Človek rozumný

Človek rozumný (iné názvy: rozumný človek, zriedkavo: homo sapiens, staršie: človek múdry, ďalšie synonymá pozri nižšie; ) je jediný recentný druh rodu človek (Homo). V súčasnosti obýva planétu Zem, Medzinárodnú vesmírnu stanicu a Čínsku vesmírnu stanicu na obežnej dráhe Zeme.
Je preňho charakteristické vertikálne držanie tela, inteligencia, využívanie odevu, schopnosť hovoriť a pomocou rúk používať nástroje. Vytvára veľké a hierarchicky komplikované spoločenstvá. Ako bytosť si uvedomuje sama seba a je schopná abstraktného myslenia a vedeckého bádania.
Synonymá.
Homo sapiens v užšom zmysle (vysvetlenie pozri nižšie) sa označuje aj ako homo sapiens sapiens, človek rozumný dnešný, človek dnešného typu, človek súčasného typu, človek vyspelý, sapient (t. j. latinsky "Homo sapiens sapiens") alebo skôr neformálne ako neantrop, neantropín (lat. "Neoanthropus") či homo. S. Sergi a jeho nasledovníci používajú vedecký termín "Phaneranthropus" či "Phaneranthropi", G. Sergi (otec S. Sergiho) používal rodové označenia "Notanthropus" (pre západných Európanov a Afričanov) a "Heoanthropus" (pre Rusov a podobne) a "Hesperanthropus" (pre Indiánov a Eskimákov).
Staršie nálezy z Homo sapiens v užšom zmysle sa zvyknú označovať aj ako anatomicky moderný človek, raný moderný človek, človek predveký či človek praveký.
Rôzne rozsahy pojmu a taxónu Homo sapiens.
Termín "Homo sapiens" zaviedol Linné (mimochodom popri alternatívnom označení Homo diurnus) na označenie človeka ako biologického druhu (v tom čase fosílne nálezy človeka ešte takmer neexistovali). Neskôr sa označenie Homo sapiens obyčajne používalo na označenie len ľudí dnešného typu (nižšie označované ako Homo sapiens v užšom zmysle), iné nálezy boli považované za iné druhy (treba však poznamenať, že do prvej polovice 20. storočia viacerí autori nahradzovali druh Homo sapiens sadou viacerých rozlične zadelených a pomenovaných geograficky definovaných druhov, ktoré by sme dnes skôr klasifikovali maximálne ako rasy).
Neskôr, najmä od 60. do 90. rokov 20. storočia, väčšina autorov zvykla pod Homo sapiens zahŕňať ako poddruhy aj neandertálcov a často aj časť alebo väčšinu nálezov, ktoré dnes obyčajne radíme pod Homo heidelbegensis (napr. Homo steinheimensis, Homo soloensis, Homo rhodesiensis a pod.). Takto chápaný Homo sapiens sa nižšie označuje ako Homo sapiens v širšom zmysle. Človek dnešného typu sa pri takomto postupe taxonomicky obyčajne označoval ako Homo sapiens sapiens. Pre nálezy, ktoré spadajú pod Homo sapiens v širšom zmysle, ale nie sú to ľudia dnešného typu (teda nie sú Homo sapiens v užšom zmysle), sa čoskoro zaužívalo aj súhrnné označenie archaický Homo sapiens (podrobnosti pozri v článku archaický Homo sapiens).
Od polovice 90. rokov sa vyššie spomenuté nálezy typu Homo steinheimensis, Homo soloensis atď. preradili do Homo heidelbergensis a neandertálci do (po rokoch opäť) samostatného druhu Homo neanderthalensis. Homo sapiens sa takto zredukoval späť na svoj pôvodný rozsah – Homo sapiens v užšom zmysle; inými slovami, druh Homo sapiens sa stal zhodným s dovtedajším poddruhom Homo sapiens sapiens.
Treba však dodať, že niektorí autori (najmä nemeckí) naďalej definujú Homo sapiens ako Homo sapiens v širšom zmysle, teda vrátane toho, čo je u iných bádateľov klasifikované ako Homo heidelbergensis a Homo neanderthalensis, pričom však niektorí z tejto skupiny autorov už Homo neanderthalensis považujú za samostatný druh.
Menšia skupina autorov (napr. Wolpoff 1999; Curnoe a Thorne 2003) Homo sapiens nielenže nezúžila, ale naopak rozšírila (Homo sapiens v najširšom zmysle): Do Homo sapiens zaraďuje nielen Homo heidelbergensis a Homo neanderthalensis, ale aj to, čo iní označujú ako Homo erectus a Homo ergaster (autori zastávajúci tento názor patria medzi zástancov teórie multiregionálneho vývoja), prípadne zriedkavejšie aj to, čo iní označujú ako Homo habilis (v širšom zmysle) .
Homo sapiens v užšom zmysle – človek dnešného typu.
Zahrnuté staršie taxóny (t. j. subjektívne synonymá).
Pozri pod človek (Homo)#Podrobnejšia verzia.
Charakteristika.
Podľa Vančata 2007 mladšie formy anatomicky moderného človeka (t. j. mladopaleolitické nálezy) boli čiastočne odlišné od jeho starších foriem. Boli dlholebé a mali vypuklinu v tylovej časti lebky, nazývanú hemi-bun, ktorá sa odlišovala od vypukliny neandertálcov. Aj výrazné nadočnicové oblúky sa morfologicky líšia od neandertálcov. Zuby a čeľuste boli prakticky neodlíšiteľné od niektorých súčasných ľudí. Zuby mali malé dutiny, vyskytovali sa tri moláre, ale medzi posledným molárom a mandibulou nebol retromolárny priestor. Postkraniálny skelet nálezov z aurigancienu a gravettienu sa najmä u žien odlišoval od dnešného v tom, že mal vyššiu a užšiu panvu a robustnejšie dlhé kosti, že diafýza femuru bolo prehnutá a veľmi dlhá, a že mali dlhé predlaktia a holeň. Postkraniálny skelet z obdobia magdalénienu je viac podobný súčasnému. U mladopaleolitických ľudí bol typický výrazný pohlavný dimorfizmus v morfológii a predovšetkým v stavbe tela. Mladopaleolitickí muži dosahovali výšku až 2 metre a boli pomerne štíhli; ženy zo starších mladopaleolitických (pre neskoršie mladopaleolitické to už neplatí) nálezov boli výrazne nižšie a zároveň robustnejšie než muži. U nálezov z aurignacienu sú podľa niektorých názorov badateľné niektoré archaické znaky, údajne dokazujúce fylogenetické väzby k neandertálcom či hybridizáciu s nimi. 
Z oblasti sociokultúrnej evolúcie sa mnohé z jej aspektov vyvinuli v mladom (niekedy už strednom) paleolite. "Sú to napr. stavanie obydlí, používanie ohňa na iné účely než na tepelnú úpravu potravy a ochranu skupiny, uchovávanie potravín, výroba keramických predmetov a látok,obchod, umenie, náboženstvo a liečiteľstvo. Iné, ako napr. písané písmo, moderná sociálna štruktúra a domestikácia rastlín a živočíchov, sú relatívne veľmi mladé." Z mladého alebo dokonca už stredného paleolitu pochádza aj čepeľová technológia a modulárne technológie s mikrolitickými čepeľami, vynález vrhača oštepov a luku a protodomestikácia niektorých zvierat a rastlín. Predpokladá sa, že človek dnešného typu mal od svojho vzniku v strednom pleistocéne už artikulovanú reč (hoci niektorí autori tvrdia, že ju mali aj neandertálci a možno už Homo erectus). 
Človek, ktorý vyzeral skoro ako dnes, sa objavil až medzi 12 – 8 000 rokmi (BP?). "Lebka sa stala gracilnejšou ... u oboch pohlaví sa zmenšila postava, muži sa stali robustnejšími a ženy drobnejšími. Tento proces sa začal podľa všetkého už oveľa skôr než v neolite, a to zrejme po skončení posledného glaciálu pred 18-tisíc rokmi v magdalénskom období a skončil sa až v priebehu neolitu. V tomto období tiež začínajú v evolúcii človeka prevažovať aspekty sociokultúrnej evolúcie. Začína sa formovanie prvých ľudských etnických skupín v súčasnom slova zmysle. Pre pochopenie tohto procesu má veľký význam analýza natufiánskeho obdobia na Blízkom východe a obdobie epipaleolitu a mezolitu v Európe, ktoré predstavujú akési prechodné obdobie medzi neskorou lovecko-zberačskou fázou evolúcie človeka a najstaršou fázou raného poľnohospodárstva."
Podľa Soukup 2005 bolo pre (prvých) ľudí dnešného typu (buď od ich vzniku, alebo najneskôr od 40 000 BP) charakteristické používanie reči, rozvoj pamäti, schopnosť predpovedať budúcnosť, abstraktné myslenie (umenie; najstarší nález je asi Blombos 80 000 BP) a špecializovaná výroba kostených nástrojov.
Podľa Thurzo 1998 sa fyzický vývoj človeka dnešného typu v posledných tisícročiach vyznačuje najmä gracilizáciou lebky, chrupu a postkraniálneho skeletu, pričom približne od obdobia pred 35 – 30 000 "rokmi dochádza aj ku klesaniu hmotnosti tela a kapacity lebky. Obyvateľstvo Európy podlieha od neolitu po súčasnosť konformizačno-heterogenizačnému trendu, v rámci ktorého sa konformizácia prejavuje spodobňovaním telesných vlastností Európanov – interpopulačnou konformizáciou. Druhou zložkou trendu je intrapopulačná heterogenizácia prejavujúca sa rastom intrapopulačnej variability polygénne dedičných znakov – teda zväčšovaním rozdielov medzi telesnými charakteristikami tej istej populačnej skupiny."
Podľa Bild der Wissenschaft je človek dnešného typu morfologicky pomerne variabilný. Ľudia v chladnejších klimatických zónach majú spravidla väčší trup a kratšie končatiny, aby nestrácali teplo. Naopak v teplých regiónoch je telo skôr jemnejšie, ruky a nohy sú dlhšie. Podobne je to aj s farbou pokožky: čím slabšie je slnečné žiarenie, tým svetlejšia je koža, aby vedela aj pri nedostatku slnka vyprodukovať dostatok vitamínu D.
Rasy.
Človek dnešného typu vytvoril na Zemi tri ľudské rasy: 
Teórie vzniku človeka dnešného typu.
Monocentrické a multiregionálne teórie.
Zo súčasného pohľadu možno rozlíšiť najmä nasledujúce tri teórie (znak "/" oddeľuje synonymá, skratky: v š. z. = v širšom zmysle, v u. z. = v užšom zmysle, v n. z. = v najširšom zmysle):
I)Teória monocentrizmu/ monocentrické teórie/ monocentrizmus/ „single origin models/hypothesis“/ hypotéza rajskej záhrady/model rajskej záhrady (Garden of Eden hypothesis/model)/ hypotéza Noemovej archy (Noah’s Ark hypothesis) v š. z.: Podľa tohto prístupu človek dnešného typu vznikol na jednom mieste sveta. Delí sa nasledovne:
Do konca 80. rokov sa vznik človeka dnešného typu v Afrike datoval väčšinou buď na 100 000, alebo na 70 000 BP, od konca 80. rokov väčšinou na 200 000 BP.
II) Asimilačný model/hypotéza/teória (Assimilation Model/Hypothesis/Theory): Podľa tejto teórie pochádzajú z Afriky predovšetkým gény a vlastnosti ľudí, migrácie obyvateľstva hrali menšiu úlohu, nedošlo k úplnému fyzickému nahradeniu veľkými presunmi obyvateľstva (ako v teórii nedávneho afrického pôvodu) a došlo „len“ – zhruba počas neskorého pleistocénu – k nahradeniu génov a vlastností dovtedajších ľudí na iných kontinentoch génmi a vlastnosťami afrických ľudí. Vančata zaraďuje tento model pod monocentrické modely, teda pod I. Hlavní predstavitelia: Smith, Falsetti, Donnelly, Trinkaus. Model existuje od roku 1989.
III) Teória polycentrizmu v š. z./polycentrická teória v š. z./polycentrizmus v š. z./teória polycentrickej evolúcie v š. z./ polycentrické teórie/“multiple origin models/hypothesis“/ model/hypotéza/teória multiregionálneho vývoja (Multiregional Evolution model/ hypothesis/theory) v n. z./ model/hypotéza/teória regionálnej kontinuity (Regional Continuity model/hypothesis/theory) v n. z./multiregionalizmus v n. z./ multiregionálny model/hypotéza/teória v n .z./ multiregionálne modely/hypotézy/teórie v n.z./kandelábrový model/hypotéza/teória/škola v š. z.: Podľa tohto prístupu človek dnešného typu vznikol paralelne na viacerých miestach (v podstate na tých istých miestach, kde žije aj dnes). Prístup možno rozdeliť takto:
Poznámky: 
O datovaní vzniku človeka dnešného typu pozri nižšie.
Neandertálska a preneandertálska a presapientná hypotéza.
Kým od 80. rokov diskusie prebiehajú najmä medzi teóriami „Von z Afriky“ a multiregionálnymi modelmi, do 70. rokov diskusie prebiehali najmä medzi nasledujúcimi teóriami:
Terminologicky toto delenie (na neandertálsku, preneandertálsku a presapientnú teóriu) zaviedol Vallois v roku 1958.
Vzťah k neandertálcom.
Neandertálci sa pôvodne obyčajne považovali za samostatný druh, t. j. druh oddelený od človeka dnešného typu. Neskôr, od 60. rokov do polovice 90. rokov 20. storočia, sa považovali spolu s človekom dnešného typu za poddruh druhu človek rozumný (Homo sapiens) v širšom zmysle. Od konca 90. rokov sa znova u väčšiny autorov považujú za samostatný druh. V roku 2006 (potvrdené aj neskôr) sa ukázalo, že rozhodne dochádzalo aj ku kríženiu medzi neandertálcami a ľuďmi dnešného typu, napriek tomu sa neandertálci naďalej obyčajne klasifikujú ako samostatný druh (t. j. neaplikuje sa definícia biologického druhu, ktorá je založená len na krížiteľnosti skúmaných jedincov).
Konkrétnejší názor o vzťahu ľudí dnešného typu a neandertálcov od začiatku 20. storočia do zhruba 70. rokov závisel od toho, či sa autor pridŕžal hypotézy neandertálskej fázy, preneandertálskej hypotézy alebo presapientnej hypotézy (pozri vyššie). Súčasné názory na postavenie neandertálcov vo vývojovom strome sa rôznia, ale názor, že sa dnešní ľudia vyvinuli z neandertálcov, sa už nevyskytuje. Isté je, že obidva taxóny existovali dlhý čas paralelne – a (prinajmenšom) v európskej oblasti od cca 40/35 000 BP aj fyzicky blízko seba – a vzájomne sa krížili.
Nálezy.
Nasledujú príklady zoznamov nálezov človeka dnešného typu zo zdrojov, ktoré sa nálezmi zaoberajú podrobnejšie. Ostatné – t. j. kratšie – zoznamy nálezov človeka dnešného typu pozri dole pod nadpisom Systematika. Pre všetky zoznamy nálezov človeka dnešného typu platí, že sú uvedené len staršie nálezy, pretože novších nálezov a nálezov súčasných ľudí je samozrejme „nekonečne“ veľa. 
Pri najstarších nálezoch je sporné, ktoré nálezy zaradiť pod človeka dnešného typu a ktoré mimo neho – k tomu pozri podnapis Datovanie vzniku/najstaršie nálezy.
Vančata (2007).
anatomicky moderný človek (anatomicky moderný Homo sapiens, staršie: človek predveký):
Poznámky: 
McKee et al. (2005).
Homo sapiens sapiens:
Poznámka (McKee et al. 2005): Podľa genetikov Homo sapiens sapiens vznikol zhruba okolo 200 000 BP (podrobnejšie pozri nižšie).
Klein (1999).
Klein uvádza viacero možných dátumov pre vznik Homo sapiens, vrátane viacerých možných dátumov pre vznik človeka dnešného typu; tu sa uvádzajú nálezy spadajúce pod definície od 300/260/130 000 alebo od 50/40 000. Nálezy od 50/40 000 autor označuje (aj) ako úplne moderný Homo sapiens a nálezy pred týmto dátumom (aj) ako takmer moderný Homo sapiens (near-modern Homo sapiens, pričom veľmi staré – t. j. len africké – nálezy nejasne označuje ?aj/?skôr ako archaický Homo sapiens).
Homo sapiens (v užšom zmysle):
Poznámka: 
Thurzo (1998).
Homo sapiens – človek rozumný:
Datovanie vzniku / najstaršie nálezy.
Najprv príklady datovania vzniku Homo sapiens v užšom zmysle (človeka dnešného typu) uvádzané v literatúre, zoradené podľa roka (všetky dátumy sú BP):
Údaje sa rôznia, pretože podobne ako pri iných taxónoch (nie len) človeka, závisí aj rozhodnutie o dátume vzniku taxónu človek dnešného typu:
Konkrétne:
V novembri roku 2011 bolo oznámené, že najstarším nálezom jedinca človeka dnešného typu z Európy sú podľa nového datovania zuby z jaskyne Grotta del Cavallo v južnom Taliansku. Ich vek je 45 000 až 43 000 rokov BP. Pôvodne sa myslelo, že išlo o zuby neandertálcov. Z tejto zmeny priradenia zároveň vyplýva, že príslušná archeologická kultúra uzzulien, o ktorej sa predtým myslelo, že bola neandertálska, bola už v skutočnosti kultúra ľudí dnešného typu. Zároveň bolo oznámená, že podľa nového datovania je takmer rovnako stará čeľusť človeka dnešného typu z lokality Kent's Cavern v Anglicku, ktorej vek je po novom 44 200 – 41 500 BP .
Šírenie po svete resp. vznik v jednotlivých častiach sveta.
Pokiaľ ide o prvé výskyty mimo Afriky, zdroje sa v presnom datovaní rozchádzajú (pozri aj podnadpis Nálezy):
Podľa Thurzo 2010 sa človek dnešného typu objavil na Blízkom východe pred 100 000 rokmi, v Európe pred 40 – 35 000 rokmi, Austrálii pred 62 000 rokmi a v Amerike pred vyše 30 000 rokmi.
Vančata 2007 uvádza, že človek dnešného typu sa rozšíril najprv na Blízky východ a (pravdepodobne aj) do juhovýchodnej Ázie. Potom začal "zhruba pred 60 000 tisícmi rokov novú fázu kolonizácie ... a prenikol na indonézske ostrovy a do Austrálie. Podľa súčasných analýz sa zdá pravdepodobné, že definitívna kolonizácia Austrálie prebehla ďaleko neskoršie, zhruba v čase, keď anatomicky moderný človek kolonizoval Európu, teda pred 35 000 rokmi." Podľa niektorých názorov niekedy medzi 60 a 40/30 000 prenikol aj do americkej časti Beringie (oblasti okolo Beringovej úžiny). "V období zhruba od 35 000 rokov dochádza k expanzívnemu vývoju anatomicky moderného človeka, ktorý v priebehu nasledujúcich 20 000 rokov kolonizoval väčšinu človeku dostupných ekosystémov v tropickom, subtropickom aj miernom a arktickom pásme. Anatomicky moderný človek tiež definitívne kolonizoval Európu, Áziu a severnú a južnú Ameriku, a to vrátane ich subarktických pásiem...Kolonizácia podľa všetkého prebehla v dvoch vlnách. V prvej vlne, ktorá sa začala v období po 35 000 rokov a trvala až do 19 000 rokov, bola definitívne osídlená Austrália, Európa a prevažná časť južnej a centrálnej Ázie, a prinajmenšom západná časť Sibíri. O osídlení východnej Sibíri, Beringie a severnej a južnej Ameriky sa vedie rad sporov." Podľa niektorých názorov boli východná Sibír a Beringia (a prípadne severná Kanada) kolonizované v dvoch vlnách: Prvá za zastavila na severe Ameriky. Druhá vlna, tvorená populáciami podobnými európskym magdaléncom a vykazujúcimi cloviskú kultúru, definitívne kolonizovala celú severnú Ameriku. Kolonizácia južnej a strednej Ameriky je sporná – podľa niektorých nálezov mohli do južnej Ameriky preniknúť "časti populácie, ktoré sa pokúsili osídliť medzi 30 000 - 20 000 rokmi severnú Ameriku. Podľa iných názorov bolo súčasťou druhej migračnej vlny niekoľko kultúrne aj biologicky rozdielnych ľudských skupín, z ktorých niektoré osídlili severné a iné južné časti severnej a celú strednú Ameriku a ďalšie zas južnú Ameriku. Existujú aj exotické názory, podľa ktorých bola južná Amerika osídlená z Oceánie alebo Afriky...Zdá sa najpravdepodobnejšie, že definitívna kolonizácia Ameriky prebehla až po vrcholu posledného zaľadnenia, keď dochádza k dôležitým zmenám aj v rámci Európy a Ázie."
Soukup 2005 píše, že človek dnešného typu "Pred 160 až 140 tisíc rokmi osídlil subsaharské časti Afriky, pred 100 až 80 tisíc rokmi prenikol na Blízky východ a odtiaľ postupoval ďalej dovnútra Ázie, pred 70 až 60 tisíc rokmi dosiahol Novú Guineu a Austráliu, pred 40 až 28 tisíc rokmi nahradil v Európe klasických neandertálcov a pred 20 až 13 tisíc rokmi vstúpil cez Beringiu do Nového sveta."
McKee 2005 (pozri aj podnadpis Nálezy) uvádza, že najstaršie nálezy (takmer) moderných ľudí z Blízkeho východu majú menej ako 115 000 BP alebo menej ako 100 000 BP. Najstaršie nálezy moderných ľudí z Číny majú možno až 100 – 67 000 rokov, ale väčšina je od 35 000 BP, japonské nálezy začínajú 50 000 BP a najstaršie nálezy zo Sibíri majú menej než 40 000 BP. V Austrálii vegetačné zmeny spôsobené ľudmi naznačujú osídlenie od 60 – 54 000 BP alebo už od 140 000 BP, sporné nálezy artefaktov majú 176 – 116 000 BP, nesporné nálezy artefaktov majú menej než 50 000 BP a najstarší nález jedinca má 40 000 BP. K Amerike uvádza nasledovné: Najstaršie nálezy v severnej Amerike začínajú pred 40 000 alebo 38 000 BP alebo 30 000 rokmi, v južnej Amerike pred 47 000 alebo 33 000 rokmi. Niektorí autori neuznávajú akékoľvek americké nálezy staršie ako 13 000 BP alebo ako 11 500 BP. Genetika naznačuje viacero vĺn (asi 3 vlny) migrácií do Ameriky od 40 000 BP alebo od 30 000 BP. Výskum zubov naznačuje osídlenie Ameriky od 14/13 000 BP. Väčšina bádateľov tvrdí, že ľudia prišli do Ameriky cez Beringovu úžinu z Ázie – pevninský most cez Beringovu úžinu sa mohol objaviť okolo 40 000 BP a/alebo istý čas po 28/25 000 BP a potom znova 14/ 12 000 BP a prípadne aj inokedy; niektorí bádatelia však tvrdia, že ľudia do Ameriky prišli z Afriky alebo Austrálie alebo – okolo 18 000 BP – z Európy.
Klein 1999 (pozri aj podnadpis Nálezy) udáva najstaršie nálezy moderných ľudí na Blízkom východe na 120 – 90/80 000 BP resp. 47 000 BP, v Európe od 40 000 BP, vo východnej Ázii od 40 000 BP (jeden nález má 260 000 BP) a v Austrálii buď od 176 – 116 000 BP alebo od 60 – 50 000 BP alebo od 40 000 BP. V Amerike je najstaršia kostra stará 10/8 000 BP, hranica najstaršieho možného osídlenia podľa vzniku indiánskeho typu chrupu je 30 000 BP a najstaršie nesporné náleziská artefaktov sú od 13/12 000 BP (pričom ale niektoré nálezy z južnej Ameriky by mohli byť až 48 000 resp. 33 000 rokov staré).
Podľa Parker 1999 sa ľudia dnešného typu dostali na Blízky východ okolo 100 000 BP, odtiaľ:
Thurzo 1998 (pozri aj podnadpis Nálezy) uvádzal najstaršie nálezy na Blízkom východe na 100 – 90 000 rokov BP, v Európe 35 000 BP, v Číne 40 – 30 000 rokov BP, na Jáve 41 500 BP a v Austrálii 116 000 rokov BP. K Amerike píše "Hoci antropológovia predpokladajú, že prvými Američanmi boli predstavitelia H. sapiens, ktorí sa dostali do Severnej Ameriky pred cca 30 000 rokmi, najstaršie nájdené skamenené pozostatky (nájdené v Kansase) sú datované na 15 400 rokov BP. Hoci archeologických názov svedčiacich o osídlení Ameriky je viac, doteraz sa nenašli spoľahlivo datované artefakty staršie ako 19 600 rokov BP (Meadowcroft Rockshelter, údolie rieky Ohio, Pensylvánia). Kamenné a kostené artefakty, základy obydlí a dokonca kusy mäsa zachované v rašeline čilskej lokality Monte Verde - datované rádiokarbónovou metódou na 33 000 rokov BP - sa zatiaľ nedočkali všeobecného uznania, no počas výskumov zo začiatku 90. rokov pri meste Calgary provincie Alberta v Kanade sa našli jednoduché kamenné sekáče datované na 25 000 - 21 000 rokov BP."
Systematika.
Uvedené sú rôzne príklady z literatúry. Najčastejší prípad – teda systematika, ktorá obsahuje len položku Homo sapiens a ďalej ju viac nedelí – je v prehľade pochopiteľne vynechaný.
Rightmire (2009).
Homo sapiens:
Tattersall (2009).
Homo sapiens
Storch (2007).
Homo sapiens/moderný Homo sapiens
Schwartz a Tattersall 2005.
rod Homo:
Paleos.com 2006-2010.
Homo sapiens
Cambridge Dictionary 2005.
Homo sapiens/staršie: Homo sapiens sapiens/anatomicky moderný človek
Paleobiology database (prístup september 2011, posledný zdroj 2004/2006).
Homo sapiens – vrátane Homo floresiensis
Systema Naturae (2004 - 2011)- Taxonomicon.
Homo sapiens
Groves 2004.
rod Homo:
Cameron a Groves 2004.
Homo sapiens
Drobyševskij 2003.
rod Homo – jediný druh Homo sapiens
Stringer 2002.
Homo sapiens
Wood 2000.
Homo sapiens
McBrearty a Brooks (2000).
Homo sapiens A:
Boľšaja sovetskaja enciklopedija/Great Soviet Encyclopedia (1970-1979).
Homo sapiens/neantrop (Neoanthropinae) 
Fischer Weltgeschichte (1966).
Homo sapiens:
Gremjackij (1950).
citované v Drobyševskij 2003
Homo sapiens
McCown a Keith (1939).
citované v Drobyševskij 2003
rod Homo/Neoanthropus:
Homo sapiens v užšom zmysle tento zdroj nazýva Homo alebo Neoanthropus. Neandertálci sú zvlášť.
Osborn (1918).
Homo sapiens – uvedená je (zrejme) len Európa
Neandertálci sú zvlášť
Linnaeus (1758).
Homo sapiens alebo Homo diurnus:
Homo sapiens v širšom zmysle aj v užšom zmysle.
Nasledujú príklady zdrojov, ktoré zohľadňujú aj Homo sapiens v širšom zmysle aj Homo sapiens v užšom zmysle.
Wood a Lonergan 2008.
Homo sapiens v širšom zmysle:
Pietrusewsky.
Homo sapiens v staršom zmysle/neskorý Homo:
Vančata 2007.
Homo sapiens
Encyclopedia of Anthropology 2006.
a) str. 312:
Homo sapiens
b)inde:
rod Homo:
Soukup 2005.
rod Homo:
Lewin a Foley 2004.
a)str. 257
naddruh Homo sapiens
b)str. 370/371
Homo sapiens I
Alternatívne môže Homo sapiens zahŕňať ešte aj taxón Homo erectus v širšom zmysle.
Koltes, T. 2002-2005 (písané 2004 alebo 2005).
a)Homo sapiens v širšom zmysle
b)Homo sapiens
c)Homo sapiens:
Mikko.
skupina druhov Homo sapiens:
Heslip 2001.
Tento zdroj do Homo sapiens zaraďuje len časť z toho, čo je inde Homo heidelbergensis. Konkrétne ide o nálezy od 350 000 BP. Celkovo ako nálezy Homo sapiens uvádza: Ázia: Ta-li (Dali), Darra-i-Kur, Ťin-niou-šan (Jinniushan), Laj-šuej (Laishui), Liou-ťiang (Liujiang), Ma-pa (Maba), Minatogawa, Nanking (Nanjing), Narmada, Ngandong, Niah, Pinza-Abu, Qafzeh (Kafza) 9, Sa-la-wu-su, Š'-jü (Shiyu), Wadjak 1 a 2, Si-ťia-jap (Xijiayao), Jamašita-čo (Yamashita-cho), C'-jang (Ziyang); Afrika: Kabwe (uvedené aj pod Homo heidelbergensis), Border Cave, Florisbad, Klasies River Mouth, KNM-ER 736, KNM-ER 803, LH 18, Ndutu, Omo 1 a 2; Európa: Atapuerca 5, Cro-Magnon 1, Fontéchevade, Předmostí, Salá (Salé), Steinheim, Swanscombe; Austrália: Coolbool, Keilor, Kow Swamp 1 a 5, WLH 1, 3 a 50
Delson et al. 2000.
Homo sapiens v širšom zmysle
Klein 1999.
Homo sapiens v širšom zmysle
Neandertálci sú zvlášť.
Podrobnejší rozpis nálezov pozri vyššie.
Homo sapiens v širšom zmysle.
Nesledujú príklady systematík. Charakteristiku pozri ako kombináciu charakteristiky Homo sapiens v užšom zmysle (pozri vyššie) a charakteristík v článkoch o druhoch, ktoré sú okrem toho nižšie uvedené.
Derevianko (2010, 2011).
Zdroje pozri v článku Zoznam systematík rodu človek
Homo sapiens/Homo sapiens sapiens v širšom zmysle:
Schrenk (2008, 1997).
a)2008
Homo sapiens
Neandertálec je samostatný druh.
b)1997
Homo sapiens
Bräuer (2007, 1996).
a)2007:
Homo sapiens
b)1996:
Homo sapiens (v širšom zmysle)
Brechner et al. (?2005).
Homo sapiens
Brockhaus (2005 - 2006).
Homo sapiens
Neandertálec je zvlášť
McKee (2005).
rod Homo:
Lexikon der Biologie (2004).
Homo sapiens
Bramblett (2004).
Homo sapiens
NGD 2002.
Homo sapiens
Delson 2002.
Homo sapiens
Všeobecný encyklopedický slovník (2002).
Homo sapiens – človek rozumný/človek múdry
Biopedia 2003-2013, podobne: Rozum do vrecka 1998.
Homo sapiens – človek rozumný; od 400 000 BP
Zeitoun (2000).
Homo sapiens – vrátane neandertálcov
Filit (1999).
Homo sapiens
Podborský (1997).
Homo sapiens
Encyklopédia medicíny (1997).
Homo sapiens – človek múdry
Aiello (1996).
Homo sapiens
Der grosse Ploetz (1998, tabuľka str. 11).
Homo sapiens
Scott (1995).
Homo sapiens:
Kronika ľudstva (1992/1988).
Homo sapiens – človek rozumný
Stloukal et al. resp. Beneš, J. (1991/1986).
Homo sapiens
McBrearty (1990).
Homo sapiens
Pečírka (?1989).
Homo sapiens – človek rozumný:
Biologie (1986).
Homo sapiens
Thurzo (1985).
Homo sapiens — človek rozumný
Encyklopédia archeológie (1986).
Homo sapiens
Buchvald (1985).
Homo sapiens
Malá československá encyklopedie (1984).
Homo sapiens – človek rozumný (v širšom zmysle ?)
Szalay a Delson 1979.
Homo sapiens
Linder Biologie 1979.
Homo sapiens
Jelínek (1977).
Homo sapiens
Pyramída (1974).
a)v článku Hominidae (1974):
Homo sapiens
b)v článku Homo sapiens (1974):
rod Homo:
Neandertálec je zvlášť
Ale v heslách z rokov 1980 a 1982 sa už neandertálec uvádza ako Homo sapiens neanderthalensis a spomína sa už aj Homo sapiens steiheimensis.
Eibl-Eibesfeldt 1974.
citované v Taxonomicon
Homo sapiens
Co je Co 2 (1973, to isté 1983).
Homo sapiens
Campbell 196x.
a) citované v článku Homo sapiens v Delson, E., Tattersall, I., Couvering, J. A. Van, Brooks, A. S.: Encyclopedia of Human Evolution and Prehistory, 2000
B. Campbell v 60. rokoch navrhol delenie:
Homo sapiens:
a toto delenie sa veľmi rozšírilo od roku 1964. Neskôr sa rozšírilo delenie v podobe:
Homo sapiens:
b)citované v Drobyševskij 2003
b1)1963, 1965
Homo sapiens
b2)1962
rod Homo – jediný druh Homo sapiens:
Robinson (1961).
citované v Drobyševskij 2003
Homo sapiens
Mayr (1950).
Homo sapiens