Štefan III. (Uhorsko)

 
Štefan III. (* leto 1147, Stoličný Belehrad – † 4. marec 1172, Ostrihom) bol uhorským kráľom v rokoch 11621172, z rodu Arpádovcov. Korunovaný za uhorského kráľa bol v roku 1162.
Rodina.
Bol synom uhorského kráľa Gejzu II. a Eufrozíny, dcéry kyjevskoruského veľkokniežaťa Mstislava I. Za manželku si zobral v roku 1166 Agnesu Babenberskú († 13. január 1182), dcéru rakúskeho vojvodu Henricha II. Jasomirgotta, s ktorou mal jediného syna Bela († 1167).
Spory o nástupníctvo.
Už za panovania Štefanovho otca Gejzu dochádzalo k sporom medzi Gejzom a jeho bratmi Ladislavom a Štefanom, ktorí následne ušli do Byzancie. Gejza určil za následníka trónu svojho syna Štefana a ten už od roku 1152 vládol ako spolukráľ. Po Gejzovej smrti bol Štefan III. korunovaný ostrihomským arcibiskupom Lukášom a na trón nastúpil, lenže čakali ho mocenské zápasy so svojimi strýcmi podporovanými byzantským cisárom Manuelom, uchádzajúcimi sa o trón na základe zásady seniorátu.
Časť uhorskej šľachty prešla na byzantskú stranu a už necelých šesť týždňov po korunovácii utrpel Štefan III. porážku v bitke pri Kapuvári a spolu s rodinou 
sa stiahol na Bratislavský hrad.
V polovici júla 1162 prevzal vládu v Uhorsku Štefanov strýko Ladislav II., ten však po pol roku náhle umrel za podozrivých okolností. Následne bol za byzantskej podpory kráľom korunovaný druhý Štefanov strýko Štefan IV.
Štefan III. získal prísľubom ročného poplatku 5 000 hrivien striebra na svoju stranu rímsko-nemeckého cisára Fridricha I. Barbarossu a za jeho pomoci vojsko nemeckých a rakúskych žoldnierov spolu s posádkami západouhorských hradov porazil v bitke pri Stoličnom Belehrade 19. júna 1163 vojsko Štefana IV. Samotný Štefan IV. padol do zajatia, no bol prepustený výmenou za sľub, že navždy odíde z Uhorska. Súčasťou Belehradskej dohody z 1163 bolo aj vyslanie Bela, mladšieho brata kráľa Štefana III. do Byzancie, kde mu cisár Manuel ponúkol dcéru Máriu za manželku a následníctvo na byzantskom tróne, na druhej strane sa Chorvátsko a Dalmácia mali dostať pod byzantskú zvrchovanosť.
Napriek dohode sa v roku 1164 byzantský cisár Manuel opäť na čele vojska vydal do Uhorska podporiť Štefana IV. Štefan III. vpád za pomoci českého kráľa Vladislava I. odrazil.
Zavraždenie Štefana IV., ktorý ušiel do Byzancie a bol vymenovaný za veliteľa byzantskej posádky v pohraničnom Zemune v roku 1165 viedli k vyhláseniu ďalšej vojny Manuelom Uhorsku. 
Takisto územia, ktoré mal Štefan III. odovzdať Belovi resp. Manuelovi ostali naďalej predmetom sporov medzi Uhorskom a Byzanciou. Tieto udalosti viedli k bitke pri Zemune dňa 8. júla 1167, v ktorej byzantské vojsko, posilnené oddielmi Srbov, Pečenehov, Seldžukov a Benátčanov, na hlavu porazilo
15-tisícové uhorské vojsko źupana Dionýza. Štefan III. musel kapitulovať a splniť
záväzky belehradskej dohody z roku 1163. Chorvátsko a Dalmácia pripadli byzantskému cisárovi, ktorý takisto posilnil svoju moc v Srbsku a Bosne.
Koncom roka 1167 Štefan III. uzavrel mier aj s Benátkami, ktoré odovzdal prístav Zadar. Mier bol potvrdený aj svadbou arpádovskej princeznej Márie, dcéry Ladislava II., so synom benátskeho dóžu.
Vláda.
Po skončení vojen sa Štefan III. snažil skonsolidovať pomery. V snahe usporiadať vzťahy s rímskou cirkvou sa uzavretím konkordátu z roku 1169 uhorský kráľ zriekol
práva vymenovávať biskupov a prinavrátil toto právo pápežovi. Štefan III. sa súčasne zaviazal, že bez súhlasu biskupov nebude užívať cirkevné dôchodky (benefícia). V roku 1165 umožnil Štefan usadenie sa rytierskemu rádu templárov
v Uhorsku, sídlom sa stala komenda v chorvátskej Vrane. Rádový dom templárov bol aj v Bratislave.
Štefanovi III. sa tiež pripisuje udelenie privilégia valónskym prisťahovalcom v Stoličnom Belehrade — prvého mestského privilégia v Uhorsku, ktoré bolo neskôr aplikované aj v Trnave, Nitre, Satmáre a Šoproni.
Smrť.
Štefanom III. nečakane a prekvapivo zomrel 4. marca 1172 v Ostrihome, pohrebný obrad vykonal arcibiskup Lukáš. 
Fámy o jeho otrávení bratom Belom sa nepotvrdili, ale ani
nevyvrátili. Bol pochovaný vedľa svojho jediného, predčasne zosnulého syna Bela. V čase pohrebu tehotná manželka Agneša odišla aj s otcom, rakúskym vojvodom Henrichom II., do vlasti a nikdy sa do Uhorska nevrátila. Osud pohrobka Štefana III. je nejasný.
Primárne pramene.
Obrázková kronika venuje Štefanovi III. iba pár viet, údaje sa od súčasných líšia.
Bratislavské anály k roku 1172 uvádzajú: