burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Podpaľačka (kniha)

Podpaľačka () je dielo spisovateľa Stephena Kinga z roku 1980.
Dej.
Je to príbeh o malom osemročnom dievčatku. Jej otec a matka sa v študentských časoch podujali na testy s vtedy ešte neznámou experimentálnou látkou L6. Boli jednými z mála študentov ktorí tieto testy prežili. Po testoch však získali nezvyčajné schopnosti. Neskôr sa im narodila malá Charlie, ktorá zdedila po rodičoch schopnosť - pyrokynézu. Neskôr vládna organizácia s menom Firma prenasleduje dievčatko aj jej otca, ktorí sú na úteku, pretože zabili Charliinu mamu a chcú zistiť aké veľké schopnosti dievčatko má. Otec aj dcéra pred nimi utekajú.
Skaut

Skaut môže byť:
Halže

Halže (po nemecky: "Hals") je obec na severe Čiech v Plzeňskom kraji (okres Tachov).
Má 943 obyvateľov ("2006").
Katastrálne územie obce má rozlohu .
Lodž

Lodž (, , 1940–1945: "Litzmannstadt") je tretie najväčšie mesto v Poľsku.
Mesto má katastrálnu výmeru 293 km² a 687 702 obyvateľov. Leží približne v strede Poľska a je hlavným mestom Lodžského vojvodstva.
Prvá zmienka o meste je z roku 1332. Mestské práva Lodž získala v roku 1423.
Skaut (časopis)

Skaut je časopis určený pre dospievajúce deti vo veku 10 - 15 rokov vydávaný Slovenským skautingom.
Časopis sa začal publikovať čiernobiely v roku 2000, od roku 2001 plnofarebný. Vychádza mesačne s výnimkov letných prázdnin.
V septembri 2004 sa časopis premenoval na Skaut - Explorer a začal sa distribuovať do predajnej siete. V septembri 2006 sa premenoval späť na Skaut.
Gdansk

Gdansk (po česky a nesprávne po slovensky: "Gdaňsk"; poľ. "Gdańsk", kašub. "Gduńsk", , lat. "Gedania") je jedno z najstarších a najväčších poľských miest, ležiace v Pomoransku na rieke Visla na brehu Baltského mora v Gdanskom zálive. Prvá zmienka o meste Gdansk je z roku 999. Je metropolou Pomoranského vojvodstva, má rozlohu 262 km² a 459 000 obyvateľov (2006).
Druhá svetová vojna.
Mesto Gdansk bolo začiatkom 20. storočia pod silným vplyvom Pruska a neskôr Nemecka. Významné prístavné mesto sa po 1. svetovej vojne stalo samostatným mestským štátom, bolo pod správou Spoločnosti národov a v zahraničí ho zastupovalo Poľsko, s ktorým bolo v colnej únii. Na jeho území bola aj poľská vojenská základňa v prístave Westerplatte, čo nacistické Nemecko v roku 1939 využilo ako zámienku na útok proti Poľsku, keďže asi 90 % obyvateľstva v tom čase tvorili etnickí Nemci. Útokom na Gdansk a jeho blízke okolie 1. septembra 1939 sa začal konflikt medzi Nemeckom a Poľskom, ktorý vyústil do 2. svetovej vojny.
Mezoderma (bunka)

Mezoderma (iné názvy: mezoderm , stredný zárodkový/zárodočný list) je stredný zárodočný list vznikajúci brázdením oplodneného vajíčka pri embryogenéze (vzniku a vývoji zárodku). 
Pri embryogenéze v druhej etape opolodnené vajíčko brázdi - jeho bunky sa neustále mitoticky delia až vytvoria mnohobunkový útvar - morula. Bunky vnútri moruly vycestujú k okraju a tak vytvoria blastocel (a teda fakticky prvotnú telovú dutinu), do ktorého sa invaginujú bunky zvonka blastuly, a tak dajú vzniknúť gastrule. Z buniek preliačených do blastocelu sa vyformujú zárodočné listy - ektododerma (vonkajší), mezoderma (stredný), endoderma (vnútorný). Z mezodermy vzniká célom a vylučovacia sústava, pohlavné orgány, cievna sústava, vnútorná kostra, svaly a ďalšie.
ISSN

ISSN (International Standard Serial Number, doslova medzinárodné štandardné číslo seriálovej publikácie) je jednoznačný osemčíselný identifikátor periodických publikácií (noviny, časopisy, vrátane internetových časopisov).
ISSN je obdobou ISBN používaného pre knihy; niektoré knihy, ktoré sú časťou série, majú dokonca pridelené oba identifikátory. Na rozdiel od ISBN však ISSN nemá žiadnu vnútornú štruktúru a nedajú sa z nej zistiť žiadne informácie o publikácii (z ISBN je možné napr. určiť vydavateľa).
Prideľovanie čísiel ISSN riadi sieť národných stredísk ISSN, koordinovaných z medzinárodného strediska v Paríži. Medzinárodné centrum ISSN je medzivládna organizácia založená v roku 1974 na základe dohody medzi UNESCO a francúzskou vládou. Centrum udržiava databázu všetkých pridelených ISSN. Táto databáza v súčasnosti obsahuje viac než jeden milión záznamov. Slovenská Národná agentúra ISSN pôsobí od 1. októbra 1997 v rámci Univerzitnej knižnice v Bratislave na Michalskej č. 1. Pri predelení ISSN pre tlačené periodické publikácie zároveň prideľuje čiarový kód EAN/ISSN zdarma.
Pre vloženie informácie o ISSN vo forme metaúdajov do HTML kódu sa odporúča nasledujúca syntax:
Kompas

Kompas je zariadenie určené na zisťovanie smeru ku severnému magnetickému pólu. Normálny kompas ukazuje smer pomocou zmagnetizovanej ihly (magnetka, strelka), vyvážene otočne podopretej v ťažisku ktorá sa voľne otáča dookola. Strelka sa otočí rovnobežne s magnetickými siločiarami zemského magnetického poľa, pričom jej magnetické póly sú voči zemským orientované opačne.
Kompas neukazuje na zemepisný pól, ale na magnetický pól, ktorý je oproti zemepisnému posunutý. V dostatočnej vzdialenosti od pólu je však táto odchýlka zanedbateľná, a preto sa zemepisný a magnetický pól stotožňujú. Priamo nad pólom (kde je výchylka významná) sa používa prístroj nazývaný inklinačná magnetka, ktorý ukazuje pól vo vertikálnom smere.
Prvým kompasom bol pravdepodobne kus magnetitu, plávajúci na drevenej podložke v nádobe s vodou. Kompasy sú známe už z starovekej Číny. Prvá zmienka o kompase pochádza zo 4. storočia.
Dnešné moderné kompasy sú často elektronické, avšak princíp magnetického telieska orientujúceho sa podľa siločiar magnetického poľa zeme je zakomponovaný aj v nich. Pre praktickú orientáciu sa dnes viac využívajú zariadenia pre presné určenie polohy pozičným systémom, napr. GPS. Na tejto báze existujú aj digitálne kompasy.
Zdokonalenou verziou kompasu je buzola.
Prvé ČÍNSKE kompasy pravdepodobne vôbec neslúžili na to, aby ľuďom pomohli s orientáciou v teréne či na mori. Mali skôr poslúžiť harmónii, aby čínske stavby boli v súlade s princípmi feng šuej. Je totiž dokázané a písomne podložené, že prístroj z magnetického materiálu slúžil ako "zameriavač".
Najstarší písomný záznam použití vynálezu na navigáciu pochádza z roku 1102, avšak opisy využitia pri budovaní stavieb s geometrickými princípmi feng šuej, sú aj o stovky rokov staršie. Vďaka kompasu sa výrazne zlepšila bezpečnosť a efektívnosť dopravy vo svete a vynález veľmi pomohol najmä navigácii na mori.
Cegléd

Cegléd môže byť:
Bogoslav Šulek

Bogoslav Šulek, rodený ako Bohuslav Šulek, (* 22. apríl 1816, Sobotište, Slovensko – † 30. november 1895, Záhreb, Chorvátsko) bol chorvátsky prírodovedec, jazykovedec a publicista slovenského pôvodu.
Študoval na lýceu v Bratislave a bol spoluzakladateľom Spoločnosti československej. V roku 1838 odišiel do Chorvátska, kde sa aktívne podieľal na vývine kultúrneho a politického života. Pôsobil tam až do smrti.
Svätý Ondrej

Svätý Ondrej môže byť:
Robert Ľudvigovič Bartini

Robert Ľudvigovič Bartini alebo Roberto Oros di Bartini (* 14. máj 1897, Fiume – † 6. december 1974, Moskva) bol pôvodne taliansky a neskôr sovietsky letecký konštruktér a vedec. 
Biografia.
Bartini sa stal členom talianskej komunistickej strany v roku 1921. Dôstojnícku školu ukončil v roku 1916, pilotnú školu v 1921 a milánsky polytechnický inštitút v roku 1922.
Po fašistickom prevrate v Taliansku v roku 1923, emigroval do ZSSR. Pracoval na niekoľkých inžinierskych a veliteľských pozíciach v sovietskom letectve a Červenej armáde. V roku 1928 sa stal vedúcim vývoja experimentálneho obojživelného lietadla.
V roku 1938 (niekde sa uvádza rok 1937), bol uväznený a v rámci čistiek prebiehajúcich v tridsiatych rokoch, prepustený bol až v roku 1946. V priebehu druhej svetovej vojny pracoval v konštrukčných kanceláriách TsKB 29 a OKB-86 (obe boli pod správou NKVD) tu vytvoril dva projekty raketových prepadových stíhacích lietadiel označené ako „R“ a „R-114“, pričom obe mali projektovanú rýchlosť cez 1 Mach, realizácia neprekročila štádium projektu. Bartini bol rehabilitovaný v roku 1956.
Je tiež autorom viacerých prác z odborov ako: aerodynamika, dynamika letu, a teoretická fyzika.
Vedec.
Venoval sa kozmológii, fyzike elementárnych častíc, filozofii vedy.
Letectvo.
Sergej Pavlovič Koroľov nazval Bartiniho svojim učiteľom. Spolupracoval s viacerými významnými sovietskymi leteckými konštruktérmi ako Sergej Vladimirovič Iľjušin, Oleg Antonov, Vladimir Michajlovič Mjasiščev, Alexander Sergejevič Jakovlev a mnoho ďalších.
Kľúčové fyzikálne vedecké Bartiniho práce:
Zoznam miest v Slovinsku

Tento článok obsahuje zoznam miest v Slovinsku podľa spočítania z roku 2020.
Zoznam miest v Chorvátsku

Tento článok obsahuje zoznam niektorých miest v Chorvátsku.
Koprivnica

Koprivnica môže byť:
Paleoproterozoikum

Paleoproterozoikum je najstaršia z troch ér proterozoika. Časový interval trvania je 2 500 – 1 600 mil. rokov. Predchádzal jej eón archaikum a po nej nasledovalo mezoproterozoikum.
Rozdelenie.
Paleoproterozoikum sa rozdeľuje na štyri útvary:
Vývoj.
S nástupom paleoproterozoika sa začala meniť atmosféra Zeme, začal sa zvyšovať obsah kyslíka, ktorý bol produkovaný sinicami. Tento bol však rýchlo zoxidovaný železom, čoho dôkazom je výskyt formácií páskovaných železných rúd (jav známy ako "„kyslíkový kolaps“"). Približne pred 2 400 mil. rokmi došlo k Hurónskemu zaľadneniu, ktoré trvalo cca 300 mil. rokov.
Pred 2 000 mil. rokmi sa vytvoril prvý väčší kontinent – Atlantika, ten sa neskôr (približne o 200 mil. rokov) spojil s menšími fragmetmi pevniny a vytvoril superkontinent Columbia.
Z paleoproterozoika (konkrétnejšie zo západného Texasu) pochádza aj nález stôp po lezení, čo sa považuje za dôkaz výskytu prvých mnohobunkových životných foriem na Zemi.
Javorník

Javorník môže byť:
Tábor

Tábor môže byť:
Mezoderma

Mezoderma alebo menej často [a po česky] mezoderm môže byť:
Červená Voda

Červená Voda je:
Červená voda je:
Kameničná

Kameničná je:
Šiesta križiacka výprava

Šiesta križiacka výprava, alebo výprava Fridricha II. bola križiacka výprava v rokoch 1228 až 1229.
Výprava je zaujímavá tým, že došlo prvýkrát k pokusu o diplomatické dosiahnutie križiackych cieľov. Cisár Fridrich v roku 1228 dorazil po mori do Akkonu a 18. februára 1229 podpísal s egyptským sultánom Kamelom (synovcom Saladina) v palestínskej Jaffe zmluvu, podľa ktorej sa podarilo opäť dočasne (do roku 1244) získať Jeruzalem (okrem dvoch budov), Betlehem a Nazaret, vrátane spojenia s pobrežím. Napriek pápežovmu odporu sa Fridrich v Jeruzaleme potom dal korunovať za kráľa, ale o šesť mesiacov neskôr po kritike obyvateľstva odplával domov.
Bartini

Bartini môže byť:
Kliment I.

 Svätý Kliment I. (tiež Klement alebo Klementín) alebo Klement Rímsky (* ? - † 97/101 ?) bol v poradí 4. rímskym pápežom (od r. 88/92). Zomrel vo vyhnanstve na Kryme, údajne ako mučeník.
Tertulián uvádza, že Klement prijal biskupskú vysviacku od svätého Petra.
Ako rímskemu biskupovi sa mu pripisoval prvý list kresťanskej obci v Korinte, v ktorom sa už spomína cirkevná hierarchia (horlí v ňom proti rozkolníkom v Korinte, bližšie neoznačeným, ktorí odopierali poslušnosť voleným cirkevným hodnostárom), druhý list Korinťanom, dva listy pannám, judaistické úvahy a homílie, ako i apoštolské konštitúcie, ktoré však vznikli v 3. - 4. storočí.
Kliment mal zomrieť mučeníckou smrťou pri Chersone. Jeho údajné ostatky našiel Konštantín v januári roku 860. Odniesol ich do Carihradu (r. 861), v roku 863 na Veľkú Moravu a odtiaľ v roku 867 do Ríma. Zdá sa, že Klimentove ostatky pomohli Konštantínovmu sprievodu dosiahnuť u pápeža Hadriána II. schválenie slovanskej liturgie a ďalších cirkevných požiadaviek. Konštantín zložil kultu ostatkov Klimenta tri náboženské skladby.
Klement zaviedol do liturgie pozdrav "Dominus vobiscum".
V rokoch 860 - 880 v Ríme prežíval Klimentov kult renesanciu. Od raného kresťanstva je uctievaný ako svätec.
Sieťový prenosový protokol tlače

Sieťový prenosový protokol tlače (angl. "network news transfer protocol"), skr. NNTP, je internetový protokol, ktorý sa používa na čítanie a posielanie Usenet článkov, takisto ako na transfer článkov medzi servermi sieťových článkov. Brian Kantor z Kalifornskej univerzity, San Diego a Phil Lapsley z Kalifornskej univerzity, Berkeley dokončili RFC 977, špecifikáciu pre Network News Transfer Protocol v marci 1986. Medzi ďalších prispievateľov patrili Stan Baylor z College of Medicine a Erik Fair z Apple Computer.
Usenet bol pôvodne vyvinutý v súvislosti so sieťou UUPC, kde sa väčšina článkov prenášala medzi počítačmi prostredníctvom pripojenia cez telefónne linky. Čitatelia a prispievatelia sa museli prihlasovať na tie isté počítače, ktoré hosťovali servre, pričom čítali priamo z lokálneho disku.
Keď sa používanie LAN a internetu rozšírilo, žiadalo sa, aby bol čitateľom článkov elektronickej konferencie umožnený prístup z osobného počítača. Preto sa hľadal spôsob ako využiť internet na prenos článkov. Vývojári sa rozhodli vytvoriť nový protokol podobný SMTP, ktorý by slúžil na čítanie elektronických konferencií. Pre NNTP bol určený port 119. Keď sa klienty napoja na server sieťových článkov prostredníctvom SSL, využíva sa TCP port 563, často označovaný ako NNTPS. 
Využitie tohto protokolu je stále veľmi široké. Iný protokol, ktorý môže slúžiť na čítanie elektronických konferencií (nekompatibilných s NNTP servermi) je IMAP.
Severná slovinčina

Severná slovinčina (iné názvy: pomoranská slovinčina, pomorská slovinčina, baltská slovinčina, zriedkavo: slovinčina) je mŕtvy jazyk z vetvy západoslovanských jazykov. Rozprávali ním pomoranskí Slovinci. Považuje sa veľmi často za nárečie kašubčiny (severnej kašubčiny) alebo pomorančiny alebo poľštiny. Vymrel s presunmi obyvateľstva po skončení druhej svetovej vojny.
Pomoranskí Slovinci v polovici 19. storočia žili v niekoľkých dedinách pri Gardne a Łebsku. Štúdiu severnej slovinčiny sa významne venoval ruský vedec A. Hilferding (Alexandr Fiodorovič Giľferding), ktorý do tejto oblasti v roku 1856 podnikol expedíciu a v roku 1862 o Pomoranských Slovincoch napísal významnú knihu. Podľa jeho údajov boli vtedy severoslovinské územia priamo spojené s kašubskými územiami.
Hradec nad Moravicí

Hradec nad Moravicí je sliezske mesto, ktoré leží v okrese Opava v Česku. Má 5 398 obyvateľov, katastrálne územie mesta má rozlohu 4395 ha.
Vo vzdialenosti 9 km severne leží štatutárne mesto Opava, 12 km juhozápadne mesto Vítkov, 13 km severovýchodne mesto Kravaře, 14 km južne mesto Bílovec. Cez mesto tečie rieka Moravice.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o meste je z roku 1060.
Funningur

Funningur je dedina v obci Runavíku na Faerských ostrovoch. Má 52 obyvateľov (stav: 1. marca 2014). Cez neho tečie rieka Stórá.
Magnus liber organi

Magnus liber organi alebo Magnus liber, celým názvom Magnus liber organi de graduali et antiphonario pro servitio divino, je zbierka polyfonného (viachlasného) repertoáru, ktorú zostavili francúzski skladatelia Leoninus (prvá verzia) a Perotinus (druhá, modernizovaná a skrátená verzia) pre katedrálu Notre Dame v Paríži v období od konca 12. do začiatku 13. storočia. Patrí k produkcii tzv. notredamskej školy, ktorá významne prispela k rozvoju viachlasu. Ten bol v stredovekej hudbe hlavným rysom obdobia "ars antiqua". Slovo organum v názve nemá nič spoločné s organom (hudobným nástrojom), ale označuje techniku ranej formy polyfónie, dvojhlasný spev.
Obsah diela.
"Magnus liber organi" bola vytvorená v čase, keď sa prevažná väčšina ostatných záznamov vtedajšej doby prenášala len ústnym podaním. Dielo je významné predovšetkým tým, že reprezentuje začiatok moderného výkladu hudobnej kompozície. Obsahuje 33 omšových melódií a 13 liturgických hodín. Každá časť začína adventnými témami a pokračuje námetmi podľa postupnosti cirkevného roku. Všetky spevy sú písané pre dva hlasy v štýloch diskantu a organa. Chorálne pasáže sú písané v jednohlase, sólové pasáže vo viachlase.
Verzia diela.
"Magnus liber" bola (ako sa spomína vyššie) revidovaná, prepísaná a skrátená, de facto modernizovaná. Perotin prepísal mnoho častí Léoninových skladieb do iných foriem, Léonin totiž používal iba diskantu. Rozdiely medzi verziami sú aj v pokročilejšej rytmike. Pridaním nových rytmických foriem predznamenal Perotinus ďalší vývoj hudby. Nesúhlasil navyše zjavne s prílišnou rozvláčnosťou pasáží bez zmien, čím zdôraznil potrebu priebežného vnútorného vývoja hudobnej skladby, čo je ďalším jeho významným prínosom. Formálnymi príspevkami oboch autorov bolo zavedenie novej skladobnej techniky organum purum (Léonin) a zdokonalenie techniky diskantu (Pérotin).
Originál diela sa nezachoval, existuje však v opisoch (napr. Pluteus – rukopis, uložený vo Florencii).
Geoinformatika

Geoinformatika je geoinformačná veda ktorá sa zameriava na vývoj a aplikácie metód pre riešenie problémov v geovedách so špecifickým dôrazom na geografickú polohu objektov. Geoinformatika je nový subjekt v geovedách. Dôležité oblasti jeho výskumu a aplikácií sú v súčasnosti:
Spravodlivý obchod

Spravodlivý obchod alebo Fair Trade alebo férový obchod je označenie pre alternatívu k voľnému trhu, ktorá vznikla ako odozva na zlé podmienky, v ktorých sú pestovatelia a výrobcovia z rozvojových krajín nútení pracovať a predávať suroviny či iný tovar.
Koncept Spravodlivého obchodu zahŕňa pravidlá a podmienky, pri splnení ktorých je výrobok či surovina označená logom Fair Trade, ktoré spotrebiteľovi zaručuje, že pri jej vzniku nedochádzalo k potláčaniu ľudských práv (definovaných podľa OSN), k znečisťovaniu či poškodzovaniu prírody a pestovatelia či výrobcovia dostali za svoju prácu zaplatenú mzdu, ktorá im umožňuje rozvoj a určitú životnú úroveň (napr. si môžu dovoliť posielať svoje deti do školy, zatiaľ čo pestovatelia alebo výrobcovia predávajúci za trhové - obvykle nižšie - ceny si to dovoliť nemôžu). Výkupná cena surovín (napr. káva, banány, bavlna) je nastavená na určitú úroveň a nepodlieha výkyvom trhu.
Kritika spravodlivého obchodu.
V štátoch, v ktorých Spravodlivý obchod už dosiahol značnú popularitu a jeho podiel na trhu rastie, je možné nájsť výrobky Fair Trade aj vo veľkých obchodných reťazcoch (Tesco, Carrefour, Sainsbury's). Poukazuje sa na to, že reťazce využívajú skutočnosť, že Fair Trade výrobky budú ľudia ochotní kupovať aj za vyššiu cenu, a často tento tovar predražujú - napr. v Anglicku sa rozdiel medzi bežnými banánmi z Dominikánskej republiky a Fair Trade banánmi z Dominikánskej republiky v Sainsbury's pohyboval na štvornásobku ceny (2,74 britskej libry za libru (0,454 kg) oproti 70 penciam za libru. Odhaduje sa, že Sainsbury's platí prostredníkom približne 70 pencí za libru. To znamená, že zarába na každej libre banánov 2 britské libry. Koncoví producenti dostávajú za každú libru nazbieraných banánov asi 16 pencí.
Niektorí ekonómovia tiež namietajú, že ak sa napríklad pestovateľom kávy zaručí stála cena nepodliehajúca výkyvom trhu, priláka to ďalších pestovateľov, ktorí tiež začnú pestovať kávu, čo ďalej zníži svetovú cenu a konečným dôsledkom bude hlboký prepad.
Pedagogická fakulta Univerzity Komenského (1946 – 1953)

Pedagogická fakulta Univerzity Komenského bola prvá pedagogická fakulta na Slovensku, ktorá jestvovala v rokoch 1946 – 1953. Bola zriadená v roku 1946 na základe prezidentského dekrétu o vysokoškolskom vzdelávaní učiteľov so sídlom v Bratislave a s pobočkami v Nitre, Banskej Bystrici a Košiciach. Realizovalo sa v nej prevažne štúdium učiteľov základných škôl popri zamestnaní.
V akademickom roku 1947/1948 mala 27 poslucháčmi v dennom štúdiu a 2 750 poslucháčmi študujúcimi popri zamestnaní a v akademickom roku 1952/1953 vyučovala 294 poslucháčov v dennom a 2 245 v štúdiu popri zamestnaní.
Fakulta zanikla v roku 1953, kedy boli na základe zákona č. 31/1953 Zb. o školskej sústave a vzdelávaní učiteľov (školský zákon) za školy pre vzdelávanie učiteľov určené, okrem iného, vyššie pedagogické školy a vysoké školy pedagogické, čiže fakulta sa pretransformovala na Vyššiu pedagogickú školu v Bratislave a Vysokú školu pedagogickú v Bratislave.
Na pedagogickej fakulte a nástupníckej Vysokej škole pedagogickej boli profesormi Július Brychta (od roku 1947 prednášal politickú ekonómiu a občiansku výchovu), Miloslav Dillinger (1947 – 1950, F. Jurga, Ondrej Pavlík (1952 – 1957), Eugen Suchoň (1948 – 1954), V. Svitek, Michal Topoľský (1947 – 1958), Peter Vajcik (1947 – 1959), Ján Vanovič (1947, prednosta fyzikálneho ústavu fakulty 1948) a ď. Dekanmi boli Jur Hronec (1946 – 1948) a Karol Stráňai (1950 – 1958).
Pražská arcidiecéza

Pražská arcidiecéza je arcidiecéza pokrývajúca oblasť stredných Čiech. Jej arcibiskup je prímasom Česka a sídli v Prahe. Je metropolitnou arcidiecézou Českej cirkevnej provincie. 
Vznikla ako diecéza v roku 973 vyčlenením z regensburskej diecézy za vlády Boleslava II. Jej prvým biskupom bol Dětmar, ako druhý v poradí na jej čele stál svätý Vojtech, ktorý je aj patrónom arcidiecézy. Na arcidiecézu bola povýšená 30. apríla 1344 pápežom Klementom VI. Jej prvým arcibiskupom bol Arnošt z Pardubíc. 
Súčasným arcibiskupom je Jan Graubner, pomocní biskupi sú Václav Malý a Zdeněk Wasserbauer. Karel Herbst je emeritným pomocným biskupom arcidiecézy.
Rafael Kubelík

Rafael Jeroným Kubelík (* 29. jún 1914, Býchory – † 11. august 1996, Kastanienbaum, Švajčiarsko) bol významný český dirigent, už menej známy aj ako hudobný skladateľ a huslista. Vynikal ako interpret klasickej a romantickej hudby, známym sa stal však predovšetkým ako interpret diel českých a ďalších slovanských skladateľov (Dvořák, Janáček, Martinů, Musorgskij, atď.). Bol aj uznávaným odborníkom na skladby Gustava Mahlera alebo Bélu Bartóka. V roku 1990 získal čestný doktorát Karlovej univerzity v Prahe.
Životopis.
Bol synom vynikajúceho svetoznámeho husľového virtuóza Jana Kubelíka. Otec mu poskytol základy hudobného vzdelania a smeroval ho na dráhu huslistu. Rafael Kubelík absolvoval v rokoch 1928 – 1933 pražské konzervatórium, kde okrem husľovej hry študoval aj skladbu a dirigovanie. Jeho kariéra dirigenta mala veľmi strmý vzostup, pretože už v roku 1934 viedol po prvý raz Českú filharmóniu. Spolu s ňou sa postupne zúčastnil na koncertných turné v Taliansku a Anglicku. Po krátkom angažmán v brnianskej opere bol v roku 1942, teda už ako dvadsaťosem ročný vymenovaný po legendárnom Václavovi Talichovi za umeleckého riaditeľa Českej filharmónie. V roku 1946 s orchestrom zahajoval a uzatváral 1. ročník festivalu Pražská jar.
Po februárovom komunistickom puči roku 1948 v lete toho istého roku emigroval. Postupne sa vypracoval na jednu z najväčších dirigentských osobností svojej doby. V rokoch 1950 – 1953 stál ako umelecký riaditeľ a dirigent na čele Chicagského symfonického orchestra. Trvalo propagoval vo svete českú hudbu a vďaka obrovskému úspechu ním realizovanej Janáčkovej "Káti Kabanovej" bol v roku 1955 vymenovaný za hudobného riaditeľa Kráľovskej opery (Royal Opera House) v Londýne, kde pôsobil do roku 1958. Hudba českých a ďalších slovanských autorov sa stala pravidelnou súčasťou repertoáru opery.
Po období častého hosťovania (Viedenská či Izraelská filharmónia) bol v rokoch 1961 – 1979 šéfdirigentom symfonického orchestra Bavorského rozhlasu v Mníchove, z ktorého vytvoril popredné svetové hudobné teleso. Súčasne bol v rokoch 1972 – 1974 dirigentom v Metropolitnej opery v New Yorku.
Rafael Kubelík sa v emigrácii trvalo veľmi angažoval politicky a kultúrne v prospech českej spoločnosti a jednotlivcov, ktorých prenasledoval komunistický režim. Žil striedavo v USA a Švajčiarsku. Od svojich sedemdesiatich rokov bol už tak hendikepovaný chronickým kĺbovým ochorením, že musel dirigentskú činnosť ukončiť. Napriek všetkým problémom však po páde komunistického režimu uvítal možnosť zahájiť po 42 rokoch v exile roku 1990 festival Pražská jar Smetanovou symfonickou básňou Má vlast. Pamätným koncertom 12. mája 1990 a o mesiacom neskôr Koncertom vzájomného porozumenia na Staromestskom námestí definitívne uzavrel svoju dirigentskú dráhu.
Zomrel 11. augusta 1996 vo Švajčiarsku. 18. septembra ho pochovali na vyšehradskom Slavíne v Prahe vedľa jeho otca.
Skladateľská činnosť.
Kubelíkova kompozičná činnosť obsahuje predovšetkým orchestrálne, koncertantné a vokálno-inštrumentálne skladby. Okrem toho sa venoval opernej tvorbe a napísal aj niekoľko komorných skladieb. Len málo z autorových diel bolo realizovaných.
Zoznam psích plemien podľa FCI

FCI (Medzinárodná kynologická federácia) delí psie plemená do skupín a sekcií. Základných FCI skupín je 10.
Habáni

Habáni je názov novokrstenských skupín z Nemecka, ktoré žili v novoveku na južnej Morave (cca 15261622) a na Slovensku (cca 1529 – 18./20. storočie), kde sa uchýlili pred prenasledovaním v západnej Európe (na Slovensku neskôr aj pred prenasledovaním na Morave). Napokon pred prenasledovaním v Uhorsku utiekli zo Slovenska do Sedmohradska, odtiaľ do južného Ruska a do severnej Ameriky, kde žijú dodnes.
História habánov na Slovensku.
Na Slovensko prišli z Nemecka cez Moravu najmä na Spiš (1529), po dvoch veľkých prenasledovaniach na Morave v 30. a 40. rokoch 16. storočia sa usadzovali najmä na západnom Slovensku. Tu sa usadili v obci Sobotište v roku 1546. Medzi rokmi 1550 a 1622 mali na Slovensku nepretržite existujúce dvory v 23 obciach, plus ďalšie, ktoré po relatívne krátkom čase zanikli. Napríklad obce Veľké Leváre, Brodské, Dubnica nad Váhom a Častkovce, kde sa doteraz zachovala prezývka občanov Častkoviec a to habáni.
Moravu museli všetci definitívne opustiť v roku 1622, sčasti utiekli na Slovensko. Koncom 17. storočia sa im rozpadol systém spoločného hospodárenia. Od 18. storočia odchádzali zo západného Slovenska cez stredné Slovensko a Gemer do Sedmohradska a južného Ruska. Časti boli dovolené zostať na Slovensku s určitými právami, no museli prestúpiť na katolicizmus.
Žili v oddelených sebestačných osadách (komúnach, tzv. haushabenoch – odtiaľ názov habáni) s vlastnou cirkevnou, politickou a hospodárskou samosprávou. Známi boli ako usilovní všestranní remeselníci. Preslávili sa habánskou keramikou, ktorej technológia pretrvala v ľudovej výrobe. Všade, kde žili, boli vystavení tvrdej náboženskej diskriminácii. Aj tolerančný patent Jozefa II. z roku 1781 ich explicitne vyníma z „tolerovaných“ náboženstiev.
Na Slovensku sa od konca 17. storočia postupne jazykovo asimilovali (poslovenčili). Po nemecky na Slovensku prestali hovoriť posledné skupiny okolo roku 1900 (ojedinele koncom 20. storočia).
Heuréka

Heuréka! je zvolanie pri náhlom, nečakanom objave, znamená "objavil som to". Pochádza zo starogréčtiny: po grécky ηὕρηκα (Heureka), 1. osoba indikatívu perfekta aktíva od slovesa εὑρίσκω (výslovnosť: heuriskó) = "nachádzam". 
Výrok preslávil grécky učenec Archimedes zo Syrakúz, ktorý podľa Plutarcha utekal nahý po uliciach tohto mesta kričiac „Heureka!“, po tom ako prišiel vo vani na Archimedov zákon. Od tých čias sa používa výkrik na vyjadrenie radostného nadšenia nad vyriešením ťažkej úlohy.
Hydrostatika

Hydrostatika je časť mechaniky tekutín. Skúma podmienky rovnováhy kvapalín a telies do nich ponorených (kvapaliny a telesá sú v relatívnom pokoji).
Arthur Charles Nielsen

Arthur Charles Nielsen, Sr. (* 5. september 1897, Chicago – † 1. jún 1980, Chicago) bol americkým marketingovým výskumníkom.
1923 založil Arthur Charles Nielsen v Evanston, Illinois ACNielsen Corp. podnik pre marketingový výskum. Ako jeden z prvých pochopil, že na to aby sa zlepšili trhové šance pre tovary a služby je potrebné analyzovať a systematizovať tak zmeny trhu a vývojové tendencie ako aj správanie sa zákazníka. Popri iných inováciách vynašiel Nielsen až do dnešných dní používaný obchodný panel, tzn. zvýraznenie dát priamo na Point of sale, mieste predajného aktu. 
Arthur C. Nielsen je tvorcom Nielsen Ratings|Nielsen Television Ratings a vytvoril konceptom „trhového podielu“, jedno z najdôležitejších trhových identifikátorov. 
Nielsen študoval na univerzite vo Wisconsine (University of Wisconsin at Madison) a bol v rokoch 1916 až 1918 kapitánom univerzitného tenisového mužstva. Aj v neskorších rokoch zostal tenisu verný. Spolu so svojím synom Arthur C. Nielsen, Jr. zvíťazil v rokoch 1946 a 1948 na majstrovstvách USA v kategórii dvojhra otec-syn. V roku 1971 bol zvolený do medzinárodnej Hall of Fame tenisového športu. Univerzita vo Wisconsine mu udelila v roku 1974 čestný doktorát.
V roku 1918 sa Nielsen oženil s Gertrude B. Smith. Mali jedného syna (Arthur C. Nielsen, Jr.) a tri vnúčatá (Dr. Arthur C. Nielsen III, J. Christopher Nielsen und Elizabeth Nielsen-Cocciarelli).
ACNielsen

ACNielsen je medzinárodným výskumným inštitútom pre trh a obchod so sídlom v New Yorku.
Dejiny.
Podnik ACNielsen vznikol v roku 1923 v Spojených štátoch amerických. Zakladateľom bol Arthur Charles Nielsen starší, jeden zo zakladateľov moderného marketingového výskumu. V roku 1939 začala medzinárodná expanzia firmy. ACNielsen je podnikom VNU-skupiny a podľa vlastných údajov je na prvom mieste vo svete v oblasti marketingových podnikových informácii, je činný vo viac ako 100 štátoch.
Mikuláš Petrašovský a Natália Petrašovská

Mikuláš Petrašovský (* 14. jún 1952, Medzilaborce) a Natália Padová rod. Petrašovská (* 18. júl 1981, Humenné) (otec a dcéra) je rusínske spevácke duo, ktoré sa venuje interpretácii rusínskych ľudových piesní, ako aj vlastných piesní stredného prúdu v rôznych jazykoch. 
Ich repertoár obsahuje aj piesne v slovenčine, estrádne piesne a piesne s tématikou rodného kraja. Ich tvorba je úzko spätá s mestom Humenné, ako i s celým hornozemplínskym regiónom, predovšetkým s mestom Medzilaborce, odkiaľ Mikuláš Petrašovský pochádza. Do repertoáru dua patrí aj nepísaná hymna mesta Humenné - pieseň "Humenné moje" .
Mikuláš Petrašovský spieva so svojou dcérou Natáliou už od jej skorého detstva. Obaja účinkovali aj ako sólisti a takisto v rôznych zoskupeniach s mnohými interpretmi z regiónu severovýchodného Slovenska. Napr. Mikuláš Petrašovský bol dlhoročným členom Humenského speváckeho tria v zložení Mikuláš Horňák-Ivan Mihalič-Mikuláš Petrašovský (neskôr aj Michal Sijka, ktorý v triu nahradil Mikuláša Horňáka); vystupoval v projekte vedúcich rusínskych spevákov Slovenska "A čija to chyža" s Ankou Servickou, Monikou Kandráčovou, Ankou Poráčovou, Máriou Mačoškovou, Máriou Čokynovou a cimbalovou hudbou Ondreja Kandráča.
Najvýznamnejšie úspechy.
V roku 1996 sa Mikuláš a Natália Petrašovskí stali laureátmi Festivalu ukrajinskej piesne, ktorý sa uskutočnil v Humennom. V roku 2001 absolvovali spolu s ďalšími interpretmi ľudových piesní zo Zemplína turné po Spojených štátoch. 
V roku 2005 sa stali laureátmi súťažnej prehliadky "Spevy môjho rodu".
V roku 1989 sa Mikuláš Petrašovský stal ešte v rámci Humenského speváckeho tria (spolu s Ivanom Mihaličom a Mikulášom Horňákom) laureátom 17. ročníka ústrednej celoslovenskej prehliadky ľudových piesní Makovická struna. O niekoľko rokov sa laureátom Makovickej struny stal spolu s dcérou Natáliou.
Ako sólový spevák sa v roku 1993 Mikuláš Petrašovský stal laureátom súťažnej prehliadky ľudových spevákov pod názvom "Zemplin špiva i hutori" v Humennom.
Diskografia.
Spoločné projekty :
Referencie.
Ref:
Zoznam miest vo Švajčiarsku

Tento článok obsahuje zoznam 100 najväčších miest vo Švajčiarsku. Vo Švajčiarsku sa za mesto považuje obec, ktorá má minimálne 10 tisíc obyvateľov a v roku 2015 mala krajina 148 takýchto sídiel.
Zoznam miest v Grécku

Tento článok obsahuje zoznam miest v Grécku s viac ako 30-tisíc obyvateľmi.
Zoznam miest v Portugalsku

Tento článok obsahuje zoznam najväčších miest v Portugalsku.
Sol (Mars)

Sol je časová jednotka, zodpovedajúca strednému slnečnému dňu na povrchu planéty Mars. Nie je súčasťou jednotiek SI. Je približne o 3 % dlhší ako stredný slnečný deň na Zemi a rovná sa 24,6598 hodiny (24 h 39 min 35,244 s), t. j. 1,0275 dňa. Hviezdny deň na Marse je zhruba o 2 minúty kratší a trvá 24,6229 h (24 h 37 min 22,66 s).
V prenesenom význame sa slovo sol používa aj pre kalendárne počítanie časových intervalov na povrchu tejto planéty, napr. pri popise práce sond vysadených na povrch Marsu. Plnohodnotný marsovský kalendár však doteraz nebol zadefinovaný, aj keď prvé návrhy sa už objavili (napr. návrh R. Zubrina).
Pôvod názvu.
Názov jednotky je odvodený od latinského slova "sol", znamenajúceho "slnko".
Írčina

Írčina (iné názvy: gélčina, gaelčina, írska gélčina, írska gaelčina, írska galčina, keltská írčina [resp. keltsko-írsky jazyk], staršie: erse) je keltský jazyk z rodiny indoeurópskych jazykov. Spolu so škótskou a manskou gaelčinou (obidva vznikli z írčiny) patrí do goidelskej vetvy keltských jazykov. Írčina je popri gréčtine a latinčine najstarší európsky jazyk s literárnou tradíciou.
Podľa írskej ústavy je to prvý úradný jazyk Írskej republiky (angličtina je druhým jazykom). V sčítaní v roku 2011 deklarovalo 1 774 437 ľudí (41,4 %) vo veku 3+ znalosť írčiny. Len malá časť z týchto ľudí ju používa ako prvý jazyk, omnoho viac ľudí ňou hovorí len zriedka alebo vôbec, prípadne len v škole. Jedine v gaeltachtoch, oblastiach, kde írčinu používajú ľudia každodenne, má írčina lepšie pozície. Jej rozšírenosť je aj tu ohrozená, a to imigráciou z anglofónnych oblastí Írska, prípadne zo zahraničia.
Status írčiny a pokusy o jej renesanciu.
Írska ústava definuje írčinu ako národný a prvý úradný jazyk štátu. Napriek tomu je drvivá väčšina vládnych dokumentov vytváraná v angličtine. Írčina je povinným predmetom vyučovaným na školách, ktoré sú financované zo štátnych zdrojov. 
Od roku 2007 je írčina úradným jazykom Európskej únie. 
V mestách a vo všeobecnosti medzi mladými ľuďmi znalosť írčiny rastie. Je to najmä výsledok vyučovania výhradne v írskom jazyku. Takéto základné školy sú známe ako Gaelscoileanna a nadväzuje na ne množstvo stredných škôl. Preto je podiel tých, čo vedia po írsky, vyšší práve medzi mladými ľuďmi. V Írsku fungujú aj írskojazyčné televízie (TG4) a rozhlasové stanice.
Sol (rozlišovacia stránka)

Sol môže byť:
Sol

Sol je rímsky boh Slnka, totožný s gréckym Heliom.
Pôvodne Rimania nemali pre Slnko žiadneho boha, až neskôr, pod vplyvom Grékov prebrali Heliov kult a vytvorili boha Sol. Ten sa oficiálnym stal až v 3. storočí po Kr.
Škótska gaelčina

Škótska gaelčina (iné názvy pozri nižšie) je keltský jazyk, ktorým v súčasnosti hovorí asi 80 000 ľudí a to hlavne na severozápade Škótska v oblastiach Highlands a na súostroviach Hebridy, Orkneje a Shetlandy (severne od Škótska). Hovorí ňou aj niekoľko tisíc ľudí v Novom Škótsku v Kanade. Kanadská varieta sa niekedy vyčleňuje ako samostatný jazyk kanadská gaelčina.
Názvy.
Slovenské názvy tohto jazyka sú: škótska gaelčina [resp. nespisovne "škótska gaelština"], gaelčina [resp. nespisovne "gaelština"], škótčina [resp. nespisovne "škótština"], škótska galčina [resp. nespisovne "škótska galština"], galčina [resp. nespisovne "galština"]. Galčina sa tu myslí ako ekvivalent pojmu gaelčina (prípadne v užšom zmysle gálčina/Gàidhlig - pozri nižšie), nie ako ekvivalent pojmu galské jazyky (v zmysle jazyky rímskej Galie a pod.).
Zriedkavé názvy sú: "škótska gélčina", "škóto-gaelčina", "gael", "gálčina", "gailčina", "hornoškótčina", "škótska keltčina", "erse".
V škótskej gaelčine sa jazyk nazýva "Gàidhlig" [kálik] alebo "Ghàidhlig". V angličtine sa jazyk nazýva "Gaelic", "Scottish Gaelic", "Scots Gaelic", "Erse", staršie "Scottis(h)", "Scots".
Dejiny.
Škótska gaelčina vznikla z jazyka pôvodných obyvateľov Škótska – Piktov – s vplyvmi severských a škandinávskych jazykov. Po neúspešnej rebélii škótskeho princa Charlesa Edwarda Stewarta v roku 1745 Anglicko potlačilo používanie škótskej gaelčiny. Jej návrat do bežného života nastal v 70. rokoch 20. storočia a v súčasnosti sa znova vyučuje na školách a univerzitách. V škótskej gaelčine vychádzajú aj miestne noviny a časopisy a v tomto jazyku sa vysiela v rádiu a televízii.
Bretónčina

Bretónčina je keltský jazyk (britská podskupina) používaný na Bretónskom polostrove (Francúzsko). Ovláda ju asi 600 tisíc ľudí. V minulosti bolo jej používanie potláčané. 
Jazyk je blízko príbuzný s kornčinou a waleštinou, jazykmi, ktorými sa hovorilo, respektíve hovorí, na juhozápade Veľkej Británie. Z tejto oblasti tiež na prelome 5. a 6. storočia nášho letopočtu cez more presídlili predkovia dnešných Bretóncov. Kým od stredoveku ustupovala východná hranica rozšírenia bretónčiny len pomaly, v dôsledku dlhodobej oficiálnej francúzskej politiky, pripúštajúcej ako jedinú úradnú reč francúzštinu sa počas 20. storočia počet hovoriacich výrazne znížil. Bretónčina nie je ani dnes uznaná ako úradný jazyk a len malé percento detí, väčšinou na súkromných školách, absolvuje vyučovanie v bretónčine. 
Nárečia.
Má 4 hlavné nárečia:
Selekcia

Selekcia môže byť:
Gaelčina

Gaelčina (nespisovne: "gaelština") môže byť:
Gaelčina (nespisovne: "gaelština") alebo goidelčina môže byť:
Waleština

Waleština (iné názvy: welština, [staršie] "velština", wallčina, kymričtina, kymrijčina, [zriedkavo] "cymričtina", kymerčina; po walesky "cymraeg" - vyslov [kəmráig]) je keltský jazyk z britskej podskupiny, príbuzný bretónčine. Hovorí ním vyše 700 000 ľudí vo Walese v Spojenom kráľovstve a emigranti, najmä v Patagónii. Prevažne waleské sú západné a severozápadné oblasti Walesu. 
Vývojové stupne:
V 13. storočí územie pripadlo anglickej korune. Do 16. storočia jazyk (na rozdiel od angličtiny) málo zasiahla latinčina alebo francúzsko-normanské vplyvy. V 18. a 19. storočí ožilo waleské národné povedomie. V 20. storočí ním už hovorilo prevažne len vidiecke obyvateľstvo. V súčasnosti má jazyk všestrannú podporu úradov (školy, tlač, TV, divadlá a podobne sú vo waleštine).
Italické jazyky

Italické jazyky sú vetva indoeurópskych jazykov. 
Italickými jazykmi sa hovorilo v staroveku v strednej a južnej časti Apeninského polostrova.
Faliština

Faliština je vymretý italický jazyk, ktorým hovorili Faliskovia (územie severne od mesta Rím) v rokoch 650 – 100 pred Kr.
Hoci je navonok veľmi podobný latinčine, jeho indoeurópsky pôvod je stále podľa niektorých názorov sporný. Hlavné sídlo Faliskov bola Cività Castellana (vtedy „Falerii Veteres“).
Jazyk má tieto vývojové štádiá:
Oskičtina

Oskičtina je vymretý italický jazyk používaný cca v rokoch 500 – 50 pred Kr. v dnešnom stredojužnom a južnom Taliansku.
Hovorili ním Oskovia, ale aj iní Sabelovia – jazyk bol pomerne rozšírený. Písal sa oskickou abecedou odvodenou prostrednítcvom etruštiny zo západnej gréčtiny.
Zachovalo sa okolo 650 textov a nápisov, najznámejšie sú Tabula Bantina (cca 125 pred Kr.), Bronzová tabuľa z Agnone (cca 250 pred Kr.) a Cippus Abellanus (cca 150 pred Kr.).
Ukážka oskického textu.
 ekkum[svaí píd herieset
 trííbarak[avúm tereí púd
 liímítú[m] pernúm [púís
 herekleís fíísnú mefi[ú
 íst, ehtrad feíhúss pú[s
 herekleís fíísnam amfr
 et, pert víam pússtíst
 paí íp íst, pústin slagím
 senateís suveís tangi
 núd tríbarakavúm lí
 kítud. íním íúk tríba
 rakkiuf pam núvlanús
 tríbarakattuset íúk trí
 barakkiuf íním úíttiuf
 abellanúm estud. avt
 púst feíhúís pús físnam am
 fret, eíseí tereí nep abel
 lanús nep núvlanús pídum
 tríbarakattíns. avt the
 savrúm púd eseí tereí íst,
 pún patensíns, múíníkad ta[n
 ginúd patensíns, íním píd e[íseí
 thesavreí púkkapíd ee[stit
 a]íttíúm alttram alttr[ús
 h]erríns. avt anter slagím
 a]bellanam íním núvlanam
 s]úllad víú uruvú íst . edú 
 e]ísaí víaí mefiaí teremen
 n]iú staíet.
Umbrijčina

Umbrijčina je mŕtvy italický jazyk používaný v polovici 1. tisícročia pred Kr. (ojedinele až do 1. storočia pred Kr.) na Apeninskom polostrove (v Umbrii, severovýchodne od Ríma). Hovorili ním Umbrovia. Nemal by sa zamieňať s rovnomenným nárečím modernej taliančiny.
Je to po latinčine druhý najlepšie známy italický jazyk, a to vďaka zachovaným Tabulae Iguvinae na siedmich bronzových platniach písaných umbrijským písmom (odvodeným z etruského písma) a ďalším asi 30 krátkym textom.
Aphrodite Terra

Aphrodite Terra (z lat. "Afroditina zem") je tektonická vyvýšenina v oblasti Venušinho rovníku. Rozlohou je podobná Afrike, ale na rozdiel od tohto pozemského kontinentu pravdepodobne nie je výsledkom doskovej tektoniky, aj keď vykazuje mnoho kompresných útvarov. Člení sa na Ovda Regio na západe a Thetis Regio na východe – na juhu k nej prilieha obrovská oblúková štruktúra Artemis Chasma.
Ishtar Terra

Ishtar Terra (z lat. "Ištarina zem") je po rovníkovej Aphrodite Terra druhá najväčšia tektonická vyvýšenina na planéte Venuša. Nachádza sa v blízkosti severného pólu planéty a svojou veľkosťou sa podobá pozemskej Austrálii. Ishtar Terra obsahuje štyri hlavné pohoria Venuše – na východe Maxwell Montes (najvyšší bod na planéte s výškou viac ako ), na severe Frejya Montes, na západe Akna Montes a Danu Montes na juhu. Tieto pohoria obklopujú akúsi náhornú planinu pomenovanú Lakshmi Planum. V oblasti sa tiež nachádza veľa terénov typu tessera, ktoré svedčia o intenzívnej tektonickej činnosti.
Argyre Planitia

Argyre Planitia je názov veľkej impaktnej panvy na južnej pologuli planéty Mars. Má v priemere približne 800 km a je v poradí druhá najvýraznejšia impaktná štruktúra na červenej planéte po panve Hellas. Pomenovanie dostala po mýtickom ostrove Argyre, ktorý bol podľa gréckej mytológie celý zo striebra.
Hellas Planitia

Hellas Planitia je názov veľkej impaktnej panvy na južnej pologuli planéty Mars. Má v priemere približne 2 200 km a hĺbku () približne 6 km. Od okraja (ktorým je val krátera) k jej dnu je viac ako 9 km.
Vznik panvy Hellas.
Panva Hellas je impaktného pôvodu a vznikla asi pred 4,1-4 miliardami rokov (podľa štatistiky početnosti kráterov).
Okrem toho, že jej vznik výrazne ovplyvnil vzhľad južnej hemisféry Marsu, mohol tiež súvisieť s ďalšími topografickými útvarmi – niektoré štúdie naznačujú, že by mohlo ísť o impakt iba jedného (zhruba dvestokilometrového) úlomku omnoho väčšej planétky, ktorej ďalšie úlomky vytvorili ostatné veľké impaktné panvy (Argyre, Isidis, Utopia).
Táto udalosť by mohla byť aj príčinou vzniku a dlhodobej aktivity v oblasti Tharsis, ktorá leží v rovnakej impaktnej dráhe a kde bola exogénna udalosť navrhnutá už skôr ako alternatíva k štandardne akceptovanej endogénnej teórii pôvodu.
Oproti tomu špekulácie, či Tharsis nevznikla ako dôsledok seizmického šoku pri vzniku Hellas (obidva útvary sú približne antipodálne), zatiaľ nebola nijak podložená.
Hellas a globálne magnetické pole.
Na väčšine plochy južných vysočín Marsu zistila sonda Mars Global Surveyor silnú remanentnú magnetizáciu – na rozdiel od svojho okolia samotná panva takmer vôbec nie je magnetizovaná. Ak planéta mala v minulosti vlastné vnútorne generované magnetické pole, v čase vzniku Hellas už zrejme nebolo funkčné a pôvodná magnetizácia bola zničená počas termálneho šoku súvisiaceho s impaktom.
Ascraeus Mons

Ascraeus Mons je štítová sopka na Marse. Nachádza sa na súradniciach 11,2° severnej šírky a 104,5° západnej dĺžky, čo jej prisudzuje najsevernejšie postavenie zo skupiny sopiek v oblasti Tharsis. Nad okolitú krajinu sa dvíha do výšky takmer a šírka jej základne presahuje . Rovnako ako ostatné sopky v oblasti je tvorená bazickými horninami a plagioklastickým materiálom. Analýza početnosti kráterov v stuhnutej láve kaldery dáva odhad veku najmladších vyvrelín na cca 100 miliónov rokov – to znamená, že aj tento vulkán bol v geologicky nedávnej dobe aktívny.
Pavonis Mons

Pavonis Mons je štítová sopka na Marse. Ide o prostrednú z troch veľkých sopiek v oblasti Tharsis na západnej pologuli Marsu. Nachádza sa na rovníku a 113° západnej dĺžky. Vulkán vyčnieva 7 km nad okolitú krajinu. Podobne ako ostatné sopky v oblasti je Pavonis Mons tvorená bazickými horninami a pyroklastickým materiálom.
Počas detailného snímkovania sopečného kužeľa bol na spodnej strane východného úbočia objavený geologický útvar, ktorý sa nazýva priekopová prepadlina, ktorá je vyplnená reťazcom eliptických jám. Ich genéza je viazaná na pohyb tektonických platní, alebo na vyzdvihnutie časti platne vplyvom magmatickej činnosti. Na vrcholku sopky je možné pozorovať pravidelnú kruhovú kalderu.
Pavonis Mons vznikol asi pred 3,9-3,6 miliardami rokov. Na základe pozorovanej početnosti kráterov sa odhaduje, že posledná erupcia nastala pred 25 miliónmi rokov.
Ježišova modlitba

Ježišova modlitba (po cirkevnoslovansky: Isusova molitva) alebo Modlitba srdca je krátka modlitba určená k ustavičnému opakovaniu, súčasť asketickej duchovnej tradície kresťanského Východu. 
Jej slová nie sú pevne stanovené – v klasickej podobe znie: "Pane Ježišu Kriste, Synu Boží, zmiluj sa nado mnou hriešnym" (Cirkevnoslovansky: Го́споди Іису́се Христѐ Сы́не Бо́жїй поми́луй мѧ грѣшнаго – "Hóspodi Isúse Christé, Sýne Božij, pomíluj mjá hríšnaho".) Môže byť skrátená na zvolanie "Pane, zmiluj sa" (po cirkevnoslovansky: "Hóspodi pomíluj") alebo na samotné opakovanie mena Ježiš (po cirkevnoslovansky: "Isus") . Známy je tiež variant obracajúci sa k Bohorodičke: "Presvätá Bohorodička, zachráň nás." (csl.: Presvjataja Bohorodice, spasi nas.)
Ako pomôcka pri modlitbe sa používajú čotky - istý druh modlitebnej šnúry s uzlíkmi (rusky nazývanej "čotki", cirkevnoslovansky "vérvica", grécky "komboskinion"), pripomínajúcej ruženec používaný v západnej tradícii.
O spôsobe modlenia a ovocí tejto modlitby pojednáva zbierka výrokov duchovných učiteľov Filokalia, ako aj známa kniha tzv. Ruského pútnika.
Niektoré modlitebné knihy ponúkajú aj spôsob ako pomocou Ježišovej modlitby nahradiť jednotlivé modlitby denného okruhu časoslova v prípade nemožnosti modliť sa ich ináč. Príklad takého nahradzovania:
Ježišovou modlitbou možno nahradiť aj iné bohoslužby okrem modlitby časoslova:
Vytvrdzovanie

Vytvrdzovanie, je spôsob tepelného spracovania zliatin, ktorého cieľom je ich precipitačné spevnenie. Proces využíva rozpad presýteného tuhého roztoku, pri ktorom vzniká veľké množstvo malých kryštálov sekundárnej fázy tzv. precipitát. Tieto kryštály zvyšujú pevnosť zliatiny, pretože bránia pohybu dislokácií.
Na vytvrdzovanie sú vhodné iba zliatiny, pre ktoré s klesajúcou teplotou klesá rozpustnosť niektorej prísady. Iba v tomto prípade môžeme dosiahnuť stav presýtenia.
Postup vytvrdzovania.
Proces sa skladá z 3 častí:
Rozpúšťacie žíhanie.
Pri tomto žíhaní sa zliatina ohrieva na teplotu vyššiu ako zodpovedá maximálnej rozpustnosti pri danom zložení, ale zároveň pod teplotu solidu (začiatok tavenia). Na tejto teplote sa zotrvá dovtedy, kým sa nerozpustí všetok precipitát, a nevznikne homogénny roztok. Teplotu rozpúšťacieho žíhania je potrebné udržiavať v čo najužšom intervale v tolerancii 5 °C.
Ochladenie.
Ochladenie musí prebehnúť tak rýchlo, aby sa počas neho potlačila precipitácia. Pri teplote okolia je zliatina v stave presýteného tuhého roztoku.
Starnutie.
V tejto etape nastáva proces samovoľného rozpadu presýteného tuhého roztoku pri teplote okolia za vzniku jemného spevňujúceho precipitátu. Niekedy je potrebné precipitáciu iniciovať ohrevom, alebo tvárnením materiálu. Priebeh možno urýchliť zvýšením teploty, ale pri prekročení určitej teplotnej hranice je konečný efekt vytvrdzovania nižší.
Peleta

Peleta je obyčajne malý, zlisovaný kúsok ľubovoľnej hmoty valcovitého tvaru.
Drevené pelety sa vyrábajú lisovaním drevených pilín ako vedľajší produkt pri spracovaní dreva. Vyznačujú sa extrémnou hustotou a nízkym obsahom vody. Používajú sa ako kvalitné ekologické palivo.
Výroba.
Pelety sa vyrábajú lisovaním vstupného materiálu na tvarovacích lisoch. Ten je pod vysokým tlakom pretláčaný cez malé kruhové otvory oceľovej matrice, pričom sa zahrieva na teplotu okolo 100 °C. Celulóza, ktorá sa nachádza v dreve vplyvom teploty mäkne a stáva sa lepivou. To umožní lisovať drevené piliny do tvaru pelety bez pridávania akýchkoľvek prísad. Po vychladnutí sú pelety pevné a zachovávajú si svoj valcovitý tvar.
Hoci sa v minulosti experimentovalo s rôznymi alternatívami ohľadom materiálu na výrobu peliet (pelety vyrobené zo slamy či kukurice) ako najvhodnejší materiál sa osvedčilo drevo z ihličnanov (pre nízky objem nečistôt, pojivosť materiálu a pod.) Preto väčšina výrobcov vyžaduje ako palivo pre ich zariadenia výhradne drevné pelety z ihličnatého dreva.
Použitie.
Pelety sa používajú ako náhrada fosílnych palív v kotloch, domácich pieckach, krboch a kachliach. Keďže sú sypké, môžu sa používať v kotolniach s automatickou prevádzkou. Pomocou dopravníka je možné presne a plynule regulovať prísun paliva a tým regulovať tepelný výkon kotla. Pri takomto vykurovaní sa komfort približuje k vykurovaniu zemným plynom. Vykurovanie týmto palivom je značne rozšírené v škandinávskych krajinách a v Taliansku.
Agropelety.
Agropelety alebo tiež alternatívne pelety sú vyrábané z prebytkov poľnohospodárskej produkcie ako je slama, seno, odpady vznikajúce pri čistení obilia, olejnín a strukovín. Oproti dreveným peletám majú vyšší obsah popola (5%). Agropelety sú významným zdrojom obnoviteľnej energie a predstavujú značný potenciál pre ekonomický rozvoj vidieka.
Európska vegetariánska únia

Európska vegetariánska únia (skratka EVU) je zastrešujúca organizácia pre vegetariánske spoločnosti v Európe. Pracuje v oblastiach týkajúcich sa vegetariánstva, výživy, zdravia, ochrany spotrebiteľa a vystupuje v kampaniach proti svetovému hladu, právach zvierat a ekológii.
Externé odkazy.
Oficiálne stránky www.euroveg.eu