bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Patterns of Physical Activity Among University Students and Their Perceptions About the Curricular Content Concerned With Health: Cross-sectional Study
Authors: Verma Arun Kumar , Singh Girish , Patwardhan Kishor 
Published: January 2022

Background
University students are at risk of losing their focus on maintaining healthy levels of physical activity because of their engagements with curricular and cocurricular activities. In India, the physical activity levels of the adult population have been reported to be declining in the recent years. However, studies focusing on university students pertaining to their physical activity are lacking in the Indian context. Moreover, a question that has not been properly addressed is the following: “do the curricula in higher education promote physical activity?”

Objective
Our paper aims at describing the physical activity levels of the students in a large public-funded central university located in northern India. The study also aims at capturing the student perceptions about the emphasis they receive on leading a physically active lifestyle during their routine curricular activities.

Methods
This is a cross-sectional descriptive study and uses International Physical Activity Questionnaire—Long Form to record physical activity among 4586 students. Stratified sampling method was used to enroll the students from each stream (faculty). Out of 30,667 students, about 15% were included from each faculty. The study was conducted between 2016 and 2019. To capture the student perceptions, we used a newly developed 5-item scale.

Results
From a total of 4586 participants in the study, 2828 (61.7%) were male and 1758 (38.3%) were female students. The mean age of our sample was 22.34 (SD 3.12) years. Our results indicate that about 14.5% (n=666) of all students in the study fall under the “Inactive” category. Furthermore, the perception about the curricular content pertaining to physical activity varied widely between the students of different streams.

Conclusions
Our sample reported a better physical activity pattern in comparison to the reported overall physical activity levels of the adult population of India. Our results also suggest that health-related topics are inadequately represented in many of the streams of higher education in the university.
Особенности течения ишемической болезни сердца и прогноз больных, перенесших стентирование коронарных артерий
Authors: Kreyndel K.L. 
Published: January 2022

Цель работы — изучение связи между показателями агрегации тромбоцитов у больных, перенесших стентирование коронарных артерий, клинико-анамнестическими данными и медикаментозной терапией.Материалы и методы. Обследовано 75 больных ишемической болезнью сердца — 65 мужчин (86,67 %) и 10 женщин (13,33 %), средний возраст которых составил 58,0 ± 9,5 и 59,5 ± 6,0 года соответственно. Все пациенты перенесли стентирование коронарных артерий в период с 2010 по 2012 год. В комплекс обследования больных были включены физикальные, общеклинические и инструментальные методы обследования (электрокардиография, холтеровское мониторирование, велоэргометрия, эхокардиоскопия). Исследование агрегации тромбоцитов проведено на спектрофотометре СФ-18 (Ленинград, Россия). Результаты и их обсуждение. Полученные данные свидетельствуют, что 77,3 % пациентов находились на двойной антитромбоцитарной терапии, а 20 % больных принимали один антитромбоцитарный препарат — ацетилсалициловую кислоту. По показателям агрегатограммы пациенты достоверно между собой не отличались, за исключением показателя «наличие дезагрегации» (100 % против 80 %, p = 0,019). У пациентов, перенесших стентирование защищенными стентами и имеющих отрицательный результат теста толерантности к физической нагрузке, степень агрегации тромбоцитов достоверно ниже, чем у пациентов с положительным результатом велоэргометрии.Выводы. Прием двойной антитромбоцитарной терапии у больных ишемической болезнью сердца после стентирования коронарных артерий обеспечивает более значимое влияние на показатели агрегации тромбоцитов. Неблагоприятное течение заболевания ассоциировано с недостаточным снижением степени агрегации тромбоцитов и отсутствием дезагрегации.
Хронічна післяінфарктна аневризма: гібернація, апоптоз і вторинний некроз кардіоміоцитів
Authors: Svitlyk G.V. , Kiyak Yu.G. , Tchngryan G.V. , Besh D.I. , Garbar M.O. , Barnett O.Yu. 
Published: January 2022

Обстежено 119 хворих (середній вік — 52,18 ± 6,38 року) зі стабільними формами ішемічної хвороби серця, які 5–6 років тому перенесли гострий інфаркт міокарда з елевацією сегмента ST. Серед досліджуваних пацієнтів 54 (група 1) піддавались тривалому впливу ксенобіотиків у зв’язку з професійно шкідливою працею (ПШП) в анамнезі, а 65 із них (група 2) з виробничими шкідливостями не контактували. Стаціонарний етап лікування супроводжувався ремоделюванням лівого шлуночка (ЛШ) зі зниженням його систолічної функції, більш вираженим в осіб із ПШП. У цих хворих у реабілітаційний період гірше порівняно з особами групи 2 відновлювалась скоротлива здатність міокарда ЛШ, частіше формувалась хронічна аневризма ЛШ і виникали інші несприятливі події. Дослідження ультраструктури кардіоміоцитів (КМЦ) перирубцевих зон виявило більш виражені процеси апоптозу і вторинного некрозу гібернованих КМЦ в осіб із ПШП.
Внезапная ненасильственная смерть молодых людей (ретроспективный анализ)
Authors: Gordeyeva M.V. , Veleslavova O.Ye. , Baturova M.A. , Rylov A.Yu. , Lavrentyuk G.P. , Platonov P.G. , Shubik Yu.V. 
Published: January 2022

С целью оценки причин внезапной ненасильственной смерти молодых людей в возрасте от 14 до 35 лет, умерших в 2009 году в Санкт-Петербурге, произведен анализ 538 протоколов судебно-медицинских аутопсий. В 152 случаях внезапная смерть была вызвана острым отравлением алкоголем, наркотиками или неизвестным веществом, она была сочтена насильственной, эти протоколы были исключены из дальнейшего анализа. Из оставшихся 386 случаев экстракардиальной причина внезапной смерти была у 95 человек (24,6 %), чаще всего это были пневмонии — 27, туберкулез легких — 21, онкологические заболевания — 11. В 291 случае (75,4 %) причиной внезапной смерти была кардиальная патология, причем в 272 случаях диагноз был сформулирован как «кардиомиопатия», из них в 57 (20,95 %) случаях речь шла об алкогольной кардиомиопатии, в 95 случаях (34,9 %) — о токсической и в 108 случаях (39,7 %) диагноз был сформулирован как «кардиомиопатия неуточненная, острая миокардиальная недостаточность». Гипертрофическая кардиомиопатия была диагностирована у 7 умерших, дилатационная — у 5. В 15 случаях диагноз был сформулирован как «ишемическая болезнь сердца, острая коронарная недостаточность», в 3 случаях выявлен активный миокардит, в 1 — врожденный порок сердца. Таким образом, причиной внезапной смерти молодых людей более чем в четверти случаев является передозировка наркотиков и/или алкогольная интоксикация. В подавляющем большинстве случаев (93,5 %) причина внезапной смерти формулируется как «кардиомиопатия» (неуточненная, токсическая или алкогольная). Очевидное несовпадение выявленных причин внезапной смерти и современных литературных данных обусловлено, видимо, методологическими особенностями патологоанатомической экспертизы.
Ефективність аналгезії поперечного площинного блока (ТАР — transversus abdominis plane block) після абдомінальної хірургії в дітей
Authors: Dmytriiev D.V. 
Published: January 2022

Дослідження проведені у 22 дітей, прооперованих із приводу пухлин черевної порожнини та пухлин заочеревинного простору. Залежно від методики знеболювання пацієнти були поділені на дві групи: перша група — 10 пацієнтів (використовувалась мультимодальна аналгезія, ТАР-блок та безперервна внутрішньовенна інфузія фентанілу), друга група — 12 дітей (призначалась лише внутрішньовенна безперервна інфузія фентанілу). Доведено, що проведення багатокомпонентної аналгезії (ТАР-блок та безперервна внутрішньовенна інфузія опіоїдних анальгетиків) значно зменшує негативні наслідки недостатнього знеболювання в дітей та сприяє ефективній аналгезії після травматичних операцій, зменшує прояви синдрому гіпералгезії, покращує показники гемодинаміки та кровотоку в судинах черевної порожнини.
Особливості кисневого балансу та тканинного дихання при хірургічному лікуванні аденоми гіпофіза
Authors: Pasichnyk H.P. 
Published: January 2022

В роботі досліджуються показники кисневого балансу хворих, які були прооперовані з приводу аденоми гіпофіза із застосуванням різних методик наркозу під контролем BIS-моніторингу. У хворих із гормонально-неактивною пухлиною та пролактиномою виявлено однотипні особливості, що зумовило об’єднання хворих із даною патологією в одну групу. При цьому доставка кисню до тканин виявлялася підвищеною на 4,5–5,9 % за норму, а його споживання — на 19,2–20,2 %. Енергетичний обмін у таких хворих на 400–450 ккал (або на 22–23 %) виявляється вищим понад параметри основного обміну, притаманні здоровим людям даної вікової групи, що дозволяє трактувати у них наявність «помірного стресу». При пухлинах, що продукують адренокортикотропний гормон, встановлено вірогідне зниження як доставки кисню до тканин на 14,9 ± 1,3 %, так і його споживання на 22,0 ± 5,0 %. Понижене надходження кисню до тканин організму компенсується низьким рівнем енергетичних процесів, що йдуть у тканинах. Енергетичний обмін у них знижений на 6,4 ± 0,5 %, а індекс тканинної екстракції кисню перебуває у межах норми. У хворих на аденому гіпофіза, що продукує соматотропін через активацію системи кровообігу, виявляють підвищені показники ударного об’єму кисню, еритроцитного викиду та хвилинного об’єму кисню (р < 0,001), що забезпечують зростання його доставки до тканин на 176–179 мл понад норму. Інтегральний показник кисневої недостатності становить цифру з від’ємним знаком: –37,2 ± 0,8 % (р < 0,001), що свідчить про надмірну стимуляцію функціональних резервів серцево-судинної та киснево-транспортної систем організму для забезпечення у хворих підвищеного енергетичного обміну. Зокрема, тканини за хвилину споживають кисню на 55–58 % більше, ніж у нормі; енергетичний обмін у пацієнтів виявився вищим порівняно з нормою на 90–93 % (р < 0,001), а індекс тканинного дихання — 137,8 ± 3,7 % від норми. Така інтенсифікація тканинного дихання якоюсь мірою переважає над доставкою кисню, що підтверджується венозною гіпоксемією: насиченість венозної крові киснем — 63,9 ± 2,0. При застосуванні пропофолового наркозу споживання кисню тканинами організму становить 50–55 %, а під час севофлуранового наркозу — 47–48 % від вихідного рівня. Коефіцієнт утилізації кисню у досліджуваних пацієнтів відповідає нижній границі норми (р < 0,001), що підтверджує гіпоергоз, індукований як пропофолом, так і севофлураном, у комбінації з наркотичними анальгетиками та м’язовими релаксантами. Зниження енергетичного обміну під впливом засобів для наркозу потребує значно меншого навантаження на серцево-судинну систему організму порівняно з нормою, і тому механізми доставки кисню до тканин працюють із підвищеним «запасом міцності» порівняно з тим, що виявляється у пацієнтів на передопераційному етапі.
Вплив тяжкої поєднаної травми органів черевної порожнини на процес транслокації облігатної мікрофлори в експерименті
Authors: Kryliuk V.O. 
Published: January 2022

У роботі наведено результати експерименту, у якому на лабораторних тваринах моделювалася тяжка поєднана травма органів черевної порожнини та її вплив на процес транслокації облігатної мікрофлори в ранньому післятравматичному періоді. Як показав аналіз, через 24 год загальне обсіменіння перитонеума становило 5,6 ± 3,1 lg КУО/мл. Було ідентифіковано мікроорганізми таких родів: α-гемолітичні Streptococcus, Bacillus, Clostridium, Bacteroides. Відзначено відсутність штамів Escherichia coli та представників родів Enterococcus, Bifidobacterium.
Влияние старта тромбопрофилактики на частоту тромботических и геморрагических осложнений
Authors: Kozina O.M. , Klihunenko Ye.N. 
Published: January 2022

Исследовали 200 пациентов, которые в зависимости от вида и режима тромбопрофилактики были распределены на 6 групп: 1-я группа — нефракционированный гепарин (НФГ), 5000 МЕ в стандартном режиме, 2-я группа — надропарин кальция, 9500 анти-Ха МЕ за 2 часа до операции, 3-я группа — эноксапарин натрия, 2500 МЕ за 2 часа до операции, 4-я группа — эноксапарин натрия, 2500 МЕ за 8 часов до операции, 5-я группа — бемипарин натрия, 2500 МЕ за 2 часа до операции, 6-я группа — бемипарин натрия, 2500 МЕ через 6 часов после операции и далее 1 раз в сутки в течение 7 дней после нее. При использовании бемипарина натрия независимо от времени начала тромбопрофилактики, так же как и при дооперационном старте введения надропарина кальция, на 26,1 % уменьшается интраоперационная кровопотеря. Интраоперационная кровопотеря на фоне применения эноксапарина натрия и НФГ при старте тромбопрофилактики за 2 часа до операции одинакова, тогда как при тромбопрофилактике эноксапарином натрия, начатой за 8 часов, увеличивается на 4,6 %. Эноксапарин натрия до операции достоверно повышает кровоточивость раны и увеличивает частоту кровотечений в послеоперационном периоде. Тромбопрофилактика бемипарином натрия, независимо от ее старта, обеспечивает наименьшее число экхимозов в месте инъекции препарата, снижает кровоточивость раны при полном отсутствии тромбоэмболических осложнений.
Иммунный дистресс как патогенетически и танатогенетически значимый синдром при тяжелом сепсисе и септическом шоке: клинико-патоморфологическое обоснование ранней заместительной иммунокоррекции
Authors: Nesterenko A.N. 
Published: January 2022

Выполнено ретроспективное когортное исследование 67 пациентов, умерших вследствие тяжелого сепсиса и септического шока, в рамках нерандомизированного когортного контролируемого обсервационного клинического исследования 208 пациентов Донецкого областного территориального медицинского объединения (январь 1995 г. — апрель 2010 г.) с тяжелым сепсисом (167 чел.) и септическим шоком (41 чел.). Клинико-патоморфологический анализ танатогенеза сепсиса позволил подтвердить существование трех фаз его течения, считать иммунный дистресс одним из ключевых звеньев патогенеза, развития органных дисфункций и танатогенеза сепсиса, обосновать целесообразность проведения ранней заместительной иммунокоррекции препаратами внутривенных иммуноглобулинов как компонента алгоритма экстренной целенаправленной органопротективной терапии сепсиса. Лечение по разработанному алгоритму позволило статистически значимо в сравнении с контролем снизить риски и шансы летального исхода у 82 пациентов основной группы с тяжелым хирургическим сепсисом (p = 0,038): относительный риск (ОР) = 1,76 (95% доверительный интервал (ДИ) 1,06–2,92); снижение абсолютного риска (САР) = 15,74 % (95% ДИ 2,0–28,7 %); NNT (number needed to treat — число больных, которых нужно лечить) = 6,4 (95% ДИ 3,5–50,1); отношение шансов (ОШ) = 0,46 (95% ДИ 0,23–0,91), χ2 = 5,28 > χ2крит. = 3,84 (контроль — 85 человек) и у 21 пациента основной группы с септическим шоком (p = 0,046): ОР = 2,28 (95% ДИ 1,08–4,81), САР = 36,43 % (95% ДИ 6,0–58,9 %); NNT = 2,7 (95% ДИ 1,7–16,8); OШ = 0,23 (95% ДИ 0,06–81), p = 0,043; χ2 = 4,10 > χ2крит. = 3,84 (контроль — 20 человек).
К вопросу диагностики изменений водного баланса и качественного состава инфузионных сред в акушерстве
Authors: Sedinkin V.A. , Kligunenko Ye.N. 
Published: January 2022

Обследовано 70 женщин, разделенных в зависимости от наличия или отсутствия беременности на две группы. В основной группе обследование проводили при поступлении женщины в родильный дом для родоразрешения в сроке 38–41 неделя беременности. В зависимости от состава электролитного раствора, применяемого для инфузии, пациентки 2-й группы были разделены на 2 подгруппы. В подгруппу А были включены 20 рожениц, получавших в качестве инфузии 0,9% раствор натрия хлорида — 700–750 мл во время родов. Подгруппу Б составили 20 рожениц, получавших изотонический раствор стерофундина — 700–750 мл во время родов. Вводимые инфузионные растворы служили в основном средой для внутривенного капельного введения утеротонических препаратов. Исследование водных пространств и секторов организма проводили интегральным двухчастотным импедансным методом.Применение изотонического раствора стерофундина приводит к нормализации объема интерстициальной жидкости, плазмы и эритроцитов при уменьшении объема внутриклеточной жидкости на 1,2 литра или на 1/3 от прироста во время беременности уже к 3-м суткам после родов. Ускоренная нормализация водных пространств в послеродовом периоде под влиянием раствора стерофундина позволяет рекомендовать исключение из программ инфузионной терапии в акушерской практике несбалансированного 0,9% раствора натрия хлорида.
Эффективность препарата Ауротаз-Р (пиперациллин/тазобактам) при тяжелых нозокомиальных интраабдоминальных инфекциях в сравнении с карбапенемами
Authors: Mikhnevich K.G. , Khizhniak A.A. , Bausov Ye.A. 
Published: January 2022

Цель работы — сравнить эффективность эмпирической антибиотикотерапии препаратом Ауротаз-P и представителем карбапенемов мепенамом при лечении нозокомиальных интраабдоминальных инфекций. Материалы и методы. Обследовано 60 больных с острой хирургической патологией, проходивших лечение в Харьковской городской больнице скорой и неотложной помощи им. проф. А.И. Мещанинова с 2013 по 2014 год. На фоне общепринятой интенсивной терапии 29 пациентов (1-я группа) в качестве антибактериальной терапии получали Ауротаз-P по 4,5 г внутривенно капельно каждые 8 часов, 31 пациент (2-я группа) — мепенам по 1 г внутривенно капельно каждые 8 часов. Возраст больных колебался от 20 лет до 71 года (38,2 ± 7,9 года), мужчин было 38 (63,3 %). Продолжительность лечения составляла 7 суток. Результаты и обсуждение. Из содержимого брюшной полости выделено 55 штаммов микроорганизмов. Преобладала грамотрицательная микрофлора. В подавляющем большинстве случаев флора была чувствительна как к препарату Ауротаз-Р, так и к мепенаму, хотя один из штаммов (Staphylococcus aureus) оказался нечувствительным к мепенаму. В процессе лечения положительный бактериологический эффект достигнут у всех пациентов 1-й группы и у 90,3 % пациентов 2-й группы. У 2 пациентов 2-й группы отмечалась персистенция возбудителя (Staphylococcus aureus), положительный эффект у них был достигнут после назначения препарата Ауротаз-P. Полная элиминация возбудителя достигнута у 68,97 % пациентов 1-й группы и у 54,8 % пациентов 2-й группы, предполагаемая — соответственно у 31,03 и 38,7 %. Положительная клиническая эффективность достигнута у 28 (96,6 %) больных 1-й группы (25 — выздоровление, 3 — улучшение) и у 23 (74,1 %) больных 2-й группы (18 — выздоровление, 5 — улучшение). Выводы. Комбинированный антибактериальный препарат Ауротаз-P обладает широким спектром действия в отношении грамположительных и грамотрицательных бактерий и анаэробов. Наши данные свидетельствуют о том, что при лечении больных с перитонитом Ауротаз-P в дозе 4,5 г каждые 8 часов ни в чем не уступает мепенаму в дозе 1,0 г каждые 8 часов. На основании нашего исследования можно рекомендовать Ауротаз-P для внедрения в практику здравоохранения в качестве препарата выбора для эмпирической терапии интраабдоминальных инфекций в связи с высокой клинической эффективностью и высоким профилем безопасности.
Місце β-адреноблокаторів у комплексній терапії персистуючої форми фібриляції передсердь
Authors: Goldovsky B.M. , Sid Ye.V. 
Published: January 2022

Фібриляція передсердь є одним із найбільш частих видів аритмій. При виборі терапевтичної тактики необхідно зіставити очікувану користь та потенційний ризик від антиаритмічної терапії. Бета-адреноблокатори належать до антиаритмічних препаратів II класу, ефективно знижують ЧСС, вони мають ряд прямих і непрямих механізмів дії, що можуть зменшити ризик рецидиву ФП. Ефективність β-адреноблокаторів для профілактики пароксизмів ФП, за даними різних авторів, коливається від 40 до 55 %, найкращий результат був отриманий у хворих з адренергічними пароксизмами ФП. Невеликі дослідження показують однакову або порівнянну ефективність β-адреноблокаторів з іншими рекомендованими для профілактики цієї аритмії антиаритмічними препаратами. У теперішній час відчувається нестача сучасних великих міжнародних досліджень ефективності β-адреноблокаторів для профілактики пароксизмів ФП.
Досвід моніторингу внутрішньочерепного тиску з використанням екстракраніального тензодатчика
Authors: Ilchyshyn O.Ya. , Voloshchuk R.R. , Yaskiv Yu.O. , Pigan V.M. 
Published: January 2022

Мета дослідження: оцінити ефективність і безпечність вимірювання внутрішньочерепного тиску (ВЧТ) через заповнений рідиною катетер, установлений у латеральний шлуночок головного мозку або в субдуральний простір. Дослідну групу становили 40 пацієнтів, яким протягом 2–9 діб проводили моніторинг ВЧТ. Протинабрякову осмотерапію застосовували за потребою, виходячи з рівня ВЧТ. Показано, що моніторинг ВЧТ даним методом є безпечним, вірогідним і економічно доцільним.
Особливості медико-санітарних втрат і організації екстреної медичної допомоги населенню та військовослужбовцям в зоні проведення антитерористичної операції
Authors: Kochin I.V. 
Published: January 2022

Проаналізовано матеріали офіційної статистики та експертних висновків стосовно безповоротних та санітарних втрат серед військовослужбовців та мирного населення, визначені організаційні та методологічні основи удосконалення спільної діяльності медичної служби Збройних сил України (ЗСУ) з формуваннями Служби медицини катастроф і Служби швидкої медичної допомоги та волонтерів у наданні екстреної медичної допомоги (ЕМД) пораненим у зоні бойових дій. Згідно з офіційною статистикою, співвідношення кількості вбитих українських бійців до поранених у зоні бойових дій становить 1 : 3,8. Серед поранень найбільше зустрічаються травми кінцівок — 62,6 % та травми голови — 37,4 %. До шпиталів надходять військовослужбовці та цивільні особи, поранення яких більше ніж у 60 % є осколковими. Ще близько 30 % — це вогнепальні поранення, решта — опіки від застосування бойових засобів. Найбільше ушкоджуються кінцівки — близько 57 % поранень, серед них 39 % — поранення ніг. Близько 80 % військовослужбовців і цивільного населення в зоні бойових дій мають психолого-психічні порушення — від бойової втоми до гострих психічних травм. Значна частина військовослужбовців потрапила до зони бойових дій, не знаючи елементарних правил та не маючи навичок надання першої медичної допомоги. Досвід надання ЕМД пораненим військовослужбовцям і цивільному населенню зони бойових дій доводить велику залежність конкретних форм організації лікувально-евакуаційного забезпечення від бойової, тилової та медичної обстановки, достатньої кількості підготовленого кваліфікованого медичного персоналу, забезпеченості медичним, санітарно-господарським та спеціальним майном, медичним броньованим автотранспортом і авіаційним транспортом. У наш час, за стандартами НАТО, кожен боєць ЗСУ повинен бути навчений першої невідкладної медичної допомоги і зобов’язаний вміти надавати її. У кожному військовому підрозділі мають бути підготовлені декілька бійців-парамедиків, які вміють надати більш кваліфіковану і в більшому обсязі першу невідкладну медичну допомогу, що дозволяє підтримати пораненому життєво важливі функції організму до прибуття військових медиків та евакуації до шпиталю.