burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Abovsko-turnianska župa (Uhorsko)

Abovsko-turnianska župa resp. Abovsko-turnianska stolica (staršie: Abaujsko-turnianska župa/stolica) bola v rokoch 178690, 184859 a 18821918 stolica a župa v Uhorsku, ktorá sa v rokoch 19181919 rozpadla na dve rovnomenné župy v Česko-Slovensku (zanikla v roku 1923) a v Maďarsku. V rokoch 1938 až 1945 na základe výsledkov Viedenskej arbitráže došlo k opätovnému pripojeniu slovenskej časti (okrem malých častí na severe bývalej župy) k Maďarsku. Po roku 1945 v Maďarsku župa existovala už iba ako "Abovská župa", v roku 1950 bola zlúčená do Boršodsko-abovsko-zemplínskej župy.
Hlavné mestá.
Po zlúčení oboch žúp v roku 1881 hlavným mestom sa stali Košice. V roku 1918 sa župa rozpadla, čo bolo definitívne potvrdené Trianonskou mierovou zmluvou v roku 1920. V Maďarsku sa hlavným mestom stalo Szikszó a v česko-slovenskej časti Košice. V roku 1923 v ČSR táto župa zanikla. Počas druhej svetovej vojny boli hlavným mestom opäť Košice. V období medzi rokmi 1945 a 1950 to bolo Szikszó.
Békešská župa

Békešská župa alebo Békéšska župa môže byť:
Krasnojarsk

Krasnojarsk () je tretie najväčšie mesto na Sibíri (v užšom slova zmysle) a administratívne centrum Krasnojarského kraja v Rusku. Žije tu okolo 1 090 000 obyvateľov. Leží na rieke Jenisej a je dôležitou stanicou na transsibírskej magistrále.
Dejiny.
Mesto bolo založené v júli 1628 ako hraničná pevnosť na ľavom brehu rieky Jenisej, ktorú založili kozáci zaviazaní cárovi. Štatút mesta získalo v roku 1822. Ďalším impulzom pre rozvoj bolo nájdenie zlata a vybudovanie železnice v roku 1895. Najväčší rozmach nastal počas sovietskej éry. V roku 1935 bola postavená dnešná cesta M53, ktorá mesto spojila s ostatným Ruskom a Krasnojarsk sa začal výraznejšie rozvíjať. Bolo tu vybudovaných viacero veľkých tovární, prístav a obrovská vodná elektráreň. Počas II. svetovej vojny sem boli presťahované ďalšie továrne z Ukrajiny a rozmach priemyslu pokračoval aj po vojne.
V chaose, ktorý nastal po zrútení sa Sovietskeho zväzu, väčšina tovární skrachovala, alebo prešla do súkromných rúk oligarchov. Prudko vzrástla nezamestnanosť, čo malo za následok mnohé štrajky. Krasnojarsk je jediným ruským miliónovým mestom, ktoré nie je plynofikované. Aj preto patrí medzi mestá s najhoršou kvalitou ovzdušia v Rusku.
Peter Ševela

Peter Ševela (* 16. október 1983, Martin) je bývalý slovenský a maďarský hokejový brankár. Jeho posledným pôsobiskom bol klub HK Detva.
Klubový hokej.
Svoju seniorskú hokejovú kariéru začal v HKM Zvolen, kde od sezóny 2000/2001 striedavo nastupoval v extralige a prvej lige. Vo Zvolene však nedostával dostatok priestoru a tak v sezóne 2005/2006 prestúpil do MHC Martin. V Martine odchytal kompletnú sezónu 2006/2007 a nastúpil aj v 3 zápasoch vyraďovacích bojov. V nasledujúcich dvoch sezónach pôsobil v MsHK Žilina. V týchto dvoch sezónach však jeho percentuálna úspešnosť nepresiahla 90 % a tak odišiel zo Žiliny ešte počas sezóny 2008/2009 do poľského Sanoku kde však odchytal iba 2 zápasy. V sezónach 2009/10 – 2014/15 pôsobil v Maďarsku, v klube DAB. Docler Dunaújváros. 
Reprezentácia.
Slovensko reprezentoval v kategóriach hráčov do 18 a 20 rokov. Zúčastnil sa majstrovstiev sveta juniorov v roku 2003. Odcyhtal 5 zápasov s priemerom 1,92 gólu na zápas a úspešnosťou zákrokov 93,3 %.
Počas pôsobenia v Maďarsku získal tamojšie občianstvo a v súčasnosti reprezentuje Maďarsko.
Rodina.
Jeho otec je bývalý hokejový brankár a odchovanec ZKL Brno Petr Ševela, ktorý po absolvovaní dvojročnej vojenskej služby v Dukle Trenčín prevažnú väčšinu svojej kariéry strávil na Slovensku, kde sa aj udomácnil. Hral v tímoch LB Zvolen, Slovan Bratislava, ZŤS Martin (neskôr názov Hutník Martin), Gumárne Púchov a Partizán Liptovský Mikuláš.
Zoznam športových disciplín

Tento článok obsahuje zoznam športových disciplín.
Paul Morphy

Paul Charles Morphy (* 22. jún 1837, New Orleans, Louisiana, USA – † 10. júl 1884, tamtiež) bol americký šachista, jeden z najslávnejších šachistov všetkých čias.
Pochádzal z bohatej plantážnickej rodiny, vyštudoval za advokáta. Šach sa naučil hrať, keď mal 10 rokov. Jeho výkonnosť rýchlo rástla a v 13tich rokoch už dokázal poraziť najlepších amerických šachistov.
Vo svojej dobe bol Morphy určite najuniverzálnejší šachista sveta. V jeho hre prevládal ostrý, kombinačný štýl, nebol však typický "šachový romantik", nehral útočne za každú cenu. Dokázal, v prípade potreby, pozične manévrovať a uspokojiť sa s výhodnou koncovkou. V tomto smere ďaleko predbehol dobu.
Počas svojej krátkej šachovej kariéry sa zúčastnil jediného turnaja, v New Yorku 1857. Turnaj sa hral vyraďovacím systémom, vo finále porazil Morphy Louisa Paulsena 5:1, =2. Okrem toho hrával iba zápasy a simultánky.
Po úspechu na turnaji v New Yorku pricestoval do Anglicka, s cieľom zohrať zápas s najlepším anglickým šachistom Howardom Stauntonom. Zápas sa však neuskutočnil, Staunton v tom čase už aktívne nehrával. Po odohratí niekoľkých víťazných zápasov sa presunul do Francúzska, kde okrem iných zápasov zohral aj zápas s Adolfom Anderssenom, považovaným za najlepšieho hráča na svete. Hralo sa na 7 vyhratých partií a morphy presvedčivo vyhral 7:2(=2). Druhý zápas s Anderssenom vyhral Morphy 4:1.
V roku 1859 sa vrátil do USA, kde sa mu dostalo nadšeného privítania. Po roku 1859 však Morphy hrával už iba zriedka. Počas občianskej vojny(1861 - 1865) žil najskôr na Kube a potom znovu vo Francúzsku. V tom čase sa uňho už prejavovali známky duševnej choroby. Paul Morphy zomrel 10. júla 1884.
Erínye

Erínye alebo Erinye (po grécky "Erinyes"/iný prepis:Erínyes, j.č. "Erinys"/iný prepis:Erínys) resp. v rímskej mytológii "Fúrie" (po latinsky "Furiae", j.č. "Furia") resp. po premene na láskavé bytosti Eumenidy (po grécky aj po latinsky "Eumenides") boli v starogréckej mytológii bohyne (krvnej) pomsty, služobníčky boha podsvetia Háda a jeho manželky Persefony. 
Erínye boli veľmi staré a veľmi mocné božstvá, ktoré znepokojovali ľudí, aby trestali ich
bezbožné zločiny. Napríklad, keď Orestes zabil svoju matku Klytaimnéstru, Erinye sa ihneď dali do pohybu a prenasledovali ho urputne na každom kroku: privádzali ho do šialenstva a nedožičili mu ani chvíľku pokoja. Erínye sú od čias archaického staroveku zosobnením svedomia.
Známy je mýtus o premene pomstychtivých Erínyí na uzmierené, láskavé Eumenidy, o ktorú sa postarala bohyňa Aténa.
Aconcagua

Aconcagua [španielska výslovnosť v IPA: ] je najvyšší vrch Ameriky s výškou . Nachádza sa v pohorí Andy v provincii Mendoza v Argentíne, asi 112 kilometrov severozápadne od mesta Mendoza. Vrchol je asi 5 kilometrov od provincie San Juan a 15 kilometrov od medzinárodnej hranice s Čile. Aconcagua je najvyšším vrchom Západnej a Južnej pologule. Takisto je jednou z Korún Zeme.
Dejiny.
V jazyku Inkov sa nazývala "Anco-cahuac". Tento názov v kečuánčine znamená "Biela stráž". To, že Inkovia vystúpili na vrchol ako prví, dokázané nie je, ale nesporne sa dostali do veľkej výšky. Na iných vrcholoch Ánd boli nájdené ich stopy aj vo výškach nad .
Prvým Európanom, ktorý preskúmal okolie Aconcaguy bol generál José de San Martín so svojou armádou 5 300 vojakov, 10 600 mulov a 1 600 koní, ktorý sa v roku 1817 dostal cez masív Ánd práve v tejto oblasti. Charles Darwin uvidel Aconcaguu v roku 1832. Ako prvý Európan sa pokúsil vyliezť na vrchol Paul Gussfeldt (jeden z najznámejších horolezcov Nemecka vtedajšej doby), ktorý sa v roku 1883 dostal do výšky . Prvý, kto dosiahol samotný vrchol hory bol horský vodca Mathias Zurbriggen zo Švajčiarska v roku 1897. Ďalší dvaja členovia expedície vystúpili na vrchol niekoľko dní potom.
Geológia.
Vrch bol vytvorený odobratím Platne Nazca pod Juhoamerickou platňou počas geologicky nedávnej Andskej orogenézy; ale nie je sopkou. 
Aconcagua je tvorená usadenými horninami pokrytými vrstvou andezitov. Snežná čiara sa pohybuje na úrovni , hora má 7 ľadovcov (úhrnná rozloha až 80 km²).
Dáčtina

Dáčtina je mŕtvy indoeurópsky jazyk používaný v Dácii (presnejšie od východného Maďarska po Čierne more; teda najmä na území od dnešného Rumunska) cca od 1000 pred Kr. do 500 po Kr.
Jazyk je veľmi slabo doložený (najdlhší doložený text sa volá Decebalus Per Scorilo), ale spravidla sa považuje za príbuzný s tráčtinou (tzv. trácke alebo dácko-trácke jazyky).
Slovenské slová typu bača, vatra, bryndza a niektoré iné, ktoré sa do slovenčiny dostali v období od 13. do 17. storočia z rumunčiny, sú pôvodom dácke.
Sardínčina (románsky jazyk)

Sardínčina alebo Sardčina je románsky jazyk, ktorým sa dnes hovorí na Sardínii. Vznikol zrejme prevážením latinského vplyvu na záhadnú tzv. paleosardínčinu (nazývanú aj jednoducho sardínčina a často považovanú za samostatný indoeurópsky jazyk), ktorou sa v staroveku hovorilo na Sardínii. 
Sardínčina má zo všetkých románskych jazykov najbližšie k ľudovej latinčine. Najstaršie texty v sardínčine pochádzajú cca. z roku 1080. Keďže na ostrove je dnes úradným jazykom taliančina, používa sa sardínčina pomerne málo a existuje v nej len zopár literárnych diel. Jediný jazykový štandard sa nazýva sardo illustre. 
Sardínčina pozostáva z niekedy za samostatné jazyky považovenej campidanskej, logudorskej, gallurskej a sassariskej sardínčiny.
Lutherstadt Eisleben

Lutherstadt Eisleben je mesto v spolkovej krajine Sasko-Anhaltsko v Nemecku. Je známe ako miesto narodenia a úmrtia Martina Luthera. Na jeho počesť má od roku 1946 v názve slovo "Lutherstadt".
Eisleben je od roku 1996 spolu s mestom Lutherstadt Wittenberg zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO a patrí do Spolku Lutherových miest.
Poloha.
Mesto leží 30 km západne od Halle na východe pohoria Harz.
Venetčina

Venetčina je mŕtvy indoeurópsky jazyk, ktorý sa používal od 6. storočia pred Kr. do 1. storočia po Kr. na území dnešného severovýchodného Talianska a v priľahlých oblastiach Slovinska a Rakúska. Je to jazyk Venetov.
Ide zrejme o samostatný indoeurópsky jazyk, ale zaraďuje sa aj medzi italické jazyky. Zachovalo sa okolo 300 nápisov, čo patrí medzi najviac spomedzi jazykov predrímskej Itálie. Písané sú spravidla severoetruskou abecedou.
Rétorománske jazyky

Rétorománske jazyky alebo rétorománčina (v širšom zmysle) je zoskupenie týchto (západo)románskych jazykov:
Niekedy, najmä v minulosti, sa tieto tri jazyky považujú za nárečia jedného jazyka nazývaného "rétorománčina". 
Rétorománske jazyky tvoria samostatnú skupinu románskych jazykov, ale niekedy sú považované za súčasť skupiny galsko-románske jazyky.
Emil Buchar

RNDr. Emil Buchar, DrSc (* 4. august 1901, Lázně Bělohrad, Česko† 20. september 1979, Příbram, Česko) bol český astronóm a geodet, profesor na ČVUT, člen korešpondent ČSAV, ktorý sa stal známym pre svoje práce v oblasti geodetickej astronómie. Na základe meraní umelých družíc Zeme z roku 1958 odvodil presný tvar Zeme. Objavil planétku 1055 Tynka.
Vzdelanie.
V Novej Pake absolvoval reálne gymnázium, potom v Prahe prírodovednú fakultu Univerzity Karlovej.
Vedecké úspechy.
Začal pracovať v rokoch 1925 až 1927 na hvezdárni Bouzaréah v Alžíri a tu objavil planétku 1055, ktorú nazval Tynka. Potom sa vrátil do vlasti, nastúpil do Vojenského zemepisného ústavu v Prahe so zaradením meračský komisár.
Po vojne vyučoval na ČVUT v Prahe, roku 1947 bol profesorom a rok potom dekanom Vysokej školy špeciálnych náuk ČVUT. Od roku 1952 bol člen korešpondent Československej akadémie vied.
Po vypustení prvej umelej družice Zeme Sputnik 1 odvodil zo sledovania jej letu sploštenie Zeme.
Bol autorom mnohých odborných prác, napr.:
Medzinárodné pôsobenie.
Profesor Buchar bol členom Medzinárodnej astronautickej federácie a niekoľkých jej komisií, členom Medzinárodnej astronautickej akadémie, členom byra a exekutívneho výboru COSPAR. Vďaka nemu v roku 1960 bol národný výbor (komitét) COSPAR vytvorený aj v Česko-Slovensku a prof. Buchar mu predsedal 16 rokov.
Uctenie pamiatky.
Na jeho pamiatku bola pomenovaná planétka (3141) Buchar objavená na hvezdárni na Kleti v roku 1984.
V Prahe 13 je po ňom pomenovaná ulica - Bucharova.
Molárna hmotnosť

Molárna hmotnosť (staršie: molová hmotnosť, mólová hmotnosť) je fyzikálna veličina, ktorá udáva hmotnosť jednotkového látkového množstva látky (hmotnosť 1 mólu).
Číselná hodnota tejto veličiny, vyjadrenej v g/mol, sa "pre danú molekulu/daný atóm" rovná relatívnej molekulovej hmotnosti (resp. relatívnej atómovej hmotnosti) príslušnej molekuly/atómu.
Molárna hmotnosť je veličina, ktorá má značku M.
Rétorománčina

Rétorománčina môže byť:
Kyselina siričitá

Kyselina siričitá, H2SO3 je stredne silná anorganická kyselina. Je prítomná len v roztokoch, v ktorých vzniká rozpúšťaním oxidu siričitého:
Ak sa jej roztok zahrieva, dochádza spätne k rozkladu na vodu a oxid siričitý. Preto je možné oxid siričitý formálne označiť ako anhydrid kyseliny siričitej. Aj pri izbovej teplote dochádza k pomerne rýchlemu rozkladu roztokov kyseliny siričitej. 
Kyselina siričitá disociuje vo vodnom roztoku v dvoch stupňoch:
Kyselina siričitá tvorí dva typy solí: siričitany a hydrogensiričitany. Siričitany sa na vzduchu pozvoľna zlučujú s kyslíkom a tým sa oxidujú na sírany. Kyselina siričitá a jej soli majú redukčné vlastnosti. Príkladom je reakcia s kyselinou dusitou:
Siričitany alkalických kovov sa zahrievaním rozkladajú a ich rozkladom vzniká síran a sulfid:
Siričitany kovov alkalických zemín sa však zahrievaním rozkladajú na oxid siričitý a príslušný oxid kovu:
Juraj Buchholtz

Juraj Buchholtz môže byť:
Václav Bumba

RNDr. Václav Bumba, DrSc. (* 14. august 1925, Domažlice – † 13. január 2018, Benešov) bol český astronóm, člen korešpondent Československej akadémie vied, ktorý sa zaoberal fyzikou Slnka, najmä jeho aktivitou vo vzťahu k jeho magnetickým poliam. Bol riaditeľom AsÚ ČSAV v Ondřejove. Mal významný podiel na česko-slovenskej účasti v programe Interkozmos.
Jiří Borovička

Jiří Borovička (* 16. január 1964, Praha) je český astronóm, pracujúci v Astronomickom ústave Akadémia vied Českej republiky (AsÚ AV ČR) v Ondřejove. Zaoberá sa najmä výskumom medziplanetárnej hmoty, publikoval práce na témy meteorickej fyziky a astronómie, najmä z oboru spektroskopia meteorov. Objavil nízko a vysokoteplotné zložky žiarenia meteorov. V minulosti sa zaoberal gama zábleskami a ešte ako amatérsky astronóm premennými hviezdami (bol jedným z najlepších vizuálnych pozorovateľov premenných hviezd).
V roku 1987 vyštudoval astronómiu a astrofyziku na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity. Tu v roku 1993 obhájil titul kandidáta vied pod vedením predného odborníka na meteory Zdeňka Ceplechu.
Je členom Medzinárodnej astronomickej únie (22. komisie Meteory a medziplanetárny prach), Európskej astronomickej spoločnosti, Českej astronomickej spoločnosti, ktorej bol v rokoch 19982001 predsedom. V rokoch 2000 – 2004 bol vedúcim oddelenia medziplanetárnej hmoty AsÚ AV ČR, vo funkčnom období od roku 2004 je zástupcom riaditeľa AsÚ AV ČR a od roku 2007 i predsedom "Rady Astronomického ústavu".
V roku 1997 získal medailu Učenej spoločnosti v kategórii mladých vedeckých pracovníkov za objavné práce z oblasti žiarenia meteorov. V roku 2002 dostal Prémiu Otta Wichterleho, ktorú udeľuje Akademická rada AV ČR.
Gréčtina

Gréčtina môže byť:
Rijeka

Rijeka (, , , , friul. "Sant Vît di Flum" alebo "Flum dal Cjarnâr") je chorvátske prístavné mesto na brehu Jadranského mora. Je to tretie najväčšie mesto krajiny, žije tu 107 964 obyvateľov.
Dejiny.
V čase Rímskej ríše tu bola liburnská osada, od 7. storočia je mesto osídlené Slovanmi. V stredoveku jej vládli aquilejskí patriarchovia, od 13. storočia získala titul mesta. Roku 1471 sa stala majetkom Habsburgovcov, v ktorých područí zostala ďalších 300 rokov. Až v 18. storočí, v roku 1717 bola vyhlásená za slobodný prístav. V rokoch 1808 až 1814 ju držali Francúzi, potom bola vrátená Rakúsku a od roku 1822 spadala pod Uhorsko. Po páde Rakúsko - Uhorska v roku 1918 sa väčšina obyvateľov priklonila k pripojeniu k Taliansku, čomu bolo vyhovené. V medzivojnovom období bola tak Rijeka rozdelená medzi Juhosláviu a Taliansko, od roku 1947 bola už celá juhoslovanská.
Charakter mesta.
Rijeka je jedným z najdôležitejších chorvátskych prístavov - lode sa tu aj vyrábajú, a turistické letovisko - navštevované sú tak barokové, ako aj rímske pamiatky, a takisto pobrežie mora. Sú tu aj divadlá, univerzita (1973), galérie a múzeá.
Tadeáš Hájek z Hájku

Tadeáš Hájek z Hájku, latinským menom Thaddaeus Hagecius ab Hayek alebo Thaddeus Nemicus (* 1. december 1525, Praha – † 1. september 1600, Praha) bol český astronóm a osobný lekár cisára Rudolfa II.
Tadeáš Hájek ako syn Šimona Hájka (asi 1485 – 1551) pochádzal zo starej pražskej rodiny. Roku 1554 ho Ferdinand I. povýšil do šľachtického stavu, Maxmilián II. ho roku 1571 pasoval na rytiera. Trikrát sa oženil a mal troch synov a jednu dcéru.
V rokoch 1548 až 1549 prednášal medicínu a astronómiu vo Viedni, magistrom umenia sa stal v roku 1551. Roku 1554 študoval v Bologni medicínu odkiaľ odišiel do Milána, kde navštevoval prednášky Girolama Cardana. Čoskoro sa však vracia do Prahy, kde prednáša na univerzite matematiku a astronómiu až do roku 1558. Neskôr sa venoval lekárskej praxi. Bol osobným lekárom cisárov Maxmiliána II. a Rudolfa II. Na Hájkov podnet bol do Prahy pozvaný Tycho Brahe, s ktorým Hájka spájalo priateľstvo. Hájek si dopisoval s poprednými európskymi učencami svojej doby. 
Hájek ako prvý v tlači uverejnil spôsob, ako určiť polohu hviezd určením presnej doby ich prechodu poludníkom. Je autorom mnohých astronomických a lekárskych spisov. Do dejín českej matematiky sa zapísal svojou úvodnou univerzitnou prednáškou, ktorá vyšla pod názvom "De laudibus geometriae". Ide o prvý spis českého pôvodu, ktorý si všíma minulosť matematických vied v Čechách. Vymeral oblasť okolo Prahy a je spoluautorom mapy z roku 1563, ktorá sa ale stratila. Roku 1572 uverejnil svoje pozorovania supernovy v súhvezdí Kasiopeja.
Po Hájkovi je pomenovaný mesačný kráter Hagecius a planétka 1995 Hajek.
Křišťan z Prachatic

Křišťan z Prachatic (* pred rokom 1370, Prachatice – † 4. september 1439, Praha) bol český astronóm.
Křišťan z Prachatic od roku 1386 študoval na Karlovej univerzite v Prahe, kde v roku 1388 zložil bakalárske skúšky a v roku 1390 skúšky majstrovské. Na pražskej univerzite pôsobil až do konca života, keď bol niekoľkokrát zvolený za dekana filozofickej fakulty a štyrikrát za rektora univerzity. Od roku 1406 bol farárom a kazateľom u sv. Michala v Starom Meste. Medzi jeho žiakmi nechýbal aj Ján Hus, za ktorého v roku 1415 intervenoval v Kostnici. 
Z dochovanej odbornej literatúry, ktorej autorom je Křišťan z Prachatic, tvoria väčšinu lekárske spisy, všetky napísané po česky. V akademických kruhoch bol ale známy najmä ako astronóm. Jeho dva spisy o astrolábe, "De composicione astrolabii" a "De utilitate (usu) astrolabii", sa dochovali v mnohých opisoch v európskych knižniciach. 
Křišťan z Prachatic je autorom aritmetického spisu "Algorismus prosaycus", ktorého dobu vzniku sa doteraz nepodarilo presne určiť. Predpokladá sa, že to bolo v druhom desaťričí 15. storočia, teda v čase, keď Křišťan z Prachatic napísal aj svoje astronomické spisy.
Josip Kleczek

Doc. RNDr. Josip Kleczek, DrSc. (* 22. február 1923, Sanica, Bosna a Hercegovina – † 5. január 2014) bol český astronóm a slnečný fyzik.
Vyštudoval Prírodovedeckú fakultu Karlovej univerzity v Prahe. V Astronomickom ústave AV ČR v Ondřejove sa venoval najmä slnečnej aktivite a protuberanciám. Jeho pedagogická činnosť zahŕňala prednášky na Karlovej univerzite a ďalších vysokých školách v zahraničí. Napísal, alebo sa podieľal na množstve astronomických monografií a slovníkov (z ktorých z najvýznamnejším je viacjazyčný astronomický slovník).
Je jediným dvojnásobným laureátom ceny "Littera astronomica" 
Na jeho počesť bola pomenovaná planétka 2781 Kleczek.
Bol čestným občanom obce Štěpánov nad Svratkou.
Minerva

Minerva je rímska bohyňa múdrosti a remesiel, totožná s gréckou bohyňou Aténa.
Pôvodne bola panenskou bohyňou Etruskov (Menrva) a jej kult prevzali Rimania už v 6.-7. storočí pred Kr. Pod gréckym vplyvom ju stotožnili s Aténou a vyhlásili za ochrankyňu Ríma. Jej posvätnú sochu-paládium priniesol vraj do Itálie Aineias, ktorý ju zachránil pri svojom úteku z dobytej Tróje. 
V Ríme mala Minerva niekoľko chrámov.
Koiné

Koiné môže byť:
Nadnárečie

Nadnárečie alebo interdialekt je postdialektálna jazyková varieta, ktorá zaujíma strednú pozíciu medzi teritoriálnym dialektom a spisovným jazykom. Od štandardu sa odlišuje značnými vplyvmi lokálnych dialektov, obvykle nevedomými alebo ťažko odstrániteľnými. Používateľmi takých regionálnych variet sú významné skupiny príslušníkov daného etnika, pretože územie výskytu nadnárečia pokrýva oblasť niekoľkých susedných dialektov, vrátane nielen dedín, ale aj miest a sídiel mestského typu.
V súčasnej sociolingvistike proces odstraňovania dialektov a ich nahrádzania spisovným jazykom nie je vždy považovaný za nevyhnutný a čoraz častejšie namiesto o zániku dialektov hovorí sa o ich premene na prechodné nárečia. Takéto variety, nestabilné v porovnaní s dialektmi, sa označujú ako interdialekty alebo regiolekty. Do ruskej lingvistiky termín regiolekt ("региолект") zaviedli V. I. Trubinskij a A. S. Gerd. Tento pojem sa vyskytuje aj v románskej dialektológii ("régiolecte"); v nemeckej lingvistickej tradícii sa takéto formy jazyka nazývajú aj polodialektmi ("Halbmundart") alebo dialektoidmi. V poľskej lingvistike sa ako synonymné používajú termíny: "regiolekt", "intergwara", "supragwara" ("interdialekt", "supradialekt"); "subdialekt", "lekt łączony" (spojený lekt).
Niekedy sa pre nadnárečie používa termín "koiné", čo je pôvodne označenie pre helenistickú gréčtinu, ktorá ako grécky interdialekt plnila úlohu lingua franca Stredomoria. Pojmom "koiné" sa rozumie spravidla interdialekt, ktorý sa výrazne šíri mimo svojej pôvodnej domovskej oblasti a získava status všeobecne prijímaného komunikačného útvaru. V prípade češtiny býva ako koiné označovaná obecná čeština.
Gjirokastër (mesto)

Gjirokastër alebo Gjirokastra (po gr. Αργυρόκαστρο – "Arjyrokastro", po taliansky "Argirocastro", turecky, "Ergiri") je mesto v južnom Albánsku, v kraji Severný Epirus, asi severne od hraníc s Gréckom, hlavné mesto rovnomenného okresu. Počet obyvateľov sa odhaduje na asi 20 000.
Dejiny.
Oblasť bola v staroveku osídlená gréckymi kmeňmi Epirótov. Mesto Argyrokastro bolo založené v 12 stor., v byzantskom období. Argyrokastro v gréčtine znamená "strieborná pevnosť". Podľa miestnej mytológie, meno pochádza od princeznej menom "Argyro". 
Z Argyrokastra sa stalo dôležité byzantské mesto a v 14. storočí nezávislého gréckeho štátu Epirský despotát.
Počas osmanskej doby to bolo dôležité centrum gréckeho obchodu. V 19. stor. mesto ovládol turecký uzurpátor Ali Paša z Tepeleny. Začiatkom 20. stor. požadovali obyvatelia mesta pričlenenie ku Grécku, čo sa i na istý čas podarilo, keď bola vytvorená grécka autonómna časť Severný Epirus s hlavným mestom v Argyrokastre, no po nástupe komunizmu bola táto autonómia zrušená. Po páde komunizmu v roku 1991 mnoho miestnych Grékov emigrovalo do Grécka. Z Argyrokastru pochádza viacero osobností, mnohí grécki revolucionári z Gréckej vojny za nezávislosť, či jeden zo zakladateľa Albánska, Jani Papadhopulli. Z Argyrokastra pochádzal aj komunistický vládca Albánska Enver Hoxha. Väčšina obyvateľov sú Gréci a mnohí albánski obyvatelia majú grécke priezviská. V meste sídli grécky konzulát. Obyvatelia mesta, Albánci aj Gréci sú prevažne ortodoxní kresťania.
Centrum mesta je ako zvlášť dobre zachované osmanské mesto zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Hestia (rozlišovacia stránka)

Hestia môže byť:
Demeter

Demeter môže byť:
Pan

Pan môže byť:
PAN môže byť skratka pre:
Investitúra (lénny systém)

Investitúra bol v lénnom systéme symbolický slávnostný akt uvedenia vazala do vlastníctva léna. Vzťahovala sa aj na cirkevných hodnostárov (napr.: biskupov). To využívali hlavne nemeckí panovníci, aby im bola cirkev v ríši zaviazaná. Spory medzi cirkevnou a zvrchovanou svetskou mocou niekedy prerástli konfliktov, ktoré hrozili schizmou. Ako príklad je vhodné uviesť vznik nezávislej anglikánskej cirkvi v Anglicku (pozri Henrich VIII.), ale aj tzv. boj o investitúru nemeckých cisárov Henricha IV. a Henricha V. , ktorých víťazným protivníkom bol pápež Gregor VII., za pontifikátu ktorého došlo k vzostupu moci a autority pápeža aj v dôsledku clunyjského hnutia
Akcia

Akcia môže byť:
Digitálnosť

Digitálnosť môže byť:
Číslicovosť

Číslicovosť alebo digitálnosť môže byť:
Hypnos

Hypnos (po grécky "Hypnos", po latinsky "Somnus") bol starogrécky boh spánku a sám spánok, syn bohyne noci Nykty a boha podsvetia Tartara. Bol bratom boha smrti Thanata a bohyne podsvetnej rieky Léty. Mal troch synov: 
So svojou matkou prichádzal každú noc na svet, putoval potichu po zemi aj po mori a zosielal na všetko živé spánok, ktorý zbavoval útrap a starostí, ľuďom navyše zosielal sny. Hypnos žil pri ďalekom Okeane alebo v podsvetí a slúžil bohu Hádovi; podľa iných predstáv býval na ďalekom severe v krajine Kimmeriov v tmavej jaskyni obklopený snami.
Oldřich Prefát z Vlkanova

Oldřich Prefát z Vlkanova (* 12. máj 1523, Praha – † 26. júl 1565, Praha) bol český spisovateľ, matematik, astronóm a cestovateľ.
Pochádzal z bohatej mešťianskej erbovej rodiny. Študoval vo Wittenbergu, Lipsku, Benátkach, Ríme a Prahe. V rokoch 1546–1547 absolvoval cestu do Palestíny, v roku 1552 navštívil Španielsko. 
V Prahe na Uhelném trhu zdedil dom a založil v ňom dielňu na výrobu meracích prístrojov a astronomických a matematických pomôcok.
Erb.
Štít je vertikálne rozdelený na polovice (modrú a červenú), cez obe polovice je umiestnený biely vlk s vyplazeným jazykom a zlatým obojkom.
Gyroskop

Gyroskop je zariadenie na meranie, alebo udržiavanie rovnakej orientácie, resp. rovnakého smeru. Prístroj využíva zákon zachovania momentu hybnosti.
Hlavnou súčasťou gyroskopu je zotrvačník (rotor) diskového tvaru, ktorý je upevnený na oske, a oska je zase upevnená na otočných kĺboch v ďalšom vonkajšom ráme (pozri obrázok). Teleso zotrvačníka sa môže voľne pohybovať okolo svojej osi všetkými smermi. Po roztočení zotrvačníka, dostáva zvláštnu vlastnosť, zotrvačník si udržiava stále rovnaký smer, aj keď puzdro, v ktorom je uložený zotrvačník, budeme otáčať ľubovoľným smerom. Tento jav sa volá gyroskopická zotrvačnosť alebo moment zotrvačnosti. Ak zotrvačník nerotuje veľkou rýchlosťou, uvedená vlastnosť sa neprejaví. Ak zotrvačník nastavíme do zvislej polohy (jeho os prechádza vodorovne) tak, že jeden koniec smeruje na sever a druhý na juh a následne zotrvačník roztočíme, po dlhšom čase sa nám smer zotrvačníka začne vychyľovať voči pôvodnému smeru sever – juh. V skutočnosti sa neodchýlilo smerovanie zotrvačníka ale otočenie Zeme. Ak tento pokus uskutočníme na rovníku, odchýlka bude presne 360 stupňov za 24 hodín. Na severnom póle by nebola žiadna odchýlka.
Patrón Európy

Patróni Európy - tento titul udeľuje katolícka cirkev významným svätcom v dejinách, ktorí sa zaslúžili o formovanie duchovného a kultúrneho dedičstva Európy.
Pavel Spurný

Pavel Spurný (* 22. január 1958) je český astronóm, pracovník Astronomického ústavu Akadémia vied Českej republiky (AsÚ AV ČR) v Ondřejove. Zaoberá sa výskumom medziplanetárnej hmoty, najmä meteorov. Je podpredseda 22. komisie Medzinárodnej astronomickej únie,
V rokoch 2000–2004 bol vedúci skupiny meteorickej fyziky, vo funkčných obdobiach 1993–2000 a od roku 2004 vedúci oddelenia medziplanetárnej hmoty AsÚ AV ČR. V roku 2003 získal cenu Učenej spoločnosti v kategórii vedeckých pracovníkov za výskum meteorov a meteoroidov.
Miloš Tichý

Miloš Tichý (* 17. december 1966) je český astronóm, manžel Jany Tichej. Spolu so svojou ženou pracujú v observatóriu na Kleti.
Je objaviteľom veľkého počtu planétok. Definitívne označenie bolo do 17. mája 2006 pridelené už 133 ním objaveným planétkam. Okrem toho 23. októbra 2000 objavil periodickú kométu P/2000 U6 Tichý.
Na jeho počesť bola pomenovaná planétka 3337 Milos.
Jana Tichá

Ing. Jana Tichá (* 1965) je česká astronómka a objaviteľka množstva planétok.
Od roku 1992 je riaditeľkou Hvezdárne a planetária v Českých Budějoviciach s observatóriom na Kleti. Pod jej vedením bol modernizovaný kleťský program pre astrometrické pozorovania planétok a komét zavedením CCD kamier a počítačov. V rámci projektu KLENOT, ktorý Tichá vedie, bol na Kleti inštalovaný nový teleskop so zrkadlom s priemerom 1,06 m určený pre sledovanie blízkozemských planétok a ďalších planétok a komét s nezvyčajnými dráhami. Na výskume dlhodobo spolupracuje s manželom Milošom Tichým. Do 17. mája 2006 bolo pre 63 ňou objavených planétok pridelené definitívne označenie.
Jana Tichá je od roku 2000, ako prvá Češka, členkou komisie pre pomenúvanie planétok a komét Medzinárodnej astronomickej únie, a od roku 2003 tejto komisii predsedá.
Podľa Jany Tichej je pomenovaná planétka Tichá objavená roku 1967 C. U. Cescom a A. R. Klemolom v El Leoncitu.
Fantasos

Fantasos (po grécky "Fantasos", po latinsky "Phantasos") bol syn boha spánku Hypna, brat Morfea a Ikela. Bral na seba fantastickú podobu neživých vecí a zjavoval sa ľuďom ako prízrak.
Thanatos (boh)

Thanatos alebo Tanatos ("Thanatos", ) bol v gréckej mytológii boh smrti a sama smrť, syn bohyne Nykty a boha podsvetnej večnej tmy Tartara.
Srdce mal zo železa, čierne chladné krídla a nepoznal súcit ani zľutovanie; koho uchvátil, bol beznádejne stratený. Vzbudzoval hrôzu. Keď sa dostavil deň smrti určený osudom, Thanatos sa dostavil k danej osobe, vzal jej dušu, odniesol ju do podsvetia a odovzdal ju bohovi Hádovi.
Len dvom smrteľníkom – Heraklovi a Sizyfovi – sa podarilo nad Thanatom vyhrať.
Novosibirsk

Novosibirsk (; do roku 1925 "Novonikolajevsk") je tretie najväčšie mesto v Rusku po Moskve a Petrohrade a administratívne centrum Novosibirskej oblasti. Je to najväčšie mesto na Sibíri a administratívne centrum Sibírskeho federálneho okruhu. Má rozlohu 502,7 km² a žije tu vyše 1,6 milióna obyvateľov (2019).
Poloha a prírodné pomery.
Mesto leží na Obskom plató v doline rieky Ob vedľa vodnej nádrže Novosibirskej hydroelektrárne. V oblasti prevláda rýdzo kontinentálne podnebie. Z geobotanického hľadiska sa nachádza na hranici lesostepnej a lesnej zóny.
Dejiny.
Bol založený v roku 1893 ako nová obec pri stavbe železničného mosta cez rieku Ob, pri výstavbe Transsibírskej magistrály. Pôvodne sa rozvíjal ako trhová osada. V januári roku 1904 bola obec premenovaná na Novonikolajevsk, keď získala aj štatút mesta. V roku 1912 bola v meste zavedená všeobecná školská povinnosť. V tej dobe bola podobná povinnosť zavedená iba v meste Jaroslavľ. V tej istej dobe padlo rozhodnutie vybudovať železnicu, ktorá by spájala Sibír s Altajom a mesto tak nadobudlo dôležitosť ako významná železničná križovatka.
Počas občianskej vojny bolo mesto poznačené bojmi, hladomorom a epidémiami. Bol zničený i most cez rieku Ob. V decembri 1917 sa mesta zmocnili vojská boľševikov, no v máji 1918 bolo mesto za pomoci česko-slovenských légií obsadené esermi a menševikmi. V novembri 1918 mesto obsadili jednotky bielogvardejského generála A. V. Kolčaka. V decembri 1919 sa dostalo do rúk Červenej armády.
V roku 1926 bolo mesto premenované na Novosibirsk a stalo sa centrom Sibírskeho kraja. V roku 1936 bol miestny strojársky podnik "Sibmašstroj" premenovaný na "Letecký závod č. 153" a preorientovaný na výrobu stíhacích lietadiel I-16. Počas druhej svetovej vojny boli do mesta presunuté viaceré priemyselné podniky a množstvo ich pracovníkov zo západných častí ZSSR, hlavne z Leningradu. Cez vojnu tu žilo asi 400 000 ľudí, čo z neho robilo najväčšie mesto na Sibíri. Po vojne sa priemysel v meste ďalej rozvíjal. V roku 1950 sa začala stavba Novosibírskej hydroelektrárne a priehrady na Obe, ktorá začala plne fungovať v roku 1959. Veľký rozmach mesta spôsobil, že už v roku 1962 dosiahlo 1 milión obyvateľov. Vo svojej dobe to bolo najmladšie mesto na svete, ktoré dosiahlo hranicu 1 milióna obyvateľov. Koncom 70. rokov sa začala stavba metra. Prvá linka bola sprevádzkovaná v roku 1985.
Omsk

Omsk (rus. Омск) je mesto v Rusku a administratívne centrum Omskej oblasti. Je to druhé najväčšie mesto na Sibíri podľa počtu obyvateľov, má rozlohu viac ako 522 km² a asi 1,17 milióna obyvateľov (2018).
Poloha.
Od Moskvy je vzdialené 2 555 km. Rozprestiera sa po dĺžke asi 40 km na sútoku riek Irtyš a Om.
Dejiny.
Založenie mesta je spojené s plánom obsadenia sibírskych oblastí a získavania prírodných zdrojov. Prvý úmysel založiť pevnosť vznikol v roku 1608 a vzišiel z radov kozákov z Tary, ktorí sa so žiadosťou o založenie pevnosti obrátili na cára Michaila Romanova. Ale až v roku 1714 cár Peter I. vydal príkaz podplukovníkovi Ivanovi Dmitrijevičovi Buchholtzovi vytvoriť vojenskú expedíciu a vydať sa po toku rieky Irtyš s cieľom nájsť naplaveninové zlato. V júni 1716 na príkaz kniežaťa Matveja Petroviča Gagarina, námestníka pre Sibír, bola konečne založená na ľavom brehu Omi pevnosť Omsk – prvý oporný vojenský bod západnej Sibíri na Irtyši. Prvými obyvateľmi pevnosti bolo 700 vojakov a kozákov. V krátkej dobe do pevnosti pribudli remeselníci z Tary, Toboľska a Ťumeňu. 
V roku 1768 začala stavba novej pevnosti o rozlohe 30 hektárov na pravom brehu Omi. Základňa pevnosti bol mnohouholník so štyrmi vežami a tromi polobaštami. Pevnosť bola obohnaná zemným valom 3,5 metra vysokým a 2,5 metra širokým. 17. marca 1785 cárovná Katarína II. schválila vzhľad erbu pre Omsk. V roku 1822 bola vyhlásená Omská oblasť s centrom v meste Omsk. 
Boľševici sa ujali vlády 17. novembra 1917, ale už 7. júna 1918 boli vyhnaní bielymi za pomoci kozáckych jednotiek. V Omsku bola vyhlásená dočasná vláda na čele s admirálom A. V. Kolčakom. V tej dobe sa v Omsku nachádzali aj československí interbrigadisti medzi ktorými bol aj Jaroslav Hašek. Červení dobyli mesto naspäť 14. novembra 1919. Pred znovudobytím mesta červenými interbrigadistov odviedol z mesta generál M. R. Štefánik späť do vlasti cestou cez Japonsko. Už v roku 1939 žilo v meste viac ako 280 000 obyvateľov.
Priemysel.
V meste sa nachádza najväčší závod na spracovanie ropy v Rusku.
Sobornosť

Sobornosť (rusky: соборность) je myšlienka objavujúca sa u ruských mysliteľov 19. a 20. storočia, predovšetkým u tých, ktorí boli ovplyvnení slavianofilstvom (napr. Alexej Stepanovič Chomiakov, Nikolaj Alexandrovič Berďajev, či Vladimír Sergejevič Solovjov).
Pojem.
Termín pochádza z ruského slova собор (sobor), ktoré označuje cirkevný snem, koncil (konkrétne prvých sedem ekumenických koncilov). Pri týchto snemoch totiž došlo k priamemu prelínaniu ľudských vôlí s vôľou vyššou - božskou. 
Podľa tohto vzoru má aj v kultúre dochádzať k takému istému prelínaniu ľudskej a Božej vôle, ktoré však musí byť vyvážené, aby bola zachovaná rovnováha medzi slobodou a autoritou. (Podľa Chomiakova v katolíckej cirkvi prevažuje autorita, v protestantizme zase sloboda indivídua, a jedine v pravoslávnej cirkvi - kde je princíp sobornosti plne realizovaný - je zachovaná táto rovnováha slobody človeka a božskej autority.)
Ako väčšina ruských ideí i myšlienka sobornosti obsahuje prvok mesianizmu - Rusko je povolané plne aplikovať túto ideu vo vlastnom štáte, aby potom mohlo slúžiť ako vzor celému svetu.
Elektrolyt

Elektrolyt je:
Pohybom iónov dochádza k prenosu hmoty a chemickým zmenám. Ióny sú oproti elektrónom väčšie, ich pohyblivosť je menšia, takže aj vodivosť je nižšia než je vodivosť vodičov I. triedy (kovov).
Tartar

Tartar môže byť:
Asópos

Asópos alebo Ásópos alebo Asopos (po grécky "Ἀσωπός" - Asópos/iný prepis:Ásópos; po latinsky "Asopus") je v starogréckej mytológii syn Titana Okeana a jeho manželky Tethys, boh rovnomennej rieky v Boiótii.
Bol otcom nymfy Aigíny, matky kráľa Aiaka, ktorý sa stal po smrti jedným zo sudcom v Hádovej podsvetnej ríši. Podľa niektorých mýtov bol aj otcom Diovej milenky Antiopy, matky tébskych kráľov Amfíona a Zétha.
Gigant (mytológia)

Giganti (po grécky a latinsky "Gigantes", j. č. "Gigas") boli v starogréckej mytológii obludní vlasatí obri, synovia bohyne zeme Gaie, zrodení z kvapiek krvi boha neba Urana. Boli to napríklad Alkyoneus, Klytios a Enkelados. 
Neuznávali vládu Dia a vzbúrili sa proti nemu a olympským bohom. Zeus na nich poslal Herakla, ten porazil Alkyonea a ostatných postupne zničili posmelení olympskí bohovia a čiastočne Herakles. 
Tzv. gigantomachia (boj Gigantov s bohmi) sa stala veľmi častým námetom gréckych umelcov.
Hyperión (boh)

Hyperión alebo Hyperíón alebo Hyperion (po grécky "Hyperión"/iný prepis:Hyperíón, po latinsky "Hyperion") bol v starogréckej mytológii jeden z Titanov. Uzavrel manželstvo s Titankou Theiou a mal s ňou tri deti: boha slnka Hélia, bohyňu mesiaca Selénu a bohyňu ranných zôr Éós.
Mytológia.
Hyperion je jedným z dvanástich Titanov, detí Gaie a Ouranosa. V "Teogónii" Ouranos uväznil všetky deti, ktoré mu Gaia porodila, kým ho zvrhla. Podľa Apollodora uväznil len Hekatoncheirov a Kyklopov, ale nie Titanov, až kým Gaia nepresvedčila svojich šiestich titanských synov, aby zvrhli svojho otca a „všetci, okrem Ókeana, ho napadli", keď ho Kronos vykastroval. Potom, podľa Hésiodových slov, Hyperion so sestrou Theiou splodil tri deti, ktoré sa stali svetlami neba: Hélios (Slnko), Seléné (Mesiac) a Éós (Úsvit). Ako v prípade väčšiny Titanov, ani o Hyperionovi neexistujú žiadne mýty. Zdá sa, že existuje len preto, aby bol otcom troch nebeským božstvám. Ako Titan, jeden z najstaršej generácie bohov, bol Hyperion vhodným otcom pre týchto troch nebeských bohov, ktorí ako prvky prírodného sveta museli byť chápaní ako tí, čo vznikli blízko počiatku kozmu.
Helios.
Hyperion a Hélios boli slnečné božstvá. Rané pramene ich niekedy predstavujú ako odlišné postavy, pričom Hyperion je otcom Hélia, ale niekedy boli zrejme stotožnení, pričom „Hyperion" bol jednoducho titulom alebo iným menom samotného Hélia. Hyperion je Héliovým otcom v Homérovej "Odysei", Hésiodovej "Teogónii" a "Homérovom Hymne na Démétér". V "Iliade" a na iných miestach "Odysei" sa však Hélios nazýva aj „"Hélios Hyperion"", pričom „Hyperion" sa tu používa buď ako patronymum, alebo ako iný epiteton. V Homérových eposoch a v "Homérovom hymne na Apollóna" sa Hyperion okrem pomenovania „Hélios" niekedy nazýva aj jednoducho „Hyperion". V neskorších prameňoch sú obaja bohovia slnka zreteľne otcom a synom. V literatúre sa slnko často označuje ako „Hyperionov jasný syn".
Diodorus Sicílsky.
Podľa racionalizujúceho historika Diodóra Sicílskeho bolo Hyperion meno prvého človeka, ktorý pochopil pohyb Slnka a Mesiaca a ich vplyv na ročné obdobia, a vysvetľuje, že kvôli tomu sa o ňom hovorilo, že je ich „otcom".
Diodóros zaznamenal aj neortodoxnú verziu mýtu, v ktorej sa Hyperion oženil so svojou sestrou Basileiou a mal s ňou dve deti, Hélia a Selénu. Ich bratia, ktorí im závideli ich šťastné potomstvo a obávali sa, že Hyperion prevezme kráľovskú moc na seba, sa sprisahali a zabili Hyperiona spolu s jeho dvoma deťmi (ktoré sa potom premenili na Slnko a Mesiac), čím Basileiu zanechali vo veľkej núdzi.
Hyperion v modernej dobe.
Po tomto bohu je pomenovaný Hyperion, jeden zo Saturnových mesiacov. Samotný Saturn je pomenovaný podľa rímskeho ekvivalentu Hyperionovho brata Krona, Saturnu.
Koios

Koios (po grécky "Koios", po latinsky "Coeus") bol v starogréckej mytológii jeden z Titanov, syn boha neba Urana a bohyne zeme Gaie.
So svojou manželkou Foibou mal dcéru Létu, ktorá porodila najvyššiemu bohu Diovi dvojčatá Apolóna a Artemidu. Podľa väčšiny povestí sa Koios zúčastnil na vzbure Titanov proti bohom a víťazný Zeus ho zato zhodil do večnej tmy Tartaru.
Mytológia.
Koios bol záhadnou postavou a podobne ako väčšina Titanov nehral v gréckej mytológii žiadnu aktívnu úlohu. Objavuje sa len v zoznamoch Titanov, ale bol dôležitý predovšetkým pre svojich potomkov. So svojou sestrou, „žiarivou" Foibé splodil dve dcéry, Léto a Asteriu. Léto mala s Diom (synom Titanov Krona a Rhei) a porodila Artemis a Apolóna. Asteria sa stala matkou Hekaté z Persesa (syna Titana Kria a nevlastnej sestry Eurybie).
Spolu s ostatnými Titanmi bol Koios zvrhnutý Diom a ostatnými olympskými bohmi v desaťročnej vojne titanomachii. Potom ho Zeus spolu so všetkými jeho bratmi (bez Ókeana) uväznil v Tartare. Neskôr premožený šialenstvom, sa vyslobodil z pút a pokúsil sa z väzenia ujsť, ale Kerberos jeho plány zmaril.
Tacitus napísal, že Koios bol prvým obyvateľom ostrova Kos, o ktorom tvrdil, že je rodiskom jeho dcéry Léto. Jeho meno bolo upravené z "Κοῖος" ("Koĩos") na "Κῶιος" ("Kō̃ios"), čo viedlo k jeho spojeniu s ostrovom.
Nakoniec Zeus oslobodil Titanov, pravdepodobne vrátane Koia.
Polymér

Polymér je látka pozostávajúca z monomérov. Polyméry vznikajú polymerizáciou, polykondenzáciou alebo polyadíciou.
Niekedy sa za polyméry označovali výhradne makromolekulové látky zložené z molekúl so všeobecným vzorcom Xn (kde X značí štruktúrnu jednotku, ktorá sa v molekule n-krát opakuje). Dnes sa bežne hovorí o polyméroch tiež pri bielkovinách (proteínoch) a nukleových kyselinách, pretože ich molekuly obsahujú veľký počet vzájomne si podobných, na sebe napojených štruktúrnych jednotiek.
Typickým príkladom jednoduchého polyméru je polyetylén, ktorého vzorec je H―(CH2)n―H alebo H―(CH2―CH2)n―H (druhý zo vzorcov používame vtedy, keď chceme zdôrazniť vznik tejto zlúčeniny polymeráciou eténu (etylénu).
Iným príkladom uhľovodíkového polyméru môže byť polybutadién (najstarší umelý kaučuk) H―(CH2―CH═CH―CH2)n―H, resp. polybutadién ukončený hydroxylovou skupinou HO―(CH2―CH═CH―CH2)n―OH, jeho reťazce sú miesto vodíkového atómu zakončené hydroxylovou skupinou.
Príkladom zložitejšieho polyméru môže byť polyvinylchlorid (PVC) H―(CH2―CHCl)n―H. 
Polyméry, uvedené v predchádzajúcich príkladoch, majú priame, nerozvetvené reťazce. Jednoduchým príkladom polyméru s rozvetveným reťazcom je prírodný kaučuk, ktorého monomérnou jednotkou je uhľovodík izoprén.
Polymérne látky nemusia vytvárať len lineárne reťazce. Medzi jednotlivými reťazcami monomérnych jednotiek môžu vznikať vzájomné chemické väzby, vytvárajúce plošnú alebo aj priestorovú štruktúru molekúl polymérov.
Polyméry môžu tiež vznikať zo zmesi dvoch alebo viac monomérov. Vtedy hovoríme o kopolymerácii a vzniknutú látku označujeme ako kopolymér. Vzniknuté molekuly sa môžu vyznačovať pravidelným alebo nepravidelným striedaním monomérnych jednotiek. V tomto zmysle môžeme aj bielkoviny (proteíny) a nukleové kyseliny považovať za kopolyméry.
Asopos

Asopos môže byť:
Charles Simonyi

Charles Simonyi (; * 10. september 1948, Budapešť) je americký softvérový inžinier maďarského pôvodu.
Pracoval pre firmu Microsoft, kde bol vedúcim vývoja aplikácií Word a Excel. Bol tiež vedúcim vývoja predchodcu Excelu—Multiplanu—prvého tabulkového editora firmy Microsoft. V roku 2007 sa stal piatym vesmírnym turistom.
Jeho let na kozmickej lodi Sojuz TMA-10 odštartoval 7. apríla 2007. Simonyi tvoril posádku spolu s ďalšími dvoma ruskými kozmonautmi, s Olegom Kotovom a Fiodorom Jurčichinom. Na Zem sa vrátil 21. apríla spolu s dovtedajšou posádkou ISS, Michailom Ťurinom a s Michaelom Lopez-Algeirom. Simonyi za vesmírny let zaplatil 25 miliónov dolárov. Majetok na cestu do vesmíru si nazhromaždil vďaka práci v oblasti informačných technológií pre firmu Microsoft.
V marci 2009 letel na ISS po druhýkrát na palube Sojuzu TMA-14. Je tak zatiaľ jediným vesmírnym turistom, ktorý letel dvakrát. Celkovo tak vo vesmíre strávil 26 dní 14 hodín 27 minút.
Charles Simonyi je synom fyzika Károlya Simonyiho.
Julius Firmicus Maternus

Julius Firmicus Maternus zo Sicílie (4. storočie), bol rímsky astronóm a spisovateľ.
O jeho živote sa nevie takmer nič, možno predpokladať, že sa najskôr zaoberal astrológiou a astronómiou a niekedy okolo roku 339 sa stal kresťanom.
Dielo.
Jeho dve diela sú napísané veľmi rozdielnym štýlom, zároveň sa líšia aj obsahovo, to viedlo k úvahám, či išlo o jedného spisovateľa, alebo sa jednalo o dvoch spisovateľov rovnakého mena. Moderné poznatky ukazujú, že s najvyššou pravdepodobnosťou išlo o jedného autora. Príčina zmeny štýlu písania a názorov je pripisovaná prijatím kresťanstva.
William Rowan Hamilton

Sir William Rowan Hamilton (* 4. august 1805, Dublin, Írsko – † 2. september 1865, Dublin) bol írsky matematik, fyzik a astronóm. Je známy predovšetkým vďaka tomu, že ako prvý popísal kvaternióny, ale prispel aj k rozvoju optiky, dynamiky a algebry.
Život.
Už ako dieťa bol geniálnym matematikom a počtárom. V matematike vytvoril teóriu kvarteriónov a stál pri vzniku tzv.komplexných čísel. W.R Hamilton 
vymyslel v roku 1851 hru na dvanásťstene, ktorú nazval Cesta okolo sveta. Vrcholov dvanásťstena je dvadsať a predstavujú dvadsať 
veľkých miest. Máme nájsť cestu, ktorá začne a skončí v rovnakom meste, bez toho aby sme jedno mesto navštívili dvakrát.
Joseph Stepling

Joseph Stepling (* 29. jún 1716, Regensburg, Nemecko - † 11. júl 1778, Praha) bol český astronóm. 
Joseph Stepling bol žiakom jezuitskej školy a jeho obľúbené predmety boli matematika a prírodné vedy. Už ako šestnásťročný dokázal vypočítať zatmenie Mesiaca ku ktorému došlo v Prahe 28. marca 1733 . 9. októbra 1733 vstúpil do jezuitského rádu. V rokoch 1734 – 1735 absolvoval noviciát v Brne, 1736 – 1738 štúdium filozofie v Olomouci. Po pôsobení v poľskom Kladsku a Świdnici študoval v rokoch 1742 – 1746 teológiu v Prahe. V roku 1747 bol vysvätený za kňaza a začal prednášať matematiku a fyziku.
V roku 1748 odmietol verejne vyučovať aristotelovu filozofiu, lebo nechcel iným vnucovať náuku, ktorá bola proti jeho presvedčeniu. Na jeho žiadosť mu predstavení rádu povolili prednášať pre jeho spolubratov matematiku a fyziku v newtonovskom duchu, navyše ho menovali riaditeľom matematicko-fyzikálnych štúdii na pražskej univerzite. Na univerzite zostal aj po zrušení jezuitského rádu v roku 1773.
V roku 1751 sa významne podieľal na vybudovaní klementinskej hvezdárne, kde sa stal riaditeľom. 
Je autorom latinsky písaných spisov. Bol členom "Soukromé učené společnosti pro rozvoj matematiky, vlasteneckých dějin a přírodovědy" z roku 1773 z ktorej sa neskôr vyvinula "Královská česká společnost nauk". Jeho vedecká práca bola zameraná najmä na astronómiu. Po roku 1748 meral zemepisnú dĺžku Prahy, študoval aberáciu svetla hviezd, kolísania zemskej osi ap. Zaslúžil sa o to, že od roku 1752 sa uskutočňujú v Klementinu meteorologické pozorovania. Od roku 1775 vykonával aj geofyzikálne merania.
Otaku

Otaku je japonský výraz vo svete všeobecne používaný pre ľudí čo obľúbujú manga a anime zaužívaný aj v iných krajinách sveta.
Citlivuškárstvo

Citlivuškárstvo (iné názvy citlivuškárenie, citlivkárenie) je premrštená citlivosť, prílišné oddávanie sa citom.
Hyperion

Hyperión alebo Hyperion môže byť: