Krvná skupina

Krvná skupina alebo krvný typ je charakteristika vlastností červených krviniek v krvi jedinca, resp. sacharidov a bielkovín na ich bunkovej membráne. Najdôležitejšie klasifikácie pre opis ľudských krvných skupín sú A, B, 0 a Rhesus faktor (Rh faktor). Známych je aj približne ďalších 50 systémov krvných typov. Často sú však menej významné ako AB0 a Rh.
Krvná skupina je určená antigénmi na povrchu červených krviniek. Niektoré antigény sú čisté bielkoviny, iné tvoria bielkoviny s polysacharidmi. Neprítomnosť niektorého z týchto znakov spôsobuje prirodzenú produkciu príslušných protilátok (pozri nižšie).
Transfúzia krvi neidentickej krvnej skupiny by viedla k okamžitej imunologickej reakcii – zhlukovaniu a rozpadu krviniek darovanej krvi. Darovaná krv by bola organizmom odmietnutá a výsledný produkt chemickej reakcie by spôsobil akútne zdravotné problémy, ktoré by mohli viesť až k hemolytickej anémii, zlyhaniu obličiek, šoku a smrti.
Krvné typy AB0.
Najvýznamnejšie kritérium pre rozdelenie krvi do skupín je tzv. "AB0 systém". Ľudská krv sa rozlišuje podľa prítomnosti antigénov A a B:
Na svete je najčastejší krvný typ 0, ale v niektorých oblastiach (napr. v Švédsku a Nórsku, ale aj na Slovensku) je najbežnejší typ A. Typ AB sa vyskytuje najmenej. Existujú určité regionálne a rasové rozdelenia ľudskej krvi podľa prítomnosti antigénov AB0. Podľa Národnej transfúznej služby SR je podiel krvných skupín na Slovensku nasledujúci: 42 % populácie má skupinu A, 38 % skupinu 0, 13 % skupinu B a 7 % populácie má krvnú skupinu AB.
Presný dôvod, prečo si ľudský organizmus vytvára protilátky k antigénu, s ktorým sa nikdy nestretol, nie je vedecky opísaný. Vedci predpokladajú, že určité bakteriálne antigény sú rovnaké pri glykoproteínoch A aj B a protilátky vytvorené proti týmto baktériám reagujú s krvou cudzieho typu.
Antigény AB0 sa nevyskytujú len na červených krvinkách, ale aj v iných tkanivách (pečeň, obličky, pľúca). Okrem iného tiež ovplyvňujú krvácanie a zrážanie krvi.
Dedičnosť.
Krvné skupiny sa dedia po obidvoch rodičoch. Typ krvi je určený jediným génom s tromi alelami: "i", "IA" a "IB". Gén kóduje enzým glykosyltransferázu, ktorý mení sacharidy antigénov na povrchu červených krviniek. Gén sa nachádza na dlhom ramene deviateho chromozómu (9q34).
Alela "IA" zodpovedá typu A, "IB" zodpovedá typu B a "i" zodpovedá typu 0. "IA" a "IB" sú dominantné nad "i", takže ľudia s alelami "ii" majú typ 0, ľudia s alelami "IAIA" alebo "IAi" majú typ A a ľudia s alelami "IBIB" alebo "IBi" majú typ B. Ľudia s alelami "IAIB" majú obidva fenotypy, pretože A a B sú kodominantné. Preto je pre rodiča s krvným typom AB prakticky nemožné mať dieťa s typom 0 (ale nie je to priamym dôkazom, že dieťa nie je jeho).
Evoluční biológovia prijímajú teóriu, že alela "IA" sa vyvinula ako prvá. Nasledovala alela "i", na čo stačilo odstránenie jediného nukleotidu, čo ostatné nukleotidy posunulo. Ako posledná sa objavila alela "IB". Tejto chronológii tiež zodpovedá zastúpenie krvných typov vo svete. Je tiež konzistentná s všeobecne prijímanými presunmi populácie a prevládajúcimi krvnými typmi v rôznych častiach sveta. Napríklad typ B je veľmi častý v ázijských populáciách, ale nie priveľmi častý v európskych.
História objavu.
Objav krvných skupín AB0 sa všeobecne pripisuje viedenskému vedcovi Karlovi Landsteinerovi, ktorý v roku 1901 objavil tri krvné skupiny A, B a C (dnešné A, B a 0). Za tento objav dostal v roku 1930 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu. V roku 1921 však americká lekárska komisia dala prednosť Janskému, ktorý síce krvné skupiny objavil neskôr, ale na rozdiel od Landsteinera všetky 4.
V roku 1902 opísali rakúski vedci A. van Descatello a A. Sturli krvnú skupinu AB ako „výnimku z Landsteinerovho pravidla“.
V roku 1907 nezávisle od nich opísal český psychiater Jan Janský štvrtú krvnú skupinu, ktorá obsahuje znaky A i B. Janský používal označenie skupín I, II, III a IV.
Nezávisle od Janského opísal v roku 1910 štyri krvné skupiny Američan William Lorenzo Moss. Použil tiež označenie rímskymi číslicami I – IV, ale v opačnom poradí ako Janský.
V tridsiatych rokoch 20. storočia sa zjednotilo označovanie krvných typov A, B, AB a 0 (podľa označenia Landsteinera). V niektorých jazykoch (o. i. v angličtine, španielčine alebo francúzštine) sa používa zápis AB0 s písmenom 0, v iných (napr. v slovenčine, češtine alebo nemčine) zápis AB0 s nulou. Svetová zdravotnícka organizácia vo svojich anglických materiáloch používa zápis AB0.
Rhesus (Rh) faktor.
Druhý významný krvný typ rozlišujúci krv podľa tzv. Rhesus faktora (skrátene Rh faktora) opísali Karl Landsteiner a Alexander Weiner v roku 1940. Rh faktor je pomenovaný podľa makakov "Macaca mulatta" (anglicky "Rhesus Macaque"), u ktorých ho Landsteiner a Weiner objavili.
Rh faktor spôsobuje skupina zhruba 40 antigénov, ale najvýznačnejších je päť antigénov uložených na troch génoch:
Najsilnejší je antigén D; keď je antigén D prítomný na povrchu červených krviniek, krv sa označuje Rh+, v opačnom prípade Rh−. Najčastejšie je označenie Rh faktora spojené s typom AB0 a zapisuje sa napr. ako A−. Ľudia s krvou bez antigénu D nemôžu prijímať krv Rh+, pretože by si proti antigénu D vytvorili protilátky a darovanú krv by neprijali – nastala by hemolytická reakcia.
Reakcia na prítomnosť antigénu D je príčinou tzv. hemolytickej choroby novorodencov. Tá sa môže prejaviť v tele matky s krvou Rh−, ktorá už porodila dieťa s Rh+ otcom (a toto dieťa malo Rh+) alebo dostala transfúziu krvi Rh+. V jej tele sú už vytvorené protilátky anti-D, ktoré môžu ohroziť nový plod. V minulosti neriešiteľná situácia (dochádzalo k úmrtiam ďalších detí) sa dnes rieši veľmi jednoducho – injekčným podaním antiglobulínu matke po pôrode. Deti s Rh+ narodené matke s Rh- potom majú po narodení iba menšie komplikácie vo forme novorodeneckej žltačky.
Výskyt Rh faktora v rôznych populáciách.
Genetické informácie ovplyvňujúce Rh faktor sa líšia podľa populácie. Nižšie uvedená tabuľka zobrazuje predpokladaný výskyt Rh typov krvi založenú na výskyte príslušných genotypov v populácii.
Z tabuľky vyplýva, že pre ľudí s krvou Rh− je riskantné cestovať do iných častí sveta, kde sú zásoby krvi Rh− malé (obzvlášť vo východnej Ázii). Preto by mali transfúzne stanice v týchto oblastiach podporovať darcov krvi európskeho pôvodu. 
Možnosti transfúzie krvi.
V slovenskej populácii je najčastejšia krvná skupina A (42 % populácie) potom skupina 0 (38 %), B (13 %) a AB (7 %). Zhruba 85 % slovenskej populácie je Rh pozitívnych.
Pri transfúzii červených krviniek je životne dôležité použiť krvnú skupinu, ktorá príjemcu nepoškodí. Nasledujúca tabuľka ukazuje povolené kombinácie krvi darcu a príjemcu.
Tabuľka názorne ukazuje, že príjemca s krvnou skupinou AB+ môže dostať červené krvinky akéhokoľvek darcu, preto sa mu tiež hovorí "univerzálny príjemca". Naopak červené krvinky skupiny 0− môžu byť darované všetkým príjemcom, ide o "univerzálneho darcu".
Kompatibilita krvnej plazmy je určená protilátkami, ktoré obsahuje. Krvná plazma krvi skupiny 0, neobsahuje anti-A ani anti-B protilátky, preto ju môže dostať každý príjemca.
Ďalšie systémy krvných typov.
Okrem vyššie uvedených dvoch najvýznačnejších krvných typov je známych okolo 50 ďalších. Ich antigény sa vyskytujú v krvi spolu s antigénmi AB0 a D – krv je teda presnejšie opísaná napr. ako "A Rh− ccee K−".
Ďalšie systémy krvných typov nie sú významné pri transfúziách krvi, ale majú význam pri forenznej analýze, napríklad pri určovaní páchateľov trestných činov.