Veľký vrch (Javorníky)

Veľký vrch () je vrch a významná archeologická lokalita v geomorfologickej časti Rovnianska vrchovina na juhovýchodnom okraji pohoria Javorníky. Od roku 1969 je Národnou kultúrnou pamiatkou.
Polohopis.
Nachádza sa v katastri a tesnom susedstve obce Divinka, na jej západnom okraji a zároveň nad Hričovskou priehradou. Leží na juhovýchodnom okraji Rovnianskej vrchoviny, na východnom okraji podcelku Nízke Javorníky. Vďaka polohe nad údolím Váhu a v blízkosti križovatky dôležitých obchodných ciest pri Žiline, bola vrcholová plošina oddávna osídlená, čo potvrdzuje rozsiahle nálezisko s nadregionálnym významom. Na vrchu stojí drevená rozhľadňa, poskytujúca výhľad na široké okolie.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no z blízkej Divinky naň vedie viacero lesných ciest. V sedle na západnom úpätí je malé táborisko.
Archeologické nálezy.
Už v 50. rokoch 20. storočia objavil Anton Petrovský-Šichman v polohe „Ohrádza“ pod južným úpätím Veľkého vrchu pozostatky objektov z obdobia lužickej a púchovskej kultúry, ako aj črepy z obdobia Veľkej Moravy. V období púchovskej kultúry boli menšie hradiská aj na vrchoch Háj, Malý vrch a Hradisko. Na juhovýchodnom úpätí Veľkého vrchu boli pri stavbe rodinného domu objavené v roku 1975 črepy zo staršej doby rímskej. V sedle „Salašky“ sa nachádzajú mohylové objekty i valy, chrániace vstup na akropolu Veľkého vrchu.
Veľký vrch bol už v 18. storočí považovaný za miesto zaniknutého hradu, čo spomína aj Matej Bel, v polovici 19. storočia sa podrobnému opisu lokality venoval Alexander Lombardini. Od 40. rokov 20. storočia sa výskumu Veľkého vrchu venoval Anton Petrovský-Šichman, ktorý tu objavil dôkazy osídlenia už v období badenskej kultúry (35002800 pred Kr.). Rozsiahle hradisko na temene vrchu, vymedzené mohutným valom a systémom opevnení, datoval do halštatskej fázy lužickej kultúry (750 – 450 pred Kr.), s výrazným oživením v období púchovskej kultúry a tiež včasnom stredoveku. Hradisko bolo v tomto období hospodársko-spoločenským strediskom slovanského osídlenia regiónu Žiliny. Tieto i neskoršie nálezy potvrdzujú osídlenie hradiska v troch fázach. Pokračovateľom výskumu lokality bol od roku 1971 Jozef Moravčík, ktorý spresnil počiatky lužického osídlenia na prelom 9.8. storočia pred Kr. Najintenzívnejšie osídlenie hradiska bolo v 1. storočí pred Kr. (púchovská kultúra), z ktorého obdobia pochádza aj keltská minca dovtedy neznámeho typu. Dostala názov „Divinka“, nakoľko sa predpokladá jej razenie práve na hradisku v tejto lokalite. Od jej nálezu bolo na Hornom Považí v úseku od Ilavy po Žilinu objavených ďalších 20 kusov rovnakého typu. Okrem množstva črepov a industrie tu boli objavené bronzové a železné spony, ostrohy či nástroje. Množstvo stredovekých črepov a novovekých kovových depotov dokladá využívanie Veľkého vrchu aj v neskoršom období.
Najnovšie výskumy pod vedením Gabriela Fuseka odhalili polohu troch vstupných brán i systém opevnení, no tiež upresnili rozlohu hradiska. Tá predstavuje 2,13 hektára pri šírke 55 a dĺžke 435 metrov. Akropola zaberá plochu 0,58 hektára a je dlhá 122 metrov. Podhradie vymedzuje systém opevnení s priekopou a zaberá plochu 9,94 hektárov, čím celková rozloha hradiska dosahuje približne 12 hektárov. Zaujímavosťou bol objav cisterny a dvoch výdatných prameňov, ktoré používali už obyvatelia hradiska.