca turbodúchadlo s variabilnou geometriou lopatiek - VGT (napríklad v motore 1.9 TDI - 88 kW / 120 koní)
Slovenský Superpohár (futbal)

Slovenský futbalový Superpohár (v minulosti nazývaný aj "Matičný pohár" alebo "Matičný Pribinov pohár") bol futbalový zápas medzi víťazom slovenskej futbalovej ligy a víťazom Slovenského pohára.
História.
V roku 1993 sa uskutočnil „nultý“ ročník na podnet Jozefa Vengloša, vtedajšieho trénera novotvoriacej sa . V zápase o "Matičný pohár" sa národné mužstvo stretlo so Slovanom Bratislava, po remíze 3:3 si v penaltovom rozstrele vybojovali pohár hráči Slovana . 
Prvý, už oficiálny zápas o Superpohár sa hral 4. decembra 1994 v Humennom a keďže Slovan získal v sezóne 1993/94 double, teda titul majstra Slovenska aj pohár, súperom „belasých“ bol finalista Slovenského pohára Tatran Prešov. Zápas mal aj charitatívny rozmer, finančný príspevok bol odovzdaný na konto Nadácie Miroslava Labuna, bývalého ligového futbalistu, ktorý následkom zranenia vo futbalovom zápase ostal ochrnutý .
V rokoch 1994 až 1998 mal zápas o prestížnu trofej názov "Matičný Pribinov pohár" , odkazujúci na tradíciu pohárových turnajov v Nitre (1933-1946) a v Martine (1937-1938). Ďalší zápas o trofej sa hral až po štyroch rokoch ešte pod záštitou Matice slovenskej , neskôr sa používal už len názov "Superpohár". Počnúc rokom 1996 duel aktuálneho majstra s víťazom pohára vždy zahajoval novú sezónu, hral sa v lete pred začiatkom ligovej súťaže. V prípade ak sa majstrovský tím stal aj víťazom Slovenského pohára, zápas o Superpohár sa nehral. 
Celkom sa uskutočnilo 13 ročníkov Superpohára, až desaťkrát boli úspešné majstrovské tímy, len trikrát získal trofej víťaz Slovenského pohára - Inter Bratislava (1995), Spartak Trnava (1998) a v roku 2002 triumfoval najprekvapujúcejší víťaz, druholigové mužstvo KOBA Senec . Najúspešnejšie kluby v histórii boli Slovan Bratislava a MŠK Žilina, získali trofej štyrikrát. Naposledy sa o Superpohár hralo v roku 2014, v ďalších dvoch sezónach získali hráči AS Trenčín double. 
Od roku 2017 nahradil zápas o Superpohár "Česko-slovenský Superpohár", spoločný projekt Slovenského futbalového zväzu a Fotbalové asociace ČR. Stretnutia víťazov Slovenského a Českého pohára mali nadviazať na tradíciu Československého pohára z rokov 1969 až 1993, kedy o túto trofej hrávali víťazi národných pohárov , no nakoniec sa odohrali len dva oficiálne ročníky. Zaujímavosťou je, že v prvom súboji o Česko-slovenský Superpohár sa stretli mužstvá, ktoré boli súpermi aj v prvom „federálnom“ finále v roku 1970, FC Fastav Zlín (vtedy pod názvom TJ Gottwaldov) a Slovan Bratislava, a rovnako ako vtedy bol úspešnejší moravský klub . V roku 2018 sa o pohár nehralo z bezpečnostných dôvodov , o rok neskôr zvíťazila Slavia Praha nad Spartakom Trnava .
Stebnícka Magura

Stebnícka Magura () je vrch v Busove, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Stebník, približne severne od Bardejova. Na vrchole stojí rovnomenný vysielač.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria Busov. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Stebník, čiastočne i mesta Bardejov. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situovaný Stebník, východne leží Zborov, juhovýchodne Bardejovské Kúpele a Dlhá Lúka, juhozápadne Zlaté, západne Nižný Tvarožec a severozápadne Vyšný Tvarožec. 
Opis.
Stebnícka Magura leží v centrálnej časti plošne neveľkého pohoria, v hrebeni vedúcom z vrchu Staviská () juhovýchodným smerom cez Ostriež (). Východne sa nachádza Smilniansky vrch (), Kaštielik (), Koldorina (), Kohútov (), Jedlina () a Kačalová (), južne Ostrá hôrka (), Kamenná hora () a Dzuranov (), západne Mníchov (), Kamenica (), Vínna hora (), Pivnica (), Busov () a Ostriež () a severne Hrb (), Staviská (), Pohorelka (), Javorina () a Suchý vrch (). Oblasť patrí do povodia rieky Topľa, kde odteká voda Čiernym potokom a Mníchovským potokom zo západných častí, voda z južných odteká Bardejovským potokom a zo severných Stebníckym potokom do Kamenca. Vrcholom vedie značená turistická magistrála Cesta hrdinov SNP a stojí tu telekomunikačná veža. Východná a severná časť vrchu patrí do NPR Stebnícka Magura, vyhlásenej na rozlohe v roku 1964.
Výhľady.
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je vidieť okolité vrcholy Busova, no tiež Ondavskú vrchovinu, Vihorlatské vrchy, Slanské vrchy a Čergov, ojedinele aj Tatry.
Václav Beneš Třebízský

Václav Beneš Třebízský (27. februára 1849, Třebíz – 20. júna 1884, Mariánské Lázně) bol český spisovateľ a katolícky kňaz.
Bol synom krajčíra z Třebízu pri Slanom. Študoval v Slanom a v Prahe. V roku 1875 bol vysvätený na kňaza a pôsobil najskôr v Litni pri Beroune, od roku 1876 v Klecanoch pri Prahe. Napriek opakovanej kúpeľnej liečbe v Mariánskych Lázňach zomrel na tuberkulózu. Meno Václava Beneša Třebízského dnes nesie gymnázium v Slanom.
Dielo.
Třebízskeho románová tvorba je podobná tvorbe Aloisa Jiráska; jeho obľúbenou témou tiež bolo husitstvo, ale venoval sa i iným obdobiam českých dejín od prvopočiatkov až po 19. storočie. Dej mnohých Třebízskeho diel je zasadený do kraja, kde sa autor narodil a pôsobil, teda na Slánsko, Berounsko a do okolia Klecán.
Martin Dúbravka

Martin Dúbravka (* 15. január 1989, Žilina) je slovenský futbalový brankár, ktorý pôsobí v anglickom klube Newcastle United. V jesennej časti sezóny 2022-2023 bol na hosťovaní v Manchester United. Mimo Slovenska pôsobil na klubovej úrovni v Dánsku a v Česku, od roku 2018 pôsobí v Anglicku.
Prvý tím, za ktorý Dúbravka hral bol MŠK Žilina v jeho rodnom meste, Žiline. Podarilo sa mu dostať aj do seniorskej reprezentácie po jeho výrazných výkonoch proti tímom v predkolách Ligy majstrov UEFA 2009/2010. 30. januára 2014, podpísal 3 a polročný kontrakt s tímom dánskej najvyššej súťaže Esbjerg fB.
Klub (MŠK Žilina).
Dúbravka hráva vo svojom tíme MŠK Žilina od roku 2008 teda od svojich 19. Hrával ako hlavný brankár a prebojoval sa s ním v roku 2010 do Ligy majstrov UEFA 2010/2011 po tom ako porazili AC Spartu Prahu súčtom výsledkov doma a vonku 3:0. Neskôr ho slovenský futbalový tréner Vladimír Weiss st. povolal do seniorskej reprezentácie. 
Reprezentácia.
V roku 2010 v kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 2012 v Poľsku a na Ukrajine sa prepracoval do seniorskej futbalovej reprezentácie ako tretí náhradný brankár po Jánovi Muchovi a Dušanovi Pernišovi, ktorý hrával v Škótskom prvoligovom Dundee United. Nakoniec sa dočkal až v roku 2014, kedy chytal prvý polčas proti Čiernej Hore. Nasledovali prípravné zápasy v roku 2016, respektíve 2017 proti Rakúsku a Švédsku na zimnom sústredení. Neskôr po zranení, dovtedy reprezentačnej jednotky Matúša Kozáčika, dostal Martin hneď 5 príležitostí v kvalifikácii na MS 2018 v Rusku. Vychytal víťazstvá proti Litve (2:1), Slovinsku (1:0) a Malte (3:0). Jeho zvyšné 2 excelentné výkony proti Anglicku a Škótsku bohužiaľ na výhru nestačili. V zápase proti Anglicku čelil hviezdam ako Harry Kane, Dele Alli alebo Marcus Rashford. Práve posledný menovaný strelil rozhodujúci druhý gól na 1:2. Zápas proti Škótsku bol poznačený červenou kartou, Martin predviedol v zápase niekoľko gólových zákrokov, avšak v 89.minúte ho prekonal nešťastným vlastným gólom Martin Škrtel.
Slovenský superpohár vo futbale 2010

V nedeľu 4. júla 2010 sa odohral zápas Slovenského superpohára vo futbale medzi MŠK Žilinou a Slovanom Bratislava. Dva najúspešnejšie tímy superpohára si zmerali sily na bratislavských Pasienkoch. Žilina ako majster Corgoň ligy a Slovan ako víťaz domáceho pohára.
História.
MŠK Žilina a aj ŠK Slovan Bratislava mali pred týmto zápasom zhodne 3 výhry v superpohári. Žilina triumfovala v rokoch 2003, 2004 a 2007. Slovan v 1994, 1996 a 2009. Spolu sa však vo finále ešte nestretli ani raz.
Zápas.
&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;
&lt;br&gt;&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Makovica (vrch v Slanských vrchoch)

Makovica () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Kecerovský Lipovec, približne západne od Vranova nad Topľou. Na vrchole je niekoľko telekomunikačných objektov a vysielačov, ku ktorým vedie cesta z obce Mudrovce. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Makovica. Vrch leží na hranici Košického a Prešovského kraja, okresov Košice-okolie a Vranov nad Topľou a zasahuje na katastrálne územie obcí Kecerovský Lipovec a Juskova Voľa. Najbližšími sídlami sú západne situované obce Kecerovský Lipovec a Opiná, juhozápadne ležia Mudrovce a Rankovce, južne Herľany, juhovýchodne Banské, východne Juskova Voľa, severovýchodne Zámutov a severozápadne Červenica. 
Opis.
Makovica leží v centrálnej časti rovnomenného podcelku, v hlavnom hrebeni vedúcom zo Šimonky () do Herlianskeho sedla. Západne sa nachádza Zobraná (), Zvernik (), Verecina (), Holá hora () a Hlavatovská (), južne Rankovské skaly (), Veľké brdo (), Mošník () a Črchlina (), východne Medvedia () a Jasova skala () a severne Menší vrch (), Šimonka (), Lipová () a Tancoška (). Západná časť hrebeňa patrí do povodia Oľšavy, kde vodu zo severných svahov odvádza Mokrý potok a z juhozápadných Kostoliansky potok. Východné svahy odvodňuje Košiarny potok do Lomnice v povodí Tople. Vrcholom prechádza značený turistický chodník a stojí tu niekoľko telekomunikačných objektov a vysielačov.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Východoslovenskú nížinu a Vihorlatské vrchy, ojedinele aj Tatry.
Vysielač Makovica.
Poloha v strede východného Slovenska a vysoká nadmorská výška predurčili Makovicu na telekomunikačné využitie. Pokrytie veľkého územia z vrcholu boli dôvodom výstavby veže, slúžiacej na rádioreléové trasy, ktorá následne pri spúšťaní televízneho vysielania poslúžila aj na umiestnenie vysielača. O veľkom význame kóty napovedajú i ďalšie objekty, ktoré využívajú energetici, armáda, mobilní operátori a súkromní vysielatelia na prenos modulácie.
V súčasnosti vysiela z Makovice FM signál Rádia Expres a Europa 2, v minulosti však šíril aj digitálny televízny signál. Prioritne pokrývané územie zahŕňa veľkú časť východného Slovenska, vrátane Košíc a Prešova, Východoslovenskej nížiny, Zemplína a Šariša. Presahy umožňujú príjem signálov i na území Poľska, Ukrajiny a Maďarska.
Najbližšie vysielače.
Okolité významné vysielače a vzdialenosť k nim:
Shariif Sheekh Axmed

(Sheekh) Shariif Sheekh Axmed (-po somálsky; po arabsky (aš-Šajch) Šaríf Šajch Ahmad- الشيخ شريف شيخ أحمد; v médiách uvádzaný ako "Šaríf Ahmed"; * 25. júl 1964, región Shabeellaha Dhexe, Somálsko) je od 31. januára 2009 prezident Somálska. Predtým patril medzi vedúce osobnosti Zväzu islamských súdov (ICU) a neskôr Aliancie za znovuoslobodenie Somálska.
Životopis.
Pochádza z klanu Hawiye, podklanu Abgal. Svoje vzdelávanie zahájil v Egypte na Sheikh Sufi Institute - ten bol zlúčený s Al-Azhar University. Od roku 1992 pokračoval na Kordofánskej univerzite v Sudáne v meste Aldalanj v odboroch arabský jazyk a geografia. V roku 1994 bola univerzita premenovaná na "Dalanj University". V rokoch 1994-98 študoval právo na univerzite v meste Tripolis v Líbii.
V roku 1998 sa vrátil späť do Somálska, kde od roku 1991 prebiehala občianska vojna. Vďaka svojmu vzdelaniu sa stal duchovným vodcom súfijskej sekty Idriseeyah v Somálsku.
Pracoval v Mogadiši ako učiteľ arabčiny, zemepisu a religionistiky.
Keď v roku 2003 miestny gang uniesol 12-ročného žiaka a od jeho rodiny žiadal vysoké výkupné, Sharif Sheikh Ahmed sa obrátil na islamské hnutie, aby v spolupráci s obyvateľstvom zriadilo miestny súd podľa šaríje, pričom bol zvolený za jeho predsedu. Súd dosiahol prepustenie chlapca a ďalších unesených, ako aj vrátenie ukradnutých áut. Spojením tohto súdu so štyrmi podobnými inštitúciami v Mogadiši vznikla Únia islamských súdov (Islamic Courts Union, ICU), ktorej sa stal predsedom.
Po porážke armády ICU koncom roka 2006 a ďalších vojenských porážkach odišiel najprv do Kene a potom do Jemenu. Tam odporcovia dočasnej somálskej vlády založili Alianciu pre znovuoslobodenie Somálska (ARS). 
V októbri 2008 bola podpísaná dohoda o prímerí. V januári 2009 sa konali prezidentské voľby, v ktorých zvíťazil.
Umm Durmán

Umm Durmán (-v spisovnej arabčine; iné písanie: Ummdurmán; po anglicky Omdurman; zastarano resp. v lokálnej výslovnosti: "Omdurmán, Ommdurmán, Umdermán") je mesto v Sudáne v štáte Chartúm, na sútoku Bieleho a Modrého Nílu oproti mestám Chartúm a Al-Chartúm Bahrí (Severný Chartúm); všetky tri mestá tvoria aglomeráciu. 
Mesto je významná križovatka ciest z Čadu, z Etiópie a z Egypta. V meste je islamská univerzita (založená v roku 1912), veľký trh, divadlo, Abdullahovo múzeum, Mauzóleum Mahdího, kožiarsky, železiarsky, potravinársky a textilný priemysel
V rokoch 1885 - 1898 (po zničení Chartúmu) sa stal ako relatívne malá osada hlavným mestom štátu Mahdího Muhammada Ahmada ibn Abdalláha. Po porážke mahdistov v roku 1898 britskými koloniálnymi jednotkami (pod vedením generála H. H. Kitchenera) sa hlavným mestom stal Chartúm a značná časť Umm Durmánu bola zničená.
Chartúm

Chartúm (po arabsky "Al-Chartúm" alebo "Al-Churtúm") môže byť:
Anjelska daň

Anjelska daň je trinásty štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Elán, ktorý v roku 2010 vydala produkčná spoločnosť MC Production s.r.o. 
Na výrobe tohto albumu sa ako textár najvýraznejšie podieľal Boris Filan, ktorý na album prispel desiatimi textami, Pavol Jursa sa po textovej aj hudobnej stránke podieľal na troch skladbách, jedným textom prispel aj Marián Brezáni. Najviac skladieb na album zložil Vašo Patejdl, troma piesňami prispel Jano Baláž a jednou Jožo Ráž a Ľubo Horňák.
Medzinárodná automobilová federácia

Medzinárodná automobilová federácia (fr. "Fédération internationale de l'automobile", skr. "FIA") je medzinárodná organizácia, ktorá združuje jednotlivé národné automobilové zväzy. Vznikla v roku 1946 z organizácie AIACR (Association Internationale des Automobiles - Clubs Reconnus - Medzinárodná automobilová asociácia - uznané kluby) založenej v roku 1904. Sídlo FIA je v Paríži na Place de la Concorde. Súčasným prezidentom je Ben Sulayem.
Česko-Slovensko (respektíve jeho autoklub) sa stalo členom FIA v roku 1926.
Ivan Pecháň

Prof. MUDr. Ivan Pecháň DrSc. (* 29. apríl 1932, Trnava – † 12. október 2010, Bratislava), bol slovenský vedec, biochemik, pedagóg a lekár.
Život.
Narodil sa v Trnave v rodine MUDr. Alojza Pecháňa, lekára-internistu, primára a neskôr riaditeľa trnavskej nemocnice. Veľkú časť svojho detstva trávil v Modre u svojho starého otca, lekára
Dr. Ivana Bodického, známeho modranského ľudomila, ktorý mu od raného detstva vštepoval humanistické, panslavistické a národnobuditeľské tradície rodiny Bodických. Základné
a gymnaziálne vzdelanie nadobudol vo svojom rodisku v Trnave. Po maturite v roku 1950 začal študovať všeobecné lekárstvo na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Túžba po vedeckých poznatkoch ho doviedla hneď po promócii v roku 1956 na vtedajší Ústav pre biochémiu Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
(neskôr Katedra biochémie LFUK. Vtedajší prednosta ústavu Prof. Dr.T.Niederland mu umožnil externú ašpirantúru na Ústave organickej chémie a biochémie ČSAV v Prahe u školiteľa J. Římana,
neskoršieho akademika a predsedu ČSAV. Externú ašpirantúru úspešne dokončil a obhájil roku 1963 na školiacom pracovisku v Prahe titulom kandidáta chemických vied (CSc.). Jeho vedecký rast
pokračoval absolvovaním dlhodobého pobytu v Spolkovej republike Nemecko v rokoch 19661968 na Fyziologickom ústave Univerzity Alberta Ludwiga
vo Freiburgu u Prof.Dr.A.Fleckensteina a vyvrchollil habilitáciou v roku 1968 na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave,
kde ho menovali za docenta odboru biochémie. Doktorskú dizertačnú prácu obhájil pred celoštátnou komisiou v Prahe roku 1982 a stal sa doktorom chemických vied v odbore biochémia (DrSc.).
Normalizačné obdobie po roku 1968, kedy bol spoločensky, organizačne a vedecky diskriminovaný, ho nezlomilo a dokázal sa vďaka svojim morálnym a etickým zásadám odborne a občiansky uplatniť.
Roku 1986 opustil Katedru biochemie LFUK, kde pracoval plných tridsať rokov a prešiel na post primára Oddelenia klinickej biochémie (OKB) na Ústave kardiovaskulárnych chorôb (neskôr Slovenský ústav
srdcových a cievnych chorôb, teraz Národný ústav srdcových a cievnych chorôb, a.s.) v Bratislave, kde sa pustil do zvyšovania diagnostickej úrovne OKB a do vedecko-výskumnej práce, zameranej
na problematiku metabolizmu myokardu: protekcia srdca pri kardiochirurgii (antioxidačné látky, kreatínfosfát, karnitín). 
Roku 1991 sa s viacročným odstupom realizovalo jeho menovanie profesorom biochémie a klinickej biochémie na Univerzite Komenského.
Na OKB Ústavu kardiovaskulárnych chorôb (teraz Oddelenie laboratórnej medicíny Národného ústavu srdcových a cievnych chorôb, a.s.) v Bratislave pôsobil ako primár do roku 1999.
Láska k práci mu nedovolila odísť do dôchodku a preto ďalej intezivne pracoval na Národnom ústave srdcových a cievnych chorôb ako vedec a samostatný lekár – špecialista až do konca svojho života.
Karosa ŠM 11

Karosa ŠM 11 je model mestského autobusu vyrábaného národným podnikom Karosa medzi rokmi 1965 až 1981. Je to nástupca mestskej modifikácie vozidla Škoda 706 RTO.
Konštrukcia.
Od predchádzajúcich autobusov Škoda 706 RTO sa ŠM 11 odlišoval celou koncepciou. Mal samonosnú karosériu panelovej konštrukcie, motor umiestnený uprostred medzi nápravami pod karosériou (miesto na prednej náprave) a pneumatické odpruženie. Cestujúci ocenili najmä troje nástupné a výstupné dvere, pričom predné dvere boli umiestnené ešte pred prednou nápravou. Podlaha bola umiestnená tiež nižšie, dvere boli širšie a výhľad zo stanovišťa vodiča bol lepší ako u typu 706 RTO. Rovnako ako jeho predchodca malo vozidlo ŠM 11 delené predné okno (okrem niekoľkých výnimiek), ktoré bolo odstránené až u jeho nástupcu – Karosy B 731.
ŠM 11 je štandardný dvojnápravový autobus určený predovšetkým pre mestskú hromadnú dopravu (Škoda Mestský – označenie Škoda pochádza od výrobcu motorov pre celý karosácky rad Š). Vozidlo bolo dlhé približne (odtiaľ číslo 11 v označení) a v pravej bočnici malo umiestnené troje skladacie, pneumaticky ovládané dvere (predné trojkrídlové, ostatné štvorkrídlové). Perovanie autobusu bolo vzduchové. Do verzie ŠM 11 výrobca štandardne montoval automatickú prevodovku. Počas výroby boli autobusy postupne zdokonaľované (napr. zavedenie samočinného centrálneho mazania podvozku, oplechovanie bokov karosérie rovnými plechmi namiesto vlnitých hliníkových, výkonnejšie kúrenie, silnejší motor atď.).
Autobus ŠM 11 mal byť unifikovaný s trolejbusom Škoda T 11, projekt však bol zrušený a vozidiel T 11 bolo vyrobených len osem kusov.
Výroba a prevádzka.
Prvá funkčná vzorka bola vyrobená už v roku 1961, niektoré jej súčiastky však pochádzali zo západnej Európy (motor, zadná náprava). Ďalšie dva prototypy sa objavili v rokoch 1962 a 1963. V roku 1964 bola vyrobená overovacia séria, sériová výroba začala koncom roku 1965 a trvala až do roku 1981, kedy bolo vozidlo ŠM 11 vo výrobe nahradené autobusom B 731. Celkom bolo vyrobených približne 9900 vozidiel ŠM 11.
Vzhľadom na monopol, ktorý spoločnosť Karosa do roku 1989 mala, sa vozidlá typu ŠM 11 objavili vo všetkých česko-slovenských mestách. Najviac ich ale jazdilo v Prahe, v roku 1978 1249 kusov (celkom "Dopravný podnik hl. m. Prahy" zakúpil viac ako 2100 kusov ŠM 11). Najdlhšie boli v prevádzke v Opave, posledné autobusy ŠM 11 tu dojazdili v roku 1994.
Na rozdiel od vozidiel 706 RTO, ktoré boli vo veľkom exportované, autobusy ŠM 11 takto úspešné neboli (aj keď išlo o najexportovanejší variant radu Š). Do zahraničia ich bolo predaných okolo 2000 kusov. Objavili sa, napr. v Bulharsku, Maďarsku, Mongolsku a v Poľsku.
Ofsajd

Ofsajd alebo postavenie (hráča) mimo hry je v športe v bránkových hrách prerušenie hry rozhodcom, keď vznikne nedovolené postavenie hráča voči lopte či puku, voči určitej zóne ihriska alebo postaveniu ostatných hráčov na ihrisku.
Ofsajd vo futbale.
Vo futbale sa rozlišuje medzi "postavením mimo hry" ("ofsajdovým postavením") a hráčom mimo hry (ofsajdom):
Hráč mimo hry je definovaný podľa pravidla XI nasledovne: &lt;br&gt;
1. Hráč je v postavení mimo hry, ak je bližšie k súperovej bránkovej čiare ako lopta, s výnimkou:
2. Hráča, ktorý je v postavení mimo hry, považuje rozhodca za hráča mimo hry, ak v okamihu, keď sa niektorý z jeho spoluhráčov dotkne lopty alebo ju zahrá, podľa názoru rozhodcu:
3. Rozhodca nepokladá hráča za hráča mimo hry:
4. Ak rozhodca pokladá hráča za hráča mimo hry, nariadi nepriamy voľný kop, ktorý vykoná hráč súperovho družstva z miesta, kde bolo pravidlo porušené. Ak hráč poruší pravidlo v súperovom bránkovom území, voľný kop sa vykoná z ktoréhokoľvek miesta vo vnútri bránkového územia.
Pohotovostné oddiely Hlinkovej gardy

Pohotovostné oddiely Hlinkovej gardy (skr. POHG) boli špeciálne ozbrojené jednotky Slovenského štátu, ktoré vznikli v rámci Hlinkovej gardy krátko po vypuknutí Slovenského národného povstania z dôvodu boja proti povstalcom a partizánom. Úzko spolupracovali s nemeckou nacistickou armádou a podieľali sa na mnohých vojnových zločinoch. 
Rozkaz na vybudovanie špeciálnych vojenských jednotiek vydal 8. septembra 1944 hlavný náčelník štábu Hlinkovej gardy Otomar Kubala, pričom pôvodne boli tieto ozbrojené formácie Hlinkovej gardy označované ako „aktivované jednotky“. Spočiatku sa skladali výlučne z gardistických dobrovoľníkov, neskôr v nich však boli organizovaní nielen príslušníci Hlinkovej Gardy (ďalej HG) ale aj nečlenovia HG, ktorí boli povolaní vojenským rozkazom. V rokoch 1944 – 1945 dosiahli POHG maximálne počty 38 pohotovostných oddielov, 6 poľných rôt a 3 poľné prápory (hoci tie pod POHG priamo nespadali). Počet jednotiek bol kolísavý, celkovo ich tvorilo vyše 5000 mužov.
V POHG sa sústreďovali najradikálnejšie sily v rámci Hlinkovej gardy. 22. novembra 1944 na porade okresných veliteľov HG v Trenčíne sa dohodli na užšej spolupráci s nemeckými bezpečnostnými jednotkami. Základ veliteľského dôstojníckeho zboru POHG tvorili osvedčení velitelia z niektorých Okresných veliteľstiev HG, ktorí sa stali veliteľmi regionálnych POHG, poľných rôt a poľných práporov POHG. POHG boli vo veľkej miere využívané nemeckými jednotkami, pretože poznali dobre miestny terén ako aj obyvateľstvo vo svojich úsekoch. POHG sa v spolupráci s nemeckou bezpečnostnou políciou "SIPO", službou "SD"," Heimatschutzom", Einsatzkommandom (13, 14) a ďalšími špeciálnymi kárateľno-teroristickými a protipartizánskymi útvarmi, ako napr. so "SS Stíhacím zväzom Slovenska", jednotkou Edelweiss, či špeciálnou jednotkou vyčlenenej z SS bojovej skupiny Schill, podieľali na protipartizánskych akciách a na akciách proti civilnému obyvateľstvu, ktoré spolupracovalo s povstaleckými a partizánskymi jednotkami.
Príslušníci POHG sa dokázateľne podieľali na zavraždení približne 4 000 ľudí, väčšinou Židov, a spolupracovali aj na deportáciách do koncentračných táborov. Známe sú brutálne popravy zajatých Židov, ktori dovtedy ešte prežili na Slovensku, ako aj povstalcov a partizánov vo vápenke v Nemeckej, vykonané príslušníkmi Einsatzkommanda 14 a 40-člennou čatou HG pod velením Vojtecha Horu či účasť 150 člennej 5. poľnej roty POHG pod vedením Jozefa Nemsilu na vraždení v Kremničke. Účasť POHG je potvrdená aj na trestných výpravách proti civilnému obyvateľstvu v obciach Smrečany, Plešivá, Magále, ako aj mnoho ďalších.
Po skončení vojny boli viacerí príslušníci POHG odsúdení na tresty smrti (ako napr. velitelia Otomar Kubala či Jozef Gašparík), mnohí ďalší zas boli odsúdení na dlhoročné tresty väzenia. Niektorým sa však podarilo ujsť a pred súd sa za svoje zločiny nikdy nedostali (napr. Jozef Nemsila a Vojtech Hora).
Slovenský superpohár

Slovenský superpohár môže byť:
Stebnícka Magura (národná prírodná rezervácia)

Stebnícka Magura je národná prírodná rezervácia vyhlásená na ochranu prirodzených, až pralesovitých lesných porastov buka, jedle a javora. Nachádza sa na severných svahoch vrchu Stebnícka Magura () v pohorí Busov, podcelku Nízkych Beskýd. V nadmorskej výške 650900 metrov, vo vlhkej pramennej oblasti Stebnického potoka sa tu na strmých svahoch nachádzajú vzácne rastlinné spoločenstvá.
Prirodzené, miestami až pralesovité lesné porasty Magury sú veľmi zachovalé a v rámci Nízkych Beskýd predstavujú fytocenologicky a floristicky jedinečnú ukážku prirodzených a pôvodných spoločenstiev vyšších polôh. Nachádzajú sa tu sutinové bukové javoriny, javorové bučiny a v dolnej časti rezervácie jedľové bučiny. V drevinovom zložení prevládajú druhy buk lesný (Fagus sylvatica), jedľa biela (Abies alba), javor horský (Acer pseudoplatanus) a jaseň štíhly (Fraxinus excelsior), ktoré tu dosahujú výšku nad 25 metrov.
Z krovín sú tu zastúpené baza čierna (Sambucus nigra), baza červená (Sambucus racemosa), kalina obyčajná (Viburnum opulus), egreš obyčajný (Grossularia uva-crispa).
Územie sa vyznačuje zastúpením východokarpatských prvkov flóry. Z botanického hľadiska sú najzaujímavejšie porasty východokarpatského druhu skopólie kranskej (Scopolia carniolica). Pre územie rezervácie je charakteristické veľké zastúpenie rôznych druhov papradín. Častý je papraďovec laločnatý (Polystichum aculeatum), paprad' samčia (Dryopteris filix-mas), papradka samičia (Athyrium filix-femina), papraď ostnatá (Dryopteris spinulosa). Vzácnejší je výskyt papraďovca Braunovho (Polystichum braunii). V jari tu hromadne kvitnú chochlačka dutá (Corydalis cava), snežienka jarná (Galanthus nivalia), krivec žltý (Gagea lutea) a pľúcnik lekársky (Pulmonaria officinalis subsp. officinalis).
Martin Hellman

Martin Edward Hellman (* 2. október 1945, New York, USA) je americký informatik pracujúci predovšetkým v oblasti kryptológie a informačnej bezpečnosti. Spoločne s Whitfieldom Diffiem a Ralphom Merkleom sa považuje za objaviteľa asymetrického šifrovania. Spoločne s Diffiem je tiež autorom tzv. Diffieho-Hellmanovho protokolu, ktorý využíva asymetrické šifrovanie na prenos symetrického šifrovacieho kľúča cez nezabezpečený kanál. V súčasnosti sa tiež zaoberá jadrovými hrozbami.
Stredný Kalimantan

Stredný Kalimantan () je jedna z provincií Indonézie. Rozkladá sa v centrálnej a južnej časti Kalimantanu, indonézskej časti ostrova Borneo.
Hlavným mestom je Palangkaraya v južnej časti provincie. Veľkú časť obyvateľstva provincie tvoria Dajákovia, pôvodní obyvatelia oblasti. Hustota zaľudnenia je pomerne nízka (okolo 13 obyvateľov na km²).
Väčšinu plochy Stredného Kalimantanu zaberajú nížiny, hornatá je predovšetkým severná oblasť pri hraniciach. Najdlhšou riekou je Barito.
Susednými provinciami sú Západný Kalimantan na západe, Východný Kalimantan na severovýchode a Južný Kalimantan na juhovýchode.
CD prehrávač

CD prehrávač je elektronické zariadenie na prehrávanie audio CD diskov. Obyčajne je súčasťou domáceho stereo systému, autorádia a osobného počítača. Vyrába sa aj ako prenosné zariadenie. Moderné zariadenia podporujú aj iné formáty ako Audio CD, napríklad DVD, CD-ROM s audio súbormi a Video CD. Diskotekári často používajú prehrávače s nastaviteľnou vzorkovacou frekvenciou na zmenu rýchlosti prehrávania. Mnoho moderných prehrávačov prehráva aj MP3 CD disky. Funkcia prehrávania CD je dostupná vo všetkých moderných CD-ROM/DVD-ROM mechanikách počítačov ako aj DVD prehrávačov a herných konzolách založených na CD-ROM/DVD-ROM.