burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sonnenbornov-Bergerov systém

Sonnenbornov-Bergerov systém je dodatkové kritérium pre určenie konečného poradia v šachovom turnaji, ktorý sa hrá systémom každý s každým. Ak hráč nad súperom vyhral do SB sa mu pripočíta počet bodov, ktoré súper v turnaji celkovo získal, ak s ním remizuje, priráta sa mu polovica, ak prehral, nezaráta sa mu nič.
Dva dni v Chujave

Dva dni v Chujave je poviedka Jonáša Záborského z roku 1873.
Skladá sa z dvoch častí:
Dej.
Táto časť predstavuje prítomnosť, bezcieľnosť živoriaceho ľudu v zapadnutej obci Chujava, kde sú domy na spadnutie a ľudia hľadajú útechu v alkohole. Do dediny prichádzajú úradníci z mesta vyberať poplatky a pokuty. Obyvatelia dediny sú rozhnevaní a rozdeľujú sa na skupinky – presadzujú svoj názor. Postavy knihy sú sebecké a v ústnom prejave používajú nárečie, reč predstaviteľov chudoby je nevyberaná a vulgárna, autor ňou dokresľuje karikatúru jednotlivcov. Ľuďom ide len o peniaze a o to, aby sa mali čo najlepšie. Samotný ľud zdiera nielen vrchnosť, ale aj krčmári a dvaja statkári. Dedinčania musia zaplatiť pokutu, pretože prichystali malé kôpky štrku na stavbu cesty a tí, čo sa búria sú palicovaní. Richtár sa bojí vrchnosti a súhlasí so všetkým, čo mu nariadia. Sedliaci a želiari tajne i zjavne repcú a východisko nachádzajú v alkohole. Najviac na tomto získajú Židia, ktorí vlastnia krčmy a ich prostredníctvom zarábajú veľa peňazí.
Rozpráva o tom, čo sa stalo po rokoch, keď sa všetko na dobré obrátilo. Do zanedbanej Chujavy prišiel farár Ľudomil Rastic, ktorý sa spojil s úradníkom Roumovským, advokátom Stupnickým a učiteľom Semenákom. Títo zriadili detskú opatrovňu, školu, spoločnú sýpku a požičovňu obilia; neskôr odkúpili majetok od statkára Kobrayho a po požiari začali stavať nové domy pre dedinčanov. Svojím prístupom si najskôr získali deti a mladých ľudí a postupne celú dedinu. Svojou aktivitou premohli pasivitu, individualizmus a zaostalosť ľudu.
Kunda (mesto v Estónsku)

Kunda je prístavné mesto v Estónsku. Podľa sčítania v roku 2005 malo 3 996 obyvateľov. Prvá písomná zmienka v historických análoch o Kunde pochádza z roku 1241. Významnou sa však stala až vďaka prístavu, postavenému v 19. storočí.
Igor Stanislavovič Astapovič

Igor Stanislavovič Astapovič (po rusky "Игорь Станиславович Астапович") (* 11. január 1908 – † 2. január 1976) bol sovietsky astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom meteorov. Jeho archív obsahuje pozorovania viac ako 40 000 meteorov.
Normálne podmienky

Normálne podmienky, presnejšie normálne fyzikálne podmienky, sú definované normálnym tlakom a normálnou teplotou.
Normálny tlak je 101 325 Pa a normálna teplota je 0°C (273,15 K).
Poznámka: Hodnota niektorých tabelovaných veličín (napr. hustota látok - chemické texty a poznámky) sa štandardne udáva pri teplote 20°C (293,15 K) a normálnom tlaku.
Hermann Emil Fischer

Hermann Emil Fischer (* 9. október 1852, Euskirchen, Nemecko – † 15. júl 1919, Berlín, Nemecko) bol nemecký biochemik. V roku 1902 získal Nobelovu cenu za chémiu ako uznanie za výnimočné služby ktoré poskytol svojou prácou na syntéze cukrov a purínov. 
Životopis.
Narodil sa v Euskirchene pri Kolíne ako syn obchodníka. Po ukončení štúdia si predsavzal, že bude študovať prírodné vedy, ale jeho otec ho prinútil pracovať v rodinnom podniku až kým nezistil, že jeho syn je nevhodný pre toto povolanie.
Fischer potom začal navštevovať Univerzitu v Bonne v roku 1872, v tom roku však prestúpil na Univerzitu v Štrasburgu. Svoj doktorát získal za štúdium ftalínov. V 1875 nasledoval jedného zo svojich učiteľov na Univerzitu v Mníchove a stal sa tam profesorom chémie. V roku 1881 sa stal profesorom na Univerzite v Erlangene. V roku 1888 mu bolo ponúknuté miesto profesora chémie na Univerzite vo Würzburgu, kde zostal až do roku 1892, kedy mu bolo ponúknuté miesto predsedu katedry chémie na Univerzite v Berlíne po A. W. Hofmannovi. Tu pôsobil až do svojej smrti v roku 1919.
Fischer je známy svojou prácou o cukroch a iných významných organických syntézach glukózy a purínu.
Jeho meno stále nachádzame v mnohých chemických reakciách a pojmoch:
Ocenenie Nemeckej chemickej spoločnosti je pomenovaná na jeho pamiatku.
Apeniny

Apeniny (po taliansky "(Gli) Appennini" (mn.č.), ale jednotlivé časti sú "(L')Appennino" (j.č.); slovo pochádza z keltského „pen“ = vrchol, hora) sú súbor vysočín v strede Apeninského polostrova v Taliansku. Patria do Apeninskej oblasti.
Sú osou polostrova. Na juhu končia v Kalábrii a Messinskom prielive, na severe ich od Álp delí Col di Cadiboba (=Sella d'Altare) od Janova, ale táto hranica je konvenčná, lebo prechod do Álp je plynulý.
Dĺžka asi , šírka asi 70. Priemerná výška . Najvyšší vrch je Corno Grande ().
Delenie.
Delia sa na naprieč na štyri časti:
Tieto sa ďalej delia približne podľa historických regiónov, v ktorých ležia (napr. Ligúrsko-piacenzské Apeniny, Toskánsko-emiliánske Apeniny...). Nepresne sa Severné Apeniny delia na dve základné oblasti: Ligúrske Apeniny a Etruské Apeniny (=Toskánske Apeniny). Stredné Apeniny majú hlavné pásma Sabinské vrchy a Abruzzy, Južné Apeniny zas Kampánske Apeniny a Lukánske Apeniny.
Charakteristika.
Apeniny sú charakteristické krasovými útvarmi, tzv. calanchi (čiže stopami erózie po odlesnení) a vo vyšších polohách ľadovcové formy. V južných Apeninách sú časté zemetrasenia. Do siaha pásmo úžitkovej pôdy a listnatých lesov, do pásmo tráv, vyššie rastie rastlinstvo alpínskeho typu. Početné sú minerálne pramene, na severnom predhorí je ropa a zemný plyn.
Severné Apeniny pozostávajú z pieskovcov a bridlíc, miestami z vápencov a bridlíc so zaoblenými vrcholmi. Stredné Apeniny majú silno zvrásnené vápence s ostrými rozčlenenými vrcholmi, Južné Apeniny pozostávajú z ílovito-pieskovcových a vápencovo-slieňových flyšových usadenín, v ktorých sú krasové javy. Kalábrijské Apeniny sú staré kryštalické masívy starej pevniny Tyrrhenis.
Zelená

Zelená je jedna zo základných farieb spektra s vlnovou dĺžkou približne 520 – 570 nm. Je to jedna z aditívnych základných farieb, jej doplnkovou farbou je červená.
Raketový letún

Raketový letún (iné názvy: letún/lietadlo s raketovým pohonom, raketové lietadlo) je druh lietadla s nosnou plochou (krídlom), teda plošník, ktorého hlavnú alebo jedinú pohonnú jednotku tvorí raketový motor. V dôsledku veľkej spotreby pohonných látok je pravdepodobné, že časť letu takého lietadla prebieha bezmotorovo alebo po balistickej krivke mimo atmosféru alebo kĺzavým letom v ovzduší.
Vzhľadom na to, že na lety v atmosfére sú výhodnejšie prúdové motory, ktoré nepotrebujú na svoju činnosť dodávku okysličovadla z nádrží, pretože ako okysličovadlo používajú atmosférický kyslík, raketové letúny sa vo väčšom nerozšírili. Ich výhodou je možnosť dosahovať veľmi vysokú rýchlosť, pri ktorej už prúdové motory strácajú účinnosť. Najčastejšie sa preto objavujú ako experimentálne lietadlá. Počas 2. svetovej vojny boli nasadzované nemeckým vojenským letectvom ako záchytné stíhače alebo Japonskom ako samovražedné lietadlá (kamikaze). V období 40. až 70. rokov 20. storočia raketové letúny slúžili najmä ako experimentálne stroje.
Koncom 60. rokov sa začal v USA a ZSSR vývoj tzv. raketoplánov, určených na dopravu osôb a nákladu zo Zeme na obežnú dráhu. Z nich iba americký raketoplán Space Shuttle sa dostal do bežnej prevádzky, počas ktorej však dva exempláre havarovali a ich posádky zahynuli. Sovietsky raketoplán Buran uskutočnil iba jediný skúšobný bezpilotný let.
Začiatkom 21. storočia sa začala rysovať renesancia raketových letúnov, o ktorých sa uvažuje ako o prostriedku na tzv. "kozmickú turistiku". Ako prvý sa objavil raketový letún Scaled Composites SpaceShipOne, s ktorým bola v roku 2004 získaná cena Ansari X-Prize. Ďalšie podobné, no pokročilejšie typy sú v rôznom štádiu vývoja a ich komerčné nasadenie je otázkou najbližších rokov.
Milan Turčák

Dr. Milan Turčák, CSc. 1897 (Zlatno) - 1979 (Bratislava) 
Známy slovenský pravotár, bonviván, filantrop a rentiér. Člen slovenskej intelektuálnej obce. Študoval vo Viedni, Bratislave a v Paríži na slávnej Sorbone. Reálku v Zlatých Moravciach ukončil ako premiant ročníka. Počas bratislavských štúdií na filozofickej fakulte redigoval slávny intelektuálsky časopis Bázeň. Študoval aprobáciu estetika a filozofia u uznávaneho českého profesora doktora Josefa Podivína. Po krátkom čase však svoje posobenie na katedre filozofie prerušil, aby sa venoval štúdiám na prestížnej právnickej fakulte Univerzity Koménskeho. Neskôr pôsobil na vysokej škole ako pedagóg. V Bratislave sprvu obýval luxusnú petržalskú manzartku odkiaľ sa presťahoval do lukratívnej bratislavskej štvrti v blízkosti primaciálneho paláca.
Venoval sa aj publikačnej činnosti. Vo svojich článkoch a dielach písal o rozdielnosti obyčajneho vidieckeho ľudu od vyspelej meštanskej spoločnosti. Azda najznámejší román Gazdovia v metropole napísal v období tzv. normalizácie. Bol perzekvovaný vtedajšími mocipánmi za jeho uštipacné texty proti vidiecko-roľníckej pospolitej spoločnosti. 
V tých časoch sa utiahol do ústrania a písal prevažne články publikované v samizdatoch. Bol členom podzemného hnutia Korene, ktoré malo za úlohu šíriť filozofiu inteligentnej spoločnosti s dôrazom na vyzdvyhnutie intelektuálneho potenciálu, ktorá je v súčasnosti známa pod pojmom znalostná spolocnosť.
Pochádzal zo zámožnej šľachtickej rodiny grófa Migazziho, ktorý bol jeho prastarým otcom. Jeho otec bol známy bratislavský bohém a básnik ktorý tradične sedával v historkami opradenej kaviarni Slávia a v známej partii inetelektuálov vychutnával obvyklú rannú šálku kávy a čital čerstvé noviny.
Prínos doktora Turčana bol hlavne v jeho neobvyklej uvedomelosti a jasnému prihláseniu sa k mešťanskej spoločnosti ako elitnej sučasti chodu každej vyspelej krajiny. Na margo jeho vedecko-výskumenej činnosti musíme pripomenúť 23 patentov z oblasti metód kvatitatívneho sociologického výskumu. Diela ako Socioekonomické perspektívy vidieckeho spoločenstva na hodnoty človeka - mešťana dávajú punc jeho vynikajúcemu rozhľadu a nesmierne sofistikovanému pohľadu na vtedajšie umelo pestované rovnotárstvo.
Do roku 1948 bol členom rôznych spolkov a združení, ktorých členovia tvorili smotánku vtedajšieho kultúrno-politického života v meste.
Rehoľa

Rehoľa môže byť:
Ľubomír Paulovič

Ľubomír Paulovič (* 7. november 1952, Prašice – † 15. august 2024, Chorvátsky Grob) bol slovenský herec a režisér. Účinkoval prevažne na doskách divadiel v Martine, vo Zvolene a v SND v Bratislave. Pôsobil aj ako riaditeľ činohry SND po odvolaní Dušana Jamricha ministrom kultúry Ivanom Hudecom v roku 1996. Jedno volebné obdobie bol tiež starostom rodnej obce.
Účinkoval vo viac ako 150 televíznych a 45 celovečerných filmoch, akými boli napríklad "Pásla kone na betóne", "Legenda o lietajúcom Cypriánovi", "Kajínek", "Perinbaba a dva svety" a iné. Režíroval muzikály ako "Cigáni idú do neba", "Pokrvní bratia" či "Poplach v hoteli Westminister". V roku 2017 získal ocenenie Literárneho fondu za celoživotné dielo.
Životopis.
Herecká kariéra.
Ľubomír Paulovič sa narodil 7. novembra 1952 v Prašiciach. V detstve uvažoval nielen o hereckej dráhe, ale aj o hotelierstve. Rozhodol sa však pre prvú možnosť. Na prvých talentových skúškach vedených Mikulášom Hubom neuspel, bol prijatý až po dodatočných. Vyštudoval Vysokú školu múzických umení v Bratislave.
Najprv pôsobil od roku 1976 na doskách Divadla Slovenského národného povstania v Martine a od roku 1984 v Slovenskom národnom divadle v Bratislave, ale po dvoch rokoch odstúpil z funkcie riaditeľa Činohry SND. V Nasledujúcom roku 1987 zrežíroval divadelnú rozprávku Popoluška a princ.
Vo zvolenskom Divadle Jozefa Gregora Tajovského bol umeleckým šéfom počas rokov 19971998 a 20012002. Po štyroch rokoch pôsobenia na voľnej nohe bol v roku 2006 zvolený za starostu v rodnej obci Prašice. Po skončení volebného obdobia v roku 2010 sa vrátil znovu na dosky SND.
Vystupoval vo viac ako 150 televíznych a 45 celovečerných filmoch. Medzi jeho prvými väčšími rolami bola postava Štefana v kultovom filme "Pásla kone na betóne" z roku 1982. Stvárnil aj postavu princa Kazimíra v rozprávke "Soľ nad zlato" a účinkoval aj v "Legende o lietajúcom Cypriánovi" či "Perinbaba a dva svety" z roku 2023. V televíznej seriálovej tvorbe hral v kultovom "Alžbetinom dvore" alebo dennom seriáli "Panelák" na TV JOJ. Pre svoje modré oči a charakteristický vzhľad bol kolegami prirovnávaný k francúzskemu hercovi Jean-Paul Belmondovi. Ako režisér stál za niekoľkými divadelnými inscenáciami a muzikálmi, napríklad "Pokrvní bratia", "Najstaršie remeslo" či "Poplach v hoteli Westminister". Režíroval aj známy muzikál "Cigáni idú do neba" pre martinské a zvolenské divadlo.
V roku 2022 verejne kritizoval zanedbávanie tvorby pre deti mládež. Podľa vlastných slov je potrebné ako dospelých, tak i mládež vychovávať k umeniu, inak hrozí ich zvlčenie.
Rodinný život.
Z prvého manželstva mal Ľubomír dcéry Veroniku a Terezu a z druhého manželstva dcéru Dominiku, ktorá trpí obrnou, a tiež tri vnúčatá. Bol v dlhodobom zväzku s fotografkou Lollou Fukari. Medzi jeho záľuby patrilo ružiarstvo.
Ku koncu života sa mu zhoršovala srdcová činnosť, preto sa stiahol z verejného života. Zomrel 15. augusta 2024 v Chorvátskom Grobe.
Liptovská Štiavnica

Liptovská Štiavnica je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Liptovská Teplá

Liptovská Teplá () je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Polohopis.
Leží 10 km východne od Ružomberka. Nachádza sa na nive pri pravom brehu rieky Váh vo výške okolo . Liptovská Teplá je charakteristická cestnou radovou zástavbou. 
Dejiny.
Najstaršia správa o obci pochádza z roku 1264, čo súčasne hovorí o vzniku pred týmto rokom. Existenciu teplianskeho sídliska treba predpokladať asi pred 11. storočím. Patrilo k jedným z najstarších v Liptove. K obci patrí aj osada Madočany, ktorá sa prvýkrát spomína v roku 1326.
Hubová (okres Ružomberok)

Hubová (do r. 1948 "Gombáš") je obec na Slovensku v okrese Ružomberok. Obec leží na ľavom brehu Váhu pri ceste I/18 z Ružomberka do Žiliny i železničnej trati Žilina – Košice.
Polohopis.
Doliny a kotliny.
Hubová sa nachádza v údolí Váhu, v centrálnej časti Šípskej Fatry, približne severozápadne od mesta Ružomberok. V blízkosti obce sú dve doliny: Hubovská (Gombášska) a Bystrá dolina. Hubovská dolina je širšia a rozľahlejšia a zaberá väčšinu územia obce. Bystrá dolina je dlhšia a užšia a preteká ňou Bystrý potok, ktorý zároveň tvorí hranicu s obcou Černová.
Hornatosť.
Obec sa nachádza v pohorí Veľká Fatra, v jeho podcelku Šípska Fatra. Najvyšší vrch chotára je "Červený Grúň" (), ďalšími významnými vrchmi sú Kútnikov kopec (), "Veľký Smrekovec" (), "Kýčera" (), "Grúň" () a "Malý Smrekovec" ().
Vodné toky.
Obec Hubová leží na ľavom brehu rieky Váh a v blízkosti obce pramenia potoky "Brúsový" a "Lánový".
"Lánový potok", tok III. rádu, pramení severne pod kopcom Kýčera (). Ďalej steká do Gombášskej doliny, kde zľava priberá prítok zo severného svahu Kútnikovho kopca (). Ďalej sa Lánový potok vstupuje do údolia Váhu a tu preteká centrom obce Hubová, kde do neho zľava ústí Brúsový potok, následne potok Pastva, až kým neústi do Váhu.
"Brúsový potok" je tok IV. rádu, ktorý pramení na východných svahoch Kútnikovho kopca (), odkiaľ steká do Gombikárskej doliny, kde zľava priberá dva významné prítoky. Preteká obcou Hubová, kde sa vlieva do Lánového potoka. Brúsový potok je využívaný ako zdroj pitnej vody pre obce Hubová a Švošov.
Bystrý potok je hraničný potok III. rádu a pramení medzi Chabzdovou () a Maďarovou (). Tečie smerom na sever cez Bystrú dolinu, kde priberá dva prítoky - jeden zo severnej strany spod Švošovskej hole () a druhý prameniaci pod Grúňom (). Neskôr priberá ešte niekoľko malých prítokov, až sa nakoniec zľava vlieva do Váhu.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1425 v súvislosti z panstvom hradu Likava. Prví osadníci boli pastieri oviec, ktorí tu zakladali salaše, následkom čoho sa v obci rozvinulo aj garbiarstvo. Ovce sa pásli na kopcoch a lúkach a vhodné podmienky priestrannej Hubovskej doliny ľudom umožnili pestovať obilie. V obci bol aj mlyn, ktorý sa ale nezachoval. Zo starších období sa dochovali dve drevenice, ktoré slúžili ako sypárne na obilie. V Bystrej doline sú zrúcaniny hute, čo svedčí o kováčskom remesle v tejto doline, kde sa pravdepodobne nachádzali aj zásoby železnej rudy. V centre obce bol postavený v 19. storočí neskorobarokový kostol svätého Kríža. Názov obce Gombáš (maď. gomba = huba) bol v roku 1948 zmenený na Hubová. V roku 1951 sa od obce osamostatnila obec Ľubochňa.
Obyvateľstvo.
Výsledky podľa sčítania ľudu 2001 (1 067 obyvateľov):
Etnické zloženie:
Náboženské zloženie:
Die Toten Hosen

Die Toten Hosen je nemecká punkrocková skupina, ktorá vznikla začiatkom osemdesiatych rokov v Düsseldorfe. S ďalším punkrockovým zoskupením Die Ärzte patria k najpopulárnejším nemeckým skupinám.
Charakteristika.
Nemecká panková skupina Die Toten Hosen vznikla v Düsseldorfe v roku 1982 z dvoch kapiel: ZK a KFC. Kapelu sprvu tvorila šestica mužov:
Vo svojich začiatkoch sa stali známi výtržnickými kúskami podľa vzoru anglických pankerov. Počas nahrávania ich debutového albumu kapelu opustil gitarista Walter November. Album "Opel-Gang" vyšiel v máji v roku 1983 a patrí k pilierom nemeckej pankovej scény. V tom istom roku vyšiel singel "Eisgekühlter Bommerlunder", pre ktorý kapela natočila klip v jednom bavorskom kostole, ktorý museli po nahrávaní nanovo vysvätiť.
Nasledujúci album "Unter falscher Flagge" vyšiel v októbri 1984. O rok neskôr v kapele prepukla ponorková nemoc, čoho dôkazom je EP s príznačným názvom "The Battle of the Bands". Kapelu opustil bubeník Trini Trimpop, ktorého nahradil Wolfgang Rohde. V Británii uspel album "Never Mind The Hosen Here´s Die Roten Rosen" (coververzia nemeckých pop hitov), ktorý vyšiel v roku 1987 pod pseudonymom "Die Roten Rosen". V tomto období boli Die Toten Hosen známi vďaka ich koncertovaniu vo východnom bloku Európy. V roku 1987 vystúpili aj v Lochotínskom amfiteátri v Plzni. Nasledujúci album "Ein kleines bisschen Horrorschau" vyšiel v roku 1988 a je úzko spätý s kultovým filmom Stanleyho Kubricka "Mechanický pomaranč".
90. roky.
Začiatkom 90. rokov boli Die Toten Hosen vzorom pre celú generáciu. Na platni "Learning English Lesson One" (coververzie pankových hitov) spolupracovali o. i. s Captainom Sensiblom, Joey Ramonem či Jimmym Purseym. Medzi ich najlepšie albumy sa zaraďuje "Kauf MICH!" z roku 1993, v ktorom kritizujú reality show, nacionalizmus či orientálnu turistiku. O rok neskôr, v roku 1994, bola vydaná ich prvá kompilácia naspievaná v angličtine. V januári 1996 bol vydaný album "Opium fürs Volk". Je považovaný za ich najlepší. Pri tisícom koncerte skupiny Die Toten Hosen v dave zomrelo 16-ročné dievča. Kapelou to otriaslo, zrušili sa všetky naplánované koncerty. O slovo sa kapela prihlásila znovu koncom roku 1998, kedy sa vrátili ku pseudonymu "Die Roten Rosen", pod ktorým vydali zbierku kolied "Wir warten auf's Christkind (Die Roten Rosen)". V roku 1999 kapelu opustil bubeník Wolfgang Rohde, ktorého nahradil Vom Ritchie.
Súčasnosť.
V roku 2005 skupina vydala album "Nur zu Besuch", ktorý bol nahraný vo viedenskom divadle. Koncert odvysielala naživo stanica MTV. Tvorba skupiny Die Toten Hosen je označovaná ako "politický punk'n'roll".
Ivachnová

Ivachnová () je obec na Slovensku v okrese Ružomberok, v centre Liptova. Prvá písomná správa je z roku 1298.
Polohopis.
Obec sa nachádza na ľavom brehu Váhu, v centrálnej časti Liptovskej kotliny, asi 8 km východne od Ružomberka. Severný okraj obce ohraničuje koryto rieky, južné je to cesta I/18 a diaľnica D1. Rovinatý terén sa na juhu vlní do predhoria Nízkych Tatier, z ktorých do obce tečie Ivachnovský potok. 
V katastri obce sa nachádza prírodná rezervácia Ivachnovský luh.
Martinček (okres Ružomberok)

Martinček (pôvodne "Svätý Martin", , ) je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Polohopis.
Obec leží pri vrchu Mních, východne od Ružomberka vo výške 580 m n. m. V oblasti vrchu Mnícha nájdeme doklad o živote v mladšej dobe bronzovej v podobe hromadného nálezu mečov a rozsiahle valy hradiska púchovskej kultúry.
Potok (okres Ružomberok)

Potok je obec na Slovensku v okrese Ružomberok. 
Dejiny.
V tejto obci v 17. a 18. storočí vykonávali pohostinskú činnosť v zájazdnom hostinci židovské sestry Neumanové. Krčma bola koncom 18. storočia predaná. Pri vyhorení obce zhorela aj budova krčmy a na jej mieste v roku 1897 bola postavená nová obytná budova, ktorá je v súčasnosti prestavaná na rekreačnú chatu. Oproti tejto rekreačnej budovy je zachovaná kamenná pivnica z pôvodného obdobia zájazdného hostinca.
Komjatná

Komjatná je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Dejiny.
Dolina v ktorej je obec je významná tým, že cez ňu prechádza praveká obchodná magistrála, ktorá viedla z Liptova na Oravu. Komjatná je známa nálezmi z mladšej doby bronzovej - mečov liptovského typu, sekier a kosákov a aj sídliskom púchovskej kultúry. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1330. Prvá písomná zmienka o škole v Komjatnej je z roku 1697 kedy v nej po latinsky vyučoval učiteľ Michal Kozay. V roku 1715 sa spomína ako „Possessio Komiattna“. 
Časti obce.
Súčasťou obce je aj miestna časť "Studničná", spomínaná v roku 1600, kde sa nachádza významná prírodná scenéria (skalné útvary).
Kultúra a zaujímavosti.
Turistika.
V okolí Komjatnej sa nachádzajú dve jaskyne. Jedna na úpätí Ostrého a druhá pod Kečkou, ktorú volajú miestni obyvatelia Zvonica.
Liptovská Lúžna

Liptovská Lúžna je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Polohopis.
Obec sa nachádza na dolnom Liptove, asi 15 km južne od Ružomberka v Lúžňanskej doline, zasadenej v severnej časti Nízkych Tatier. Obcou preteká riečka Lúžňanka, ktorá sa v Liptovskej Osade po vstupe do Revúckej doliny vlieva do Revúcej. Obcou vedie cesta z Liptovskej Osady, ktorá pokračuje do osady Železnô.
Liptovská Osada

Liptovská Osada je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Časti obce.
Administratívnou súčasťou obce je aj osada Korytnica kúpele.
Dejiny.
Územie obce bolo osídlené už na prelome 11. a 12. storočia. Vtedy tu vznikla benediktínska pustovňa (spomínaná ako Gothal, božie domčeky), okolo ktorej postupne vyrástla osada. Prvá písomná zmienka o nej sa datuje do roku 1288. Ďalšia písomná zmienka týkajúca sa územia dnešnej Liptovskej Osady je z roku 1340, v listine Karola Róberta I., v ktorej určoval chotár Ružomberka až po pustovňu, nachádzajúcu sa na sútoku rieky Lúžňanky a Revúcej.
Obec sa postupne vyvíjala tak, že roku 1649 tu bol postavený drevený kostol. Cirkevne patrila osada pod Ružomberok, ale v roku 1752 sa osamostatnila s filiálkami Revúce a Lúžna. V 18. storočí bola v Liptovskej Osade zriadená stála stanica cisársko-kráľovskej pošty s dostavníkovou dopravou, ktorá určila aj erb obce. V roku 1908 bola postavená úzkorozchodná železnica na trase Ružomberok – Liptovská Osada – Korytnica, miestnymi obyvateľmi prezývaná Korytnička. Jej trasu dnes kopíruje náučný cyklistický chodník – Cyklokorytnička (otvorená v lete 2016), vedúca z Ružomberka do Korytnice. V roku 1926 v obci vznikol zbor Cirkvi československej husitskej a bol postavený jediný kostol tejto cirkvi na území Slovenska. Počas 2. svetovej vojny tu bola zhodená prvá paradesantná skupina na Slovensku, kapitána Veličku. Obec sa zapájala do Slovenského národného povstania a v obci bolo veliteľstvo 6. taktickej skupiny, pod vedením kapitána (neskôr generála) Vesela.
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
V obci bol v roku 2015 vybudovaný multifunkčný areál Gothal ponúkajúci ubytovanie, šport a relax. Ubytovanie je v apartmánoch a moderne zariadených tradičných chalupách. Na relax je určený vodný svet, v ktorom je okrem plávania dostupný aj wellness, sauny a masáže. Športu slúžia vonkajšie aj vnútorné ihriská.
Doprava.
Obec sa nachádza na významnom cestnom európskom ťahu E77. V pláne je výstavba rýchlostnej cesty R1, ktorá by mala obísť obec zo západu tunelom a odľahčiť tak centrum obce od medzinárodného tranzitu. 
V minulosti viedla cez obec úzkorozchodná železničná trať Ružomberok – Korytnica, ktorá mala byť súčasťou spojenia až do Banskej Bystrice, ale v roku 1974 bola zrušená.
Ľubochňa

Ľubochňa je obec na Slovensku v okrese Ružomberok. Ľubochňa je známym liečebným miestom endokrinologických ochorení, nachádza sa tu Národný endokrinologický a diabetologický ústav. 
Polohopis.
Obec sa nachádza na severných svahoch Veľkej Fatry, v údolí rieky Váh, na sútoku s Ľubochniankou. Na východe susedí s obcou Hubová, oproti nej leží Švošov a severozápadne ležia Stankovany. Ľubochnianska dolina je najdlhšia dolina na Slovensku. Tiahne sa pohorím Veľká Fatra.
Časti obce.
Najväčšia dolina Veľkej Fatry (s dĺžkou 25 km) a zároveň aj časť obce je Ľubochnianska dolina.
Vodné toky.
Obcou preteká rieka Váh a rieka Ľubochnianka.
Doprava.
Obec sa nachádza na ceste I/18 a E 50, vedúcej zo Žiliny do Ružomberka. Ľubochňou tiež vedie železničná trať Žilina - Košice. V Ľubochni stoja všetky diaľkové autobusy a osobné vlaky. Obec má spojenie prímestskou dopravou s Ružomberkom.
Valaská Dubová

Valaská Dubová je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1323 v "Codex diplomaticvs Hvngariae ecclesiasticvs ac civilis Jeszenova, silva inter Arva, et Dubova per M. Donch, famulo (procur.) suo donata."
Spomína sa ako „Dubora“, neskôr Dubova Walaska (Valachorum).
V roku 1474 kráľ Matej Korvín potvrdil obci valaské privilégiá s povinnosťou chrániť bezpečnosť nad dôležitou cestou z Liptova na Oravu a zamedzovať zbojníctvu. Valaská Dubová Patrila hradu Likava, no v roku 1556 prešla pod právomoc Oravského panstva. Za stavovských povstaní bola takmer celkom opustená. Roku 1933 obec vyhorela. Po druhej svetovej vojne bola však znovu vystavená.
Kultúra a zaujímavosti.
Turistika.
Veľký Choč (1 611 m n. m.), na ktorý sa každoročne koná tradičný silvestrovský výstup.
Na okolí sa nachádza viacero prieskumných baní na železnú rudu a niekoľko jaskýň, v ktorých sa ľudia ukrývali počas 2. svetovej vojny. Dolina je zaujímavá aj vysokými skalnými výbežkami, ktoré sa tiahnu celou dolinou.
Najznámejšia z tunajších jaskýň je Jaskyňa chladných očí. Jej dĺžka je 97,44 m, denivelácia: 8,04 m.
Západné svahy Choča v pohorí Chočské vrchy boli v rokoch 1968 až 1991 vojenským výcvikovým priestorom sovietskych vojsk. V polovici doliny sa nachádzajú vyvieračky s výdatnosťou niekoľkých litrov za sekundu, ktoré zásobujú vodou okolité obce.
Lisková

Lisková je obec na Slovensku v okrese Ružomberok. V obci sa nachádza Liskovská jaskyňa.
Polohopis.
Leží na západnom okraji Liptovskej kotliny, na pomedzí geomorfologických častí Liptovské nivy a Chočské podhorie, v tesnom susedstve mesta Ružomberok. Južne od obce preteká Váh, do ktorého sa vlievajú menšie vodné toky, pretekajúce obcou. 
Prístup do obce zabezpečuje cesta III/2213 z centra mesta, z južného smeru vedie cesta III/2214, odbočujúca z cesty I/18 (Žilina – Poprad). Južným okrajom obce vedie železničná trať Žilina – Košice, ktorá tu má vybudovanú zastávku. Okresné mesto leží západne, Liptovský Mikuláš je vzdialený východne a krajské mesto je na západ.
Liptovský Michal

Liptovský Michal je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
Švošov

Švošov je obec na Slovensku v okrese Ružomberok. 
Dejiny.
Vznikla v 15. storočí v rámci osídľovania panstva Likava. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1551. Pôvodní obyvatelia sa zaoberali najmä valašským chovom oviec, ale aj poľnohospodárstvom, pltníctvom a drevorubačstvom.
Štiavnička (okres Ružomberok)

Štiavnička je obec na Slovensku v okrese Ružomberok.
V obci sa nachádza knižnica, futbalové ihrisko, kostol a Liečebňa pre dlhodobo chorých.
Geografia.
Obec takmer plynulo naväzuje na výstavbu v Ružomberku, ich centrá sú vzdialené cca. . Susediacimi obcami sú i Lisková, Liptovská Štiavnica a Ludrová.
Časťou obce preteká potok Štiavničanka.
Komárany

Komárany je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. 
Dejiny.
Archeologické nálezy dokazujú osídľovanie komáranského chotára v slovanskom období. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1303.
Podľa viacerých faktorov (zemepisná poloha, slovanské osídlenie, názov, rozvinutosť už začiatkom 14. storočia) obec existovala už pred 11. storočím. Kostol v obci je potvrdený v roku 1332.
Obec patrila postupne zemanom z Geče, miestnym zemanom (do polovice 16. storočia), Bátoriovcom, Nádašdiovcom, Ňáriovcom, Esterháziovcom a Drugetovcom.
Občianska vybavenosť.
Obec má železničnú zastávku.
Kladzany

Kladzany sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera. V obci bola od 25. júla do 25. augusta. V Kladzanoch na ňu zomrelo 60 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: evanjelikov a.v. 50, rímskokatolíkov 7, gréckokatolíkov 2, židov 1). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Obec bola na konci novembra 1944 vypálená ustupujúcimi nemeckými vojakmi. Zhorela takmer celá obec.
Kučín (okres Vranov nad Topľou)

Kučín je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1335. Obec patrila zemanom z rodu Bogatradvanovcov z Rakova (až do konca 17. storočia).
Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 5,75, 1582 3, 1610 1,25, 1635 0,25 porty.
V roku 1567 sú v chotári obce doložené vinice.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera od 21. júla do 13. augusta. Zomrelo na ňu 36 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: rímskokatolíkov 25, gréckokatolíkov 2, židov 9). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Kvakovce

Kvakovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Majerovce

Majerovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1363, keď si šľachtici z Rozhanovice rozdelili dediny, ktoré patrili k panstvu Čičava, medzi nimi aj Majerovce. Názov obce pravdepodobne pochádza z lat. maior, slov. väčší, čo bola prezývka prvého šoltýsa. Obec pravdepodobne vznikla na zákupnom práve v prvej polovici 14. storočia.
Počas 14.16.storočia obec patrila panstvu Čičava, do prvej štvrtiny 16. storočia šľachticom z Rozhanoviec. Od roku 1524 Bátoriovcom, v 17. storočí Nádašdiovcom, Ňáriovcom, Esterháziovcom, Drugetovcom a ich dedičom.
Obyvatelia obce odvádzali daň od: 1567 3 1582 2,5, 1610 0,5 a 1635 0,125 porty.
V obci pravdepodobne existoval kostol v 15.16. storočí, písomne potvrdený je z roku 1700. Šlo o murovaný kostol, ktorý patril evanjelikom ausburgského vyznania.
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádzajú dva moderné kostoly, Rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie a Gréckokatolícky chrám Nanebovstúpenia Pána.
Malá Domaša

Malá Domaša je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Obecné symboly.
Erb.
Erb obce tvorí: "V zelenom poli po zlatej trávnatej pažiti, zrkadliacej sa v modrej vodnej hladine, bežiaci zlatý jeleň s výraznou hrivou a striebornou zbrojou."
Dejiny.
Obec pravdepodobne existovala už pred 11. storočím. Prvá písomná zmienka je z roku 1317. Pri dedine sa nachádzal brod cez Ondavu.
Od 14. do 17. storočia bola obec súčasťou stropkovského panstva, ktoré bolo majetkom rodu Ákoš, Cudarovcov, šľachticov z Perína a Peteovcov. Postupne sa obci usídlili aj šoltýsi s novými obyvateľmi.
Murovaný kostol je písomne preukázaný v 17. storočí, existoval však skôr. Počas 17. storočia v ňom pôsobili evanjelickí kazatelia z Veľkej Domaše.
Obyvatelia obce odvádzali daň od: 1567 5,25 1582 6 1610 1,25 a 1635 0,5 porty.
V rokoch 1715 v Malej Domaši žilo 13 a 1720 10 domácnosti poddaných.
Matiaška

Matiaška je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Obec pravdepodobne založil šoltýs Matiáš s poddanými podľa zákupného práva v polovici 14. storočia. Obec do 17. storočia patrila panstvu Čičava a Skrabské.
V písomných dokumentoch z 15. a prvej polovice 16. storočia sa Matiaška nevyskytuje, teda dočasne zanikla. V roku 1600 mala obec 10 obývaných poddanských domov, pravoslávny chrám a dom baťku (pravoslávny kňaz). V roku 1715 v Matiaške bolo 10 a 1720 13 poddanských domácností. K obci patril mlyn.
Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 2, 1582 3,5, 1610 1 a 1635 0,75 porty.
Medzianky

Medzianky sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je v listine z roku 1212. V tejto listine daroval kráľ Ondrej II. kláštoru krížovníkov v Chmeľove medziansky majetok "Mediasmaiele".
Predpokladá sa, že obec založili už skôr asi v druhej polovici 11. storočia (po páde Veľkomoravskej ríše) a stala sa sídlom vojensko-strážnej družiny Uhorska na príkaz uhorského kráľa na zabezpečenie ochrany pohraničia. V tejto dobe sa v neveľkej vzdialenosti nachádzala uhorsko-poľská hranica. V neskorších rokoch sídlisko strážnej veže stratilo význam, lebo sa hranica Uhorska posunula výrazne na sever. Roku 1312 sa Medzianky uvádzajú už pod názvom "Medies". Roku 1313 od krížnikov získal výmenou majetkov tento majetok (tým aj Medzianky) šľachtic Kokoš Brezvici (Berzeviczy). Tento šľachtic roku 1319 Medzainky i ďalšie majetky predal drienovským Abovcom. Začiatkom 15. storočia a aj neskôr boli majiteľmi Medzianok Šoóšovci (Soósovci) zo Solivaru. Medzianky sa už v listinách spomínajú ako "Megyes", prípadne aj "MEGES" alebo "Medyes". Roku 1427 obec zdanili od 27 port. Roku 1600 bolo 7 poddanských domácností, dom šoltýsa a kostol s farou. V blízkosti obce na vyvýšenine Zámek jestvoval v 12. až 15. storočí malý strážny hrad (hrádok Medzianky), z ktorého zostali zvyšky zrúcanín.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
"Chránený areál Medzianske skalky" vznikol nariadením ONV vo Vranove nad Topľou schváleným uznesením pléna ONV číslo 51 zo dňa 29. mája 1990. V súčasnosti je v pôsobnosti Štátnej ochrany prírody – reginálna správa Prešov.
Predmetom ochrany je xerotermný svah na paleogénnych zlepencoch v severozápadnej časti okresu Vranov nad Topľou. Významná lokalita xerotermnej kveteny s masovým výskytom chránených druhov - ponikleca veľkokvetého, veternice lesnej, vstavača vojenského, purpurového a vemenníka dvojlistého.
Občianska vybavenosť.
V obci sa okremm rímskokatolíckeho kostola nachádza moderný evanjelický kostol z roku 1998, postavený na mieste staršieho z roku 1961.
Merník

Merník je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Vývin názvu obce:
Obec pravdepodobne vznikla pred 14. storočím, prvá písomná zmienka je z roku 1363 (šľachta z Rozhanoviec si rozdelila majetky panstva Čičava). K panstvu Čičava obec prislúchala aj následne, neskôr potok k panstvu Vranov. Od roku 1524 patrila Bátoriovcom, v 17. storočí Nádašdiovcov, Ňáriovcom, Bornemisovcom a Drugetovcom. Asi na začiatku 16. storočia sa v Merníku usídlili noví obyvatelia so šoltýsom.
Urbár z roku 1585 prepisoval šoltýskym domácnostiam odovzdať 2 gbely ovsa, chovať krahulca na lov (alebo zaplatiť 25 denárov) a vykŕmiť brava. Spoločne boli sedliacke domácnosti povinné zaplatiť daň 6 zlatých a 75 denárov (dvakrát do roka), odovzdať vola, teľa a 0,5 gbela hrachu, šošovice a semien ľanu. Každá domácnosť musela ešte odovzdať holbu masla, syr, gbel chmeľu, 25 hlávok kapusty, 4 slepačie vajcia a kytu konope. Každá želiarska domácnosť mala odovzdať 2 vajcia. Podobné povinnosti mali aj v 17. storočí.
Sedliaci v obci boli zdanení od: 1567 2,5, 1582 3, 1610 0,75 a 1635 0,5 porty. Želiari boli v rokoch 1610 a 1635 zdanení od 0,25 a 0,5 porty.
V obec patrila v 18. storočí Suľovským, v 19. storočí tunajšie majetky vlastnili rodiny Coudenhoveovcov a Hadik-Barkóciovcov.
V roku 1493 mala obec zo 6 usadlostí 3 opustené, v roku 1557 mala 5 port; v roku 1715 mala 22 opustených a 21 obývaných domácností, v roku 1787 mala 46 domov a 398 obyvateľov, v roku 1828 mala 74 domov a 543 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom, pracovali v lesoch a v bani na kaolín a ortuť. Zapojili sa do roľníckeho povstania v roku 1831.
Za 1. ČSR sa zaoberali poľnohospodárstvom. Ortuťové bane zanikli. JRD bolo založené v roku 1952. Časť obyvateľov pracovala v priemyselných podnikoch v Hencovciach, Vranove nad Topľou a Prešove.
Michalok

Michalok je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. 
Polohopis.
Obec Michalok sa rozprestiera na okraji Ondavskej vrchoviny, v údolí potoka Čičava. 
Dejiny.
Bola založená na zákupnom práve začiatkom 14. storočia. Prvá písomná zmienka o nej pochádza z roku 1332. Z rovnakej listiny sa dozvedáme o existencii kostola v tejto dedine.
V 14. a 15. storočí obec patrila šľachticom z Rozhanoviec, v 16. storočí Bátoriovcom, v 17. storočí zemanom.
V druhej polovici 15. storočia tu hospodárilo 9, v roku 1494 5, v roku 1550 17 sedliackych domácností.
Obyvatelia obce (sedliaci) boli zdanení od: 1567 3, 1582 5, 1610 1,5 a 1635 0,5 porty. Želiari boli zdanení od: 1610 0,25 a 1635 0,5 porty.
Podľa urbára z roku 1582 mali sedliacke domácnosti tieto povinnosti:
Každá domácnosť sedliakov mala odovzdať: sliepku, dve husi, pintu masla, 4 kuracie vajcia a 25 hlávok kapusty.
Sčítanie obyvateľstva v roku 1600 potvrdzuje, že tu stál tak kostol ako aj fara. V roku 1715 a 1720 tu žilo a hospodárilo 17 a 11 poddanských domácností. Rímskokatolíckou farnosťou je i v súčasnosti. Michalok patril k majetkom panstva Čičava, neskôr bol majetkom viacerých zemianskych rodov. Poľnohospodársky charakter pretrval dodnes.
Občianska vybavenosť.
Spoločenské udalosti sa odohrávajú prevažne v miestnom kultúrnom dome. Bol tu vybudovaný dom smútku. Okrem rímskokatolíckeho kostola sa v obci nachádza aj moderný evanjelický kostol. Do pekného prírodného prostredia je posadený prícestný kríž.
Nižný Hrušov

Nižný Hrušov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Časti obce.
Obec sa skladá z nasledujúcich častí: Baňur, Hušták, Krížna, Hurky, Valal, Ričijov, Kyjov, Maloveska, Kerta, Bikač, Konec, Kadlubec
Symboly obce.
Erb: V bielom (striebornom) poli štítu na zelenej pažiti zelený strom a pod ním čierny, o strom opretý medveď, pripravený zatriasť stromom.
Obyvateľstvo.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera. V obci bola od 27. júla do 20. augusta. V Nižnom Hrušove na ňu zomrelo 76 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: rímskokatolíkov 37, gréckokatolíkov 33, židov 6). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Politika.
Obecné zastupiteľstvo.
Starostovia obce Nižný Hrušov:
V obecnom zastupiteľsve je 9 poslancov.
Kultúra a zaujímavosti.
Hudba.
Mužská spevácka skupina Hrušovčan
Pravidelné podujatia.
V obci sa koná každoročné bežecké podujatie - Hrušovská sedmička.
V obci sa taktiež každoročne koná kosecká súťaž v kosení ručnou kosou s názvom Zemplínska ostrá kosa.
Školstvo.
V obci sa nachádza ZŠ a MŠ Nižný Hrušov.
Hospodárstvo.
Dôležité firmy.
Čokoládovňa EVA s.r.o.
Šport.
Futbalový klub - FK Družstevník Nižný Hrušov je účastník III. ligy.
Nižný Kručov

Nižný Kručov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Nová Kelča

Nová Kelča je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. Obec bola v novembri 1944 vypálená za pomoc partizánom, nemeckými vojakmi. Zhorelo 93 domov.
Ondavské Matiašovce

Ondavské Matiašovce je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. Obec bola v novembri 1944 vypálená nemeckými vojakmi. Zhorelo 98 domov.
Pavlovce (okres Vranov nad Topľou)

Pavlovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. Obec bola začiatkom septembra 1944 čiastočne vypálená nacistami za pomoc poskytnutú partizánom.
Časti obce.
Miestna časť - Podlipníky. 
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádza moderný rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla z roku 1952 a evanjelický kostol z roku 1964.
Doprava.
Obec má vlakové aj autobusové spojenie.
Petkovce

Petkovce je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji.
Polohopis.
Obec sa nachádza na úpätí Slanských vrchov 17 km od mesta Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1363. 
Dňa 5. augusta 2021 sa obcou prehnalo tornádo a počas niekoľko desiatok sekúnd trvajúceho kontaktu so zemou zničilo niekoľko domov, polámalo stromy a poškodilo elektrické vedenie.
Petrovce

Petrovce môže byť:
Demokratická únia Slovenska (1994)

Pôvodná Demokratická únia Slovenska, skratka DEÚS, bola politická strana pôsobiaca na Slovensku v rokoch 1994–1995. 
Demokratická únia Slovenska vznikla 23. apríla 1994 zlúčením Alternatívy politického realizmu a Aliancie demokratov Slovenska (strany, ktoré sa odštiepili od Hnutia za demokratické Slovensko). Zanikla 25. marca 1995 zlúčením s Národno-demokratickou stranou na Demokratickú úniu (DÚ).
Volebné výsledky.
Strana sa zapojila do jediných celoštátnych volieb, do parlamentných volieb v septembri-októbri 1994. Taktiež súťažila v komunálnych voľbách v novembri 1994.
Politici pôvodnej Demokratickej únie Slovenska.
Niektorí z politikov strany:
Petrovce (okres Vranov nad Topľou)

Petrovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. Obec leží na severnej strane Slanských hôr. Obec vznikla v 30. rokoch 14. storočia. Založená bola vtedajšími usadlíkmi na čele so šoltýsom Petrom podľa zákupného práva.
História.
V roku 1944 si nad obcou zriadili svoju základňu partizáni z partizánskej skupiny Čapajev, Pri obci vzniklo aj partizánskej letisko. 7. septembra 1944 bola obec Nemcami vypálená. 
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádza moderný evanjelický kostol z rokov 1994-1997.
Externé odkazy.
Piskorovce

Piskorovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Poša

Poša je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis.
Leží v Ondavskom výbežku Východoslovenskej nížiny.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1386. Od stredoveku patrila rôznym zemepánom, v 18. storočí Barkóczyovcom, neskôr Balassovcom a i. V roku 1715 bolo v obci 7 obývaných a 12 opustených poddanských domácností. Počas prvého sčítania ľudu, roku 1787, mala 46 domov a 342 obyvateľov, v roku 1828 v nej bolo 62 domov a 442 obyvateľov. V roku 1910 tu žilo 467 ľudí. Obyvatelia sa v minulosti zaoberali tradičným poľnohospodárstvom a drevorubačstvom. Do roku 1918 obec administratívne patrila do Zemplínskej župy.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera od 21. júla do 15. augusta. Zomrelo na ňu 42 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: gréckokatolíkov 36, rímskokatolíkov 6). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
V obci je gréckokatolícky chrám (cerkev) Narodenia Presvätej Bohorodičky z roku 1721, gréckokatolícky farský chrám z roku 2000 a rímskokatolícky kostol Najsvätejšieho Srdca Ježišovho. V obci je ešte materská škola a základná škola.
Politika.
Starostovia obce.
Obecné zastupiteľstvo tvorí 7 poslancov.
Občianska vybavenosť.
Cirkevné spoločenstvá.
V obci sídli gréckokatolícka farnosť zriadená v roku 1814.
Zoznam posledných farárov a správcov farnosti:
Rímskokatolíci tvoria filiálku farnosti Nižný Hrabovec.
Prosačov

Prosačov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis.
Prosačov leží na južnom úpätí Nízkych Beskýd v doline pravostranného prítoku Voľanského potoka. Nadmorská výška v strede obce je 190 m n. m. a v chotári 180-419 m n. m. Mierne zvlnený povrch chotára tvoria horniny bradlového pásma a treťohorný flyš. Nesúvislý les je iba v severnej časti (hrab, borovica).
Dejiny.
Obec je doložená z roku 1363 vo forme Prozach, neskôr ako Prozachov (1410), Prosaczow (1773), Prossacz (1786), Prosáčov (1920), Prosačov (1927); po maďarsky Proszács, Porszács.
Patrila panstvu Čičava, od 17. storočia Suľovskovcom. V roku 1715 mala 7 opustených a 11 obývaných domácností, v roku 1787 mala obec 20 domov a 160 obyvateľov, v roku 1828 mala 20 domov a 156 obyvateľov. 
Chovali dobytok, pálili uhlie, v rokoch 1850-1880 sa mnohí vysťahovali. Obec si dodnes zachovala poľnohospodársky ráz. JRD bolo založené v roku 1958. Časť obyvateľov pracovala v priemyselných podnikoch v Prešove.
Radvanovce

Radvanovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. 
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
V katastri obce sa nachádza chránený areál Radvanovské skalky v správe štátnej ochrany prírody Prešov.
Rafajovce

Rafajovce sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis.
Obec sa nachádza v nadmorskej výške 170 – , v južnej časti Nízkych Beskýd, v lone úzkej kotliny, ktorou sa rinie riečka Ondalík, východne od rekreačnej oblasti Domaša. 
Vodné toky.
Obcou preteká riečka Ondalík.
Vodné plochy.
Asi vzdušnou čiarou od obce sa nachádza jedna z najväčších umelých vodných nádrží na Slovensku – Domaša, ktorá je magnetom pre mnohých rekreantov, vyznávačov vodných športov a milovníkov nedotknutej prírody. Domaša je známa svojimi rekordnými rybárskymi úlovkami. Veď jej najväčšia hĺbka je a rozprestiera sa na ploche . Rekreantom poskytujú služby na južnom konci rekreačné strediská: Poľany-(Monika), stredisko Eva a stredisko Dobrá, na severe rekreačné stedisko Valkov a z východu je to stredisko Nová Kelča.
Dejiny.
Počiatky osídlenia podľa archeologických nálezov siahajú až do obdobia neolitu 2000 – 1700 pred Kr., o čom svedčia aj mohyly – niekdajšie hroby – nájdené z tohto obdobia v Rafajovskom chotári. Rafajovce boli najmladšou dedinou v doline Ondalíka. Boli jedinou dedinou ktorú spolu založili Valasi a Rusíni podľa zákupného valašského práva. V doterajšej histórii sa obec volala: 1596 Rafayocz, 1773 Rafajowcze, 1786 Rafajocz, Rafajowce, 1808 Rafajóc, Rafajowce, 1863 – 1907 Rafajóc, 1907 – 1913 Máriakút, od 1920 dostal názov konečnú podobu Rafajovce.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
Neďaleko od obce sa nachádza prameň, okolo ktorého je postavená kaplnka. Prameň poskytuje občerstvenie pre pútnikov. O tomto prameni sa dlhé roky traduje, že poskytuje živú vodu. Podľa tradície tu slepý tulák zázračne získal späť svoj zrak. Neskôr na tomto mieste nechal postaviť kaplnku, ktorá hoci v zmenenej podobe stojí na rovnakom mieste dodnes.
Remeniny

Remeniny je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis.
Remeniny ležia v južnej časti Nízkych Beskýd v doline Volianského potoka a jeho prítoku. Nadmorská výška v strede obce je 180 m n. m. a v chotári 150-426 m n. m. Mierne zvlnený povrch odlesneného chotára tvoria horniny bradlového pásma a treťohorný flyš, na svahoch sú mocné svahové hliny.
Dejiny.
Obec založili na zákupnom práve. Obec je doložená v roku 1356 vo forme Remenynpataka, neskôr ako Remenine (1773), Remenyine (1786), Remeniny (1808); po maďarsky Remenye.
V prvej písomnej zmienke je majetkom šľachticov z Rozhanoviec (panstva Skrabské), ku ktorému patrila do začiatku 16. storočia. V roku 1828 mali Remeniny 46 domov a 347 obyvateľov. V rokoch 1850-1880 sa z obce vysťahovalo veľa ľudí. Obyvatelia boli známi chovom ošípaných a dobytka. 
Po roku 1918 sa zaoberali poľnohospodárstvom, prácou v lesoch, chovom dobytka a tkáčstvom. V prvej polovici 20. storočia žil v obci známy rezbár Š. Baran. Od roku 1943 v chotári pôsobili partizánske skupiny. Za pomoc SNP obec vyznamenali Pamätnou medailou SNP. JRD bolo založené v roku 1950, od roku 1958 bolo celoobecné. Časť obyvateľov pracovala v priemyselných podnikoch v Prešove.
Kultúra a zaujímavosti.
Urbanizmus.
Pre obec je typická potočná radová zástavba. Zrubové omazané a obielené alebo kamenné murované a omietnuté trojpriestorové domy s valbovou slamenou strechou, druhotne z tvrdej krytiny, sú z 19. storočia. Dvory sú uzavreté latkovými bránami.
Rudlov

Rudlov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Ruská Voľa

Ruská Voľa je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Sačurov

Sačurov je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Sečovská Polianka

Sečovská Polianka je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou. 
Prírodné podmienky.
Obcou preteká rieka Topľa a Cabovský potok, na ktorého náplavovom kuželi obec leží. Okrem dubových lesov v západnej časti je celý kataster obce odlesnený.
Dejiny.
Archeologické nálezy dokladajú osídlenie v neolite. Prvá písomná zmienka o obci je z rokov 127290 ako "Polyunka". Roku 1360 patrila Bakšovcom, 1410 panstvu Čičava a iným zemanom, od konca 17. storočia Barkóczyovcom. Obyvatelia sa zúčastnili na roľníckom povstaní v roku 1831. V roku 1953 tu bolo založené JRD.
Kultúra a zaujímavosti.
Kultúra.
V obci sa ešte v prvej polovici minulého storočia zachovali mnohé zvyky, napríklad sypanie maku za truhlou od domu až na cintorín a pod. Obyvatelia až do tejto doby nosili kroj (Pozdišovský variant). V roku 1988 vznikla v obci folklórna skupina Bukovina. V roku 1996 vydala prvú magnetofónovú nahrávku, v súčasnosti prezentuje ľudové tradície vystúpeniami po celej Európe.
Sedliská

Sedliská sú obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Polohopis.
Obec sa nachádza v údolí rieky Ondavy. 
Stred obce dosahuje nadmorskú výšku 160, najvyššie položený bod v chotári je bralo čičvianskeho hradu vo výške 
Vodné toky.
Rieka Ondava.
Skrabské

Skrabské je obec na Slovensku v okrese Vranov nad Topľou.
Dejiny.
Skrabské je starobylou zemplínskou obcou. Jeho písane dejiny siahajú do roku 1321. V stredoveku stál v obci hrad, po stáročia bolo Skrabské sídlom panstva a pred približne sto päťdesiatimi rokmi práve tu vznikla prvá moderná cementáreň na území Slovenska.