burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Visopsys

Visopsys je operačný systém.
Visopsys Website: www.visopsys.orgň&lt;br&gt; 
Company/Developer: Andy McLaughlin &lt;br&gt;
Source model: Open source &lt;br&gt;
Latest stable release: 0.65 / December 17, 2006 &lt;br&gt;
Kernel type: Monolithic kernel &lt;br&gt;
License: GPL &lt;br&gt;
Working state: Current &lt;br&gt;
Visopsys (VISual OPerating SYStem) je voľne šíriteľný operačný systém pre &lt;br&gt;architektúru x86 dostupný pod GNU General Public License (GPL). Visopys bol &lt;br&gt;vytvorený v roku 1997. Posledná aktuálna verzia je 0.65 z December 2006.
&lt;br&gt;
Špecifiká:&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Visopsys je grafickým operačným systémom, &lt;br&gt;
podporuje Pre-emptive multitasking a multi-threading, &lt;br&gt;
a dokáže zapisovať na FAT12/16/32 (read/write)&lt;br&gt;
a má podporu Linuxových súborových systémov ext2/3 (read-only).&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Homepage: http://www.visopsys.org/
Minun

Minun je rozprávková postava z anime série Pokémon.
Mýtické vlastnosti.
Minun je elektrický Pokémon ( "Electric Pokémon" ). Pripomína malú myš s modrými uškami. Na prvý pohľad sa podobá aj na Pichua, ale s ním nemá nič spoločné. Jeho verný brat "Plusle", je tiež elektrický pokémon. Minun patrí medzi slabších Pokémonov ale zato je veľmi hravý a verný. Nehodí sa na súboje. Minun pochádza z tretej generácie Pokémonov. Chytiť sa dá iba v hrách Pokémon Ruby, Sapphire, Emerald, Diamond a Pearl. Zväčša používa elektrické útoky, ako napr. Blesk () a Iskru (). Jeho krátky modrý chvostík pripomína mínus.
Minunove typové výhody :
Minunove typové slabosti :
Minun v anime.
Minun sa objavil v anime niekoľkokrát. Zakaždým však so svojou neoddeliteľnou polovičkou - Pluslom.
Dimorphodon

Dimorphodon bol pomerne malý (rozpätie krídel činilo okolo 75 cm) pterosaurus zo spodnej jury. Jeho pozostatky boli nájdené v Anglicku.
Mal nezvyčajne krátku hlavu, ktorou nápadne pripomínal dnešné alky pestrozobé. 
Disponoval dvoma typmi zubov - vpredu sa nachádzali ostré, vzadu oveľa menšie. Zrejme mu pomáhali loviť hmyz, predovšetkým vo vzduchu, no možno aj na zemi.
Slavomír (Veľká Morava)

Slavomír (lat. "Sclajamarus") bol veľkomoravský kňaz alebo knieža z rodu Mojmírovcov, ktorý bol v roku 871 krátky čas knieža Veľkej Moravy (alebo len Nitrianskeho kniežatstva).
Mohol byť vzdelaný a vysvätený za kňaza bavorskou misiou na Veľkej Morave.
V roku 871 dal Karloman uväzniť nitrianske knieža Svätopluka; ešte predtým v moravskej časti Veľkej Moravy ustanovil za vládcov bavorských markgrófov Východnej marky Engelšalka a Wilhelma II.
Veľkomoravskí (presnejšie azda len nitrianski) Slovania si mysleli, že zahynul, a ustanovili si za vládcu „akéhosi“ kňaza Slavomíra, Svätoplukovho príbuzného. V tom čase jediný člen kniežacej rodiny Mojmírovcov na slobode. Ten teda súhlasil postavil sa na čelo povstania a začal bojovať proti Karlomanovým vojvodcom Engelšalkovi a Wilhelmovi na Morave.
Uväznený Svätopluk Karlomanovi sľúbil, že Slavomíra porazí. Pre nedostatok dôkazov ho prepustili, obdarovali a spolu s Karlomanovým vojskom poslali na Veľkú Moravu. Po príchode na Veľkú Moravu sa však Svätopluk tajne spojil so Slavomírom, zničil Karlomanove vojsko a vyhnal Bavorov z Moravy (v bojoch zahynuli aj Engelšalk a Wilhelm II.). Odvtedy (871) vládol Svätopluk nad celou Veľkou Moravou, teda nad Moravou aj Nitrianskom.
Po r. 871 sa akékoľvek zmienky o Slavomírovi strácajú. Je možné, že je totožný s najstarším synom Svätopluka, Predslavom. Možno mal podiel na vyslobodení Metoda z franského zajatia.
Dark Tranquillity

Dark Tranquillity je švédska melodická death metalová skupina založená v roku 1989. Dark Tranquillity sú jednými zo zakladateľov gothenburgského melodic death metalu. Členom tejto kapely bol aj súčasný líder In Flames Anders Fridén, ktorý Dark Tranquillity opustil v roku 1994. Na rozdiel od konkurencie ako napríklad In Flames, či Soilwork si táto skupina do dnešného dňa najviac zachovala svoj pôvodný hudobný žáner, ktorý členovia kapely len zľahka osviežili o melodické čisté vokály speváka Mikael Stanneho (na albume Projector), ženskými vokálmi, či klávesovými prvkami.
Bývalí členovia a hostia.
zakladujúci:
bývalí:
suplovanie na turné:
speváčky:
Eufória

Eufória je stav vyznačujúci sa (spravidla zdanlivo bezdôvodným) pocitom subjektívnej spokojnosti, blaženosti, veľmi dobrej nálady a prehnanej podnikavosti. Vzniká najmä po konzumácii návykových látok, pri psychózach, pri ochoreniach mozgu (napr. mozgových nádoroch) a pri iných vážnych ochoreniach (napr. TBC).
Molekulová hmotnosť

Molekulová hmotnosť (zastarano "molekulárna hmotnosť") je súčet atómových hmotností danej molekuly. 
Analogicky k atómovej hmotnosti sa delí na:
Relatívna molekulová hmotnosť

Relatívna molekulová hmotnosť alebo pomerná molekulová hmotnosť alebo molekulová hmotnosť (v užšom zmysle), staršie molekulová váha, je podiel pokojovej absolútnej hmotnosti danej molekuly a atómovej hmotnostnej konštanty; inými slovami: súčet relatívnych atómových hmotností danej molekuly.
Príklad: H2O má relatívnu molekulovú hmotnosť = 2 × 1 + 16 = 18, kde 1 je relatívna atómová hmotnosť vodíka a 16 kyslíka.
Značka Mr(Y)
Vzťah k molárnej hmotnosti molekuly.
Číselná hodnota molárnej hmotnosti, vyjadrenej v g/mol, sa "pre danú molekulu" rovná relatívnej molekulovej hmotnosti príslušnej molekuly.
Tuning (automobil)

Tuning alebo autotuning (prekladá sa spravidla ako ladenie/vylaďovanie/dolaďovanie automobilu) je neformálne označenie pre úpravy, buď zvyšujúce výkon a jazdné vlastnosti automobilu, najčastejšie motora (performance tuning), alebo optické úpravy (visual tuning), a to najmä zo sériového, továrenského stavu do individuálnej formy.
U performance tuningu je jedna z najpopulárnejších úprav "chiptuning" (preprogramovanie riadiacej jednotky), zlepšenie sania, športové vačkové hriadele, vstrekovanie oxidu dusného, plneprietokový výfukový systém, turbokit alebo kompresor, kovokeramická alebo karbokeramická spojka, diferenciál so zvýšeným trením, športové alebo pretekárske tlmiče a pružiny, športový brzdový systém či pneumatiky s lepšou adhéziou.
Vizuálne úpravy sa sústredia na výmenu plastov auta (bodykit – nárazníky a bočné prahy), tmavé okenné fólie, neónové podsvietenie, ľahkozliatinové disky, koncovky výfukov a pod. Audio úpravy rozširujú vybavenie auta o hi-fi (high fidelity), LCD monitory a pod.
S tuningom sa spája aj tzv. pouličné preteky – streetracing. Na tému autotuning a streetracing boli natočené aj filmy – séria "Rýchlo a zbesilo a počítačové hry (séria hier Need for Speed)
Teplota horenia

Teplota horenia môže byť:
Hadriánov val

Hadriánov val je kamenné a hlinené opevnenie, ktoré sa ťahá naprieč cez severné Anglicko. Tento val tvoril na dlhý čas severnú hranicu Rímskej ríše. Stavba valu sa začala v roku 122 a trvala približne 10 rokov. Od roku 1987 sú zvyšky valu zaradené do Svetového dedičstva UNESCO.
Bol dlhý (vtedajších 80 rímskych míľ). Jeho hrúbka a výška závisela od dostupného materiálu. Tieto rozmery sa pohybovali v rozsahu od 3 do 6 metrov. Ťahal sa od Severného mora po Írske more. Zvnútra boli popri ňom vybudované cesty a posádky, zvonka vysunuté pevnosti.
Volovec

Volovec môže byť:
Bod zápalnosti

Bod zápalnosti (iné názvy: teplota zápalnosti, bod/teplota zapálenia
) môže byť:
Teplota zápalnosti môže byť aj "najnižšia teplota, pri ktorej sa na materiáloch s povlakmi alebo bez nich dajú nájsť príznaky horenia"
Teplota zapálenia môže byť aj "najnižšia teplota látky, pri ktorej sa môže začať trvalé horenie za definovaných skúšobných podmienok"
Bod zapálenia môže byť aj medza zápalnosti, pozri medza zápalnosti
Raková

Raková môže byť:
Surové železo

Surové železo je bezprostredný produkt tavenia železnej rudy s koksom, vápencom a ďalšími prísadami vo vysokej peci. Má vysoký obsah uhlíka - viac ako 2,14 %, typicky aj viac ako 3,5 %. Vplyvom vysokého obsahu uhlíka je tvrdé a krehké, pri ohriatí na teploty 1150 °C až 1250 °C sa taví bez prechodu cez tvárny stav. Preto ho nie je možné tvárniť za tepla ani za studena. Nazýva sa tiež nekujné železo a jeho priame použitie je veľmi obmedzené. Je však východiskovým materiálom pre výrobu ostatných druhov technického železa.
Výroba surového železa bola v Číne známa už v období neskorej dynastie Zhou (1122 - 256 pred naším letopočtom). V Európe nebol postup bežne známy až do 14. storočia.
Forma uhlíka.
V surovom železe môže uhlík existovať v dvoch formách:
Rozdelenie.
Surové železo a následné produkty sa delia:
Výroba.
Surové železo sa vyrába vo vysokých peciach redukciou železných rúd oxidom uhoľnatým, alebo uhlíkom pri vysokých teplotách. Do procesu vstupujú nasledovné suroviny s obsahom železa:
Okrem nich do procesu vstupuje:
Produktmi vysokej pece sú:
Príprava rúd.
Pred vstupom do vysokej pece je potrebné železné rudy pripraviť. Kusy rudy by mali mať veľkosť 25 až 80 milimetrov a mali by byť zbavené vody a síry v čo najväčšej miere. Na tieto účely sa rudy drvia v drvičoch a triedia v magnetických triedičoch (oddelenie hlušiny). Ďalej sa drobné kusy a vysokopecný prach spájajú lisovaním - briketovaním, alebo spekaním - aglomeráciou. Niektoré rudy sa upravujú aj pražením. Pre dosiahnutie priemerného obsahu železa a hospodárnej prevádzky vysokej pece sa miešajú rôzne rudy, tento proces sa nazýva homogenizácia.
Chemické reakcie.
Vo vysokej peci prebiehajú tieto hlavné reakcie:
Bilancia procesu.
Na výrobu 1 tony surového železa sa spotrebuje:
Zároveň vznikne:
Slovanský kalendár

Slovanský kalendár je kalendár používaný (starými) Slovanmi.
Nevieme presne, ako starý svetový kalendár vyzeral. Bol to pôvodne "úplnok" kalendár.
Východní Slovania.
Podľa najstarších ruských písomností mesiace ruského kalendára mali čisto slovanské názvy, ktoré vychádzali z prírodných javov. Konkrétne názvy sa ale líšili v závislosti od ruského kmeňa, ktorý ich používal: 
V roku 988 ruský štát prijal kresťanstvo a s ním aj juliánsky kalendár aj s jeho názvami mesiacov a sedemdenným týždňom. Roky sa počítali carihradským spôsobom, teda od "stvorenia sveta" v roku, ktorý zodpovedá koncu roka 5509 a začiatku roka 5508 pred Kr. moderného kalendára (tzv. byzantský kalendár). Rok sa začínal najprv 1. marca, neskôr 1. septembra. Až od nariadenia Petra I. v roku 1699 sa začínal 1. januára a prijal sa súčasný začiatok počítania rokov, teda od narodenia Krista (t. j. rok 7208 sa zmenil na rok 1699). Gregoriánsky kalendár bol v Rusku zavedený až tesne po Októbrovej revolúcii.
Západní Slovania.
Západní Slovania sa pravdepodobne riadili lunisolárnym kalendárom, kde bol rozdiel medzi mesačným a slnečným kalendárom vyrovnávaný trinástym mesiacom. Rok sa delil na poľnohospodárske sezóny.
Názvy mesiacov mali, podobne ako u východných Slovanov, staroslovanský pôvod:
Týždeň sa spočiatku nazýval nedeľa, až neskôr sa prešlo na súčasný názov týždeň (a pod.). Dni v týždni dostali slovanské názvy, tieto prevzali (a dodnes používajú) aj Maďari.
Koncom 9. storočia (po príchode Cyrila a Metoda) sa na Veľkej Morave ujal juliánsky kalendár. Na Slovensku sa prebrali aj jeho názvy mesiacov (existovali však istý čas aj slovenské názvy – pozri nižšie), v Česku a Poľsku ostali slovanské názvy. Gregoriánsky kalendár (vyhlásený pápežom v roku 1582) bol v Uhorsku prevzatý v roku 1587, v Česku v roku 1584, v Poľsku už v roku 1582.
Sviatky.
U Slovanov sa slávia o. i. tieto sviatky:
Deň víťazstva nad fašizmom

Deň víťazstva nad fašizmom je sviatok oslavovaný na pamiatku bezpodmienečnej kapitulácie nacistického Nemecka, ktorá nadobudla účinnosť 8. mája 1945, čím sa skončila druhá svetová vojna v Európe. Vojna v Pacifiku pokračovala do 2. septembra 1945.
Podľa kapitulačného aktu uzavretého 7. mája v Reims malo Nemecko zastaviť všetky bojové operácie 8. mája 1945 o 23:01 stredoeurópskeho času, čo v časovom pásme východoeurópskeho času vzhľadom na hodinový rozdiel nastalo až 9. mája. Navyše, vzhľadom na skutočnosť, že pri podpise aktu v Reims neboli prítomní zástupcovia Sovietskeho zväzu, na žiadosť sovietskej strany bol kapitulačný akt podpísaný aj na predmestí Berlína v noci z 8. na 9. mája. Preto bol v Sovietskom zväze, ako aj v štátoch, ktoré pripadli do jeho sféry vplyvu (východný blok), za deň víťazstva stanovený 9. máj.
Ján Brokoff

Ján Brokoff, známy aj ako Johann Brokoff, alebo v dobovej transkripcii tiež ako Johann Brockoff a Jan Brokov (* 23. jún 1652, Spišská Sobota, Uhorsko, dnes Slovensko – † 28. december 1718, Praha) bol barokový sochár a rezbár karpatsko-nemeckého pôvodu, narodený v regióne Spiš, na dnešnom severovýchodnom Slovensku. 
Rodinné zázemie.
Rodina Brokoff pôvodne pochádzala zo Spišského Podhradia, odkiaľ presídlila do Spišskej Soboty. Ján pochádzal z rodiny spišskosobotského obuvníka Ondreja Brokoffa. Bol ženatý a mal 7 detí, z nich 5 synov. Manželka – Alžbeta rod. Spinglerová.Synovia Jána Brokoffa Michal Jan Josef Brokoff a Ferdinand Maxmilián Brokoff boli tiež sochári. Syn Anton Šebastián Brokoff bol dvorný básnik vo Viedni. Neskôr rodina presídlila do Čiech. 
Štúdiá.
Nizšie školy vychodil vo svojom rodisku. Od roku 1672 na vandrovkách. Výučný list rezbára získal pravdepodobne v Regensburgu.
Životné osudy a umelecká tvorba.
V roku 1675 Ján Brokoff počas svojej vandrovky prišiel prvýkrát do Prahy. V rokoch 16801682 pôsobil na hrade Ronsberg (južné Čechy). Pravdepodobne sa tu zrodila myšlienky odísť do Čiech natrvalo. Pracoval na rôznych miestach najmä v západných Čechách napríklad v rokoch 16821685 v Manětíne neďaleko Plzne. V roku 1682 konvertoval ku katolíckej viere. Po morovej epidémii, v roku 1692 sa usadil na Starom Meste pražskom, kde si otvoril dielňu na rohu Skořepky a Uhelného trhu, neskôr v (dnes už neexistujúcom) dome U Salátů na Národní třídě. Ferdinand Maxmilián po otcovej smrti prevzali vedenie rodinnej sochárskej dielne. V rokoch 17061709 realizoval niekoľko plastík pre bebediktínsky klaštor v Broumove. 
Jan Brokoff svoje rané práce vytváral samostatne, na neskorších dielach spolupracovali aj jeho synovia. Medzi najznámejšie diela Jana Brokoffa patrí socha sv. Jána Nepomuckého na Karlovom moste a ďalšie sochy z pôvodnej sochárskej výzdoby mosta: súsošie "Pieta", ktoré bolo v roku 1859 presunuté do nemocnice Milosrdných sestier sv. Karola Boromejského (nemocnica pod Petřínom), sochy "Sv. Jozef" a "Krst Krista", obe boli zničené počas revolúcie roku 1848, ich torza sú dnes súčasťou zbierok Lapidária v Národním muzeu v Prahe.
So svojimi synmi pracoval na sochárskej výzdobe Toskánskeho paláca na Hradčanoch, sú autormi alegórie Siedmich slobodných umení na atike a dvoch erbov na priečelí. Jan Brokoff vytvoril aj mnoho ďalších umeleckých diel na rôznych miestach v Čechách, napríklad vyrezávané sochy svätých v kostole Sv. Barbory v Manětíne, plastiky na zámku v Klášterci nad Ohří a Červenom Hrádku, výzdobu krbu v Saturnovej sále na zámku v Libochoviciach, hlavný oltár v kostole sv. Vojtecha benediktinského kláštora v Broumove a ďalšie.
Pamätná tabuľa.
Na dome č. 1165 v Spišskej Sobote je umiestnená bronzová pamätná tabuľa, pripomínajúca jeho miesto narodenia, odhalená v roku 1985, jej autorom je popradský umelec Imrich Svitana.
Bush House (Londýn)

Bush House je budova nachádzajúca sa medzi londýnskymi ulicami Aldwych a Strand v mestskom obvode City of Westminster. V súčasnosti štyri z jej piatich krídel obýva BBC World Service a piate krídlo využíva HM Revenue &amp; Customs.
História.
Autorom návrhu budovy je architekt Harvey Corbett. Bush House postavili v roku 1923, pričom ďalšie krídla boli pristavené v rokoch 1928 až 1935. Budova bola pôvodne postavená pre anglicko-americkú obchodnú spoločnosť vedenú podnikateľom Irving T. Bushom, pokom je aj pomenovaná. 
Budova bola slávnostne otvorená Lordom Balfourom 4. júla 1925 – pri príležitosti osláv amerického dňa nezávislosti. Počas otvorenia boli odhalené dve sochy stojace nad vchodom do budovy. Ich autorom je americká sochárka Malvina Hoffman. Sochy symbolizujú anglo-americké priateľstvo, pričom i samotná budova nesie nápis: "„Venované priateľstvu anglicky hovoriacich ľudí“". Budova je postavená z portlandského kameňa a v čase svojho dokončenia bola najdrahšou budovou na svete – náklady na jej výstavbu dosiahli približne 2 milióny libier.
Cudzojazyčné vysielanie BBC začalo v roku 1938 vysielať z Broadcasting House na Portland Place. Potom ako bola budova ťažko poškodená pri bombardovaní v roku 1941, bolo vysielanie presťahované do Bush House v centre Londýna. BBC World Service sa úplne presťahoval do budovy až v roku 1958.
Napriek tomu, že BBC v budove sídli už skoro polstoročie, budova jej nikdy nepatrila. V súčasnosti je majiteľom budovy japonská spoločnosť Kato Kagaku, s ktorou má BBC uzavretú nájomnú zmluvu do roku 2010. Po tomto dátume by sa malo cudzojazyčné vysielanie vrátiť do zrenovovaného Broadcasting House.
Železničná stanica Bratislava-Nové Mesto

Železničná stanica Bratislava-Nové Mesto je železničná stanica v Bratislave. Stanica ma svoje parkovisko a v blízkosti sa nachádzajú zástavky MHD. 
Po tom, ako bol otvorený hraničný prechod Bratislava-Petržalka – Kittsee, výrazne vzrástol počet prechádzajúcich nákladných vlakov medzi ŽST Bratislava-Východ a Viedňou. Problémy niekedy spôsobuje chýbajúca druhá koľaj na hlavnú stanicu, pričom vedenie Železničnej spoločnosti Slovensko vypravuje stále viac vlakov do hlavnej stanice, hoci kapacitne už nepostačuje a nevyužitú kapacitu nástupíšť staníc Bratislava-Nové Mesto a Bratislava-Petržalka viac-menej ignoruje.
Dejiny.
Je prevádzkovaná od roku 1962, pričom trať medzi Odborárskou, cintorínom a ŽST Bratislava-Predmestie existuje od roku 1954.
V období rokov 2001 – 2007 prebiehala rekonštrukcia stanice, ktorej súčasťou bolo očistenie fasády budovy stanice, inštalácia elektronického informačného systému, rekonštrukcia nástupíšť a osobnej pokladnice. V lete 2006 bol nainštalovaný aj bankomat.
V roku 2018 stanica dostala na význame kvôli novým regionalným vlakov, uvedeným aby sa odľahčila automobilová preprava cez Prístavný most v Bratislave.
Broadcasting House

Broadcasting House je hlavným londýnskym sídlom britskej vysielacej spoločnosti BBC. Budova sa nachádza na Portland Place v štvrti Marylebone, v mestskom obvode City of Westminster. Z budovy vysielajú BBC Radio 2, 3, 4, 6 Music, BBC 7 a BBC News.
História.
Autorom budovy je architekt G. Val Myer v spolupráci s interným stavebným inžinierom BBC M. T. Tusdberym. Broadcasting House bol slávnostne otvorený 14. mája 1932. Interiéry budovy v štýle art deco navrhol austrálsky architekt írskeho pôvodu Raymond McGrath. Vstup do budovy zdobia sochy od sochára Erica Gilla zobrazujúce postavy z divadelnej hry Williama Shakespera "Búrka" – Prospera a Ariela. 
V súčasnosti je budova pamiatkovo chránená (Grade II Listed Building).
Newsroom.
Najväčšiu plochu v novej prístavbe, ktorá spája historickú budovu s krídlom Johna Peela zaberá spravodajská redakcia. V open space kancelárii s nepretržitou prevádzkou pracuje vyše 400 novinárov zo všetkých spravodajských divízií vrátane BBC World News. Vzniká tu spravodajstvo pre televízne kanály, webové stránky aj mobilné aplikácie. Jeho súčasťou je aj televízne štúdio s priehľadom na pracujúcich novinárov v pozadí, odkiaľ sa vysielajú hlavné spravodajské relácie. Newsroom oficiálne otvorila britská kráľovná Alžbeta II., ktorá redakciu navštívila 7. júna 2013 a počas živého vysielania sa objavila priamo za chrbtom moderátorov.
Hlavná spravodajská sála leží pod úrovňou zeme, štúdio sa nachádza priamo pod hlavnou recepciou budovy. Newsroom obklopujú strižne a ďalšie technické pracoviská. Pracujúcich novinárov v jeho vyššom poschodí je možné sledovať z ulice. Výhľad na celú sálu cez sklenenú stenu ponúka kaviareň prevádzkovaná priamo v budove BBC, ktorá slúži predovšetkým divákom smerujúcim do BBC Radio Theatre. V ďalších poschodiach budovy pracujú novinári vysielajúci spravodajstvo do zahraničia, ktoré BBC k roku 2013 pripravovala v 28 jazykoch.
Cambridge Circus

 
Cambridge Circus je londýnska dopravná križovatka v mestskom obvode City of Westminster. Stretávaja sa tu Shaftesbury Avenue a Charing Cross Road. Na východnej strane križovatky sa nachádza budova divadla Palace.
Križovatka sa nachádza na pol ceste medzi stanicami londýnskeho metra – Tottenham Court Road na St Giles Circus a Leicester Square na Charing Cross Road.
Francúzsky revolučný kalendár

(Francúzsky) revolučný kalendár alebo republikánsky kalendár bol spôsob označovania dní a mesiacov po Francúzskej revolúcii.
Od vypuknutia Francúzskej revolúcie (14. júla 1789) sa počítali roky slobody, väčšinou paralelne s gregoriánskym letopočtom. 22. septembra 1792 boli nahradené rokmi republiky, prvým z nich bol gregoriánsky rok 1792. Druhý rok republiky začal 1. januára 1793. Radikálna zmena francúzskej spoločnosti bola vyjadrená pomocou nového kalendára, celkom nezávislého od gregoriánskeho. 5. októbra 1793 sa francúzska vláda rozhodla zaviesť tzv. Revolučný kalendár. Bola zavedená desiatková sústava merania, dokonca aj jednotky času mali byť desiatkové. Rok bol rozdelený na 12 mesiacov, každý mal 30 dní (tri dekády). Zvyšných 5, v priestupnom roku 6 dní zvaných doplnkové dni ("sansculottides") boli zaradené na koniec roku. Posledný deň dekády a doplnkové dni boli sviatočné dni. Dni a mesiace boli prosto číslované, čo viedlo k názvu dňa ako napríklad: "siedmy deň prvého mesiaca piateho roku republiky". Rok sa začínal v deň jesennej rovnodennosti určenej podľa pozorovaní v Paríži.
Deň sa delil na 10 hodín ("heure décimale"), každá hodina mala 100 častí ("minute décimale"). Minute décimale mala tiež 100 časti ("seconde décimale"). Toto delenie dňa však nenašlo obľubu a bolo oficiálne zrušené 7. apríla 1795.
Číslovanie dní a mesiacov bolo často kritizované, preto básnik Fabre d'Eglantine vytvoril poetické názvy mesiacov podľa ročných období.
Dni v dekáde boli pomenované takto:
Sansculottides tiež dostali mená:
Fabre d'Eglantine dokonca pomenoval každý jeden deň v roku podľa poľnohospodárskych nástrojov a zvierat. Doplnkové dni boli pomenované podľa stromov, kríkov a rastlín.
Kalendár s novými názvami dní začal platiť 24. novembra 1793. 
Roku 1801 uzvarel Napoleon Bonaparte so pápežskou stolicou konkordát, čím bolo znovu dovolené sláviť cirkevné sviatky (Veľká Noc, Vianoce). 18. apríla 1802 bolo úradne zavedené používanie týždňa so starým označením jeho dní. Posledným dňom používania revolučného kalendára bol 31. december 1805 (10 Nivôse XIV). Napoleon Bonaparte ho zrušil a Francúzsko sa vrátilo k používaniu gregoriánskeho kalendára. V roku 1871, v čase Parížskej komúny, sa revolučný kalendár obnovil, ale len na veľmi krátky čas.
Maglić

Maglić môže byť
Powerslave

Powerslave je piaty štúdiový album britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Autorom obalu albumu a singlov je tradičný výtvarník Iron Maiden - Derek Riggs. Album sa hneď umiestnil na #2 v britských rebríčkoch. Na tomto albume sa výrazne presadil aj Bruce Dickinson, ktorý napísal piesne „Flash of the Blade“ a „Powerslave“.
Single.
vydané: 6. august 1984
vydané: 22. október 1984
Fernando González

Fernando González (* 29. júl 1980) je bývalý čilský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 11 turnajov ATP v dvojhre a tri vo štvorhre. Jeho najväčší úspech je olympijský bronz v dvojhre a olympijské zlato vo štvorhre, ktoré vyhral spolu s Massúom na Letných olympijských hrách 2004 v Aténach.
Volovec (mesto)

Volovec (, , , ) je sídlisko mestského typu na Ukrajine v Zakarpatskej oblasti. Je centrom Voloveckého rajónu a leží asi 50 km od hraníc so Slovenskom, východne od medzinárodnej cesty E50 v smere Košice-Užhorod-Ľvov-Kyjev-Moskva. V roku 2007 mal Volovec 5000 obyvateľov a do roku 2020 bol sídlom okresu. Cez Volovec vedie od roku 1872 hlavná železničná trať z Čopu cez Mukačevo a Stryj do Ľvova.
História.
Prvá zmienka o osade pochádza z roku 1433. Od začiatku 17. storočia bola súčasťou Mukačevského panstva. V roku 1831 tu došlo k sedliackemu povstaniu. V roku 1870 vo Volovci žilo okolo 600 obyvateľov, v roku 1900 to bolo už 1284 obyvateľov, z toho 839 Rusínov a Ukrajincov, 253 Nemcov, 177 Maďarov, 3 Slováci, 1 Rumun a 11 Židov; v obci vtedy bolo 198 domov, z nich 24 bolo murovaných a 174 drevených. Od 50. rokov 19. storočia, keď bol Volovec súčasťou Rakúsko-Uhorska, malo mesto lyžiarsku rampu. Rampu používal cisár František Jozef I., keď ju v roku 1862 prišiel so svojou rodinou navštíviť. Od roku 1882 vo Volovci začala fungovať štátna základná škola. Obec vtedy (a ešte v čase Československa) patrila pod spoločný (teraz susedný) okres Volové (dnes Mižhiria).
Do roku 1918 bola osada súčasťou Rakúsko-uhorskej monarchie a po jej rozpade, v roku 1919, sa spolu s celou Podkarpatskou Rusou stala súčasťou Československa, v roku 1938 bola okupovaná Maďarskom a v roku 1945 sa stala súčasťou ZSSR, konkrétne Ukrajinskej sovietskej socialistickej republiky. Od roku 1991 patrí k samostatnej Ukrajine a bol sídlom samostatného okresu, ako najmenšie okresné mesto Zakarpatskej oblasti. Tento okres bol v roku 2020 zrušený a celé jeho územie bolo začlenené do okresu Mukačevo.
Cestovný ruch.
Volovec je hlavnou dopravnou lokalitou, cez ktorú prechádzajú osobné vlaky a turisti do Zakarpatska takmer z celej Ukrajiny. Okres Volovec je súčasťou etnografického okresu Bojkivshchyna, ktorý je jednou zo štyroch známych historických a etnografických skupín ukrajinských Karpát - Huculov, Bojkov, Lemkov a Dolyňanov. Volovec ponúka hosťom pokojný aj aktívny oddych. Osobitne treba spomenúť rekreačnú oblasť obce Zhdeniievo s početnými kempingmi a hotelmi, ktoré poskytujú služby pre rôzne skupiny turistov. Môžete sa tu venovať paraglidingu (horská lúka Boržava), jazdiť na štvorkolkách, horských bicykloch a v zime si užiť lyžovanie a snowboarding.
Mariusz Jop

Mariusz Jop (* 3. august 1978, Ostrowiec Świętokrzyski) je bývalý poľský futbalista, ktorý hrával na poste obrancu.
Izobata

Izobata alebo hĺbková vrstevnica alebo hĺbnica je čiara rovnakých hĺbok v moriach, jazerách alebo tokoch.
Železničná zastávka Bratislava-Vinohrady

Železničná zastávka Bratislava-Vinohrady je železničná zastávka na hranici mestských častí Nové Mesto a Rača v miestnej časti známej ako "Vinohrady".
Denne na zastávke zastaví približne 160 vlakov, medzi nimi žiadne medzinárodné rýchliky. Umožňuje prestup medzi väčšinou vlakov z/do smerov Galanta a Trnava bez nutnosti jazdy na hlavnú stanicu.
Vznikla pri prekládke úseku Bratislava-Vinohrady – Rača odbočka, pričom sa odstránilo mimoúrovňové kríženie úseku s traťou Rača-odbočka – Bratislava predmestie a tiež aj súvisiaci ostrý oblúk. Týmto sa dopravňa Rača-odbočka premenovala na Odbočka Vinohrady.
V januári 2019 ŽSR na opravu zastávky vyčlenili 370 tisíc eur. Rekonštrukciou prejdú nástupištia (povrch) ako aj interiér zastávky (stropy, steny a strecha). Práce začali v prvom štvrťroku a pokračovali 6 mesiacov. Počas rekonštrukcie boli menšie dopravné opatrenia, ale zastávka nebola uzavretá. Počas leta a jesene 2023 boli mierne vyvýšené nástupné hrany a vymenený povrch nástupíšť za betónovú dlažbu s vodiacimi prvkami pre slabozrakých alebo nevidiacich. Pôvodne malo ísť o zámkovú dlažbu.
Erlend Loe

Erlend Loe (* 24. máj 1969, Trondheim, Nórsko) je nórsky spisovateľ. Debutoval v roku 1993 knihou Tatt av Kvinnen. O rok neskôr mu vyšla knižka pre deti "Fisken" o šoférovi kamiónu Kurtovi. Loeho štýl písania býva označovaný ako naivný, často využíva humor a iróniu.
Jeho kniha "Naiv. Super." bola zatiaľ preložená do trinástich jazykov a vyšla aj na Slovensku.
Melodický death metal

Melodický death metal (tiež označovaný ako melodeath) je extrémny štýl heavymetalovej hudby, v ktorom sa spájajú prvky Novej vlny britského heavy metalu s prvkami death metalu. Tento štýl sa vyvinul počas 90. rokov 20. storočia, predovšetkým v Anglicku a v Škandinávii. K spopularizovaniu tohto štýlu prispela veľkou mierou švédska deathmetalová scéna, ktorá sa vzápätí sústredila vo švédskom meste Göteborg, kde je táto scéna známa pod názvom göteborský metal.
Charakteristické znaky.
Melodický death metal využíva prvky Novej vlny britského heavy metalu, najmä rýchle riffovanie a harmonické gitarové linky, ale taktiež prevzal niektoré charakteristické znaky death metalu ako sú silne skreslené gitary, rýchle tempo bicích a občas aj tzv. „blast beaty“. Vokálna stránka tohto štýlu pozostáva z kombinácie škrekľavých a vrčivých vokálov, čistého spevu a growlingu.
Počiatky (prvá polovica 90. rokov).
Zásluhu na obľube melodického death metalu možno pripísať na vrub skupinám In Flames, At the Gates a Dark Tranquillity a ich nahrávkam s polovice 90. rokov. Tieto skupiny vytvorili základ göteborskej metalovej scény. 
K ďalším kapelám, ktoré najväčšmi prispeli k definovaniu melodického death metalu, patrí britská skupina Carcass, spočiatku hrajúca grindcore; neskôr však prešla na death metal a býva zaraďovaná medzi priekopníkov melodického death metalu. Svojím albumom "Heartwork" z roku 1993 pomohla vymedziť melodický death metal ako samostatný žáner.
Druhá polovica 90. rokov a vplyv na iné žánre.
Od konca 90. rokov sa v melodickom death metale objavuje čoraz viacej melodických refrénov a riffov, a, oproti iným deathmetalovým skupinám, nie je výnimočné ani používanie klávesových nástrojov. Na rozdiel od death metalu, texty v melodickom death metale sa nezameriavajú len na smrť, násilie, krv, hororové filmy a rôzne zvrhlosti. Vplyvom melodického death metalu sa začal diverzifikovať takisto moderný metalcore, s ktorého sa odštiepil melodický metalcore, ktorý si v prvom desaťročí nového milénia, predovšetkým v Spojených štátoch, získaval čoraz väčšiu obľubu.
Göteborský metal.
Mnohé skupiny, hrajúce melodický death metal, sú súčasťou švédskeho deathmetalového hnutia, zvaného „Göteborský metal“, podľa švédskeho mesta Göteborg, kde toto hnutie vzniklo. Toto hnutie sa zrodilo zo škandinávskej deathmetalovej scény, sústredenej prevažne v Štokholme a Göteborgu. Švédske a fínske skupiny z tejto scény používali grindcorom ovplyvnené riffy a začali do svojej hudby vnášať prvky progresívneho rocku. V polovici 90. rokov sa švédska scéna presunula zo Štokholmu do Göteborgu, kde kapely ako At the Gates, Dark Tranquillity a In Flames pridali do svojej tvorby prvky Novej vlny britského heavy metalu a Göteborský štýl spopularizovali. Stewart Mason z Allmusic tvrdí, že tento „stále melodickejší“ štýl švédskeho death metalu v sebe spája agresivitu post-hardcoru a hrdelné vokály black metalu s melodickými a technicky zdatnými gitarovými linkami. Stewart Mason tvrdí, že tento štýl sa stal veľmi obľúbeným v Spojených štátoch a používa pojem „Swedecore“, aby tak označil neseverské skupiny, hrajúce škandinávsky štýl.
Železničná stanica Bratislava predmestie

Železničná stanica Bratislava predmestie je železničná stanica v treťom bratislavskom okrese v mestskej časti Nové Mesto v blízkosti mestskej časti Rača. Nachádza sa na zvyšku pôvodnej trnavskej trate, dnes je súčasťou spojky z tratí 120 a 130 do Nového Mesta.
Stanicu najviac poživaju vlaky uvedené v roku 2018 ako posilnenie regionálnych vlakov uvedených aby sa odľahčila automobilová preprava cez Prístavný most. Stanica má svoje parkovisko a v blízkosti existujú zástavky MHD a regionálnych autobusov. Neďaleko je aj železničná stanica Bratislava-Vinohrady.
Dejiny.
Stanica bola odovzdaná do prevádzky 1. decembra 1891 pod názvom Bratislava Dynamitka a slúžila predovšetkým pre továreň Dynamit – Nobel. Stanica bola vybudovaná asi tri kilometre od ŽST Bratislava Filiálka na trati Bratislave - Trnava a bola do nej zaústená vlečka továrne Dynamit – Nobel, ktorá sa postupne rozrástla na najväčší vlečkový areál v Bratislave.
V súvislosti s výstavbou bratislavského železničného uzla v druhej polovici minulého storočia bola realizovaná tiež prestavba železničnej stanice Bratislava predmestie. Išlo tiež o výstavbu novej výpravnej budovy, ktorá započala roku 1967. Nová výpravná budova bola do užívania slávnostne odovzdaná dňa 23. decembra 1971. 
Rekonštrukcia.
Rekonštrukciu odsúhlasili počas obdobia Jána Figeľa na Ministerstve dopravy v roku 2011, plány na ňu však začali už v roku 2001. Vtedy sa ešte počítalo s využitím stanice Bratislava-Filiálka. Aj po zastavení projektu Filiálka po nástupe Jána Počiatka na ministerstvo v roku 2012 ŽSR pokračovali s rekonštrukciou Predmestia. Tá sa začala v septembri 2012 rekonštrukciou trafostanice. Po dokončení prvej fázy rekonštrukcie stanice v roku 2014 zostala budova uzamknutá. V decembri 2017 má byť ukončená druhá fáza rekonštrukcie stanice, za 2,8 mil eur.
Chondrit

Chondrity sú najhojnejšie sa vyskytujúci typ meteoritov, tvoria asi 86 % meteoritov, ktoré dopadli na Zem, nie je však isté, či toto percento odráža ich hojnosť vo vesmíre. Po prvý raz ich analyzoval francúzsky chemik Antoine Lavoisier roku 1772.
Chondrity poskytli najstaršie a najpresnejšie údaje (4 560 miliónov rokov) o horninách slnečnej sústavy. Chondrity sú v podstate kozmické sedimenty. Nazvané sú podľa svojich hlavných súčastí-chondrúl. Sú to guľovité útvary, ktoré sa utvárali, keď roztavené kremičitany rýchlo tuhli v ranej slnečnej hmlovine. Chondruly obsahujú olivín, pyroxény a plagioklasy, okrem toho sú v chondritoch kovy a sírniky. Chondrity zaznamenali od svojho vzniku dlhú históriu. Táto história zahŕňa viac ako 60 miliónov rokov zohrievania v asteroidoch, následné dopady, ktoré zohriali časti asteroidov, fragmentáciu, ktorá vyslala chondrity smerom k zemi, a nakoniec dopad na našu planétu.
Meteority z Marsu.
Možnosť existencie života na Marse sa nedá nebrať do úvahy ani po spochybňovaní nedávnych tvrdení o tom, že v marťanskom meteorite ALH 84001 sa našli mikroorganizmy a zvyšky uhľovodíkov. Uhľovodíky mimozemského pôvodu sa zachovali v niektorých chondritoch. V uhličitanových mineráloch z ALH 84001 sa našli zrná magnetitu a rúrka podobná mikróbom. Predpokladalo sa, že táto rúrka je skamenelinou tyčinkovej baktérie. Niektorí kritici tejto hypotézy však hovoria, že ide o štruktúru, ktorá vznikla pri tvorbe minerálov pri vysokých teplotách a nemohla sa vyskytovať v bunkách baktérií. Zložité uhľovodíky mali uhľovodíkové izotopy pochádzajúce zo Zeme, takže ide skôr o kontaminanty ako o materiál z Marsu.
Briceni (okres)

Briceni je najzápadnejší okres v Moldavsku. Žije tu 77 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Briceni.
Cahul (okres)

Cahul je okres v južnom Moldavsku. Žije tu 119 200 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Cahul.
Cantemir (okres)

Cantemir je okres v Moldavsku. Žije tu 60 000 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Cantemir.
Călărași (okres)

Călărași je okres v Moldavsku. Žije tu 75 100 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Călărași.
Căușeni (okres)

Căușeni je okres v Moldavsku. Žije tu 90 600 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Căușeni .
Cimișlia (okres)

Cimișlia je okres v Moldavsku. Žije tu 60 900 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Cimișlia.
Criuleni (okres)

Criuleni je okres v Moldavsku. Žije tu 72 200 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Criuleni.
Dondușeni (okres)

Dondușeni je okres v Moldavsku. Žije tu 46 300 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Dondușeni.
Drochia (okres)

Drochia je okres v Moldavsku. Žije tu 86 400 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Drochia.
Dubăsari (okres, Moldavsko)

Dubăsari je okres v Moldavsku. Žije tu 34 000 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Dubăsari.
Pori

Pori () je mesto na západnom pobreží Fínska. Stred mesta leží asi 15 km od Botnického zálivu u ústia rieky Kokemäenjoki. Pori je časťou provincie Západné Fínsko a je najdôležitejším mestom kraja Satakunta.
V meste žije 83 000 obyvateľov (k 30. februáru 2011) a jeho rozloha činí 511,88 km², z čoho 8,71 km² sú vodné plochy. Hustota zaľudnenia je tu 151,4 obyvateľa na km². Mesto je jednojazyčné, fínske. Pori je desiate najväčšie mesto vo Fínsku.
Edineț (okres)

Edineț je okres v Moldavsku. Žije tu 81 200 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Edineț.
Fălești (okres)

Fălești je okres v Moldavsku. Žije tu 89 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Fălești.
Florești (okres)

Florești je okres v Moldavsku. Žije tu 89 200 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Florești.
Glodeni (okres)

Glodeni je okres v Moldavsku. Žije tu 60 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Glodeni.
Hîncești (okres)

Hîncești je okres v Moldavsku. Žije tu 119 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Hîncești.
Ialoveni (okres)

Ialoveni je okres v Moldavsku. Žije tu 97 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Ialoveni.
Leova (okres)

Leova je okres v Moldavsku. Žije tu 51 100 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Leova.
Nisporeni (okres)

Nisporeni je okres v Moldavsku. Žije tu 65 000 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Nisporeni.
Ocnița (okres)

Ocnița je okres v Moldavsku. Žije tu 56 600 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Ocnița.
Orhei (okres)

Orhei je okres v Moldavsku. Žije tu 115 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Orhei.
Rezina (okres)

Rezina je okres v Moldavsku. Žije tu 48 000 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Rezina.
Rîșcani (okres)

Rîșcani je okres v Moldavsku. Žije tu 69 300 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Rîșcani.
Sîngerei (okres)

Sîngerei je okres v Moldavsku. Žije tu 87 100 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Sîngerei.
Soroca (okres)

Soroca je okres v Moldavsku. Žije tu 94 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Soroca.
Strășeni (okres)

Strășeni je okres v Moldavsku. Žije tu 88 900 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Strășeni.
Șoldănești (okres)

Șoldănești je okres v Moldavsku. Žije tu 42 200 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Șoldănești.
Ștefan Vodă (okres)

Ștefan Vodă je okres v Moldavsku. Žije tu 70 600 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Ștefan Vodă.
Fialka voňavá

Fialka voňavá ("Viola odorata") je liečivá vytrvalá bylina z čeľade fialkovité ("Violaceae"). Je to jedna z najkrajších lesných fialiek. Má veľké voňavé fialové kvety, podľa nich je aj pomenovaná. Je trváca, slabo chlpatá až holá bylina, vysoká až 10 cm, bez stonky, s plazivými zakoreňujúcimi sa výhonkami, dlhými 20 cm. Vyskytuje sa v presvetlených listnatých lesoch.
Taraclia (okres)

Taraclia je okres v Moldavsku. Žije tu 43 100 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Taraclia.
Telenești (okres)

Telenești je okres v Moldavsku. Žije tu 70 000 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Telenești.
Ungheni (okres)

Ungheni je okres v Moldavsku. Žije tu 110 800 obyvateľov a jeho sídlom je mesto Ungheni.
Geografia.
V okrese sa nachádza najvyšší vrch MoldavskaDealul Bălăneşti ().
Ţ

Ţ ţ
Ţ ţ (T s cedillou) je písmeno, ktoré sa v súčasnosti nepoužíva v pravopise žiadneho jazyka. 
Sporadicky sa vyskytlo v stredovekej francúzštine. V roku 1868 navrhol Ambroise Firmin-Didot v svojej knihe "Observations sur l'orthographe, ou ortografie, française" reformu francúzskeho pravopisu, podľa ktorej by sa
Ţ používalo napr. v koncovkách -ţion, návrh sa ale nepresadil.
Písmeno sa často vyskytuje v rumunských textoch namiesto správneho Ț (T s čiarkou pod písmenom).
Reprezentácia v Unicode.
Písmeno Ţ (veľké) je v unicode reprezentované ako U+0162 LATIN CAPITAL LETTER T WITH CEDILLA
a písmeno ţ (malé) U+0163 LATIN SMALL LETTER T WITH CEDILLA.
M1 Garand

M1 Garand oficiálne označená United States Rifle, Caliber .30, M1 bola poloautomatická puška americkej výroby. V roku 1936 nahradila staršie pušky Springfield M1903. Puška M1 Garand bola hlavnou zbraňou americkej pechoty počas 2. svetovej aj Kórejskej vojny. V menšej miere bola použitá aj počas Vietnamskej vojny. V roku 1957 bola nahradená puškami M14.
Vznik a vývoj konštrukcie.
Skonštruoval ju konštruktér John C. Garand v roku 1924 ako náhradu staršieho typu opakovačiek Springfield M1903. Do roku 1963 bolo vyrobených približne 5 miliónov 400 tisíc kusov. Nová poloautomatická puška fungovala na princípe odberu plynov z hlavne. Bola ťažšia a náročnejšia na výrobu než jej predchodca. Puška však bola spoľahlivá, pevná a presná.
Poloautomatický mechanizmus nabíjania M1, umožňoval rýchlejšiu streľbu, než bola schopná väčšina typov nepriateľských pušiek. Nemeckí aj japonskí vojaci používali celú vojnu prevažne opakovacie pušky, ktoré bolo nutné manuálne prebíjať po každom výstrele. Americká pechota tak vďaka puškám Garand M1 mala mierne väčšiu palebnú silu. Nemeckí vojaci s obľubou používali koristné pušky Garand pod oznčením Selbstladegewehr 251, Japonci sa dokonca pred koncom vojny pokúsili pušku okopírovať, no projekt do konca vojny nestihli realizovať. Za domnelú nevýhodu zbraní M1 Garand sa považuje, že zásobník nebolo možné po zasunutí do zbrane vytiahnuť. To však nie je pravda. Plný aj čiastočne vyprázdnený zásobník sa dá z pušky ľahko vytiahnuť, aj keď v praxi sa to často nevyužívalo. Mechanizmus prázdnu schránku vyhodil sám až po tom čo bola vystrielaná všetka munícia. 
Na M1 sa dal nasadiť bajonet a granátometný nadstavec M7 na vystreľovanie puškových granátov. Okrem základnej verzie boli ešte dve varianty používané ako odstreľovacie pušky.
A̋

A̋ a̋ (dlhé prehláskované a, a s dvomi dĺžňami) je písmeno znázorňujúce dlhú samohlásku ku krátkej "ä".
Reprezentácia v Unicode.
Písmená A̋ a̋ nemajú v unicode pridelenú samostatnú pozíciu, a sú preto reprezentovateľné iba s použitím kombinovaných diakritických znakov, U+0061 LATIN SMALL LETTER A alebo U+0041 LATIN CAPITAL LETTER A, nasledované
znakom U+030B COMBINING DOUBLE ACUTE ACCENT.
František Veselý

František Veselý môže byť:
Ǧ

Ǧ ǧ (g s mäkčeňom) je písmeno latinskej abecedy.
Písmeno Ǧ v češtine a slovenčine.
V starej češtine písmeno "g" označovalo hlásku , písmeno "j" hlásku a písmeno "ǧ" hlásku . Takýto pravopis použil aj Anton Bernolák v svojej verzii slovenčiny. Šafaříkova reforma (skladná oprava) v roku 1843 zaviedla zmenu g→j, j→í, ǧ→g, čiže písanie "í", "j", "g" tak ako ho poznáme doteraz, tieto písmená prevzal aj Ľudovít Štúr do svojho návrhu slovenčiny a po ňom zostali aj vo všetkých nasledujúcich reformách až do súčasnosti.
Reprezentácia v Unicode.
Písmeno Ǧ (veľké) je v unicode reprezentované ako U+01E6 LATIN CAPITAL LETTER G WITH CARON a písmeno ǧ (malé) U+01E7 LATIN SMALL LETTER G WITH CARON.
Od (predložka)

Od(o) je slovenská predložka viažúca sa s genitívom. Vyjadruje miestne vzťahy, východisko, príčinu, dôvod, pôvod, pôvodcu, prostredníka, spôsob deja alebo veci.
Peter Kosťov

Peter Kosťov (* 26. marec 1911, Župkov – † 30. október 1987, Beckov) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ, filozof, profesor na bohosloveckej fakulte v Štrasburgu.
Životopis.
Absolvent seminára a štúdia teológie v Štrasburgu, vysvätený za kňaza (1935). Kaplán v Starých Horách (1935). Archivár Biskupského archívu v Žiari nad Hronom (19361938). Profesor náboženstva a filozofie na gymnáziu v Banskej Bystrici (od 1938). Kaplán v Handlovej (19401942). Profesor filozofie a fundamentálnej teológie na teologickom učilišti v Banskej Bystrici (1942), študijný prefekt seminára (1946). Od roku 1950 väznený, lebo nesúhlasil s neoprávneným dosadením Jána Decheta komunistickou štátnou mocou do vedenia Banskobystrickej diecézy, od 1953 vo výrobe od 1965 v pastorácii. Autor prác o duševných prejavoch človeka, o podstate duše.
Petr Horák

Petr Horák (* 5. september 1935, Brno) je český filozof a emeritný profesor Akadémie vied ČR (od roku 2013).
Profesijný životopis.
Stredoškolské vzdelanie získal Petr Horák na Francúzskom gymnáziu v Brne a po maturite v roku 1953 nastúpil na FF MU, kde promoval v roku 1958. V roku 1966 obhájil vo filozofickom ústave AV ČR kandidátsku prácu z odboru filozofie a začal tam pôsobiť ako vedecký pracovník. Habilitoval sa roku 1990 na FF MU a získal titul docent. V roku 1993 sa stal profesorom dejín filozofie. Dlhšiu dobu bol šéfredaktorom Filosofického časopisu.
Osobný život.
Je ženatý, má dcéru.
Per extensum

Per extensum (lat.) môže byť:
Juan Balcells

Juan Balcells (* 20. jún 1975, Barcelona, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Mauricio Hadad

Mauricio Hadad (* 7. december 1971, Cali, Kolumbia) je bývalý kolumbijský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre.
Nicolás Pereira

Nicolás Pereira (* 29. september 1970, Salto, Uruguaj) je bývalý venezuelský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP v dvojhre.
Grant Stafford

Grant Stafford (* 27. máj 1971, Johannesburg, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 5 turnajov ATP vo štvorhre.
Aaron Krickstein

Aaron Krickstein (* 2. august 1967, Ann Arbor, Michigan, USA) je bývalý americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 9 turnajov ATP v dvojhre.
Marcos Ondruska

Marcos Ondruska (* 18. december 1972, Bloemfontein, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 4 turnaje ATP vo štvorhre.
Jeho rodičia Matúš a Marcela pochádzajú z Bratislavy.
Pieter Aldrich

Pieter Aldrich (* 7. september 1965, Johannesburg, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre a 9 turnajov vo štvorhre.
Johan De Beer

Johan De Beer (* 6. január 1972, Pretória, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista.
Stefan Kruger

Stefan Kruger (* 3. august 1966, Kapské Mesto, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP vo štvorhre.
Danie Visser

Danie Visser (* 26. júl 1961, Rustenburg, Južná Afrika) je bývalý juhoafrický profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 17 turnajov ATP vo štvorhre.
Otto Hahn

Otto Hahn (* 8. marec 1879, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 28. júl 1968, Göttingen) bol nemecký chemik, považovaný za pioniera rádioaktivity a rádiochémie a otca nukleárnej chémie. Bol nazývaný „zakladateľ atómovej éry“.
V roku 1944 získal Nobelovu cena za chémiu.
Objav rádioizotopov alkalických kovov v uráne ožiarenom neutrónmi a hypotézu o jeho štiepení oznámili s F. Strassmanom 22. decembra 1938 ako pracovníci Kaiser-Wilhelm-Institut für Chemie, Berlin-Dahlem v článku opublikovanom ako O. Hahn, F. Strassmann: Über den Nachweis und das Verhalten der bei der Bestrahlung des Urans mittels Neutronen entstehenden Erdalkalimetalle, Naturwissenschaften Volume 27, Number 1, 11-15 (1939).
Súčasne napísali o tomto objave Lise Meitnerovej, ktorá v tom čase už bola emigrantkou z nacistického Nemecka vo Švédsku. O pár týždňov neskôr, 11. februára 1939 zaslala L. Meitnerová s Ottom Frischom do časopisu Nature, už ako pracovníčka Physical Institute, Academy of Sciences, v Štokholme, experimentálne potvrdenie a vysvetlenie tohto javu štiepením jadier uránu: Lise Meitner, O. R. Frisch: Disintegration of Uranium by Neutrons: a New Type of Nuclear Reaction, Nature, Volume 143, Number 3615, 239240 (1939).
Hahn rezignoval v roku 1934 z Berlínskej univerzity na protest uvoľnenia L. Meitnerovej a ďalších židovských profesorov.
Od júla 1945 do januára 1946 bol ako účastník výskumu atómovej energie v nacistickom Nemecku internovaný v anglickom zajateckom tábore. V tomto čase, decembri 1945 dostal Nobelovu cenu za chémiu za rok 1944 za objav štiepenia uránu, o ktorom dúfal, že bude využitý na dobro ľudstva. Neskôr pocítil horkosť osobnej viny za objav, ktorý končil bombardovaním Hirošimy a Nagasaki 6. a 9. augusta 1945. Od roku 1948 do roku 1960 bol prezidentom spoločnosti Maxa Plancka pre šírenie vedeckých poznatkov a bojovníkom za zákaz skúšok atómových zbraní.
Po Hahnovi mal byť pomenovaný najprv prvok 105, potom 108, ale navrhovatelia nepredložili spoľahlivé dôkazy svojich objavov. „Vojna“ o prvenstvo objavov transfermiových prvkov skončila v roku 1997 tým, že IUPAC prisúdil týmto prvkom iné názvy a stalo sa tak, že „hahnium“ je možné nájsť len v niektorých starších dokumentoch.
Abbeville (Somme)

Abbeville [abˈvil] (z lat. "Abbatis Villa" „mesto opátov“) je mesto na severe Francúzska v departmente Somme a regióne Hauts-de-France. Mesto má rozlohu a obyvateľov (). Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Mesto leží na rieke Somme, po prúde od Amiensu. Zároveň sa nachádza od jej ústia v Lamanšskom prielive. Abbeville je hlavné mesto tzv. Prímorskej Pikardie ("Picardie maritime").
Dejiny.
V oblasti boli odkryté pozostatky kultúry z obdobia paleolitu, ktorá podľa nej dostala názov abbevillien, a rímske osídlenie z 3. storočia.
Samotné Abbeville bolo založené v 7. storočí (osada patrila opátstvu Saint Riquier), mestské práva získalo v roku 1184 a patrí tak k najstarším francúzskym mestám. V stredoveku bolo jediným prístavom v La Manche. Zátoka Somme bola neskôr zanesená pieskom, čím sa mesto od mora vzdialilo asi na . Vždy išlo o dôležité obchodné stredisko oblasti, pričom striedavo bolo burgundským a francúzskym panstvom. Koncom 15. storočia definitívne pripadlo Francúzsku.
Počas druhej svetovej vojny bolo Abbeville z veľkej časti zničené najprv nemeckým a neskôr anglickým bombardovaním.
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"