bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Three Approaches to Criticisms and Support in Evaluation of Arguments
Authors: Lisanyuk E. N. 
Published: May 2022

Introduction. In the article we defend a claim that criticisms and counterarguments play a more important role in modeling and evaluating arguments than defending and supporting the thesis. The novelty of this idea lies in that it shifts the main focus of the study of argumentation from the support and proof, with which it is traditionally associated, to criticism and refutation. Compared to the support and proof, criticism and refutation play more important role in the context of soft skills and communication in the practical activities, including obtaining and verifying information. The relevance of our study is dictated by the fact that argumentation is essential in both of the areas of activities, the importance of which is increasing at the present stage.Methodology and sources. We identify three ways to understanding criticism with respect to three approaches to understanding of arguments, – inferential, dialogical and abstract. The inferential view relies on verification and aims to justify a conclusion by deriving it from premises. The dialogical view sees in it the grounds offered by its author to its addressee. The author aims at achieving the latter's consent to its conclusion, and the acceptability of the arguments is verified by both justifying their conclusions and rejecting objections to them. The dialogical view relies on the principles of verification and falsification. The abstract view abstracts from the internal structure of arguments and evaluates their acceptability through the falsification, conveying the rejection of arguments in defense of the opposite conclusion.Results and discussion. The inferential view presupposes one-step criticism based on its analysis and final assessment, the dialogical one presupposes a multi-step revision of the assessment, and the abstract view implies arguments’ ability to reject counterarguments and demonstrates its role in defending the set of arguments to which it belongs protecting many arguments from criticism to which it belongs.Conclusion. In the dialogical and abstract approaches, objections and criticisms of arguments play a more important role in justifying and defending arguments than the defense and support defined by them, which play a leading role in the inferential approach to arguments.
Professional Activities of Disabled People as a Factor of the Development of Education in an Inclusive Society
Authors: Kudryavtseva M. E. , Lebedeva S. S. 
Published: May 2022

Introduction. The article deals with the problem of professional activity and education of persons with disabilities. The implementation of the ideas of inclusive education could be successful if the experience of persons with disabilities who have productively built their professional trajectory and actively participate in public, educational, sociocultural and other initiatives of modern society is taken into account.Methodology and sources. The problem of professional and creative realization of people with disabilities is considered in line with the socio-educational approach, which implies the need to integrate people with disabilities into all spheres of modern society, as well as in line with the environmental approach, which involves considering the problem of the quality of life of people with disabilities. The article is based on the articles of such authors as O.S. Andreeva, A.V. Gruzintsev, M.A. Dymochka, A.A. Kirillovykh, S.N. Kashtanova, V.A. Kudryavtsev, S.S. Lebedeva, N.T. Selezneva, A.V. Cherdakova, as well as materials of 25 scientific and practical conferences (1994–2020). The article uses methods of content analysis of an array of 1553 articles based on conference materials, as well as the case study method.Results and discussion. In the process of evaluating the array of publications, the authors concluded that persons with disabilities actively participating in professional activities and social work reflected many aspects of the problem of inclusive education. Theoretical and practical conclusions and examples given in the case study showed that the experience of people with disabilities working in the socio-cultural and educational fields, who develop the inclusive capabilities of people with disabilities with the help of advanced digital technologies, seems to be especially successful. An analysis of the professional activities of persons with disabilities led to the conclusion that its meaning and essence are associated with the formation of an inclusive society.Conclusion. The authors conclude that people with disabilities are the initiators and organizers of relevant areas of activity that contribute to the active support of people with disabilities in the process of their lifelong education.
Who Needs Traditional Values? The Problem of Integrating Traditional Cultures into Modern Society
Authors: Marchenko E. E. , Oreshkin V. G. , Plebanek O. V. 
Published: May 2022

Introduction. The article analyzes the basic concepts of ethno-cultural discourse, and raises the problem of the uncertainty of the conceptual apparatus, on the basis of which the theory of intercultural interactions is built, which makes it difficult to introduce the results of research into practice. The authors propose to clarify the categories that are relevant specifically for Russia at the present time, in the context of the formation of the foundations of the state's cultural policy and the adoption of relevant legislative acts. The subject of the research is the system of categories underlying the theories of modernization and theories of cultural interactions.Methodology and sources. The analysis of the categorical apparatus of modern ethno-cultural policy is based on methodological principles that have developed in science in the process of a cultural-centric turn, which was laid down by the works of T. Parsons and P. Sorokin.Results and discussion. The paradigmatic nature and indefinite use of such categories as “traditional values” and “traditional cultures” creates conditions for speculation and does not allow building a balanced cultural policy. And the unreasonable desire to the conservation of archaic cultural patterns leads to serious contradictions in the goals and results of the implementation of cultural policy. It is concluded that in order to make effective political decisions, it is necessary to take into account the difference in the use of concepts in the social sciences and the humanities and in the political sphere. It is necessary to separate the so-called “traditional values” and archaic societies, understanding by the former the values traditional for a particular cultural system, regardless of the concept of progress. And under the second – archaic cultures (and societies, carriers of these cultures), one should understand cultures that were formed on the basis of primitive technology to ensure the viability of the population.Conclusion. In such a paradigm of cultural observation of observations of archaic cultures, one should build not only from the study of the intrinsic value of culture, but also from the disclosure of equal accessibility of humanitarian benefits (health protection, choice of occupation, accessibility of cultural achievements and education, etc.).
Semiosis of Artificial Intelligence and Social Development
Authors: Kolianov A. Yu. 
Published: May 2022

Introduction. The article analyzes the semiotic aspects of the representation of artificial intelligence in the socio-cultural space and their influence on the nature of social development. The spread and penetration of technologies into social and political processes using artificial intelligence (AI) is accompanied by active discussions in the socio-political environment. Artificial intelligence is considered as one of the most important resources of social and political development, so the desire of states, politicians and public organizations to determine the semantic framework of its public perception is understandable.Methodology and sources. The theoretical foundations of the work were the classic works on semiotics by Ch. S. Pierce, Ch. W. Morris, as well as theoretical works on modern political semiotics (I.V. Fomin, M.V. Ilyin and others). To work with the empirical base, analyzes of documents (reports and materials from UNESCO, the European Commission, the Royal Society of London, Stanford University), public opinion polls (VTsIOM), discourse analysis, semantic and content analysis of materials from Russian and foreign media were used.Results and discussion. As a result of the study, we found that the main contradiction that accompanies the understanding of artificial intelligence, its essence and purpose at all levels of socio-political discourse is the polarization of public ideas about AI as a control tool and (or) a development tool. The contextual fields were also outlined, within which further development of the semiosis of artificial intelligence is possible.Conclusion. To understand the nature of the representation of technologies using AI in socio-political discourse and to manage this process, an interdisciplinary approach and an appeal to the scientific potential of the social sciences and the humanities, in particular, semiotics, are appropriate, which makes it possible to study the semiosis of technology at the semantic, syntactic and pragmatic levels. It also seems promising to turn to a comparative analysis of cultural and historical traditions and national-state models of social management that specifically integrate AI into social processes.
Дослідження потребо-мотиваційних пріоритетів у сфері фізичної культури і спорту студентської молоді Китайської Народної Республіки
Authors: Марченко Оксана , Чжімінь Се 
Published: May 2022

Анотація. Актуальність проблеми обумовлюється тим фактором, що численні дані наукових розробок китайських учених свідчать про значну кількість студентів, у яких спостерігається низький рівень фізичної підготовленості. У зв’язку з цим вони не в змозі виконати необхідні державні тести з фізичного виховання, які передбачені навчальною програмою, що є вкрай важливими у системі фізичного виховання КНР. Мета. Визначити особливості та відмінності мотиваційних пріоритетів до занять фізичною культурою і спортом студентської молоді КНР з метою усвідомленого підвищення їх інтересу до занять руховою активністю для духовного і фізичного самовдосконалення. Методи. Аналіз, порівняння, узагальнення, систематизація, неформалізовані бесіди, опитування, анкетування, методи математичної статистики. Результати. На основі результатів дослідження визначено, що мотивація студентів КНР до занять фізичною культурою і спортом має певні особливості, які залежать від статі та віку респондентів. Виявлено, що кількість респондентів, залучених до занять спортом, становить близько 90 % загальної кількості тих, хто брав участь у дослідженні. Пріоритетними видами спорту студентської молоді КНР виступають бадмінтон, пінг-понг, заняття фітнесом, плавання та легка атлетика. Внутрішнім фактором, який лімітує формування мотивації до занять фізичною культурою і спортом, як у юнаків, так і у дівчат визначено відсутність бажання займатися спортом. Підтверджено вплив факторів зовнішнього середовища на формування мотивів, інтересів до занять фізичною культурою і спортом. Виявлено, що підвищення інтересу та формування мотивації до рухової активності студентів КНР можливе за умови підвищення теоретичних знань студентів та їх освіченості у практичних питаннях застосування різних засобів і методів підтримання здоров’я, досягнення розуміння, що фізична культура є складовою частиною загальної культури сучасного фахівця.
Ключові слова: студентська молодь, юнаки, дівчата, мотиви, інтерес, фізична культура і спорт.
Фізична активність учнів середньої школи Китайської Народної Республіки
Authors: Трачук Сергій , Ген Янь 
Published: May 2022

Анотація. Регулярні заняття фізичною активністю помірної та високої інтенсивності, обмеження малорухливої поведінки вважаються незалежними факторами ризику для здоров’я дітей та молоді у всьому світі. Оцінка фізичної активності та малорухливої поведінки має особливе значення для зміцнення здоров’я китайських дітей та підлітків. Проведені попередні розвідки з цього питання не дозволяють повною мірою визначити огляд через використання різних інструментаріїв оцінювання й інтерпретації їхніх результатів. Використання міжнародного опитувальника з фізичної активності, який є загальноприйнятим і використовується у практиці багатьох країн, дозволить отримати валідні результати і провести їх порівняння. Мета. Дослідити рівень фізичної активності учнів 12–15 років середньої школи КНР. Методи. Теоретичний аналіз і узагальнення спеціальної літератури, контент аналіз; компаративний метод зіставлення та аналізу зарубіжного досвіду; логіко-теоретичний аналіз; міжнародний опитувальник фізичної активності (IPAQ), методи математичної статистики. Результати. У дослідженні представлено результати опитування 200 китайських школярів 12–15 років провінції Шаньдун. Оцінювання фізичної активності здійснювали за допомогою міжнародного опитувальника International Questionnaire on Physical Activity. Встановлено, що у переважній більшості китайські школярі 12–15 років характеризуються помірним рівнем фізичної активності, проте дедалі більше вони схиляються до малорухливого способу життя. Найменшу енергетичну вартість забезпечували фізичні навантаження високої активності через їх епізодичність, а найбільшу щотижневу метаболічну активність у них діагностовано під час ходьби і фізичної активності помірної інтенсивності. Відмічено і гендерні відмінності, так, тривалість фізичної активності високої інтенсивності у хлопців була статистично вища ніж у дівчат на 15 %. Порівнюючи отримані дані з результатами, представленими в літературних джерелах, у китайських школярів 12–15 років констатовано зниження щотижневої метаболічної активності, особливо за рахунок фізичної активності високої інтенсивності і збільшення часу на перебування в сидячому положенні. У період дистанційного навчання, обумовленого карантинними заходами COVID-19, китайські школярі були схильні до малорухливого способу життя, що відображається на невисокому відсотку тих, хто має високий рівень фізичної активності. Гіпотеза, що це пов’язано з існуючою ситуацією і обмеженнями COVID-19, потребує подальшого вивчення та проведення повторних досліджень з оцінювання фізичної активності китайських школярів.
Ключові слова: фізична підготовленість, фізична активність, фізичне виховання, китайські школярі.
Український художньо-спортивний ансамбль «Балет на льоду»: балетмейстерський спадок
Authors: Верховенко Ольга 
Published: May 2022

Анотація. В хронологічній послідовності розглянуто один з історичних періодів роботи Українського художньо-спортивного ансамблю «Балет на льоду». Мета. Вивчення творчого доробку українських балетмейстерів, які працювали з ансамблем «Балет на льоду» протягом 1960–1980-х років. Методи. Загальноісторичний, аналітичний, порівняльний, проблемно-хронологічний, наукового узагальнення. Результати. Серед балетмейстерів, які працювали з художньо-спортивним ансамблем «Балет на льоду» протягом 1960–1980-х років, були не лише українські хореографи (Р. Клявін, І. Вітебський, В. Федотов, В. Гаченко, А. Кривохижа, А. Бабієнко, В. Дебелий, В. Ковтун, А. Рубіна), а й вихідці з інших радянських республік, які певний час працювали в Україні над створенням поточного репертуару вітчизняних хореографічних колективів (В. Вронський, В. Чабукіані, О. Зайцев). Репертуар Українського художньо-спортивного ансамблю «Балет на льоду» становили вистави, створені за мотивами балетної класики («Шопеніана», муз. Ф. Шопена, «Кармен» Ж. Бізе – Р. Щедрин, «Лускунчик» П. Чайковського, «Весняна казка», К. Домінчена, «Ніч перед Різдвом» О. Рябова); вистави на українську тематику («Про що співала трембіта», «Тіні забутих предків», «Світанок над Хортицею»); тематичні програми, присвячені певним подіям радянського часу («Богатирська симфонія» І. Карабиця, «Вогонь і лід», муз. компілятивна); дивертисментні номери за мотивами танців різних народів світу. До роботи над художньо-спортивними програмами ансамблю залучали провідних майстрів льодової арени: В. Бабошкіна, В. Боголюбова, К. Візенталя, А. Євдокімова, М. Ігнатову, Б. Курашвілі, Г. Кухар (Гржибовську).
Ключові слова: художньо-спортивний ансамбль, класичний танець, мистецтво балетмейстера.
Самоактуалізація особистості як чинник збереження її психологічного здоров’я
Authors: Толкунова Інна , Терещенко Людмила 
Published: May 2022

Анотація: Реалії сьогодення ставлять ряд актуальних питань, серед яких варто виділити необхідність вивчення самоактуалізованої здорової особистості. Психологічне здоров’я є необхідною умовою активного гармонійного розвитку особистості, її психічних процесів, емоцій і інтелекту, механізму творчості тощо. Мета. На теоретичному рівні проаналізувати феномен психологічного здоров’я; показати взаємозв’язок між психологічним здоров’ям людини і самоактуалізацією особистості; виокремити характерні риси самоактуалізованої особистості і на основі цього визначити основні характеристики психологічного здоров’я самоактуалізованих людей. Методи. Аналіз, синтез, порівняння, узагальнення. Результати. Проаналізовано поняття здоров’я, феномен «психологічного здоров’я»; виокремлено соціально-психологічні передумови та фактори, які впливають на здоров’я людини; критерії психологічного здоров’я. Зазначено, що психологічне здоров’я людини пов’язане із задоволенням потреб зростання. Визначено характеристики психологічного здоров’я самоактуалізованих людей.
Ключові слова: самоактуалізація, психологічне здоров’я, особистісне зростання, духовність, потреби, мотиви.
Збалансоване природокористування як важлива складова реалізації концепції сталого розвитку у галузі спорту
Authors: Циганенко Олег , Першегуба Ярослав , Склярова Наталія 
Published: May 2022

Анотація. Збалансоване природокористування є важливою складовою концепції сталого розвитку в галузі спорту, а саме його економічних, соціальних та екологічних аспектів, суттєвим підходом до теорії і методики спорту в напрямі покращення умов для спортивної діяльності, важливим розділом екології спорту. Природокористування поділяють на два основні різновиди: загального та спеціального характеру. За характером використання природних ресурсів його поділяють на раціональне та нераціональне. Збалансоване користування природними ресурсами визначають передовсім як систему комплексної взаємодії суспільства і природи, що побудована на науково-законодавчій основі і найбільшою мірою відповідає як сучасним потребам суспільства, так і збереженню природи та орієнтована на дбайливе, раціональне, збалансоване використання природних ресурсів. Організація збалансованого природокористування у галузі спорту ґрунтується на обмеженні користуванням природними ресурсами та гармонізації людської діяльності з природою. Мета. Визначити основні підходи до організації збалансованого природокористування у галузі спорту. Методи. Теоретичний аналіз наукової літератури, узагальнення, аналіз, синтез, ідеалізація, індукція та дедукція, метод спрямування від абстрактного до конкретного. Результати. На основі проведених досліджень було визначено, що для організації збалансованого природокористування у галузі спорту передовсім необхідно досягти гармонізації спортивної діяльності з природою. Для проведення заходів із запровадження положень збалансованого природокористування у галузі спорту є необхідність у підготовці фахівців, які мають знання та компетенцію зі збалансованого природокористування. Таких фахівців вже почали готувати у Національному університеті фізичного виховання і спорту України за спеціальністю 017 «Фізична культура і спорт», спеціалізація «Менеджмент у спорті», профільне спрямування «Екологія спорту».
Ключові слова: збалансоване природокористування, концепція сталого розвитку, спорт, природні ресурси.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ ПАРЛАМЕНТАРИЗМУ В УКРАЇНІ
Authors: Malichyn О. 
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що парламентаризм як явище від часу його зародження у далекому минулому пройшов нелегкий шлях, починаючи з подій реального життя і завершуючи спробами вироблення спільного погляду на минуле з метою кращого розуміння реалій сьогодення й перспектив парламентаризму в Україні. Якщо вести мову про парламентаризм в Україні, то ми маємо звернути перш за все увагу на проблеми національної та всесвітньої історико-правової науки. Метою статті є визначення особливостей наукової думки що становлення і розвитку інституту парламентаризму в Україні та його ролі в процесі вітчизняного державотворення. В статті розкриваються теоретико-методологічні засади аналізу еволюції парламентаризму Україні. Висвітлено особливості визначення поняття і змісту парламентаризму в концепціях та наукових дослідженнях видатних українських вчених та політичних діячів певних історичних періодів українського державотворення. Визначено, що діаспорна література стала сполучною ланкою для фахових розвідок різних часів. Ця її роль особливо помітна на тлі кризи радянської історіографії парламентаризму. Загалом у схему радянської історії України не висувалося саме поняття парламентаризму як історично зумовленої форми самоврядування, демократії українців, а також відмова від участі у формуванні наукової картини світу на користь класових інтересів. Навіть серйозне академічне видання – « Історія Української РСР» - послуговувалося пропагандистськими штампами в оцінці такого явища, як парламентаризм. Однак українська радянська історіографія також накопичувала історичні знання, в тому числі й про парламентаризм, котрі з допомогою сучасних інноваційних методів необхідно де ідеологізувати. На нашу думку, це потребує, окремого, методологічно вмотивованого вивчення. Інерція української радянської історіографії, зокрема в царині методології, особливо в перші роки відродження незалежної Української держави. З прийняттям Конституції України 1996 р. ситуація змінилася, зокрема загострився інтерес до проблем виборів, структури парламенту, його функцій.
РЕТРОСПЕКТИВА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ДОРАДЧОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В КОНТЕКСТІ ІСТОРІЇ АГРОПРОМИСЛОВОГО КОМПЛЕКСУ УКРАЇНИ
Authors: Hulevets O. 
Published: May 2022

Статтю присвячено огляду ретроспективи становлення сільськогосподарської дорадчої діяльності в Україні. У процесі аналізу наявних у сучасній науці поглядів на історію виникнення і розвитку дорадчої діяльності з’ясовано, що наразі поширеними є широкий та вузький підходи. Відповідно до широкого підходу, сільськогосподарська дорадча діяльність на українських землях бере свій початок у XVII-XIX століттях, проявляючи себе у вигляді ряду товариств, спрямованих на поширення аграрної освіти та впровадження сучасних способів ведення господарства. Відповідно до вузького підходу, сільськогосподарська дорадча діяльність на українських землях вважається такою з 90-х років ХХ століття, коли в незалежній Україні було створено перші сучасні дорадчі організації. В ході дослідження авторка схиляється до ширшого підходу, зазначаючи, що численні спілки та організації ХІХ-початку ХХ століття не завжди можна вважати дорадчими організаціями. Найчастіше вони є попередниками справжніх дорадчих організацій, хоча й характеризуються рядом притаманних їм ознак. За результатами дослідження запропоновано виокремлювати чотири етапи становлення сільськогосподарської дорадчої діяльності в Україні. Для першого періоду (до початку ХХ століття) характерне формування базових засад дорадчої діяльності, як дослідницької та консультаційної діяльності, що деколи проявляла себе у вигляді окремих товариств. Другий (тоталітарний) період співпадає з існуванням Радянської держави (з 1922 по 1991 роки) та характеризується поширення наукових знань у агропромисловій сфері через мережу контрольованих державою структур. Третій період бере свій початок зі здобуття Україною незалежності. Йому притаманне формування сучасних уявлень про дорадчу діяльність та поява перших дорадчих служб за умов відсутності профільного законодавства (з 1991 по 2004 роки). Четвертий (сучасний) період – розвиток сільськогосподарського дорадництва почався після ухвалення Закону України «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність № 1807-IV» (у 2004 р.) і триває донині.