Koleda (pieseň)

Koleda je osobitný piesňový žáner viažúci sa k Vianociam a vianočnému obdobiu. Koledy stoja "„na rozhraní ľudovej, poloľudovej a umeleckej, ale i duchovnej alebo svetskej piesne“". Typicky ide o spievanú pieseň, no v širšom význame sa ku koledám radia aj riekanky, vinše a ľudové hry.
V koledách sa prelínajú kresťanské a ľudové (typicky pastierske) motívy, pričom spravidla prevládajú témy narodenia Ježiška v chudobnej maštali, zvestovania radostnej správy pastierom, príprava pastierov na cestu do Betlehema či chystanie darov Ježiškovi. V niektorých koledách sa objavujú žartovné a parodické prvky, typicky žiadanie odmeny za koledovanie. U kresťanov byzantskej tradície (gréckokatolíkov a pravoslávnych kresťanov) dominuje kult Bohorodičky a pastorálne koledy sú tu ojedinelé. U iných (východných) Slovanov sú bežné aj novoročné koledy či obchôdzkové ľúbostné piesne. Čiastočne odlišnú podobu majú koledy v anglo-americkom prostredí. Výrazný vplyv na podobu kolied v kontinentálnom prostredí (najmä umelých) mala Katolícka cirkev, keďže tvorili súčasť kalendárnych obradových piesní. Samotný termín koleda má však staršiu (predkresťanskú) tradíciu. Koledy sú charakteristické pre takmer celé európske kresťanské prostredie, kde sa šírili už od stredoveku. Na Slovensku sú v dnešnej podobe známe od v 17. storočia.
Koledy bývajú označované aj ako „migrujúci žáner“, respektíve „putujúce piesne“, pretože putovali (často ústnym podaním) z miesta na miesto v podobe textov a melódií. Vplyv na ich šírení mali kňazi, cirkevné rády (osobitne františkáni), hudobní rektori, ale aj pastieri, mestská či dedinská chudoba ale aj Cigáni či baníci. Práve chudobnejšie vrstvy videli v žobravom koledovaní možnosť prilepšiť si počas Vianoc. 
Spievanie kolied sa spája s koledovaním: obradnou obchôdzkou, kedysi najmä mládencov, dnes zvyčajne skôr detí, ktoré od Štedrého večera (24. december) do sviatku Zjavenia Pána (6. január) chodia po domoch a spievajú koledy či vinšujú rodine zdravie, šťastie a hojnosť. Koledovanie býva spojené tiež s betlehemskými hrami a betlehemcami. Kým pri obchôdzkovom koledovaní vynikala často viac ľudová slovesnosť, koledy spievané v kostoloch boli častejšie umelými (autorskými) dielami. Osobitnou formou koledy sú pastorálne koledy spájané s pastierskou tradíciou.
Slovenské ľudové koledy spravidla nemajú refrén. Naopak u Ukrajincov, Bielorusov či Poliakov sú ľudové koledové piesne s refrénom častejšie a dokonca sa delia do žánrov: "koljadky", "ovseni," "ščedrovky". Refrény, ktoré majú podobu pokriku (napr. "Hej, koleda!", "Na ten Nový rok!" či "Oj daj Bože!") predstavovali pôvodne akési magické formuly a patria k najstarším častiam kolied. Na Slovensku sa refrény v koledách zachovali v zásade len u goralov na Orave a Spiši, výnimočne v okolí Trenčína 
V hudobnej zložke kolied "„prevládajú jednoduché harmonické melódie staršieho typu v rozsahu sexty až oktávy, ale vyskytujú sa aj archaické recitatívne nápevy a najmä kvinttonálna a kvintakordálna melodika. Popri recitatívnosti sa často uplatňuje dvojdobý, ale tiež trojdobý a tanečný rytmus“" odzemkového typu i odzemkové melódie.
Veľký počet starších slovenských vianočných piesní a kolied zachytil v 60. rokoch 19. storočia Andrej Kmeť v zbierke "Prostonárodné vianočné piesne."