bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
A survey of the knowledge and practices of nursing students of Mbarara University of Science and Technology around Monitoring Fluid Requirements for burns patients on surgical ward at Mbarara Regional Referral Hospital.
Authors: Atuhaire Joan , Kajjimu Jonathan , Opio Grifance , Lubega Frank , Kakande Reagan , Mwanje William , Tagg Andrew 
Published: January 2022

Abstract
Background There is a high mortality of burns especially in low- and middle-income countries which already have less developed healthcare systems. Besides, little is known about nursing students’ knowledge and practices towards the need to monitor fluid requirement in admitted burns patients. Objective To assess the knowledge and practices of nursing students regarding monitoring fluid requirements for hospitalised paediatrics and adult burn patients on the surgical ward at Mbarara regional referral hospital. Methods We conducted an online descriptive cross-sectional study among clinical nursing students at MUST during September and November 2021. We assessed knowledge and practices using an adapted questionnaire. Summary statistics were then used to describe the data. Results 37 nursing students (64.9% response rate) participated in our survey. Twenty one (56.8%) were female and had a modal age range of 20-24 years. Nineteen (51.4%) of the students were BNC (Bachelor of Nursing Completion) students, with the rest being BNS (Bachelor of Nursing). More than 75% of students correctly answered each of two out of the ten questions. More than three quarters of the students reported having done each of six out of the eleven practices surveyed. Conclusion Nursing students had poor knowledge and fair satisfactory practices regarding monitoring of the fluid requirements in burns patients. We recommend periodic re-trainings and reassessment of clinical skills of nursing students.
Mesoscopic collective dynamics in liquids and the Dual Model
Authors: Peluso Fabio 
Published: January 2022

Abstract
Here in this paper a microscopic vision is presented of a Dual Model of Liquids (DML) starting from a solidpicture. The task is accomplished firstly by showing how a series of experimental evidences and theoreticaldevelopments on liquid modelling, gathered for the first time, can be framed in a mesoscopic view of liquids,hypothesized as constituted by a population of dynamic aggregates of molecules, diving in an ocean of amorphousliquid. The pseudo-crystals interact with the rest of the liquid through harmonic elastic waves and anharmonic wavepacketspropagating within and among the structures, respectively. The interaction term is derived from “firstprinciples”; its anharmonic character allows the exchange of both energy and momentum between the wave packetsand the molecule’ clusters, determining the displacement of the latter within the medium, and the redistribution of theenergy between external degrees of freedom (DoF) and internal collective degrees of the clusters. Among the noveltiesof this model is that, making use of a simple kinetic mechanism, it provides quantitative expressions of variousextensive thermophysical quantities, introducing the statistical number of excited DoF. In this way the problem isbypassed of other dual models which are sometimes unable to correctly reproduce the expressions for thosethermophysical quantities showing deviations due to the activation/deactivation of internal DoF. The interpretation ofthe relaxation times is given, their Order-of-Magnitude calculated and the way in which these times are involved in thedifferent phases of the collective dynamics of liquids discussed.Because this model appears complementary to the Phonon theory of Liquid Thermodynamics (PLT), acomparison is provided with results obtained in the frame of PLT, as well with the forecasts for the visco-elastictransition regions and with systems exhibiting k-gap.In the last part of the paper, theoretical insights and experiments are suggested as potential directions for futureresearches and developments.
Using Wearable Cameras to Categorize the Type and Context of Screen-Based Behaviors Among Adolescents: Observational Study
Authors: Thomas George , Bennie Jason A , De Cocker Katrien , Dwi Andriyani Fitria , Booker Bridget , Biddle Stuart J H 
Published: January 2022

Background
Automated wearable cameras present a new opportunity to accurately assess human behavior. However, this technology is seldom used in the study of adolescent’s screen exposure, and the field is reliant on poor-quality self-report data.

Objective
This study aimed to examine adolescents’ screen exposure by categorizing the type and context of behaviors using automated wearable cameras.

Methods
Adolescents (mean age 15.4 years, SD 1.6 years; n=10) wore a camera for 3 school evenings and 1 weekend day. The camera captured an image every 10 seconds. Fieldwork was completed between February and March 2020, and data were analyzed in August 2020. Images were date and time stamped, and coded for screen type, content, and context.

Results
Data representing 71,396 images were analyzed. Overall, 74.0% (52,842/71,396) of images contained screens and 16.8% (11,976/71,396) of images contained multiple screens. Most screen exposures involved television sets (25,950/71,396, 36.3%), smartphones (20,851/71,396, 29.2%), and laptop computers (15,309/71,396, 21.4%). The context of screen use differed by device type, although most screen exposures occurred at home (62,455/64,856, 96.3%) and with solitary engagement (54,430/64,856, 83.9%). The immediate after-school period saw high laptop computer use (4785/15,950, 30.0%), while smartphone use (2059/5320, 38.7%) peaked during prebedtime hours. Weekend screen exposure was high, with smartphone use (1070/1927, 55.5%) peaking in the early morning period and fluctuating throughout the day.

Conclusions
There was evidence for high screen use during the after-school and weekend period, mostly through solitary engagement, and within the home environment. The findings may inform the basis of larger studies aimed at examining screen exposure in free-living conditions.
The Association of Shared Care Networks With 30-Day Heart Failure Excessive Hospital Readmissions: Longitudinal Observational Study
Authors: Pinheiro Diego , Hartman Ryan , Mai Jing , Romero Erick , Soroya Mohammad , Bastos-Filho Carmelo , de Carvalho Lima Ricardo , Gibson Michael , Ebong Imo , Bidwell Julie , Nuno Miriam , Cadeiras Martin 
Published: January 2022

Background
Higher-than-expected heart failure (HF) readmissions affect half of US hospitals every year. The Hospital Reduction Readmission Program has reduced risk-adjusted readmissions, but it has also produced unintended consequences. Shared care models have been advocated for HF care, but the association of shared care networks with HF readmissions has never been investigated.

Objective
This study aims to evaluate the association of shared care networks with 30-day HF excessive readmission rates using a longitudinal observational study.

Methods
We curated publicly available data on hospital discharges and HF excessive readmission ratios from hospitals in California between 2012 and 2017. Shared care areas were delineated as data-driven units of care coordination emerging from discharge networks. The localization index, the proportion of patients who reside in the same shared care area in which they are admitted, was calculated by year. Generalized estimating equations were used to evaluate the association between the localization index and the excessive readmission ratio of hospitals controlling for race/ethnicity and socioeconomic factors.

Results
A total of 300 hospitals in California in a 6-year period were included. The HF excessive readmission ratio was negatively associated with the adjusted localization index (β=–.0474, 95% CI –0.082 to –0.013). The percentage of Black residents within the shared care areas was the only statistically significant covariate (β=.4128, 95% CI 0.302 to 0.524).

Conclusions
Higher-than-expected HF readmissions were associated with shared care networks. Control mechanisms such as the Hospital Reduction Readmission Program may need to characterize and reward shared care to guide hospitals toward a more organized HF care system.
A Novel Body Weight–Supported Postural Perturbation Module for Gait and Balance Rehabilitation After Stroke: Preliminary Evaluation Study
Authors: Meyer Amanda , Hrdlicka Henry Charles , Cutler Erica , Hellstrand Jill , Meise Emily , Rudolf Kaitlyn , Grevelding Pete , Nankin Matthew 
Published: January 2022

Background
Impaired balance regulation after stroke puts patients and therapists at risk of injury during rehabilitation. Body weight support systems (BWSSs) minimize this risk and allow patients to safely practice balance activities during therapy. Treadmill-based balance perturbation systems with BWSSs are known to improve balance in patients with age- or disease-related impairments. However, these stationary systems are unable to accommodate complex exercises that require more freedom of movement.

Objective
This study aims to evaluate the effect of a new balance perturbation module, which is directly integrated into a track-mounted BWSS, on balance impairments secondary to acute stroke.

Methods
This unblinded quasi-randomized controlled preliminary study was conducted in a rehabilitation-focused long-term acute care hospital. Participants were recruited from stroke rehabilitation inpatients with an admission Berg Balance Scale (BBS) score of 21 (out of 56) or greater. Over a 2-week period, consented participants completed 8 BWSS or BWSS with perturbation (BWSS-P) treatment sessions; study activities were incorporated into regular treatment to avoid disruption of their normal care. Although both groups conducted the same balance and gait activities during their treatment sessions, the BWSS-P sessions included lateral, anterior, and posterior balance perturbations. Pre- and postintervention BBS and Activities-Specific Balance Confidence (ABC) assessments were the primary outcome measures collected. Institutional BBS data from the year before installation of the track-mounted BWSS were retrospectively included as a post hoc historical standard of care comparison.

Results
The improved postintervention BBS and ABC assessment scores showed that all participants benefited from therapy (P<.001 for all pre- and postintervention comparisons). The average BBS percent change for the BWSS-P sample (n=14) was 66.95% (SD 43.78%) and that for the BWSS control sample (n=15) was 53.29% (SD 24.13%). These values were greater than those for the standard of care group (n=30; mean 28.31%, SD 17.25%; P=.02 and P=.005 respectively), with no difference among the BWSS groups (P=.67). ABC score changes were also similar among the preintervention and postintervention BWSS groups (P=.94 and P=.92, respectively).

Conclusions
Both BWSS groups demonstrated similar BBS and ABC score improvements, indicating that balance perturbations were not detrimental to postacute stroke rehabilitation and were safe to use. These data provide strong rationale and baseline data for conducting a larger follow-up study to further assess if this new perturbation system provides additional benefit to the rehabilitation of gait and balance impairments following stroke.

Trial Registration
ClinicalTrials.gov NCT04919161; https://clinicaltrials.gov/ct2/show/NCT04919161
Зокардіс у лікуванні хворого на артеріальну гіпертензію: на які переваги може очікувати лікар?
Authors: Rekovets O.L. 
Published: January 2022

Зофеноприл належить до групи сульфгідрильних інгібіторів ангіотензинперетворюючого ферменту (іАПФ) пролонгованої дії. Унікальність його молекули полягає в наявності двох сульфгідрильних груп: SH-групи у молекулі зофеноприлу забезпечують його антиоксидантну активність — здатність протидіяти окислювальному стресу шляхом нейтралізації вільних радикалів, які є одним із головних факторів, що ведуть до розвитку дисфункції ендотелію судин. Ефективність зофеноприлу вивчалась у ряді рандомізованих досліджень, в яких були протестовані можливості препарату впливати на клінічний перебіг та розвиток ускладнень у пацієнтів із серцево-судинною патологією. Це забезпечило наявність серйозної доказової бази, що свідчить про певні переваги зофеноприлу. Важливою відмінною рисою зофеноприлу є подвійний шлях виведення: близько 60 % препарату виводиться з сечею, інша частина (близько 40 %) — із жовчю та калом. Саме тому, згідно з інструкцією, дозу препарату зменшують при кліренсі ендогенного креатиніну 45 мл/хв, а не 60 мл/хв, як у більшості іАПФ. Суттєвий вплив зофеноприлу на розвиток ускладнень у таких пацієнтів може бути пов’язаний із його особливими фармакологічними властивостями, що забезпечують високоефективний вплив як на процеси ремоделювання, так і на ендотеліальну дисфункцію. Як відомо, простагландин-опосередковані механізми дії іАПФ значною мірою нейтралізуються індометацином або ацетилсаліциловою кислотою. Зофеноприл має особливий кардіопротективний механізм дії, що лише частково включає в себе вплив на систему простагландинів. Додатковий захисний антиішемічний ефект препарату досягається завдяки тому, що на клітинному рівні концентрація зофеноприлу є максимальною, яка виявлена в організмі людини під час терапії іАПФ. Зофеноприл може забезпечити певні переваги в терапії підвищеного артеріального тиску у пацієнтів із супутніми проявами як гострої, так і хронічної ішемії. Зофеноприл може забезпечити додаткову антиішемічну дію у хворих з артеріальною гіпертензією та супутньою ішемічною хворобою серця. Зофеноприл справляє максимальний захисний вплив щодо розвитку серцево-судинних ускладнень у хворих із гострим інфарктом міокарда та супутньою артеріальною гіпертензією в анамнезі. Ефективність лікування зофеноприлом не знижується при одночасному застосуванні з препаратами ацетилсаліцилової кислоти. У хворих на гострий інфаркт міокарда із систолічною дисфункцією лівого шлуночка та супутньою ізольованою систолічною артеріальною гіпертензією призначення комбінації зофеноприлу з ацетилсаліциловою кислотою дозволяє знизити ризик серцево-судинної смертності та госпіталізацій на 52 % порівняно з комбінацією раміприлу з ацетилсаліциловою кислотою.
Ефективність ниркової денервації в пацієнтів із резистентною гіпертензією з використанням сертифікованого обладнання (результати однорічного спостереження)
Authors: Sirenko Yu.M. , Rekovets O.L. , Sokolov Yu.M. , Dobrohod A.S. 
Published: January 2022

Завершені контрольовані дослідження показали безпеку, але різну ефективність ниркової денервації (НДН) у хворих із резистентною артеріальною гіпертензією (АГ). Нами проведено НДН у 8 пацієнтів. Середній вік хворих становив 52,13 ± 3,88 року (40–66), середня тривалість АГ — 16,75 ± 2,17 (12–25) року. При надходженні в клініку інституту рівень артеріального тиску (АТ) становив 181,25/106,88 ± 4,3/4,0 мм рт.ст. (160–200/85–120 мм рт.ст.), ЧСС — 70,63 ± 3,03 уд/хв. Оптимізація терапії в умовах стаціонару у цих хворих привела до достовірного зниження рівня АТ до 156,88/95,00 ± 2,98 мм рт.ст. (150–165/85–100 мм рт.ст.) та ЧСС — 68,88 ± 3,28 уд/хв. Число антигіпертензивних препаратів становило в середньому 5,5 на пацієнта. При добовому моніторуванні артеріального тиску (ДМАТ) на етапі оптимізації терапії середньодобовий систолічний АТ (САТ24) становив 149,16 ± 5,40 мм рт.ст., а діастолічний (ДАТ24) — 86,98 ± 5,08 мм рт.ст. Середньодобова частота серцевих скорочень (ЧСС24) була 70,12 ± 2,94 уд/хв. Усі пацієнти добре перенесли процедуру. Середнє зниження середньодобового АТ (САТ/ДАТ) становило в динаміці на етапі 7 днів, 1, 6 та 12 місяців відповідно –15,73/–8,52 мм рт.ст., –11,45/–6,06 мм рт.ст., –10,70/–13,68 мм рт.ст. та –17,91/–13,88 мм рт.ст. Величина ЧСС24 достовірно не змінилася. Зниження денних САТ/ДАТ становило в динаміці на етапах 7 днів, 1, 6 та 12 місяців –14,79/–5,64, –16,55/–5,60, –12,29/–12,79 та –20,45/–13,62 мм рт.ст. відповідно. Динаміка зниження нічних САТ/ДАТ становила на етапах 7 днів, 1 місяць, 6 місяців та 12 місяців –15,03/–8,42, –10,64/–4,57, –9,23/–12,38 та –19,39/–14,84 мм рт.ст. відповідно. При САТ24 ≥ 160 мм рт.ст. через 12 місяців після НДН спостерігалося найбільш значне зниження середньодобового АТ –30,5/–18,9 мм рт.ст. При САТ24 ≥ 140 мм рт.ст. та < 160 мм рт.ст. через 12 місяців після процедури зниження САТ24/ДАТ24 становило –20,1/–18,0 мм рт.ст. При САТ24 < 140 мм рт.ст. достовірних змін у зниженні АТ не було. Середнє зниження офісного АТ становило в динаміці на етапах 7 днів, 1, 6 та 12 місяців відповідно –14,38/–5,63 мм рт.ст.,–9,02/–10,71 мм рт.ст., +3,12/–8 мм рт.ст. та –7,88/–5,0 мм рт.ст. Офісна ЧСС не змінилася.Розрахунковий рівень кліренсу креатиніну, визначений за формулою Кокрофта — Гаулта, достовірно не змінився в жодного пацієнта. Таким чином, застосування процедури НДН у пацієнтів із резистентною АГ є безпечним та рекомендоване лише в пацієнтів, у яких САТ за даними ДМАТ 140 мм рт.ст. і вище. Рекомендоване обов’язкове використання ДМАТ для відбору та ефективного контролю після НДН.
Оцінка антигіпертензивної ефективності та впливу на жорсткість артерій раміприлу (Рамізес), призначеного у вигляді монотерапії або в комбінації з амлодипіном (Аладин), у пацієнтів з м’якою та помірною артеріальною гіпертензією
Authors: Radchenko A.D. , Torbas Ye.A. , Dobrokhod A.S. , Sirenko Yu.N. , Polischuk S.A. 
Published: January 2022

Метою дослідження було оцінити антигіпертензивну ефективність та вплив раміприлу (препарат Рамізес компанії ВАТ «Фармак», Україна) у вигляді монотерапії або в комбінації з амлодипіном (препарат Аладин компанії ВАТ «Фармак», Україна) на центральний артеріальний тиск (АТ) та швидкість поширення пульсової хвилі по артеріях еластичного (ШППХе) та м’язового (ШППХм) типів у пацієнтів із м’якою та помірною артеріальною гіпертензією (АГ). У дослідження було включено 37 пацієнтів із м’якою та помірною АГ (середній вік — 53,40 ± 2,35 року). Усім пацієнтам на початку дослідження та на етапах лікування проводили такі дослідження: вимірювання маси тіла та зросту, вимірювання офісного систолічного АТ (САТ), діастолічного (ДАТ) та частоти серцевих скорочень, добове моніторування АТ, визначення швидкості поширення пульсової хвилі по артеріях еластичного та м’язового типів, центрального САТ, біохімічне дослідження крові, ЕКГ. Після рандомізації призначали раміприл у дозі 10 мг. Якщо рівень АТ через 1 місяць лікування був більшим за цільовий, то додавали амлодипін 5 мг, дозу якого збільшували до 10 мг при неефективності терапії на 2-му місяці лікування. Тривалість лікування становила 3 місяці.За даними офісного вимірювання АТ тримісячне лікування ефективно знижувало офісний САТ/ДАТ із 152,7 ± 3,6/92,7 ± 2,2 мм рт.ст. до 133,0 ± 1,9/80,9 ± 1,6 мм рт.ст. Цільовий офісний АТ було досягнуто на монотерапії у 21 (56,8 %) та на комбінованій терапії у 36 (97,3 %) пацієнтів. Середнє зниження середньодобового САТ/ДАТ становило 14,1 ± 0,9/5,1 ± 0,2 мм рт.ст., дСАТ/дДАТ — 14,8 ± 0,4/7,4 ± 0,3 мм рт.ст. та нСАТ/нДАТ — 11,5 ± 0,3/3,2 ± 0,1 мм рт.ст. Цільового середньодобового САТ та ДАТ було досягнуто у 17 (45,9 %) на монотерапії раміприлом та у 29 (78,4 %) пацієнтів на комбінації раміприл + амлодипін. Позитивний вплив призначеної терапії підтверджувався достовірним зниженням варіабельності дСАТ, Макс.САТ, Макс. ДАТ, індексів навантаження часом та площею для 24САТ, дСАТ, нСАТ, 24ДАТ, дДАТ та нПАТ. Лікування супроводжувалося достовірним зниженням центрального САТ з 129,5 ± 2,2 мм рт.ст. до 118,5 ± 1,5 мм рт.ст. та покращенням пружно-еластичних властивостей артерій еластичного типу, що проявлялося достовірним зменшенням ШППХе, ШППХм та індексу приросту. Частота побічних реакцій становила 5,4 % (2,7 % на монотерапії).
Проблема судинної деменції в загальній лікарській практиці: раціональна антигіпертензивна терапія як пріоритетний напрямок профілактики
Authors: Solomenchuk T.M. 
Published: January 2022

Внаслідок прогресивного постаріння населення планети зростає й актуальність медико-соціальних проблем, пов’язаних з віком людини. Однією з них є деменція — порушення когнітивних функцій у людей літнього віку. Часто її поява є наслідком тривало перебігаючої артеріальної гіпертензії (АГ) та одним із проявів ураження головного мозку як органа-мішені. Частота виникнення деменції становить від 5 до 20 % в осіб віком понад 60 років та сягає майже 50 % в людей віком старше 85 років. Її ризик подвоюється кожні десять років після досягнення 65-літнього віку. В даний час у світі налічується близько 24–25 млн пацієнтів із деменцією. За прогнозами експертів ВООЗ, їх кількість у 2025 році може збільшитись у 1,7 раза (порівняно з початком століття) і досягти 35 млн осіб. У 2040 році очікується понад 80 млн хворих із тяжкими розладами когнітивних функцій [1–5]. Розвиток деменції значно погіршує якість життя хворих та оточуючих їх осіб, знижує соціальну активність, істотно збільшує витрати на лікування і майже у 2,5–3 рази підвищує смертність. Крім того, деменція займає третє місце за витратами на лікування і догляд за пацієнтами. Так, наприклад, у США вартість лікування одного хворого на деменцію становить 40 тис. доларів на рік [2, 3].
Особливості лікувальної тактики у вагітних з істміко-цервікальною недостатністю на фоні інапарантних форм інфекції
Authors: Simrok V.V. , Sivtsov S.S. 
Published: January 2022

Проблема зростання гестаційних та перинатальних ускладнень у вагітних на сьогодні є досить складною. Основною метою сучасного акушерства є зниження кількості репродуктивних втрат, тому актуальність невиношування вагітності не викликає сумніву. Незважаючи на досягнуті за останні роки успіхи в профілактиці та діагностиці невиношування вагітності, частота залишається стабільною та достатньо високою. Так, за даними різних авторів, вона становить від 15 до 65 %, досягаючи в першому триместрі 80 % [1, 2]. В етіопатогенезі звичних викиднів та передчасних пологів при істміко-цервікальній недостатності (ІЦН) значну роль відіграє інфекційна патологія. Шийка матки — орган, що знаходиться на межі внутрішнього середовища жінки й агресивного зовнішнього середовища. Крім анатомічних особливостей (закриті зовнішній та внутрішній зів, протяжність вузького цервікального каналу близько 3 см, складчастість його слизової і наявність у просвіті густого слизу), що забезпечують захист внутрішнього середовища жінки, шийка матки має автономну імунну систему [3, 6]. Це лімфоїдні структури і макрофаги стромальних тканин шийки матки, а також гуморальні фактори, які проникають через судинну стінку з крові, — імуноглобуліни (Ig) класів А, М, G і місцевосекретуючий slgA. Фізико-хімічні особливості імуноглобулінових молекул і їх імунобіологічні властивості забезпечують захист шийки матки.У посівах із цервікального каналу вагітних з ІЦН висівається умовно-патогенна мікрофлора в майже 50 %, найчастіше це ентерококи, різноманітні неспороутворюючі анаероби-бактероїди та бактеріально-вірусні асоціації [2, 3, 5]. Активація природного імунітету під час вагітності забезпечує ефективний захист організму від більшості бактеріальних інфекцій. Однак найчастіше цього буває недостатньо для елімінації інапарантних форм інфекцій (ІФІ) [2, 5, 6].