burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Šuruppak

Šuruppak (sumersky „liečivé miesto"), moderne Tell Fara, Irak, bolo staroveké sumerské mesto, ktoré sa nachádzalo asi 55 kilometrov južne od Nippuru a 30 kilometrov severne od starovekého Uruku na brehu Eufratu. Šuruppak bol zasvätený Ninlil, nazývanej aj Sud, bohyni obilia a vzduchu.
Mesto sa najviac rozrástlo na konci obdobia ranej dynastie III (2600 až 2350 pred n. l.), keď zaberalo približne 100 hektárov.
„Šuruppak" je niekedy aj meno kráľa mesta, legendárneho preživšieho potopy a údajného autora "Poučenia od Šuruppaka".
História.
Najstaršie vykopané úrovne v Šuruppaku sa datujú do džemdetnasrského obdobia približne 3000 rokov pred Kr. Význam a rozloha mesta vzrástli a v ranom dynastickom období presiahli 40 hektárov (0,4 km2). Klinopisné tabuľky z obdobia ranej dynastie III ukazujú prosperujúcu, vojensky orientovanú ekonomiku s väzbami na mestá v celom regióne. Navrhuje sa, že Fara bola súčasťou "hexapolisu" s Lagašom, Nippurom, Urukom, Adabom a Ummom, pravdepodobne pod vedením Kiša. Podobne ako väčšina miest na Eufrate, aj toto mesto upadalo počas Akkadskej ríše.
Počas obdobia Ur III mestu vládli guvernéri ("ensi"), ktorých menoval Ur. Jeden z nich je známy ako Ur-nigar, syn Šulgiho, prvého vládcu obdobia Ur III. Jedna z tabuliek nájdených na lokalite je datovaná názvom roku na začiatok vlády Šu-Sina, predposledného vládcu tohto obdobia. Predpokladá sa, že bolo opustené krátko po roku 2000 pred Kr., hoci sa na lokalite našla jedna valcová pečať Isin-Larsa a niekoľko keramických plakiet, ktoré môžu pochádzať zo začiatku druhého tisícročia pred Kr. Povrchové nálezy sú prevažne z obdobia ranej dynastie. V 2. roku vlády Enlil-baniho (asi 1860 – 1837 pred Kr.), vládcu Isinu, je zaznamenané, že mudrc z Nippuru zanechal v Šurapaku bylinný liek.
Zo súdobých epigrafických pamiatok je známych niekoľko guvernérov mesta Šurappak v období ríše Ur III: Ku-Nanna, Lugal-hedu, Ur-nigin-gar a Ur-Ninkura. V oveľa neskorších literárnych kompozíciách sa spomína niekoľko údajných vládcov. V Sumerskom kráľovskom zozname je uvedený vládca Ubara-Tutu, posledný vládca „pred potopou". V niektorých verziách po ňom nasleduje syn Ziusudra. V neskorších verziách "Eposu o Gilgamešovi" sa ako kráľ Šuruppaku uvádza muž menom Utnapištim, syn Ubara-Tutu. Predpokladá sa, že táto časť Gilgameša bola prevzatá z iného literárneho diela, mýtu o Atraháze.
Potopa.
Správa o vykopávkach z 30. rokov 20. storočia spomína vrstvu povodňových nánosov na konci džemdetnasrského obdobia v Šuruppaku. Šuruppak je v mezopotámskej legende jedným z „predpotopných" miest a domovom kráľa Utnapištima, ktorý prežil potopu tým, že si predtým vyrobil loď. Schmidt napísal, že biblický príbeh o potope „sa zdá byť založený na veľmi skutočnej udalosti alebo na sérii takýchto udalostí, ako to naznačuje existencia v Ure, v Kiši a teraz vo Fare, inundačných nánosov, ktoré sa nahromadili na vrchole ľudského osídlenia."
Ide o nánosy podobné tým, ktoré sa usadzujú pri riečnych avulziách, čo je proces, ktorý bol bežný v riečnom systéme Tigris - Eufrat.
Adab (mesto)

Adab alebo Udab bolo staroveké sumerské mesto medzi Girsu a Nippurom. Nachádzalo sa na mieste dnešného mesta Bismaya alebo Bismya v irackej provincii Wasit. Bohom mesta Adab bol Parag'ellilegarra (Panigingarra) „Vládca menovaný Ellilom".
História.
Ranodynastické obdobie.
Adab bol obývaný prinajmenšom od ranodynastického obdobia. Podľa sumerského textu "Inannin zostup do podsvetia" sa v Adabe za vlády Dumuziho Uruckého nachádzal Inannin chrám s názvom E-shar. V ďalšom texte, "Dumuziho sne", je Dumuzi z Uruku zvrhnutý zo svojho trónu hladným davom zloženým z mužov z veľkých sumerských miest vrátane Adabu.
Zdá sa, že v Adabe vládol kráľ Kišu Mesilim, a to na základe nápisov nájdených v Bismayi. Na jednom nápise na úlomku misy sa píše: „Mesilim,kráľ Kišu, do Esaru vrátil [túto misu], Salkisalsi je patesi z Adabu." Jeden z adabských kráľov, Lugal-Anne-Mundu, ktorý sa objavuje v "Sumerskom kráľovskom zozname", sa spomína v niekoľkých súčasných nápisoch. Niektoré, ktoré sú oveľa neskoršími kópiami, tvrdia, že založil rozsiahlu, ale krátku ríšu, ktorá sa rozprestierala od Elamu až po Libanon a amorejské územia pozdĺž Jordánu. Adab sa spomína aj v niektorých eblanských tabuľkách z približne rovnakého obdobia ako obchodný partner Ebly v severnej Sýrii, krátko predtým, ako Eblu zničili neznáme sily.
V Bismayi sa našla mramorová socha s nápisom ďalšieho kráľa Adabu, ktorý sa rôzne prekladá ako Lugal-daudu, Da-udu, Lugaldalu a Esar.
Sargonské obdobie.
Meskigal, guvernér Adabu za vlády Lugalzagesiho z Uruku, zmenil vernosť Akkadu a stal sa guvernérom za vlády Sargona Akkadského. Neskôr sa pripojil k Veľkej vzbure proti Naram-Sinovi a bol porazený. Rôzni guvernéri vrátane Sarru-alliho a Lugal-ajagu potom vládli Adabu pod priamou akkadskou kontrolou. Na konci akkadského obdobia Adab obsadili Gutejci, ktorí z neho urobili svoje hlavné mesto.
Známych je aj niekoľko správcov mesta za vlády Ura III. Hoci sa v Bismáji nenašli žiadne neskoršie archeologické dôkazy, vykopávky tam boli krátke a o Adabe sa našli neskoršie epigrafické zmienky, napríklad v Chammurapiho zákonníku.
Li Jüan-čchao

Li Jüan-čchao (, ; * 20. november 1950, Lien-šuej, Ťiang-su, Čína) je bývalý čínsky politik. V rokoch 20132018 bol viceprezidentom Číny a čestným prezidentom čínskej spoločnosti Červeného kríža. V rokoch 20072012 bol členom sekretariátu ústredného výboru Komunistickej strany Číny a vedúcim jej organizačného oddelenia. V rokoch 20022007 pôsobil ako tajomník Komunistickej strany Číny v provincii Ťiang-su, najvyšší predstaviteľ oblasti s významným hospodárskym rozvojom. V rokoch 20072017 bol po dve funkčné obdobia členom politbyra ústredného výboru Komunistickej strany Číny.
Hral dôležitú úlohu počas čínskych ekonomických reforiem za vlády vodcov Teng Siao-pchinga a Čchen Jüna.
Osobný život.
Narodil sa v roku 1950 v Lien-šuej v meste Chuaj-an Li Kan-čchengovi, funkcionárovi komunistickej strany a neskoršiemu zástupcovi starostu Šanghaja, a Lü Ťi-jing, komunistickej revolucionárke z Šu-jangu. Bol ich štvrtým synom a dostal meno "Jüan-čchao" podľa „kampane na pomoc Severnej Kórei“. Navštevoval strednú školu v Šanghaji, kde maturoval v roku 1966, krátko pred kultúrnou revolúciou. Počas kultúrnej revolúcie pracoval v Ta-fengu, kde vykonával manuálne práce.
V roku 1973 bol odporúčený na štúdium matematiky na Východočínskej pedagogickej univerzite. Potom pracoval ako učiteľ na strednej škole Nan-čchang v Šanghaji a následne ako inštruktor na priemyselnej odbornej škole v Lu-wane. Po obnovení jednotných štátnych prijímacích skúšok na vysoké školy bol prijatý na štúdium matematiky na univerzite Fu-tan. V júni 1978 vstúpil do Komunistickej strany Číny. Po ukončení štúdia v roku 1981 zostal na univerzite Fu-tan učiť ako lektor. Formou diaľkového štúdia získal magisterský titul na Pekinskej univerzite pod vedením ekonóma Li I-ninga.
V roku 1998 získal doktorský titul v odbore práva na Straníckej škole ústredného výboru Komunistickej strany Číny. V roku 2001 absolvoval stáž na Harvard Kennedy School na Harvardovej univerzite. V marci 2019 agentúra Agence France-Presse informovala, že 20 odsekov jeho doktorskej práce bolo plagiátom práce, ktorú napísal Čang Min-keng.
Politbyro.
Počas XVIII. zjazde Komunistickej strany Číny v roku 2012 bol považovaný za kandidáta na povýšenie do stáleho výboru politbyra, ale bývalý generálny tajomník Ťiang Ce-min mu v tom zabránil, čo bolo považované za veľkú porážku Chu Ťin-tchaa. Naďalej však pôsobil v 25-člennom politbyre, do ktorého bol prvýkrát zvolený v roku 2007. Z politbyra odišiel na dôchodok v roku 2018, kedy bol nahradený Wang Čchi-šanom, úzkym spolupracovníkom prezidenta Si Ťin-pchinga.
Stará pošta (Pazardžik)

Stará pošta () je historická budova pošty zo začiatku 20. storočia, ktorá sa nachádza v meste Pazardžik v pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. Je jedným zo symbolov mesta Pazardžik a zároveň na základe vykonaného prieskumu najobľúbenejšia budova mesta. 
Iné názvy.
Stavba je známa aj ako Budova rajónnej prokuratúry a Ľudovéhu súdu (), Budova ONS () (ONS je skratka tzv. "Obecného ľudového výboru" (), Dom bulharsko-sovietskeho priateľstva (), alebo Budova bývalej pošty ().
Lokalita.
Budova sa nachádza v historickej časti mesta Pazardžik na námestí "ploštad „Konstantin Veličkov“" (, doslovne: "námestie Konstantina Veličkova") medzi ulicami „Asen Zlatarov“ (, doslovne: "ulica Asena Zlatarova") a „Konstantin Veličkov“ (, doslovne: "ulica Konstantina Veličkova"). Oficiálna adresa budovy je ulica „Asen Zlatarov“ (, doslovne: "ulica Asena Zlatarova") č. 24.
Dejiny.
Budova bola postavená na návrh "Riaditeľstva pôšt a telegrafov" (). Parcela na ktorej budova mala byť postavená, patrila pazardžickému Chrámu svätej Bohorodičky, bolo preto dohodnuté, že výstavba budovy bude financovaná z prostriedkov chrámu, chrám ale bude inkasovať poplatky za prenájom priestorov v budove. Tie mali pochádzať z viacerých zdrojov, pretože od začiatku sa rátalo s tým, že okrem poštovej a telegrafnej stanice bude v budove sídliť aj lekáreň (v budove sídlila až do roku 1972) a tri miestnosti budú postavené ako ďukiany (malý obchod spojený so skladom).
Budova bola postavená v dvoch etapách v priebehu rokov 19071910. Výstavba bola ukončená v priebehu leta a ešte v tom istom roku budova začala pôsobiť ako poštová stanica a zároveň sa v nej nachádzala lekáreň P. Trumbeva. V roku 1949 sa budova začala využívať ako sídlo súdu. V roku 1971 získala budova štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. 
V priebehu roku 1972 prevzal správu budovy tzv. "Mestský ľudový výbor" () a budova začala od 15. decembra tohoto roku slúžiť ako tzv. "Dom bulharsko-sovietskeho priateľstva" (). Tomuto účelu slúžila až do jari roku 1992. Neskôr bola v rámci reštitúcie vrátená do majetku Chrámu svätej Bohorodičky. Farnosť budovu nepotrebovala a tak priestory budovy rozpredala na burze viacerým súkromným firmám. 
24. marca 1994 prepukol v budove požiar, ktorý ju vážne poškodil, vrátane hodinovej veže. Do jedného roka však bola plne reštaurovaná v pôvodnej podobe.
V súčasnosti sa v budove nachádzajú obchody a reštaurácie.
Charakteristika.
Autorom budovy je významný bulharský architekt Penčo Genčev Kojčev.
Budova bola postavená aby slúžila potrebám poštovej a telegrafnej stanice, lekárne a troch malých obchodov v podobe ďukianov v prízemnej časti domu, ktorých výklady boli otočené k dnešnej ulici „Asen Zlatarov“.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Rok vyhlásenia: 1971
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Čierna hora (Zemplínske vrchy)

Čierna hora () je vrch v Zemplínskych vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Černochov, približne južne od Trebišova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchode pohoria. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Cejkov. Najbližším sídlom je západne situovaný Černochov, severne sa nachádza Cejkov, východne Zemplín, južne Ladmovce a Viničky a juhozápadne Bara. 
Opis.
Čierna hora leží v juhovýchodnej časti hlavného hrebeňa, vedúceho z Rozhľadne () cez Plochú horu () a Medový vrch (). Východne sa nachádza len z roviny vystupujúci Veľký kopec () a Somotorský vrch (), južne Tarbucka (), Šomoš (), Borsuk () a Stredný vrch (), západne Pleš (), Šimonov vrch (), Medový vrch () a Chotárny vrch () a severne Rozhľadňa (), Plochá hora (), Vysoký vrch (), Bocianí vrch (), Vlčia hora (), Veľký vrch () a Vakovec (). Oblasť patrí do povodia rieky Bodrog, kde vodu zo severnej časti odvádza Cejkovský potok, z južných svahov Babský a zo západných Barský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele vidieť okolité vrcholy Zemplínskych vrchov, Východoslovenskú nížinu, Slanské a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkeho Černochova alebo Cejkova.
Čchin Kang

Čchin Kang (, ; * 19. marec 1966, Tiencin, Čína) je čínsky diplomat a politik, od marca 2023 do októbra 2023 bol štátnym poradcom v Li Čchiangovej vláde. Od decembra 2022 do júla 2023 bol tiež ministrom zahraničných vecí Čínskej ľudovej republiky. Je členom 20. ústredného výboru KS Číny. Predtým v rokoch 20212023 pôsobil ako veľvyslanec Číny v Spojených štátoch amerických, v rokoch 20182021 ako námestník ministra zahraničných vecí, v rokoch 20152018 ako riaditeľ protokolu ministerstva zahraničných vecí a v rokoch 20112015 ako riaditeľ odboru informácií ministerstva zahraničných vecí.
Kariéra.
Čchin Kang sa narodil 19. marca 1966 v Tiencine v provincii Che-pej. V roku 1984 nastúpil na Univerzitu medzinárodných vzťahov a v roku 1988 získal bakalársky titul v odbore medzinárodné vzťahy.
Veľvyslanec v Spojených štátoch amerických.
V júli 2021 sa Čchin Kang stal na základe rozhodnutia Stáleho výboru Všečínskeho zhromaždenia ľudových zástupcov veľvyslancom Číny v Spojených štátoch amerických. Vo funkcii nahradil Cchuej Tchien-kchaja.
V januári 2022 v rozhovore pre National Public Radio označil genocídu Ujgurov za „výmysly, klamstvá a dezinformácie“. V auguste 2022 označil návštevu Nancy Pelosiovej na Taiwane v roku 2022 za „frašku“ a „totálnu politickú provokáciu“.
Minister zahraničných vecí a štátny poradca.
Čchin Kang bol 30. decembra 2022 menovaný ministrom zahraničných vecí. Čchin Kang vystriedal vo funkcii Wang Iho, ktorý bol predčasne povýšený do Politbyra ústredného výboru KS Číny a menovaný za riaditeľa kancelárie Komisie pre zahraničné záležitosti ústredného výboru KS Číny. Dňa 2. januára 2023 sa vrátil späť do Číny a 5. januára bol oficiálne odvolaný z funkcie veľvyslanca v USA. Dňa 15. januára 2023 bol zvolený za Štátneho poradcu.
Čchin Kang sa naposledy objavil na verejnosti 25. júna 2023, keď viedol rozhovory so svojimi partnermi z Ruska, Vietnamu a Srí Lanky. 25. júla 2023 bol rozhodnutím stáleho výboru Všečínskeho zhromaždenia ľudových zástupcov odvolaný z funkcie ministra zahraničných vecí ČĽR. Za jeho nástupcu bol menovaný Wang I. Čchin Kang je najkratšie pôsobiaci minister zahraničných vecí Číny, v pozícii zotrval len 207 dní.
Podľa nepotvrdených informácií mal zomrieť koncom júla vo vojenskej nemocnici v Pekingu, snáď na následky samovražedného pokusu či snáď na následky mučenia. V októbri 2023 bol oficiálne odvolaný aj z pozície štátneho poradcu.
Osobný život.
Čchin Kang je ženatý s Lin Jen a majú spolu syna. Podľa informácií denníku "The Wall Street Journal" má v USA nemanželské dieťa so svojou čínskou milenkou, ktoré sa narodilo počas jeho pôsobenia ako veľvyslanec v krajine. To mohlo byť dôvodom jeho náhleho odvolania z politických pozícií.
Ranodynastické obdobie

Ranodynastické obdobie môže byť:
Hlboký potok (prítok Bielej)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Malá Fatra v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra v regióne Orava v Žilinskom kraji v okrese Dolný Kubín na území obce Zázrivá. Je ľavostranným prítokom Bielej. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v juhozápadnej časti územia obce Zázrivá v lesnom extraviláne v nadmorskej výške juhovýchodne od Malého Rozsutca s v okrese Dolný Kubín v Žilinskom kraji. Južná zdrojnica (dlhšia) pramení v na svahu lesa Biele skaly. Severná zdrojnica pramení v na svahu vrchu a lesa Pálenica. 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie juhovýchodovýchodným smerom cez lesný extravilán obce Zázrivá, pravým brehom obmýva severné úpätie lesa Uhlisko, v preteká pri okraji intravilánu Zázrivej, v na hornom úseku časti obce Biela obce Zázrivá ústi do Bielej ako jej ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Zázrivá v okrese Dolný Kubín. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v charakteristickej vlastnosti vodného toku, ktorá je vyjadrená slovom hlboký, vo význame nie plytký, majúci značnú hĺbku. Z prídavného mena hlboký po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok (prítok Bielej) bolo štandardizované v roku 1977. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (december 2023).
Hlboký potok (prítok Skalnatého potoka)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Tatry a v geomorfologickom celku Podtatranská kotlina v regióne Tatry v Prešovskom kraji v okrese Poprad. Je pravostranným prítokom Skalnatého potoka. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení na hornej hranici lesa pri Tumovej strži na juhovýchodnom svahu vychádzajúcom z Lomnického hrebeňa v lesnom extraviláne mesta Vysoké Tatry, v mestskej časti – v katastrálnom území Tatranská Lomnica v nadmorskej výške v okrese Poprad v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom cez lesný extravilán mesta Vysoké Tatry, katastrálne územie Tatranská Lomnica, ľavým brehom obmýva les Veľký les, priberá drobné bezmenné prítoky. V priberá Škaredý potok, pravým brehom obmýva les Obecný les, 
v obteká údolnú stanicu kabínkovej lanovej dráhy Tatranská Lomnica – Skalnaté Pleso a vteká do intravilánu mestskej časti Tatranská Lomnica. Zo severu a východu obteká železničnú stanicu Tatranská Lomnica, podteká Cestu Slobody, v vyteká z intravilánu do extravilánu. Preteká pri lese Kravské ležoviská, v v južnom kúte územia mestskej časti Tatranská Lomnica ústi do Skalnatého potoka ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území mesta Vysoké Tatry v priestore mestskej časti - katastrálneho územia Tatranská Lomnica v okrese Poprad. Má prítok Škaredý potok. Preteká: v geomorfologickom celku Tatry v geomorfologickom podcelku Východné Tatry v geomorfologickej časti Vysoké Tatry pramennou časťou toku, v geomorfologickom celku Podtatranská kotlina, v geomorfologických podcelkoch Tatranské podhorie strednou časťou toku a Popradská kotlina dolnou časťou toku.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v charakteristickej vlastnosti vodného toku vyjadrenej slovom hlboký vo význame nie plytký, majúci značnú hĺbku. Z prídavného mena hlboký po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok (prítok Skalnatého potoka) bolo štandardizované v roku 1988. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (december 2023).
Daniel Štefan Veselý

Doc. ThDr. Daniel Štefan Veselý (* 26. december 1929, Martin† 21. september 2000, Bratislava) bol slovenský evanjelický farár, historik.
Životopis.
Základné vzdelanie získal na evanjelickej a. v. ľudovej škole v Martine (1941). Po maturite na Štátnom gymnáziu v Martine v roku 1949 začal študovať na Evanjelickej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského. Po komunistickom prevrate v roku 1948 a následnom zoštátnení vysokých škôl sa aj na EBF UK uskutočnili rozsiahle čistky. Spolu s viacerými „reakčnými profesormi“ boli perzekvovaní aj viacerí študenti. Študenti Daniel Veselý a Milan Oravec boli obvinení z antisovietskej a antisocialistickej činnosti, vylúčení zo štúdia a zatknutí Štátnou bezpečnosťou. Daniel Veselý bol v roku 1952 vylúčený z univerzity a odsúdený na trest troch rokov odňatia slobody za spolčenie a nepriateľstvo proti republike. Po prepustení z väzenia pracoval v knižnici Matice slovenskej v Martine, ale z ideologických dôvodov bol prepustený. Od roku 1960 pracoval na Štátnych majetkoch v Rajci ako traktorista. V roku 1964 bol jeho trestný rozsudok zrušený a Daniel Veselý mohol dokončiť svoje teologické štúdiá. Ordinovaný bol v roku 1967. V rokoch 19671991 pôsobil v cirkevnom zbore Švábovce. Popri svojej duchovnej činnosti sa venoval opravám a výstavbe nového kostola vo Švábovciach, opravám kostolov v Starej Lesnej, Hranovnici, Gánovciach, v Matejovciach, a vo Veľkom Slavkove. Vyučoval cirkevné dejiny na Univerzite Komenského v Bratislave. V rokoch 19911998 bol spirituálom na Evanjelickej bohosloveckej fakulte UK. Roku 1994 bol promovaný na ThDr. V roku 1996 sa habilitoval na docenta. Vedúci katedry cirkevných dejín EBF UK (19982000). V rokoch 19901995 zastával úrad prvého predsedu Združenia evanjelických duchovných (ZED). V roku 1989 sa angažoval v hnutí Verejnosť proti násiliu. Po páde komunizmu bol Daniel Veselý v roku 1991 rehabilitačnou komisiou ECAV plne rehabilitovaný. Zaslúžil sa o reformy v ECAV a.v. na Slovensku po Nežnej revolúcii.
Pamiatky.
Pri vzácnej príležitosti jubilejného 50. výročia ordinácie a príchodu farára Daniela Veselého do CZ Švábovce dňa 15. októbra 2017 mu bola odhalená pamätná tabuľa, ktorú vyrobili z miestneho gánovského travertínu na jeho počesť.
Lotyšské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Lotyšské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov je národné hokejové mužstvo, ktoré reprezentuje Lotyšsko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov. 
Účasť na Majstrovstvách sveta.
Účasť v nižších divíziách.
Od roku 2000 sa druhá výkonnostná skupina MS teda B-skupina nazýva 1. divízia.
Nemecké národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Nemecké národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov je národné hokejové mužstvo, ktoré reprezentuje Nemecko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov.
Účasť na Majstrovstvách sveta.
Účasť v elitnej kategórii.
Oficiálne turnaje
Nezávislý film

Pojem Nezávislý film (v angličtine Independent film), je označenie pre filmy, ktorých výroba neprebieha pod zázemím výrobného štúdia. Doménou je najmä v americkej kinematografii. Prvkom nezávislého filmu je to, že produkcia prebieha s nízkym rozpočtom a v medzinárodných premiérach sú premietané iba na festivaloch či vo filmových kluboch. Veľmi často ide o autorské filmyrežisér súčasne zastáva ďalšie kľúčové funkcie filmového štábu a často je aj samotným hercom filmu. Na rozdiel od béčkového filmu nie je uvedený do klasických kín, a jeho rozpočet býva ešte nižší. Nezávislé filmy väčšinou nedosahujú veľký komerčný úspech (nebývajú naň ani cielené), často sa však stávajú u istého publika obľúbené.
Kómos

Kómos () môže byť:
3D film

3D film je film, ktorý využíva stereoskopické metódy, aby divákovi poskytol pohyblivý obraz s dojmom hĺbky pre trojrozmerné videnie. 3D filmy so špeciálnymi efektmi sa niekedy označujú ako 4D filmy.
3D film je zaznamenaný pomocou stereo kamier a prehrávaný pomocou 3D displeja, t. j. zobrazený na obrazovke alebo prostredníctvom projekcie. Priestorové videnie umožňuje vzdialenosť medzi dvoma očami. Pri filmovaní pracujete s dvoma šošovkami, ktoré sú tiež od seba vzdialené, aby vytvorili stereoskopický efekt. Keďže technológia 3D kamier je pri natáčaní zložitá a neflexibilná, väčšie filmové projekty sa čoraz častejšie obracajú na následnú konverziu obrazového obsahu, ktorá s pomocou softvéru prináša podobne dobré 3D výsledky.
Ak je oku prezentovaný správny obraz, vzniká priestorový dojem. Priestorový efekt sa dá zvýšiť zväčšením vzdialenosti medzi šošovkami, no ľudský mozog potom všetko klasifikuje ako menšie.
Prvý rozkvet 3D filmov bol v rokoch 1953 až 1954, keď sa čoraz viac divákov vyhýbalo kinám a radšej sledovali lacnú televíziu. Filmoví producenti sa snažili lákať divákov späť do kín stále novými vynálezmi. Keďže na čiernobielej televízii nebolo možné premietať 3D filmy, 3D film bol jednou z atrakcií, ktoré bolo možné vidieť len v kine. Z podobných dôvodov sa po roku 2008 čoraz častejšie opäť spúšťala 3D technológia.
Euaión (maliar)

Euaión () bol staroveký aténsky maliar červenofigúrových váz, činný približne v polovici 5. stor. pred Kr.
Euaión, aténsky maliar červenofigúrových váz z obdobia okolo polovice 5. storočia pred Kr., bol umelec, ktorého skutočné meno nie je známe. Zatiaľ čo totožnosť väčšiny starogréckych maliarov váz je neznáma, mnohých možno identifikovať podľa ich charakteristických umeleckých štýlov.
Menom Euaión ho nazval britský archeológ John Beazley podľa mena Euaión (na týchto vázach ho takmer vždy sprevádzal epiteton "καλός", "KALOS EUAIÓN" - „pekný Euaión“), ktorým označil niektoré svoje vázy. V štyroch prípadoch bol na vázach špecifikovaný ako syn Aischyla ("ΕΥΑΙΟΝ ΚΑΛΟΣ ΑΙΣΧΥΛΟ" - „pekný Euaión syn Aischyla“, Euaión bol syn Aischyla, slávneho aténskeho dramatika. Bol obľúbeným námetom v gréckej vázovej maľbe, keďže ho s nápisom stotožňovalo aj mnoho iných umelcov). Maliarovi Euaiónovi, jednému z najplodnejších nasledovníkov Dourisa, znalci na základe jeho štýlu (aj podľa výtvarných scén), pripísali mnoho červenofigúrových váz.
Špecifickým pre maliarske diela Euaióna sú hlavne kompozície dvoch ľudí s malými hlavami a štíhlymi postavami. K jeho obľúbeným postavám patrila nahá mládež (napr. červenofigúrový kylix z Vatikánskych múzeí, inv. č. 16558). Charakteristická je kresba hlavy a vlasov s krátkymi kaderami na čele a zátylku a dlhšími prameňmi na spánkoch pred uchom. Postavy maliara Euaióna, či už športovci, postavy z kómosov (z veselých sprievodov, zábav), mužov, žien alebo satyrov a mainád, sú väčšinou namaľované na dne, a to v tonde pohárov (čaší zv. kylix), na ktoré sa špecializoval, ale zdobil aj iné keramické nádoby, ako napríklad nádobky pyxis.
Veronika dlholistá

Veronika dlholistá alebo veronikovec dlholistý () je druh trvácej byliny z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po východnú Áziu. 
Informácia o začlenení bývalého rodu veronikovec ("Pseudolysimachion") do širšieho rodu "Veronica" je v článku veronika (rod).
Opis.
Veronika dlholistá je trváca bylina s holým podzemkom a vodorovnými podzemnými poplazmi. Byľ je vzpriamená alebo krátko vystúpavá, oblá, jednoduchá, zriedka hore rozkonárená, vysoká do 150 cm. V dolnej časti je holá, v strednej a v súkvetí chlpatá. 
Listy sú protistojné alebo v 3 až 4 početných praslenoch, spodné sú zreteľne stopkaté. Čepele sú kopijovité, na báze široko klinovité alebo srdcovité, ostro pílkovité, dlho končisté a roztratene chlpaté. 
Kvety sú na rozkonárených stonkách usporiadané v 3 až 9 hustých a štíhlych kvetných strapcoch, dlhých do 15 cm. Štvorpočetná krátko rúrkovitá koruna s priemerom do 7 mm je svetlo modrofialová, rúrka je v ústi brvitá a kvetné lupienky sú široko vajcovité. Čnelka je dlhá do 10 mm a dve modrofialové tyčinky korunu prevyšujú. Štyri kališné diely sú nerovnako dlhé (horné sú dlhšie), kopijovité a na okraji chlpaté. Listene sú čiarkovito kopijovité, chlpaté a dlhšie ako kvetné stopky.
Holé, obrátene srdcovité tobolky sú zboku mierne sploštené, široko vajcovité až guľaté, na vrchole s plytkým výkrojom. Sú o málo dlhšie ako kalich. Semená s veľkosťou do 1 mm sú svetlohnedé.
Rozšírenie.
Veronika dlholistá je prirodzená takmer v celej Európe, s výnimkou Veľkej Británie, Španielska a Fínska, kde bola zavlečená. Južná hranica jej pôvodného areálu sa rozprestiera od Talianska, cez Turecko, severný Kaukaz, Kazachstan, Kirgizsko, Mongolsko, severné oblasti Číny po Kóreu. Introdukovaná je aj v Severnej Amerike. Na Slovensku je najčastejšia na Záhorskej a Východoslovenskej nížine, menej na Podunajskej nížine a ojedinele v Slovenskom krase a Košickej kotline. 
Ekológia.
Veronika dlholistá rastie na vlhkých zaplavovaných a na živiny bohatých stanovištiach, predovšetkým v teplejších nížinných oblastiach. Vyskytuje sa najmä na aluviálnych lúkach, vo vlhkých krovinách a na okrajoch lužných lesov, na ílovitých, striedavo zaplavovaných alebo podmáčaných pôdach. Na Slovensku najvyššie zaznamenaný výskyt bol vo výške 720 m n. m. Kvitne v júni až auguste. Variabilita v jej výške a rozkonárení značne závisí od ekologických pomerov na stanovišti.
Poddruhy.
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhové taxóny:
Viničná hora

Viničná hora () je vrch v Zemplínskych vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Veľaty, približne južne od Trebišova. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Veľaty. Najbližšími sídlami sú severne situované Veľaty a západne ležiace Michaľany a Luhyňa, južne sa nachádza Čerhov a Veľká Tŕňa a východne Kašov, Kysta a Hrčeľ.
Opis.
Viničná hora leží na severozápadnom okraji Zemplínskych vrchov, na konci hlavného hrebeňa. Západne sa nachádza Ondrejský kopec (), Veľká hora () a Suchá hora (), severne Hliník (), východne Baňa (), Avaš (), Halovská hora (), Veľký vrch (), Strekov () a Vysoký vrch () a južne Rozhľadňa (), Chotárny vrch (), Šimonov vrch (), Čierna hora () a Hečka (). Východné svahy odvodňuje Hrčeľský potok do Chlmca a Ondavy, južné potok Hečka a západné bezmenný potok, smerujúci do Roňavy v povodí Bodrogu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Zemplínskych vrchov, Východoslovenskú nížinu, Slanské vrchy a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z okolitých obcí. Severným a východným úbočím však prechádza červeno značený chodník z ATC Mária cez Kúpele do Veľkej Tŕne.
Fínske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Fínske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov je národné hokejové mužstvo, ktoré reprezentuje Fínsko na majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov.
Úspechy.
Majstrovstvá sveta
Bitka na predmestí Saint-Antoine

Bitka na predmestí Saint-Antoine sa uskutočnila 2. júla 1652 blízko brány Saint-Antoine pri Paríži počas Frondy. Stretlo sa tu kráľovské vojsko vedené maršalom Henrim de La Tour d'Auvergne de Turenne s jednotkami Frondy pod vedením Ľudovíta II. de Bourbon-Condé, známym aj ako Veľký Condé.
Priebeh bitky.
Condé so svojimi oddielmi dorazil pred Paríž na predmestí Saint-Antoine. Brány mu však zostali uzavreté a Condé riskoval, že sa s vojskom ocitne medzi hradbami a kráľovskými jednotkami vedenými de Turennom, ktoré smerovali od východu.
Anna Mária Louisa Orleánska, dcéra Gastona Orleánskeho, presvedčená Condého veliteľom Charlesom de Fiesque, že sa Condé dostal do bezvýchodiskovej situácie, nechala otvoriť bránu Saint-Antoine, aby Condé mohol vstúpiť do mesta. Tým Paríž padol do jeho rúk a maršal de Turenne v pokuse o dobytie mesta späť do kráľovskej moci neuspel. V októbri 1652 však bol Condé nútený vrátiť Paríž do kráľovských rúk, čím nastalo záverečné obdobie Frondy.
Švédske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Švédske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov je národné hokejové mužstvo, ktoré reprezentuje Švédsko na majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov. 
Úspechy.
Majstrovstvá sveta
Heinrich von Mügeln

 
Heinrich von Mügeln (iné mená pozri nižšie; * asi 1319, Mügeln† okolo 1380) bol stredoveký nemecký trubadúrminesänger, tvorca milostných piesní, bájok a porekadiel v strednej hornej nemčine. Patril medzi nemeckých dvanásť majstrov spevákov ().
Mená.
V slovenskej odbornej literatúre sa možno stretnúť aj s inými formami mena: Henrich von Mügeln, Heinrich z Mügelnu, Henrich z Mügelnu alebo Heinrik von Mügeln
Život.
Život a dielo Heinricha von Mügeln sú ťažko doložiteľné. Jeho prvé školské vzdelanie a významné základy jeho neskoršieho univerzitného štúdia získal od donínskeho farára, ktorý ho neskôr vyslal do Meißenu na latinskú školu svätej Afry, kde sa mu dostalo vzdelanie v oblasti chrámového spevu.
Ďalším známym Heinrichovým pôsobením je pobyt v Prahe roku 1340 na dvore českého kráľa Jána Luxemburského. V tej dobe mesta Mohelná (Mügeln) aj Donín (Dohna) patrila pod českú korunu. Medzi Heinrichom a princom Karolom Luxemburským, neskorším českým kráľom a rímskym cisárom Karolom IV., sa vyvinulo blízke priateľstvo. Keď sa Karol v roku 1346 stal rímskonemeckým kráľom (protikráľom), zvolil si Heinricha za svojho radcu v štátnych záležitostiach.
Na pražskom dvore sa Heinrich tešil veľkej vážnosti ako dvorný básnik, aj ako učenec. Na novozaloženej pražskej univerzite v roku 1348 bol Heinrich so svojou prácou na tému Písmo sväté jedným z prvých promovaných študentov. V roku 1346 nasledoval Margarétu Luxemburskú, jednu z Karlových dcér, na dvor uhorského kráľa Ľudovíta I., ktorého si Margaréta vzala, a slúžil ako Ľudovítov učiteľ, poradca a otcovský priateľ.
Návrat do Čiech.
Keď Margaréta na konci roku 1353 podľahla morovej nákaze, vrátil sa Heinrich späť na pražský dvor. Tu v roku 1355 vytvoril oslavnú báseň „"Der meide cranz"“ na počesť Karla IV., ktorý sa v tomto roku stal rímskonemeckým cisárom. V nasledujúcich rokoch však dochádzalo k častým rozporom s Karlom IV.
Uhorská kronika.
Keď sa roku 1358 ďalšia Karlova dcéra, Katarína Luxemburská, vydávala za rakúskeho vojvodu Rudolfa IV., nasledoval ju. V rokoch 13581365 tu spísal Uhorskú kroniku, vďaka venovaniu nemeckej verzie kroniky rakúskemu vojvodovi Rudolfovi IV. ju možno datovať do obdobia jeho vlády, latinská verzia kroniky bola venovaná Ľudovítovi I.
Záver života a smrť.
Roku 1365 vojvoda Rudolf IV. zomrel, a Heinrich sa presídlil k štajerskému dvoru Hernita von Petaus. Tu roku 1371 preložil tzv. Nemecké žalmy („"Psalmen der Deutschen"“ ), svoje posledné známe dielo. Heinrich von Mügeln zomrel okolo roku 1380 na neznámom mieste.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 1977

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 1977 sa konali od 22. decembra 1976 do 2. januára 1977 v Banskej Bystrici a vo Zvolene. Bol to štvrtý ročník Majstrovstiev sveta juniorov, ale prvý oficiálny pod hlavičkou IIHF. 
Majstrom sveta sa stal . 
Konečné poradie.
Turnaj sa hral systémom každý s každým.
Kanadské bodovanie.
"Poradie podľa počtu bodov"
Lichenológia

Lichenológia (z gréckeho λειχήν leikhḗn = „lišajník“ / „pečeňovka“ + λόγος lógos = „slovo“ / „rozprava“ ) je odvetvím mykológie, zaoberajúca sa štúdiom lišajníkov, ich genetických a biochemických vlastností, ekológie, využitia v lekárstve a ako bioindikátorov.
Lichenológia je hraničným odborom medzi mykológiou a botanikou.
Nestorom a zakladateľom lichenológie na Slovensku bol Ivan Pišút.
Ferdinand Bernolák

Ferdinand Bernolák môže byť:
Pišút

Pišút je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v mestách Bratislava, Martin a Zábiedovo.
Kandidatúra Poprad-Tatry na usporiadanie zimných olympijských hier 2006

Poprad-Tatry 2006 (; ) bola neúspešná ponuka Popradu a Slovenského olympijského výboru (SOV) na usporiadanie zimných olympijských hier 2006. Bol jedným zo šiestich kandidátov, no nedostal sa do užšieho výberu.
Športoviská.
Navrhované športoviská boli:
Hodnotenie MOV.
MOV (Medzinárodný olympijský výbor) považoval navrhovanú ponuku za kompaktný športový koncept v atraktívnom prostredí s mnohými športoviskami, ktoré sa ešte museli postaviť. Poolympijské využitie ľadových plôch bolo vynikajúce, pretože všetky arény budú určené na rozvoj ľadových športov v oblasti, ktorá je už známa svojou vášňou pre ľadový hokej. Hodnotiaca komisia MOV uprednostnila umiestnenie všetkých alpských podujatí na jednom mieste, v Jasnej, ktorá už hostila Svetový pohár a niekoľko medzinárodných súťaží a nachádzala sa 60 minút od hlavnej olympijskej dediny. Skúsenosti Slovenskej republiky s poskytovaním vysokoprofilového zabezpečenia podujatí boli hodnotené ako priemerné, ale samotná krajina nezaznamenala nezvyčajné bezpečnostné problémy. Referendum konané v obciach kraja, ako aj prieskumy verejnej mienky v rokoch 1997 a 1998 na celom Slovensku, ukázali, že táto ponuka mala podporu väčšiny. Zatiaľ čo marketingový program olympijských hier bol na Slovensku novinkou, SOV zrejme preukázal dôslednosť pri hodnotení možností v marketingových plánoch a príležitostiach.
Hodnotiaca správa MOV však vymenovala niektoré problémy, ktoré mohli ovplyvniť prípravy na zimné hry. Blízkosť hlavnej cesty k biatlonovému dejisku v Štrbe predstavovala obavy o výkony športovcov. Hoci Svit, kde bola plánovaná bobová, saňová a skeletonová dráha, nie je súčasťou národného parku, mohlo dôjsť k obavám o životné prostredie, keďže by si výstavba týchto dráh vyžiadala rozsiahle odlesňovanie. SOV nedokázal zabezpečiť partnera, ktorý by bol ochotný pokryť náklady na výstavbu olympijskej dediny. Hodnotiaca komisia ďalej usúdila, že prevádzkový rozpočet obce sa zdal byť podhodnotený a nebolo možné nájsť žiadny rozpočet na dodatočné ubytovanie. Hodnotiaca komisia sa tiež domnievala, že ubytovanie v Poprade bolo potrebné ďalej rozvíjať.
Zatiaľ čo navrhovaná koncepcia diaľničnej a železničnej dopravy bola považovaná za dostatočnú, letisko Poprad-Tatry mohlo prijímať len stredne veľké prúdové lietadlá a nemalo pravidelné linky. Hodnotiaca komisia sa domnievala, že náklady na vybudovanie infraštruktúry a usporiadanie olympijských hier budú významnou výzvou pre finančné zdroje verejného aj súkromného sektora na Slovensku.
Následok.
Poprad sa po výbere Turína o olympiádu neuchádzal, ale stiahnutá kandidatúra Krakova na hry v roku 2022 zahŕňala Chopok a Jasnú ako dejisko alpských lyžiarskych podujatí.
Kňazová

Kňazová môže byť:
Chotárny potok (prítok Skalnatého potoka)

Chotárny potok je potok v geomorfologickom celku Podtatranská kotlina v geomorfologických podcelkoch Tatranské podhorie hornou časťou toku a Popradská kotlina dolnou časťou toku v regióne Tatry v Prešovskom kraji v okrese Poprad a v okrese Kežmarok. Je pravostranným prítokom Skalnatého potoka. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v severozápadnom kúte intravilánu mestskej časti Tatranská Lomnica v meste Vysoké Tatry pri spodnom konci parkoviska údolnej stanice kabínkovej lanovej dráhy Tatranská Lomnica – Skalnaté Pleso v v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie mestom Vysoké Tatry cez intravilán jeho mestskej časti Tatranská Lomnica juhovýchodným smerom, v priberá ako pravostranný prítok spojku z Hlbokého potoka využívanú najmä v čase zvýšených vodných stavov na odvedenie prietokov Hlbokého potoka do Chotárneho potoka vzhľadom na obmedzenú kapacitu prietoku podzemného kanalizovaného úseku Hlbokého potoka pod parkoviskom údolnej stanice kabínkovej lanovej dráhy, v podteká Cestu Slobody, v podteká úsek Starý Smokovec – Tatranská Lomnica tatranských elektrických železníc. Vyteká z intravilánu do lesného extravilánu a skoro až do svojho ústia tečie popri železničnej odbočke Studený Potok (časť obce Veľká Lomnica) – Tatranská Lomnica na železničnej trati Poprad-Tatry – Plaveč, v priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa Pod Štósmi, v vteká na obecnú hranicu medzi mestom Vysoké Tatry katastrálnym územím Tatranská Lomnica a obcou Stará Lesná, ktorá je zároveň aj okresnou hranicou medzi okresmi Poprad a Kežmarok, na dlhom úseku tečie po tejto obecnej hranici. Pravým brehom obmýva úpätie pasienka Pod Tatranskou Lomnicou, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Na pastve, pravým brehom obmýva úpätie vrchu Čiapka so , opúšťa obecnú hranicu, skrúca sa na východ zároveň podteká odbočku Studený Potok (časť obce Veľká Lomnica) – Tatranská Lomnica na železničnej trati Poprad-Tatry – Plaveč a neďaleko už na území mestskej časti Tatranská Lomnica ústi do Skalnatého potoka ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území mesta Vysoké Tatry v priestore mestskej časti – katastrálneho územia Tatranská Lomnica v okrese Poprad a v strednej a dolnej časti toku preteká po obecnej hranici medzi Tatranskou Lomnicou a obcou Stará Lesná. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v slove chotár vo význame "súbor pozemkov patriacich obci" alebo pravdepodobnejšie vo význame "hranica medzi dvoma obcami". Z prídavného mena chotárny po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Chotárny potok bolo štandardizované v roku 1976. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Chotárny potok nie je jedinečným názvom (január 2024).
Veronika cudzia

Veronika cudzia () je jednoročná bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je pôvodná na celej západnej pologuli, s výskytom od Yukonu v Kanade až po Ohňovú zem v Chile.
Opis.
Veronika cudzia je jednoročná bylina, vysoká do 25 cm, často sfarbená do hnedo fialova. Byle sú priame, jednoduché alebo od bázy rozkonárené. Spravidla sú holé alebo v hornej polovici roztrúsene krátko žliazkaté.
Holé protistojné listy sú v dolnej časti zúžené do krátkej stopky, vyššie na báze uťaté až sediace. Čepele sú obrátene kopijovité až podlhovasto lopatkovité, celistvookrajové alebo nezreteľne pílkovité, na vrchole tupo končisté až zaokrúhlené.
Biele štvorpočetné kvety sú usporiadané v riedkych 15 až 35 kvetých strapcoch. Tanierovitá koruna má priemer do 4 mm a kvetné lupienky sú bez zreteľných tmavších žiliek. Štyri holé diely kalicha sú úzko kopijovité a dlhšie ako kvetné stopky. Čnelka je veľmi krátka a neprevyšuje výkroj na vrchole tobolky. Sediace listene sú úzko kopijovité až čiarkovité a sediace.
Tobolky sú zboku stlačené, široko obrátene srdcovité, na vrchole plytko vykrojené a holé. Elipsovité semená sú svetložlté, veľké do 1 mm.
Rozšírenie.
Veronika cudzia je pôvodná v Severnej Amerike a chladnejších oblastiach strednej a južnej Ameriky. Takmer v celej Európe je zavlečená a naturalizovaná. Introdukovaná je aj v Líbyi, Iráne, Mongolsku, Číne a v Japonsku. Na Slovensku bola prvýkrát zaznamenaná v roku 1936.
Ekológia.
Veronika cudzia obsadzuje stanovištia od rovín po pahorkatiny. Rastie v okolí riek a nádrží, na podmáčanej pôde, na hlinitopiesočnatých alebo čisto hlinitých, živinami dobre zásobených humóznych pôdach. Kvitne od apríla do augusta a patrí k rastlinám s krátkym životným cyklom.
Význam a využitie.
Veronika cudzia sa hojne využíva v kórejskej tradičnej medicíne na liečbu rôznych patologických stavov vrátane infekcie, krvácania a žalúdočných vredov. Výskumná štúdia, zameraná na účinky metanolových extraktov z tejto rastliny, potvrdila možnosť ich využitia pri ochoreniach, ktoré súvisia so zápalovými poruchami sprostredkovanými makrofágmi. Iná štúdia, zameraná na vlastnosti a antioxidačné aktivity pektínnových polysacharidov izolovaných z rastliny, vidí ch potenciál pri využívaní v oblasti zdravej výživy.
Kňazová (vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí)

Kňazová () je vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Pusté Pole, približne juhovýchodne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hromovec. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Oľšov. Najbližšími sídlami sú východne situované Pusté Pole, severne Vislanka, západne Bajerovce a Krásna Lúka a južne Šarišské Dravce a Oľšov. 
Opis.
Kňazová leží v strednej časti podcelku Hromovec, v hrebeni vedúcom z Pálenice () na Demianku () a do sedla Pusté Pole. Južne sa nachádza Capia hora (), Homôlka (), Strieborná hora () a Čierna hora (), západne Čierna kopa (), Kopa (), Lazčík () a Pálenica (), severne Orlovská Magura (), Kurčínska Magura () a Dlhá () a východne Hriňová hora (), Minčolík (), Minčol (), Lysá hora (), Hrádok () a Demianka (). Severné svahy masívu odvodňuje Pustopoľský potok do rieky Poprad, južné časti hrebeňa potok Hanovec do Torysy. Hrebeňom cez vrchol prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z blízkych horských lúk a odlesnených častí hrebeňa je možné vidieť okolité vrcholy Spišsko-šarišského medzihoria, Levočské vrchy, Branisko, Bachureň, Slanské vrchy, Čergov a Ľubovniansku vrchovinu.
Mia Gothová

Mia Gothová (vlastným menom "Mia Gypsy Mello da Silva Goth", * 25. október 1993, Londýn, Anglicko) je anglická herečka a bývalá modelka, známa z filmov ako "Nymfomanka II." (2013), "The Survivalist" (2015), "Liek na život" (2016), "Suspiria" (2018), "Emma." (2020), "X" (2022), "Pearl" (2022) a "Infinity Pool" (2023).
Detstvo a mladosť.
Gothová sa narodila v Londýne v Anglicku. Jej matka je brazílskeho pôvodu a jej otec je Kanaďan, pôvodom z Nového Škótska. Jej starý otec z matkinej strany je židovsko-americký umelec Lee Jaffe a jej stará mama z matkinej strany je brazílska herečka Maria Gladys.
Krátko po narodení žila Gothová s matkou v Brazílii. Keď mala päť rokov vrátili sa do Spojeného kráľovstva a keď mala desať rokov nakrátko sa presťahovali do Kanady.
Kariéra.
Od štrnástich rokov sa venovala modelingu. Objavila sa aj vo viacerých módnych časopisoch.
Ako šestnásťročná sa začala zúčastňovať konkurzov na filmy. Svoju prvú rolu vo filme získala v roku 2013. Hrala v dvoch častiach filmu "Nymfomanka" spolu s herečkou Charlotte Gainsbourg a hercom Willemom Dafoem.
V roku 2016 ju obsadil režisér Gore Verbinski do svojho filmu "Liek na život". V roku 2018 hrala vedľajšiu úlohu v remaku "Suspiria". V rovnakom roku sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Robert Pattinson a Juliette Binoche vo filme "High Life". V roku 2020 hrala v komédii "Emma."
V roku 2022 Gothová stvárnila postavu protagonistky Maxine a antagonistky Pearl, vo filme "X", ktorý bol pozitívne prijatí filmovými kritikmi. Gothová si role zopakovala aj v druhom pokračovaní s názvom "Pearl". Za svoj herecký výkon vo filme získala nomináciu na cenu Independent Spirit Award za najlepší herecký výkon. Rolu Maxine Minx si zopakovala aj v tretej časti s názvom "MaXXXine", ktorý má premiéru v roku 2024.
Súkromný život.
Gothová sa zoznámila s americkým hercom Shiom LaBeoufom počas natáčania filmu "Nymfomanka" v roku 2012. Zhruba odvtedy spolu tvoria pár. V septembri 2018 bolo oznámené, že sa rozišli a požiadali aj o rozvod. Vo februári 2022 uviedli, že sa dali opäť dokopy a v marci 2022 sa im narodila dcéra.
Zoznam najodoberanejších slovenských youtuberov

Toto je zoznam slovenských Youtuberov podľa počtu odberateľov. Zoznam je aktuálny k 20. augustu 2024. Zoznam zahŕňa účty, ktoré majú uvedenú lokalitu na Slovensku. Zahrnutí sú tvorcovia, ktorých kanál má viac ako 100 tisíc odberateľov.
Dlhodobo najsledovanejším slovenským kanálom na YouTube bol Youtuber a vloger GoGo s kanálom GoGoManTV.
4. júla 2015 prekonal ako jediný spomedzi slovenských tvorcov hranicu milión odberateľov na svojom YouTube kanáli.