Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní

Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní je každoročne organizovaná najprestížnejšia krasokorčuliarska súťaž sveta (s výnimkou súťaže na zimných olympijských hrách), ktorá sa koná pod záštitou Medzinárodnej korčuliarskej únie (ISU). Od roku 1952 sa na nej súťaží v štyroch kategóriách - dvoch sólových („muži“, „ženy“) a dvoch párových („športové dvojice“, „tanečné páry“). Patrí medzi najstaršie medzinárodné krasokorčuliarske súťaže (prvýkrát sa konala v roku 1896 v ruskom Sankt Peterburgu). Spravidla sa uskutočňuje v marci.
História.
Prvé majstrovstvá sveta Medzinárodná korčuliarska únia zorganizovala vo februári 1896 v ruskom Sankt Peterburgu. Podujatia sa vtedy zúčastnili štyria súťažiaci a vyhral ho Nemec Gilbert Fuchs.
Až do roku 1906 boli majstrovstvá sveta chápané iba ako mužská súťaž, keďže aj samotné krasokorčuľovanie bolo spočiatku považované za mužský šport. Každopádne neexistovalo žiadne oficiálne pravidlo týkajúce sa pohlavia súťažiacich. Tak sa stalo, že v roku 1902 sa súťaže zúčastnila Florence Madeline Syersová a vyhrala striebornú medailu. Kongres ISU v roku 1903 prejednával problematiku pohlaví, ale neprijal žiadne nové pravidlo. Až Kongres v roku 1905 založil súťaž žien ako podujatie druhej triedy - označovala sa ako „šampionát ISU“, zatiaľ čo mužská súťaž bola „majstrovstvami sveta“ (víťazky sa mali označovať ako „ISU šampiónky“, nie titulom „majster sveta“). Mužská a ženská súťaž sa mali konať oddelene. Prvá súťaž žien sa konala v roku 1906 v Davose.
Prvá súťaž športových dvojíc sa konala v roku 1908 v Sankt Peterburgu, ale v niektorých krajinách boli napriek tomu naďalej súťaže párov nedovolené a považované za nemravné. Jednou z takýchto krajín bolo aj Japonsko. Aj súťaž športových dvojíc bola označovaná (podobne ako súťaž žien) ako „šampionát ISU“.
V roku 1924 boli všetky dovtedajšie súťaže žien a športových dvojíc spätne uznané za „majstrovstvá sveta“.
Počas prvých rokov krasokorčuliarskych súťaží platilo, že súťaž rozhodovali zväčša rozhodcovia z hostiteľskej krajiny. Na majstrovstvách sveta žien v roku 1927, ktoré sa konalo v nórskom Oslo, boli traja z piatich rozhodcov Nóri. Traja nórski rozhodcovia prisúdili prvenstvo Nórke Sonji Henieovej, aj keď rakúsky a nemecký rozhodca na prvé miesto umiestnili obhajkyňu titulu Hermu Szaboovú. Kontroverzné víťazstvo Henieovej spôsobilo, že ISU prijala pravidlo povoľujúce nie viac ako jedného zástupcu z rovnakej krajiny v paneli rozhodcov.
Prvýkrát sa spoločne všetky tri súťaže (mužská, ženská aj súťaž športových dvojíc) konali v rámci jedného podujatia na Majstrovstvách sveta 1930 v New Yorku. Taktiež to boli prvé majstrovstvá, ktoré sa konali mimo územia Európy.
Súťaž tanečných párov sa stala súčasťou programu majstrovstiev sveta v roku 1952.
V roku 1960 obmedzila Medzinárodná korčuliarska únia maximálny počet reprezentantov jednej krajiny na troch v každej disciplíne.
Tzv. povinné figúry boli na súťažiach majstrovstiev sveta zrušené v roku 1991.
Časom došlo aj k zásadnej zmene v systéme hodnotenia krasokorčuľovania. Na majstrovstvách sveta sa tzv. 6.0 systém používal v rozhodovaní do roku 2004. Nový tzv. ISU rozhodcovský systém sa začal používať od Majstrovstiev sveta 2005.
Dlhodobým problémom majstrovstiev sveta sa ukázalo ich načasovanie. V rokoch, keď sa konajú zimné olympijské hry sa majstrovstvá sveta konajú krátko po olympijskej súťaži. A spravidla na nich chýba svetová špička. Pretekári to zdôvodňujú únavou a potrebnou regeneráciou po náročnej súťaži, alebo chýbajúci krasokorčuliari na olympijských hrách ukončili svoju športovú kariéru. ISU z tohoto dôvodu začala diskusiu o posunutí termínu konania majstrovstiev a tým aj o predĺžení doby medzi olympijskými hrami a majstrovstvami sveta.