burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ulica Kláry Zetkinovej

Ulica Kláry Zetkinovej je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádzala sa v miestnych častiach Háje a Ovsište
Vznikla v druhej polovici 70. rokov 20. storočia pri výstavbe panelákového sídliska. Bola pomenovaná podľa Clary Zetkinovej (1857 – 1933), nemeckej ľavicovej političky a bojovníčky za práva žien.
Zanikla 1. apríla 1991, keď sa rozdelila na Furdekovu, Gettingovu a Mamateyovu ulicu.
Sťahovanie

Sťahovanie (dokonavý vid: stiahnutie) môže byť:
Aspalis

Aspalis (, ) je v gréckej mytológii hrdinka z Melitaie vo Fthii, ktorá si vzala život, keď jej hrozilo zneuctenie.
Kedysi v Melitaii vládol tyran, ktorý bol taký krutý, že ľud nevyslovil ani jeho skutočné meno a prezývali ho "Tartaros". Krutý tyran bol navyše aj zhýralý a do svojej spálne si dal z krajiny privádzať tie najkrajšie dievčatá, ktoré sa aj proti svojej vôli stávali jeho milenkami. Keď raz poslal pre krásnu Aspalis, dcéru Argaia, dievča sa radšej obesilo, než by prišlo o panenstvo a svoju povesť.
Po smrti Aspalidy sa jej brat Astygites zaprisahal, že pomstí jej smrť. Obliekol si oblečenie sestry, pod ktorým ukryl meč a v tomto prestrojení sa dostal do paláca tyrana a zabil ho. Občania nato telo nenávideného tyrana hodili do rieky, ktorá od tej chvíle bola známa pod menom Tartaros a Astygita z vďaky korunovali vencom. Keď sa potom chystal pohreb Aspalidy, zistili, že jej telo zmizlo, na mieste však našli drevenú sochu od bohyne Artemis. Toto miesto sa potom stalo kultovým miestom, kde občania na jej počesť vykonávali každoročne rituál obetovania kozy.
Mičurinova ulica

Mičurinova ulica môže byť:
Kalininova ulica

Kalininova ulica (do roku 1950 Dvořákova ulica) je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Lúky. 
Bola pomenovaná podľa Michaila Ivanoviča Kalinina (1875 – 1946), sovietskeho politika. Zanikla 1. apríla 1991, keď sa rozdelila na Kutlíkovu a Pajštúnsku ulicu.
Zikova ulica

Zikova ulica je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Vznikla v druhej polovici 70. rokov 20. storočia pri výstavbe panelákového sídliska.
Bola pomenovaná podľa Jana Ziku (1902 – 1942), českého komunistického politika, ktorý zomrel pri zatýkaní gestapom. Zanikla 1. apríla 1991, keď sa rozdelila 
na Pankúchovu ulicu a Polereckého ulicu.
Katarské národné futsalové družstvo mužov

Katarské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Katar v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Qatar Football Association" (QFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2005. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 68. miesto. 
Vrcholné podujatia.
Katarské družstvo sa 3-krát pokúšalo kvalifikovať na Majstrovstvá sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo. 
Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo, resp. kvalifikovalo sa na ne 3-krát, prvýkrát v roku 2005 vo Vietname. Vo všetkých prípadoch sa ďalej ako do základnej skupiny nedostalo. Na ázijský šampionát v roku 2012 sa dostalo z kvalifikácie Západnej Ázie, keď skončilo na 1. mieste. 
3-krát sa zúčastnilo aj Ázijských halových hier, na ktorých skončilo už v základnej skupine, resp. v roku 2007 vo štvrťfinále. Do štvrťfinále postupovali ale všetky družstvá zo základných skupín. V roku 2013 organizoval Katar premiérový ročník Majstrovstiev Perzského zálivu, na ktorých skončilo domáce družstvo na predposlednomštvrtom mieste.
Byblis

Byblis () môže byť:
Kaunos

Kaunos (, ) môže byť:
Medzinárodné letisko Tokio

Medzinárodné letisko Tokio (), (IATA: HND, ICAO: RJTT), známe aj ako Letisko (Tokio-)Haneda, je medzinárodné letisko ležiace v metropolitnej oblasti Veľké Tokio v Japonsku. Nachádza sa 14 km južne od stanice Tokio.
Národné futsalové družstvo mužov Spojených arabských emirátov

Národné futsalové družstvo mužov Spojených arabských emirátov reprezentuje Spojené arabské emiráty (SAE) v futsalových akciách. Funguje pod záštitou "UAE Football Association" (UAEFA). Prvý zápas absolvovalo už v roku 1995, keď doma hostilo v priateľskom zápase . V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 99. miesto.
Päť dynastií a desať kráľovstiev

Päť dynastií a desať kráľovstiev alebo obdobie Piatich dynastií a desiatich kráľovstiev je obdobie čínskych dejín v rokoch 907 až 960.
Charakteristika.
Koncom vlády dynastie Tchang začala v provinciách získavať rozhodujúcu moc provinčná dedičná šľachta a miestny vojenský velitelia, ktorý využili oslabenie autority cisárskeho dvora a v provinciách si vybudovali vlastné štáty. Po zániku dynastie Tchang v roku 907 sa ríša rozpadla na množstvo nezávislých štátov, ktoré vzájomne zápasili o rozhodujúci vplyv v krajine. Na severe Číny sa v tomto období vystriedalo postupne päť dynastií, ktoré si nárokovali cisársky titul a cisárske právomoci. Na juhu Číny vzniklo 10 nezávislých kráľovstiev, ktoré medzi sebou navzájom bojovali. Obdobie piatich dynastií a desiatich kráľovstiev sa skončilo roku 979, keď vládca severného kráľovstva Sung porazil a dobyl územia ostatných vládcov. Vznikla nová cisárska dynastia Sung.
Dejiny.
V poslednom polstoročí vlády dynastie Tchang sa centrálna vláda v podstate rozpadla a po jej páde sa z trosiek tchangskej Číny vynorili menšie regionálne štáty. Zatiaľ čo v severnej Číne vládlo postupne päť dynastií, na juhu existovalo desať kráľovstiev.
Päť dynastií na severe.
Toto obdobie rozdrobenosti bolo menej chaotické než iné predošlé obdobia rozdelenia Číny. Žiadny z piatich režimov, ktoré ovládali sever krajiny, nikdy neopustil myšlienku zjednotenia ríše a každý sa snažil so vzrastajúcim úspechom posilniť moc ústrednej vlády.
V tomto období sa v rýchlom slede vystriedali dynastie Neskorý Liang, Neskorý Tchang, Neskorý Ťin, Neskorý Chan a Neskorý Čou, ktorá bola vystriedaná dynastiou Sung, ktorej sa podarilo zjednotiť Čínu.
Desať kráľovstiev na juhu.
Na juhu sa v tomto období objavilo desať štátov - Raný Šu, Wu, Wu-Jüe, Čchu, Min, Južný Chan, Nan-ťing, Neskorý Šu, Južný Tchang a Severný Chan. Žiadny z týchto štátov nebol dostatočne silný, aby sa na vlastnú päsť pokúsil o zjednotenie Číny.
Umenie.
Aj napriek neustálym vojnovým konfliktom charakteristickým pre obdobie piatich dynastií a desiatich kráľovstiev, prekvitalo v krajine umenie. Decentralizácia štátnej moci napomohla slobodnému umeleckému vyjadrovaniu sa umelcov, ktorý sa už nemuseli podriaďovať vkusu cisárskeho dvora. Rozkvetu umenia v tomto období prospela aj existencia vyše 10 navzájom nezávislých kráľovstiev, z nich každé malo svoj vlastný dvor, ktorý zamestnával umelcov a udeľoval im prácu na ambicióznych umeleckých projektoch. Darilo sa maliarstvu, architektúre, zdokonaľovali sa pevnostné systémy. Literatúra však na rozdiel od predošlého obdobia prechádzala obdobím úpadku.
Byblis (mytológia)

Byblis (, ) je v gréckej mytológii dcéra Miléta a Eidothey, dcéry kárskeho kráľa Euryta.(podľa iných verzií Kyaneie, alebo Tregasie).
Byblis bola pekná a aj keď nemala nedostatok nápadníkov, zahorela nešťastnou vášnivou láskou k svojmu bratovi Kaunovi. Nejaký čas sa ovládala, lebo vedela, že je to nemravné a preto svoje city pred ním ako aj pred svetom tajila, ale nakoniec svojej žiadostivosti neodolala, nadbiehala mu a žiarlila na ženy, ktoré sa okolo neho točili.
Podľa antického autora Antonina Liberala, ju vedomie hriechu, ktorého sa dopúšťala a aj nenaplnená láska natoľko utrápila, že sa nakoniec plačúca rozhodla ukončiť svoj život skokom z útesu. V poslednej chvíli sa však nad ňou zľutovali nymfy, ktoré ju ponorili do hlbokého spánku a ona sa zmenila na nymfu Hamadryádu a stala sa ich družkou. Od tej chvíle začal vytekať z útesu malý potôčik, ktorý dostal meno "slza Byblidy."
Ovidius ale píše, že sa Byblis rozhodla svojmu bratovi priznať a on ju odmietol a odsúdil jej nemravnú lásku. Keď už nepomohli žiadne jeho opatrenia a ona sa stále nevedela ovládať, rozhodol sa svoju krajinu opustiť. Ona ho ale išla hľadať a prechodila šíri svet, až sa nakoniec vyčerpaná zrútila na zem a morom sĺz zmáčala trávu. Jej slzy sa potom stali prvým zdrojom potôčika, ktorý nesie názov Byblis.
Podľa iného antického zdroja sa Byblis obesila na dub a z jej sĺz pod nohami sa vytvoril pramienok, ktorý pomenovali po nej.
Jolla

Jolla môže byť:
So Čä-pchil

So Čä-pchil (hangul: 서재필, hanča: 徐載弼; * 7. január 1864 - † 5. január 1951) bol kórejský revolucionár a politik, lekár v oblasti bakteriológie a anatómie. Jeho meno v USA bolo bolo Philip Jaisohn.
Externé odkazy.
[[Kategória:Narodenia v 1864]]
[[Kategória:Úmrtia v 1951]]
[[Kategória:Revolucionári]]
[[Kategória:Politici Kórejskej republiky]]
Euainetos

Euainetos () môže byť:
Zoznam častí seriálu Čarodejnice (7. séria)

Nasledujúci zoznam je zoznam častí 7. série seriálu Čarodejnice. Pozri aj celý Zoznam častí seriálu Čarodejnice.
Autostop

Autostop môže byť:
Sedací vak

Sedací vak (iné názvy: sedacie vrece, vak na sedenie, vrece na sedenie) je uzavreté vrece obsahujúce sušenú fazuľu, PVC pelety, penový polystyrén alebo expandovaný polypropylén.
Prvýkrát bol navrhnutý talianskou spoločnosťou Zanotta v roku 1969 a odvtedy sa stal celosvetovo obľúbeným nábytkom.
Dejiny.
Prvými dizajnérmi sedacích vakov boli Piero Gatti, Cesare Paolini a Franco Teodoro, ktorý sedeli na vreciach počas prestávok. Prvým sedacím vakom sa hovorilo Sacco, boli hruškovitého tvaru. Tieto vaky plnené polystyrénovými guličkami sa vyrábajú dodnes, odvtedy sa však ponuka vakov rozšírila na mnoho druhov.
Materiály.
Prvé sedacie vaky boli z pravej kože, dnes by tento materiál bol príliš drahý, preto sa sedacie vaky vyrábajú aj z:
Výplň.
Pôvodná výplň bola sušená fazuľa, pre väčší komfort sa však v súčasnosti plnia sedacie vaky polystyrénovými guličkami, ktorých úlohou je prispôsobiť tvar vaku krivkám ľudského tela. Vďaka tomu sa v sedacích vakoch sedí tak skvele. Na trhu sa objavujú aj lacné sedacie vaky, ktoré sú plnené recyklovaným polystyrénom. To sa dá veľmi ľahko spoznať aj cez obal, keď chytíte granulát a snažíte sa ho akoby vaľkať medzi prstami. Zistíte, že vak nie je naplnený okrúhlymi a hladkými guľôčkami. Recyklovaná náplň sa vyrába rozdrtením stavebného polystyrénu a môže obsahovať zvyšky lepidiel, ktoré sú nebezpečné pre ľudské telo.
Židovka (potok)

Židovka alebo Srbský potok je potok v severovýchodných Čechách. Dĺžka toku na území Česku je 10,8 km. Plocha povodia meria 32,5 km².
Priebeh toku.
Pramení v Poľsku v Stolových horách na severozápadnom úbočí vrchu Szczeliniec Wielki v nadmorskej výške okolo 800 m a po 3 km vstupuje 650 m nad morom východne od Machovskej Lhoty na české územie. Preteká Machovom a ústi zľava do Metuje (398 m nad morom). 
Priemerný prietok pri ústí činí 0,41 m³/s.
Židovka

Židovka môže byť:
Noël Bernard

Noël Bernard (* 3. marec 1874, Paríž, Francúzsko – † 16. január 1911 Saint-Benoît) bol francúzsky botanik. V Medzinárodnom registri mien rastlín má skratku N.Bernard.
V roku 1901 predstavil na Faculté des sciences de Paris svoju prácu na tému "Études sur la tubérisation".
Vyučoval botaniku na univerzite v Poitiers. Hlavnou náplňou jeho práce bola mykoríza orchideí. Spolupracoval pri založení botanickej stanice v Saint-Benoît. On a Émile Borel, Maurice Caullery a Aimé Cotton editovali "La Revue du mois".
Myrikovka

Myrikovka ("Myricaria") je rod rastlín z čeľade tamariškovité ("Tamaricaceae").
Použitie.
Niektoré druhy možno použiť ako okrasné rastliny. Možno ich použiť ako solitéry aj do skupín. Má zbierkový význam.
Židova strouha

Židova strouha môže byť:
Areia

Areia môže byť:
Palestínske národné futsalové družstvo mužov

Palestínske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Palestínu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Palestinian Football Association" (PFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1998. Jeho najväčším úspechom je štvrťfinálová účasť na majstrovstvách Ázie či 4. miesto na arabských majstrovstvách. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 101. miesto. 
Vrcholné podujatia.
Palestínske družstvo sa 2-krát pokúšalo kvalifikovať na majstrovstvá sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo. 
majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo 3-krát, prvýkrát v roku 2001 v Iráne. A hneď na prvom ázijskom šampionáte sa dostalo do štvrťfinále, kde tesne podľahlo . Na ďalších 2 turnajoch sa cez základnú skupinu nedostalo. V roku 2005 sa nedostalo do štvrťfinálovej fázy iba o skóre, vyhralo však svoju skupinu o umiestnenie a v následnom play-off ho podľahlo . Skončilo tak celkovo na delenom 11. mieste. Na ázijský šampionát v roku 2012 sa neprebojovalo, v západoázijskej kvalifikácii skončilo už v základnej skupine.
V roku 1998 sa zúčastnilo prvých arabských majstrovstiev, kde postúpilo zo základnej skupiny, ale oba zápasy play-off prehralo a skončilo na 4. mieste. V roku 2013 sa predstavilo na Ázijských halových hrách, na ktorých skončilo po 2 prehrách už v základnej skupine.
Židova strouha (potok)

Židova strouha je potok v Juhočeskom kraji v Česku. Je dlhý a odvodňuje územie o rozlohe . Číslo hydrologického poradia je 1-07-04-113.
Priebeh toku.
Pramení asi južne od Bzí v nadmorskej výške . Na dolnom toku vytvára divoké romantické kaňonovité údolie (turisticky náročnejší terén). Pred ústím do Lužnice lemujú "Židovu strouhu" mohutné skalné masívy s jaskyňami. Do Lužnice ústi zľava asi južne od Bechyně neďaleko dediny Nuzice.
Ochrana prírody.
Úsek dolného toku nad ústím bol v roku 1988 vyhlásený za prírodnú pamiatku Židova strouha.
Pôvod názvu.
Existuje niekoľko verzií pôvodu názvu:
Tirschenreuth

Tirschenreuth je hlavné mesto krajinského okresu Tirschenreuth. 31. decembra 2012 tu žilo 9 065 obyvateľov. 
Poloha.
Leží na severe Horného Falcka, asi 120 kilometrov severne od Regensburgu a 56 kilometrov východne od Bayreuthu, na severovýchode Bavorska, veľmi blízko nemecko-českých hraníc.
Ekonomika.
Jedna zo známych spoločností, ktorá sídli v Tirschenreuthu je Hamm AG, spoločnosť vyrábajúca vibračné valce.
Mesto je známe aj kvalitným porcelánom, ktorého niektoré kusy sú veľmi vyhľadávané zberateľmi.
Židova strouha (prírodná pamiatka)

Židova strouha je prírodná pamiatka pozdĺž rovnomenného potoka v Táborskej pahorkatine na rozhraní okresov České Budějovice a Tábor.
Predmetom ochrany je geomorfologicky významné kaňonovité údolie s fragmentami prirodzených reliktných borov na skalách, významnými lišajníkovými a machovými spoločenstvami s mnohými významnými rastlinnými a živočíšnymi druhmi.
Prírodná pamiatka je prístupná po žltom turistickom chodníku z Bechyně do Týna nad Vltavou, ktorá niekoľkokrát bez mostíkov prekonáva potok.
Židokresťanstvo

Židokresťanstvo označuje v cirkevných dejinách kresťanské skupiny prvých dvoch storočí, ktoré pochádzali zo židovstva, oproti kresťanom z pohanstva, označovaným obvykle ako pohanokresťania.
Prvé kresťanské spoločenstvá boli tvorené v 1. storočí z väčšej časti zo židov. Takmer všetci z prvých nasledovníkov Ježiša z Nazaretu a autori Nového zákona boli židokresťanmi.
Ako zvláštna skupina židokresťanov sa však označujú tie židokresťanské komunity, ktoré sa ku koncu 1. storočia začínajú stavať proti misii namierenej k pohanom a zvlášť proti učeniu Pavla z Tarsu. Ako charakteristiku týchto skupín možno uviesť snahu vnútiť pohanokresťanom dodržovanie rituálnych predpisov Tóry. Súdobá cirkev však tieto skupiny prakticky, a neskôr aj teoreticky, odsúdila ako heretické. Cirkevní Otcovia označujú tieto skupiny ako ebionitov, elchasaitov, hebrejov či nazorejcov.
Medzi odborníkmi nepanuje úplná zhoda ohľadne toho, čo pojem židokresťanstvo zahrnuje. Označenie židokresťania pochádza zrejme od Ferdinanda Christiana Baura (17921860), ktorý takto označuje všetky vyššie zmienené skupiny bez rozdielu. Jean Daniélou takto označuje celé myšlienkové dedičstvo, ktoré kresťanstvu priniesol midraš. Marcel Simon označuje ako židokresťanov tých, ktorí prakticky dodržovali ustanovenie mojžišského Zákona, iní potom len tých, ktorí ich dodržovanie vyžadovali aj teoreticky.
Praxiteles (sochár)

Praxiteles alebo Praxitelés alebo Práxitelés (z Atén) ( - "Praxiteles"/iné prepisy: "Praxitelés, Práxitelés"; 4. stor. pred Kr.) bol sochár v starovekom Grécku. Bol žiakom a pravdepodobne aj synom Kéfisodota Staršieho.
Život.
Za Praxitelovo aktívne obdobie sa považujú roky 375 až 335 pred Kr. Svojho času patril medzi populárnych sochárov a aj dnes je spolu s Feidiom, Lysippom či Polykleitom jedným z najznámejších klasických sochárov. Ako prvý sa preslávil hlavne svojimi mramorovými sochami, jeho bronzové diela sú však nemenej kvalitné. Spomínané sú napríklad v knihách Plínia Staršieho, jeho zmienky sú však dosť strohé, obmedzené na ľahký náčrt Praxitelovej tvorby.
Diela.
Medzi jeho najznámejšie diela patria:
Afrodita Knidská je Praxitelovo prevratné dielo, táto socha zavádza ženský akt, nahú ženskú figúru do západného umenia. Praxiteles sa snaží o skutočné vyjadrenie ženskosti ako v stavbe tela, tak aj v póze, je však stále dosť konzervatívny a výsledok nepôsobí realisticky. Jemnosť a ženskosť sa prenáša aj do mužských sôch, bohovia pôsobia veľmi jemne a zženštilo. Takýto typ zobrazenia bol jeho silnou stránkou, prehnutie v bokoch a šikmá póza sú dnes známe ako Praxitelova S-krivka. V tomto prípade však nemožno hovoriť o akejsi novej kompozícii, tento postoj slúži skôr na vyjadrenie jemnosti figúr. Jeho diela majú s najväčšou pravdepodobnosťou pôsobiť eroticky, aj keď ich skutočný zmysel zakrýva kultovým či naratívnym významom. Známe príbehy či anekdoty o jeho vzťahu s dievčinou Frýné len potvrdzujú spomenutú teóriu.
Kópie.
Praxitelove diela boli často kopírované. Jednak ešte v samotnom Grécku a následne aj v Ríme. Kópie sa robili z mramoru aj bronzu bez ohľadu na pôvodnú sochu.
Paul Bertrand

Paul Charles Édouard Bertrand (* 10. júl 1879, Loos-lez-Lille, Francúzsko – † 24. február 1944, Paríž) bol francúzsky botanik. Venoval sa štúdiu fosílnych rastlín, vrátane rias a papradí.
Paul Bertrand má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku P.Bertrand.
Životopis.
Bol synom paleobotanika Charlesa Bertranda (18511917). Študoval v Lille a štúdium prírodných vied ukončil v roku 1903, doktorát získal v roku 1909. Vyučoval botaniku v Lille a v roku 1927 bolo pre neho zriadené miesto paleobotanika. V roku 1933 získal miesto vyučujúceho komparatívne rastlinnej anatómie v Muséum national d'histoire naturelle.
Praxiteles

Praxiteles môže byť:
Tchang

Tchang môže byť:
Zámok Židlochovice

Zámok Židlochovice je barokový zámok v Židlochoviciach v okrese Brno-venkov. Je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.
Dejiny zámku.
Zámok sa nachádza v juhozápadnej časti mesta Židlochovice, prináleží k nemu aj priľahlá obora. Zámok stojí na mieste bývalej vodnej tvrdze, vybudovanej pred rokom 1349. Roku 1353 získal tvrdzu aj dedinu Židlochovice moravský markgróf Jan Jindřich a po jeho smrti markgróf Jošt. Po roku 1407 sa v držaní tvrdze vystriedalo viacero rodov, mimo iné Valdštejnovci a Pernštejnovci. V roku 1567 pripadol židlochovický statok a tvrdza Žerotínovcom.
V 70. rokoch 16. storočia Fridrich zo Žerotína nechal prestavať tvrdzu na renesančný zámok s kaplnkou. V roku 1616 kúpil zámok aj s panstvom Adam mladší z Valdštejna. Na konci 17. storočia získal panstvo Filip Ludvík Václav gróf zo Sinzendorfu, ktorý potom v rokoch 1720 – 1729 prebudoval zámok v barokovom slohu. Staviteľské práce vtedy vykonával viedenský staviteľ Ludvík Kaltner.
V roku 1743 kúpili zámok aj panstvo Ditrichštejnovci, v ich držaní zostal do roku 1819, kedy zámok predali habsbursko-lotrinskej cisárskej rodine, a to potomkom Leopolda II. Tí potom zámok vlastnili až do jeho zoštátnenia Česko-slovenskou republikou v roku 1919.
Od roku 1822 prebiehali stavebné úpravy zámku, predovšetkým zbúranie hradieb a zrušenie násypov a padacích mostov. V rokoch 1844 – 1845 boli vykonané empírové úpravy a zámok tak nadobudol dnešnú podobu. V roku 1858 sa na zámku narodila neskoršia španielska kráľovná Mária Kristína Španielska, v roku 1874 tu zomrel jej otec, arcivojvoda Karol Ferdinand Habsburský. Posledným majiteľom zámku bol arcivojvoda Fridrich.
Roku 1919 pripadol zámok česko-slovenskému štátu. Medzi vojnami slúžil ako letné sídlo prezidenta T. G. Masaryka – pobyty pripomína pamätná tabuľa pri vchode do zámockého parku. V súčasnosti je zámok miestom konania rôznych stretnutí politikov. Mimo iné sa tu tiež natáčal jeden z dielov seriálu "Četnické humoresky". Z boku zámku sídli riaditeľstvo Lesného závodu Židlochovice, samotný zámok je využívaný ako hotel a konajú sa tu aj svadby. Vždy prvý víkend v septembri je zámok jeden deň v roku otvorený aj verejnosti k prehliadke.
Zámocký park.
Park o rozlohe je ukážkou krajinárskeho parku v anglickom štýle. Rastie tu 25 druhov ihličnatých a cez 80 druhov listnatých drevín.
Plán parku vypracoval francúzsky záhradný architekt Arnošt August Charbonier asi v roku 1708. Výsadbu realizoval záhradník Josef Hatzl, ktorý sa neskôr stal správcom Schönbrunnských záhrad potom, čo jeho prácu v roku 1746 zhliadla v Židlochoviciach Mária Terézia. Park bol postupom doby prebudovaný do súčasného anglického štýlu.
Zámocký park je celoročne a zdarma verejnosti prístupný.
Zámocká kaplnka sv. Kríža.
Bola už súčasťou pôvodného zámku. Nechal ju opraviť Leopold z Ditrichštejna v polovici 18. storočia. Mimo hlavný oltár sú v kaplnke dve sochy: P. Mária Tomská a sv. František Xaver. Na pravej strane tiež socha sv. Kataríny z kararského mramoru.
Karel Zeman

Karel Zeman (* 3. november 1910, Ostroměř – † 5. apríl 1989, Gottwaldov) bol československý filmový režisér, výtvarník, bábkar, animátor a reklamný grafik. Zeman je vďaka svojmu prístupu a kreatívnemu využívaniu špeciálnych efektov často nazývaný ako český Méliès.
Kariéra.
Začiatky.
Už ako malý chlapec bol fascinovaný bábkami a hral v bábkovom súbore, napriek tomu však vyštudoval obchodnú školu v Kolíne. Na základe novinového inzerátu sa až ako sedemnásťročný rozhodol študovať reklamné výtvarníctvo v meste Aix-en-Provence na juhu Francúzska, kde ho očarili animované filmy. V mladosti veľa cestoval a spoznal Egypt, Maroko, Juhosláviu aj Grécko. Po návrate z Francúzska pracoval v reklame, napr. u Baťu v Zlíne a ako vedúci reklamného oddelenia Domu služieb v Brne.
Animované filmy.
V roku 1943 si ho všimol Elmar Klos a ponúkol mu prácu v Kudlovských ateliéroch, kde Zeman pracoval spoločne s Hermínou Týrlovou a Bořivojom Zemanom na snímke "Vánoční sen" (1945). Medzi jeho najznámejšie animované filmy patrili vo svojej dobe veľmi populárne snímky o pánovi Prokoukovi (1946 - 1955), v ktorých satiricky zobrazoval problémy spoločnosti a vyjadroval sa k sociálnej situácii. V roku 1949 nakrútil unikátny nežný poetický film "Inspirace", v ktorom oživil sklenené figúrky. Tento postup bol v tej dobe celkom ojedinelý, nakoľko dovtedy bolo sklo považované za nevhodný materiál pre animáciu. V ďalších dielach opustil Zeman lyrické ladenie a pustil sa do filmov s rozvinutým dramatickým dejom ako "Král Lávra" (1950) a "Poklad ptačího ostrova" (1952).
Trikové filmy.
Film "Cesta do pravěku" (1955) je prvým celovečerným trikovým filmom Karla Zemana. Začína ním novú éru svojej tvorby, zameranú predovšetkým na staršie dieti. V tomto prelomovom diele kombinuje hranú, animovanú a bábkovú zložku. O tri roky neskôr nakrútil na motívy Julesa Verna film "Vynález zkázy" (1958), výtvarné inšpirovaný pôvodnými rytinami Edouarda Rioua a Léona Benneta. Táto snímka bola okamžite predaná do 72 krajín sveta, stala sa jedným z medzinárodne najúspešnejších českých filmov a vyhrala niekoľko ocenení, ako napr. Cenu francúzskych filmových kritikov, Kryštálovú hviezdu - cenu francúzskej filmovej akadémie, či Veľkú cenu na Expo 1958. Vo filme "Baron Prášil" a v ďalších dvoch adaptáciách verneoviek, "Ukradená vzducholoď" a "Na kometě", využíva Zeman naďalej svoje trikové postupy. V sedemdesiatych rokoch sa však vracia opäť k animovanému filmu.
Spolupracovníci.
Medzi okruh spolupracovníkov Karla Zemana patril hudobný skladateľ Zdeněk Liška, animátor Arnošť Kupčík, produkčný Karel Hutěčka a taktiež jeho dcéra Ludmila, ktorá pracovala ako spoluvýtvarníčka na jeho filmoch.
Vplyv a odkaz.
Tvorba Karla Zemana ovplyvnila českého režiséra a tvorcu animovaných filmov Jana Švankmajera, rovnako ako amerického režiséra Terryho Gilliama. V roku 2012 bolo v Prahe otvorené Múzeum Karla Zemana. Okrem mapovania jeho tvorby sa venuje aj vydavateľskej činnosti a v rámci vlastnej edície vydáva postupne na DVD kompletnú filmografiu Karla Zemana.
Dirka

Dirka (lat. "Dirca") je rod rastlín, patriaci do čeľade vrabcovníkovité ("Thymelaeaceae").
Použitie.
Niektoré druhy možno použiť ako okrasné rastliny. Má zbierkový význam.
Jud Süß

Jud Süß (slov. Žid Süss, alebo Žid Süß) môže byť:
Jud Süß, Žid Süss, Jew Süss je názov umeleckých diel:
Spoločenstvo aglomerácie

Spoločenstvo aglomerácie () je vo Francúzsku označenie pre zväz obcí, ktorý musí mať minimálne 50 000 obyvateľov a aspoň jedna z obcí minimálne 15 000 obyvateľov alebo byť sídlom prefektúry. Ide o medzistupeň medzi Spoločenstvom obcí a Spoločenstvom miest. K 1. januáru 2013 existovalo vo Francúzsku 213 spoločenstiev aglomerácie zahrňujúcich 4418 obcí s 25,5 miliónmi obyvateľov.
Dejiny.
Vznik spoločenstva aglomerácie umožnil zákon z roku 1999 upravujúci spoluprácu medzi obcami.
Vznik spoločenstva.
Obce spolu s prefektom departementu môžu vytvoriť spoločenstvo aglomerácie pri splnení troch podmienok:
Zákon upresňuje skutočnosti, kedy môže byť jedna z podmienok nesplnená (napr. pokiaľ dôjde k transformácii z iného spoločenstva, ktoré existovalo už pred vydaním zákona. Napr. "communauté d'agglomération du Pays de Flers" nesplňuje prvú podmienku, lebo má len necelých 30 000 obyvateľov alebo "Rennes Métropole" obsahuje enklávu obec Le Verger.
Orgány.
Spoločenstvo aglomerácie je riadená radou spoločenstva ("conseil communautaire" alebo "conseil de communauté"), ktorú tvoria mestskí radní z členských obcí.
Od komunálnych volieb v roku 2014 budú zástupcovia z obcí nad 3500 obyvateľov do rady spoločenstva volení priamo v rámci obecných volieb. Zástupcovia menších obcí budú aj naďalej vyberaní a volení členmi obecných zastupiteľstiev. Túto zmenu priniesol zákon o reforme územných spoločenstiev z roku 2010.
Kompetencie.
Právomoci, ktoré môžu obce preniesť na spoločenstvo aglomerácie, vymedzuje zákon:
Spoločenstvá musia rovnako vykonávať aspoň tri z následujúcich šiestich kompetencií:
V spolupráci s departementom môžu vykonávať tiež administratívu v sociálnej pomoci.
Spoločenstvo miest

Spoločenstvo miest () je vo Francúzsku označenie pre zväz obcí v aglomeráciách veľkých miest. K 1. januáru 2012 existovalo vo Francúzsku 15 spoločenstiev miest so 7,2 miliónmi obyvateľov.
Dejiny.
Spoločenstvo miest zaviedol zákon 66-1069 z 31. decembra 1966 pre niekoľko miest, ktoré mali veľké aglomerácie (Bordeaux, Lille, Lyon a Štrasburg). Postupne pribudlo spoločenstvo miest pre mestá Dunkerque (1968), Le Creusot a Cherbourg-Octeville (1970), Le Mans (1972) a Brest (1973).
Zákon č. 95-1350 z 30. decembra 1995 upravoval vznik spoločenstva, na ktorého základe vznikli spoločenstvá miest Nancy (1996), Alençon (1997) a Arras (1998).
Ďalšia zmena zákona prišla 12. júla 1999, ktorá umožňovala vznik spoločenstva miest len pre územie s minimálnym počtom 500 000 obyvateľov.
V roku 2000 vznikli spoločenstvá miest Marseille, 2001 Nantes a v roku 2008 Nice a Toulouse.
Podľa zákona č. 2010-1563 z 16. decembra 2010 o reforme územných spoločenstiev, ktorý zavádza typ spoločenstva "métropole", je možné premeniť spoločenstvo miest na métropole, pokiaľ má spoločenstvo minimálny počet 500 000 obyvateľov. Tejto možnosti využilo "Communauté urbaine Nice Côte d'Azur", ktoré sa 31. decembra 2011 premenilo na spoločenstvo "Métropole Nice Côte d'Azur".
Orgány.
Spoločenstvo miest je riadené radou spoločenstva ("conseil communautaire" alebo "conseil de communauté"), ktorú tvoria mestskí radní z členských obcí.
Od komunálnych volieb v roku 2014 budú zástupcovia z obcí nad 3500 obyvateľov do rady spoločenstva volení priamo v rámci obecných volieb. Zástupcovia menších obcí budú aj naďalej vyberaní a volení členmi obecných zastupiteľstiev.
Kompetencie.
Právomoci, ktoré môžu obce preniesť na spoločenstvo miest vymedzuje zákon:
V spolupráci s departementom môže spoločenstvo miest vykonávať rovnako časť sociálnej pomoci.
Jud Süß (1940)

Jud Süß (slov. Žid Süß) je film z roku 1940, ktorý bol natočený nacistickým Nemeckom ako propagandistická snímka podporujúca antisemitizmus. Film režíroval Veit Harlan, v hlavných úlohách hrali Ferdinand Marian a Harlanova manželka Kristina Söderbaumová. Film bol čiastočne založený na starších románoch rovnakého mena, románu z roku 1925 Liona Feuchtwangera a románu z roku 1827 Wilhelma Hauffa. Ani romány ani film príliš neodpovedajú skutočnému životu Josepha Süßa Oppenheimera.
Nacistický minister propagandy Joseph Goebbels, ktorý zariadil vyrobenie filmu, bol filmom veľmi potešený a premiéru v paláci UFA v Berlíne sledoval posadený vedľa režiséra. Heinrich Himmler nariadil členom SS a polície, aby film zhliadli. V rámci Nemecka mal film veľký úspech, videlo ho 20 miliónov divákov.
Scény uctievania v synagóge a vstup Židov do Württemberska boli natáčané v Prahe, ktorá bola v tom čase v rámci Protektorátu Čechy a Morava Nemeckom okupovaná. Tu bol tiež prevedený nábor židovských komparzistov.
Hlavnú postavu stvárnil Ferdinand Marian (vlastným menom Ferdinand Haschkowetz) narodený vo Viedni s českými koreňmi.
Premietanie tohto filmu v Banskej Bystrici v januári 1941 (a o niekoľko mesiacov neskôr v Kokave) inšpirovalo protižidovské nálady.Záverečná scéna predstavenia, zobrazujúca popravu hlavného protagonistu potupným stredovekým spôsobom, inšpirovala P. Nováka, Jána Chrenka a Antona Dušu, aby presne podľa jej vzoru zhotovili alegorickú figurínu na výstrahu všetkým sympatizantom prenasledovanej menšiny. Trojica gardistov ju obliekla do sokolského kroja, ktorú symbolicky obesili v drevenej klietke, umiestnenej pri fontáne na Námestí Andreja Hlinku a na jej priečelie pripevnili nápis „Bieli Židia, pozor!“.Anton Hruboň: Hlinkova garda na území Pohronskej župy, str. 77
Žid Süss (Feuchtwanger)

Žid Süss () je historický román Liona Feuchtwangera vydaný v roku 1925. Odohráva sa v 30. rokoch 18. storočia v Nemecku, ktoré je rozdrobené na mnoho štátov, ktoré medzi sebou bojujú o moc. Hlavnou postavou je schopný, ale zatiaľ bezvýznamný, židovský obchodník Josef Openheimmer Süss. Román je rozprávaný v 3. osobe a pozostáva z piatich kníh.
Osud románu.
Len niekoľko rokov po vydaní v 30. rokoch 20. storočia bol román poukazujúci na prednosť mocenských plánov pred spravodlivosťou ríšskym ministrom propagandy Josephom Goebbelsom sfilmovaný v duchu nacistickej propagandy (film Jud Süß) a Süss tu bol ukázaný ako najväčší zločinec a netvor, len dychtiaci po peniazoch, ktorý nakoniec bol nemeckým ľudom spravodlivo potrestaný.
Movistar Team

Movistar Team je španielsky profesionálny cyklistický tím v cestnej cyklistike v UCI ProTour. Hlavným sponzorom je španielska telefónna spoločnosť Telefónica.
Zoznam tímu.
 Andrey Amador
&lt;br&gt; 
 Eros Capecchi
&lt;br&gt; 
 Jonathan Castroviejo
&lt;br&gt; 
 Juan José Cobo
&lt;br&gt; 
 Rui Costa
&lt;br&gt; 
 Alex Dowsett
&lt;br&gt; 
 Imanol Erviti
&lt;br&gt; 
 Iván Gutiérrez
&lt;br&gt; 
 Jesús Herrada
&lt;br&gt; 
 José Herrada
&lt;br&gt; 
 Beñat Intxausti
&lt;br&gt; 
 Vladimir Karpets
 Pablo Lastras
&lt;br&gt; 
 Angel Mandrazo
&lt;br&gt; 
 Javier Moreno
&lt;br&gt; 
 Argiro Ospina
&lt;br&gt; 
 Rubén Plaza
&lt;br&gt; 
 Nairo Quintana
&lt;br&gt; 
 José Joaquín Rojas
&lt;br&gt; 
 Enrique Sanz
&lt;br&gt; 
 Sylwester Szmyd
&lt;br&gt; 
 Eloy Teruel
&lt;br&gt; 
 Alejandro Valverde
&lt;br&gt; 
 Francisco Ventoso
&lt;br&gt; 
 Giovanni Visconti
Podpaľačstvo

Podpaľačstvo je zločin, pri ktorom páchateľ (podpaľač) úmyselne a vedome (priamo alebo nepriamo) založí požiar. Odlišuje sa od neúmyselne spôsobených požiarov z nedbalosti, samovoľného vzplanutia, požiarov vzniknutých napríklad poruchou elektroinštalácie alebo prírodných požiarov spôsobených bleskom... v páchateľovi, jeho úmysle požiar založiť a nechať ho spôsobiť škody alebo obete. Podpaľačstvo nie je ani založenie ohňa, ktorý jeho pôvodca dokáže ovládnuť (napr. pálenie lístia na záhrade).
Okolnosti príčin a vzniku požiaru sú predmetom vyšetrovania. Po zlikvidovaní požiaru je štandardným postupom hľadať a následne buď potvrdiť, vyvrátiť alebo ďalej skúmať možnosť úmyselného založenia. Vo väčšine krajín sveta je podpaľačstvo posudzované ako trestný čin a chápané ako poškodzovanie cudzej veci alebo ohrozenie na živote.
Pyrománia.
Obsesia ohňom a závislosť na podpaľačstve sa nazýva pyrománia. V krajných prípadoch môže ísť o patologický prejav nejakej duševnej choroby. V niektorých vyriešených prípadoch podpaľačstva sa pôvodcovia požiarov prekvapivo regrutovali zo samotných hasičov.
Dôvody podpaľačstva.
Vo väčšine prípadov podpaľačstvo slúži ako poistný podvod, alebo zakrytie nejakého trestného činu (napr. lúpeže, sprenevery). Môžu byť však aj iné dôvody, napr. závisť, nenávisť, vyhrážanie, vydieranie, konkurenčný boj. Alebo sociálna, politická, či etnická odlišnosť. V niekoľkých prípadoch bolo podpaľačstvo použité ako tzv. falošná vlajka, teda podpaľač požiar využil k obvineniu svojho nepriateľa a využil vlnu nevôle, ktorá sa proti nemu následne vzniesla.
Dočolomanský

Dočolomanský je priezvisko, pozri Dočolomanský (priezvisko), napr.:
Zebrzydowice (Sliezske vojvodstvo)

Zebrzydowice (, ) je dedina v poľskom Sliezskom vojvodstve, v cieszyńskom okrese. Nachádza sa 6 km severovýchodne od Karvinej, na území historického Těšínska. Ide o poslednú zastávku na železničnej trati č. 93 (Trzebinia –"Zebrzydowice"). Trať ďalej pokračuje do Bohumína na české územie. Obec má 5046 obyvateľov. 
Dejiny obce.
Prvá historická zmienka o Zebrzydowiciach sa datuje do roku 1305 v dokumente "Liber fundationis episcopatus Vratislaviensis", a to pod názvom "Siffridi Villa". Historicky boli pod správou českého štátu a neskôr habsburskej monarchie (celé Těšínsko bolo do roku 1918 súčasťou krajín Koruny českej). Po skončení prvej svetovej vojny si Zebrzydowice nárokovalo Česko-Slovensko, Poľsko aj tzv. Nemecké Rakúsko. 
Počas sedemdňovej vojny medzi Česko-Slovenskom a Poľskom Zebrzydowice obsadili česko-slovenské jednotky. V obci sa nachádza pomník poľským vojakom, ktorí v tomto konflikte padli. V roku 1920 bola obec, ktorá podľa rakúskeho sčítania ľudu presiahla sotva tisíc obyvateľov, pričlenená na základe rozhodnutia medzinárodnej arbitráže k Poľsku.
V rokoch 1975 – 1999 bola obec súčasťou Katovického vojvodstva.
Žiba

Žiba je potok na západe Litvy, v Žmuďi, v Klajpedskom kraji, pramení v okrese Kretinga. 3 km na východ od mesta Šventoji sa vlieva do rieky Darba ako jej ľavý prítok.
Prítoky.
Rieka nemá významnejšie prítoky, má tri málo významné ľavé a päť málo významných pravých prítokov, mimo ďalších celkom nevýznamných prítokov.
Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2013

Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2013 boli v poradí 9. Majstrovstvá Oceánie vo futsale mužov, ktoré organizuje Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Konali sa v Aucklande, na Novom Zélande od 23.27. júla 2013, za účasti 8 tímov. Keďže sa turnaja zúčastnili aj 2 družstvá Ázijskej futbalovej federácie a tiež domáci tím postavený z hráčov novozélandskej ligy (Nový Zéland Invitational), turnaj niesol názov "Majstrovstvá Oceánie Invitational". Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo , ale nedokázalo poskladať tím, ktorý by reprezentoval krajinu. Dejiskom turnaja je aréna The Trusts Arena s kapacitou 3 500 divákov. Zvíťazili hráči , pre ktorých to bol už piaty titul majstra Oceánie.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke uvádza umiestnenie v medzinárodnom rebríčku k 1. júli 2013.
Milétos (mytológia)

Milétos alebo Mílétos ( - "Milétos"/iný prepis: "Mílétos") je v gréckej mytológii syn boha Apolóna a Areie.(podľa iných vezií Déiony, alebo Akakallidy)
Podľa najznámejšej verzie mýtu bol Milétos syn boha Apolóna a Areie, dcéry Kleocha z Kréty. Milétos bol krásny muž o ktorého priazeň súperili synovia Európy a najvyššieho boha Dia, Minós a Sarpédón. Ohľaduplnejší z nich bol Sarpédón, ktorý mu v čase keď dotieravý Minos odišiel na vojenskú výpravu navrhol, aby utiekli. Milétos potom Krétu opustil a odišiel do Kárie, kde založil mesto Milétos a Sarpédón utiekol do Kilíkie, ktorá bojovala proti Lýkii. Sarpedón Kilíkii dopomohol k víťazstvu, za čo bol potom z vďaky korunovaný za kráľa Lýkie.
Antický autor Pausanias však uvádza, že Milétos pristal s krétskou armádou v Kárii pri meste zvanom "Anaktoria", kde vládol Asterios, syn Anaka, zakladateľa mesta. Kréťania po dobytí mesta zmenili jeho názov na Milétos.
Ďalší, ale rozsiahlejší príbeh hovorí, že matkou Miléta bola Akakallis, dcéra Minoa na Kréte. Minós ho ako novorodenca prikázal pohodiť v lese. Boh Apolón ale nedopustil, aby jeho dieťa zomrelo. Z jeho vôle ho v lese našla vlčica, ktorá ho potom dojčila svojim mliekom a ohrievala svojim telom. Neskôr sa ho ujal pastier, ktorý si ho odniesol do svojej koliby a vychovával ako svojho syna. V opatere pastiera potom z chlapca vyrástol krásny a odvážny mládenec o ktorého priateľstvo a náklonnosť sa uchádzali Minós a jeho brat Sarpédón. Keď neuspeli, Minós sa ho chcel zmocniť násilím a Sarpédón preto Milétovi odporučil, aby Krétu radšej opustil. Milétos jeho radu počúvol, nasadol na loď a odplavil sa do Kárie, kde si vo svojom novozaloženom meste Milétos zobral za manželku dcéru kráľa Euryta, Eidotheu, ktorá mu porodila dvojičky, syna Kauna a dcéru Byblis.
Podľa antického autora Parthenia z Nikaie, manželkou Miléta bola Tragasia, dcéra Kelaina.
Podpaľačka

Podpaľačka môže byť:
Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 2013

Majstrovstvá sveta vo vodnom póle 2013 boli v poradí 15. Majstrovstvá sveta vo vodnom póle, ktoré organizuje Medzinárodná plavecká federácia (FINA), a ktoré boli súčasťou Majstrovstiev sveta v plaveckých športoch 2013. Konali sa v Barcelone, v Španielsku od 21. júla3. augusta 2013, za účasti 16 mužských a 16 ženských tímov. Španielsko hostilo MS tretíkrát, predtým to bolo v rokoch 1986 (v Madride) a 2003 (v Barcelone). Jediným dejiskom šampionátu bolo barcelonské plavecké centrum Piscines Bernat Picornell s kapacitou 4 500 ľudí. 
Voľby.
Počiatočný záujem o usporiadanie Plaveckých majstrovstiev sveta 2013 prejavilo v roku 2008 až 8 miest zo 7 krajín: Belehrad, Budapešť a Balatonfüred, Dubaj, Hamburg, Hongkong, Moskva a Madrid. Svoju oficiálnu žiadosť v júni 2009 predložili iba 3 mestá: Dubaj, Hamburg a Moskva. V júli 2009 vybrala FINA kandidátske mesto Dubaj, ktorý ale v máji 2010 oznámil, že sa vzdáva organizovania tohoto podujatia. FINA musela opätovne vyhlásiť súťaž o kandidáta, do ktorej sa prihlásilo 5 kandidátskych miest: Barcelona, Hamburg, Moskva, Soul a Sydney. V septembri 2010 z nich FINA jednomyseľne odsúhlasila španielsku Barcelonu.
Margaret Mitchellová

Margaret Munnerlyn Mitchell (* 8. november 1900, Atlanta, Georgia, USA – † 16. august 1949, Atlanta) bola americká spisovateľka. 
Jej román z roku 1936 "Gone with the Wind" ("Odviate vetrom") získal v roku 1937 Pulitzerovu cenu. Jeho neskoršia filmová verzia s Vivien Leighovou a Clarkom Gablom v hlavných úlohách patrí k najúspešnejším americkým filmom. 
Životopis.
Margaret Mitchellová sa narodila v Atlante ako dcéra Marie Isabelle Stephensovej a právnika Eugena Muse Mitchella. Mala prezývku Peggy.
Po dokončení štúdia prevzala po predčasnej smrti matky v roku 1918 vedenie domácnosti a začala písať pre Atlanta Journal stĺpik v nedeľňajšom vydaní.
2. septembra 1922 sa vydala za Mitchella Berriena, ale manželstvo bolo rozvedené v roku 1924. 4. júla 1925 sa vydala za Johna Marsha.
Mitchellová začala písať román "Odviate vetrom" v roku 1926, keď bola pripútaná kvôli zraneniu a artritíde dlhší čas v posteli. Jej manžel, John Marsh, jej kúpil použitý písací stroj Remington, na ktorom ďalších desať rokov písala viac než 1000 stránkovú knihu.
Román bol vydaný 30. júla 1936. V tom istom roku predala Mitchellová filmové práva na svoju knihu za 50 000 dolárov producentovi Davidovi O. Selznickovi.
Od roku 1940 pracovala výhradne pre dobročinné účely. Okrem iného sponzorovala lekárske vzdelávanie znevýhodnených vysokoškolákov, bola zapojená do afroamerického hnutia za práva a vzdelávanie černochov v Atlante a pomáhala počas druhej svetovej vojny v rôznych nemocniciach.
11. augusta 1949 bola zrazená pri prechode na Peachtree Street opitým vodičom taxi. Jej zranenia boli natoľko vážne, že sa nikdy neprebudila z kómy. Margaret Mitchellová zomrela 16. augusta 1949 v Grady Hospital a je pochovaná na Oakland Cemetery v Atlante.
V roku 1989 sa stal jej dom v Atlante oficiálne symbolom mesta a v roku 1997 bol sprístupnený verejnosti ako múzeum.
Zebrzydowice

Zebrzydowice môžu byť:
Viliam IV.

Viliam IV. môže byť:
Pacifická netballová séria

Pacifická netballová séria alebo Pacifická séria v netballe je najvyššie oceánske podujatie v netballe žien, ktoré riadi Oceánska netballová federácia (ONF). Prvé podujatie série sa konalo v roku 2009 v Samoe. Najúspešnejším družstvom je Fidži, ktoré dokázalo zvíťaziť 5-krát. 
Podujatie tiež slúži ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta, vždy rok pred svetovým šampionátom.
Zebrzydowice (stanica)

Zebrzydowice je železničná stanica v Zebrzydowiciach, dedine, ktorá sa nachádza v Sliezskom vojvodstve v Poľsku, neďaleko od štátnej hranice s Českom.
Všeobecný prehľad.
Železničná stanica Zebrzydowice, bola otvorená roku 1855
, pod vtedajším názvom "Seibersdorf". Nachádza sa v nadmorskej výške 244 m n. m. Od roku 1922 niesla názov "Zebrzydowice" a od roku 1939 opäť "Seibersdorf". Dnešný názov "Zebrzydowice", získala železničná stanica pravdepodobne v roku 1945.
Medzi významné rysy tejto železničnej stanice patrí predovšetkým II. železničný koridor, čiže hlavný diaľkový železničný ťah medzi Břeclavou a Petrovicami u Karvinej, ktorý prechádza po tratiach SŽDC - trať 320 Bohumín - Petrovice u Karviné (- Zebrzydowice PLK). Práve táto trať zaisťuje významné tranzitné spojenie do Varšavy cez Zebrzydowice a Katovice.
Železničná stanica má 2 ostrovné nástupištia s prejazdnými koľajami (4 nástupištných hrán) a jedno jednostranné nástupište pri výpravnej budove. Jednotlivé nástupištia sú prepojené podchodmi.
Železničné trate.
Železničnou stanicou Zebrzydowice prechádzajú železničné trate:
Železničná doprava.
Železničnú stanicu Zebrzydowice obsluhujú diaľkové vnútroštátne, medzinárodné, regionálne spoje smerujúce napr. do miest:
Horúce strely 2

Horúce strely 2 () je americká komédia z roku 1993, ktorá paroduje rôzne filmy, napr. "Rambo III", "Ponorka", "", "Hviezdne vojny", "Wall Street", "Delá z Navarone", "Total Recall", "RoboCop", "Základný inštinkt", "Apocalypse Now" či "Predátor". Film režíroval Jim Abrahams.
Film voľne nadväzuje na snímku "Horúce strely".
Dej filmu.
Topper Harley (Charlie Sheen) žije v budhistickom kláštore a privyrába si ako zápasník. Jedného dňa za ním príde plukovník Denton Walters (Richard Crenna) a Michelle Rodham Huddlestonová z CIA (Brenda Bake) so žiadosťou o účasť na záchrannej misii vojakov, ktorých zajal Saddám Husajn. Topper to odmietne, ale keď sa dozvie, že Denton bol zajatý, rozhodne sa odcestovať do Washingtonu. Vo Washingtonu medzitým prezident Thomas Benson (Lloyd Bridges) hostí japonského premiéra Misahoru Sato (Clyde Kusatsu) s manželkou. Prezident Toppera príjme do novej misie a ten potom odíde s Michelle limuzínou do hotela. Druhý deň sa helikoptérou presunú na miesto, kde už na nich čaká Harbinger (Miguel Ferrer), ktorý im oznámi, že zajatcov chcú premiestniť. Členmi misie sú tiež Rabinowitz (Ryan Stiles) a Malý Pes. Následne sa presunú bližšie k táboru. Pri zoskoku sa Topperovi padák zamotá do vetví, takže sa musí odrezať. Topper sa neskôr dostáva do bitky so zakuklenou osobou, z ktorej sa vykľuje Ramada Rodham Hayman (Valeria Golino), bývalá Topperova milenka a teraz ich kontakt. Tá ich vezme skratkou po rieke, kde najprv narazia na kapitána Benjamina Willarda (Martin Sheen) a neskôr aj na Husajnovych vojakov. Záchranci kontrolou skoro prejdú, bohužiaľ ich prezradí Ramada, ktorá je na lodi jedinou ženou. Pri prestrelke prúdu o loď, ale všetci prežijú. Dostanú sa do tábora, kde pri prestrelke zabijú Husajnovych vojakov. Medzitým sa prezident rozhodne, že sa im vydá na pomoc. Topperovi sa podarí zajatcov zachrániť, ale musí sa vydať ešte pre jedného - Dextera Haymana (Rowan Atkinson), manžela Ramady, ktorý je väznený v inej časti tábora, pri Saddámovej vile. Záchranci sa pod paľbou vydávajú k vrtuľníku. Topper sa medzitým dostane do vily, kde už na neho čaká Saddám Husajn (Jerry Haleva). Pri vzájomnom súboji je stav dlho nerozhodný (Topper stihne navyše vybaviť hovor so Saddámvou manželkou Hillary), ale nakoniec získava Husajn navrch. V tej chvíli sa do vily dostáva aj Benson a posiela Toppera hľadať Dextera. Ramada pri návrate k helikoptéry zistí, že Michelle je zradkyňa a pri vzájomnom súboji ju zráža do mora. Topperovi sa podarí Dextera zachrániť a tiež prezident víťazí a Husajna a jeho psa zmrazí a rozbije na drobné kúsočky. Vplyvom tepla však dochádza k opätovnému spojeniu jednotlivých črepín do novej podoby Husajna. Ten sa ich potom snaží zastaviť, ale je zabitý klavírom vyhodeným z lietadla. Ešte predtým si chce Dexter vyfotiť Ramadu s Topperom, ale padá zo skaly do mora a umiera.
Cyril Zálešák

Cyril Zálešák (* 4. február 1920, Kuželov – † 16. apríl 2013, Bratislava) bol slovenský choreograf, hudobník a folklorista. Skúmal slovenské ľudové tance a vydal niekoľko metodických príručiek a zborníkov. V diele "Opisovanie ľudových tancov" vytvoril systém názvoslovia pre opis tancov.
Ako choreograf a vedúci pôsobil 25 rokov vo folklórnom súbore Technik. Režíroval viaceré scénické programy na folklórnych festivaloch.
Kéfisodotos

Kéfisodotos () môže byť:
Pacifická netballová séria 2013

Pacifická netballová séria 2013 bola v poradí 5. Pacifická netballová séria v netballe žien, ktorú organizuje Oceánska netballová federácia (ONF). Konala sa v dňoch od 4.6. júna 2013 v meste Apia, v Samoe, za účasti 4 tímov. Samoa bola hostiteľom pacifickej série druhýkrát, predtým organizovala prvý turnaj v roku 2009 (tiež v Apii). Hračky Fidži vybojovali už svoj štvrtý titul (štvrtý v rade), keď vyhrali všetky svoje zápasy.
Okrem oficiálnych zápasov sa odohrali aj 3 zápasy družstiev Samoy a Fidži do 21 rokov.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku INF k 27. januáru 2013.
Dúbravská

Dúbravská môže byť:
Harmonia

Harmonia môže byť:
Afganské národné futsalové družstvo mužov

Afganské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Afganistan v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Afghanistan Football Federation" (AFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku provizórne 95. miesto. 
Vrcholné podujatia.
Afganské družstvo sa raz pokúšalo kvalifikovať na majstrovstvá sveta FIFA, ale nepodarilo sa mu to. 
Ani na majstrovstvách Ázie sa mu nepodarilo dostať. Pokúšalo sa o to v kvalifikácii na ázijský šampionát 2010, ale v troch zápasoch stredoázijskej kvalifikácie nezískalo ani bod. O 4 roky neskôr, v kvalifikácii v roku 2015 na ázijský šampionát 2016, síce rovnako nepostúpilo, ale bodovalo už v dvoch stretnutiach.
Družstvo sa 3-krát predstavilo na Ázijských halových hrách. Na prvých dvoch turnajoch skončilo už v základnej skupine. Na tom treťom, organizovanom v turkménskom Ašchabade v roku 2017, dosiahlo svoj najväčší úspech, keď sa po víťazstve v jednej zo základných skupín dostalo až do semifinále turnaja. V zápase o bronz prehralo s až po penaltovom rozstrele.