bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Establishment of Public Health Management Cadre in India and guidelines for implementation - 2022
Authors: Kumar Dr Piyush 
Published: June 2022

National Health Policy (NHP) 2017 (Para 11.8) proposed that a multi/interdisciplinary health workforce is necessary for managing programs under National Health Mission. National Health Policy 2017 considered creating Public Health Management Cadre (PHMC) in all States. In the 13th CONFERENCE of CENTRAL COUNCIL OF'HEALTH & FAMILY WELFARE (CCHFW), 2019 under the chairpersonship of Hon’ble central Health Minister of India the decision evolved to establish PHMC in all States by year 2022 . The key objective of establishment of PHMC is best utilization of expertise and talent for ensuring health for all. Another objective is to segregate clinical and public health functions among cadres with flexibilities as per requirement of the state. Four types of structures and frameworks are developed, and the states are given flexibility to modify the structures according to the local situation and context. Medical and Health professionals would form a major part, but professionals from other backgrounds like sociology, economics, anthropology, hospital management, communications, etc., who have undergone public health management training/course would also be considered. States could decide to locate public health managers (medical/non-medical) into same or different cadre streams belonging to Directorates of Health. In states like Bihar where there is lack of Directorates of Health the situation is very worse indicated by NITI Aayog annual Health Index reports. In such states the researcher found that public health management untrained persons are posted on key public health management posts while the public health trained doctors (sponsored by Government revenue) are not posted for public health management. The specialists are not involved in PHM and it may be due to the fact that there is shortage of specialist at country and state levels. The public health cadre is a misnomer if they will also work for clinical treatments then the key goal of PHMC will be affected particularly in states like Bihar. This is the first ever decision at national level for establishing PHMC and the details of pay structure , transparency etc. are not available and although the objectives are quite clear; the PHMC cadre may be affected in states like Bihar where it seems that lack of Directorate and unscrupulous management have grabbed the health system.

KEYWORDS: Public health management, Public health cadre, health policy,
TINJAUAN HUKUM ISLAM TERHADAP PENGALIH FUNGSIAN HARTA WAKAF
Authors: Herningrum Indah , Mahabbati Suci 
Published: June 2022

Wakaf merupakan amalan yang sangat besar pahala dan manfaatnya terhadap umat, baik dalam bidang mental spiritual, maupun dalam bidang fisik material. Harta wakaf seharusnya difungsikan sesuai dengan tujuan dari wakif. Namun, dalam kenyataannya sering juga harta wakaf tersebut dialih fungsikan dengan tujuan yang berbeda dari tujuan wakif semula. Sehingga memunculkan persoalan hukum baru yang perlu dikaji. Tujuan penelitian ini untuk menemukan hukum pengalihan fungsi harta wakaf. Tulisan ini termasuk pada metode penilitian kepustakaan dengan merujuk kepada dalil al-Quran, Hadis Nabi, pendapat ulama dan regulasi (hukum positif) tentang wakaf yang berlaku di Indonesia. Hasil penelitian bahwa harta wakaf itu tidak boleh ditasharrufkan, misalnya dijual, meminta agar dijualkan, mewariskannya dan juga menghibahkannya kepada orang lain walaupun ain harta tersebut masih dalam tanggungannya atau atas kepemilikannya. Namun, dalam kondisi harta wakaf itu tidak lagi bermanfaat kerena hal-hal tertentu, maka boleh dialihkan fungsinya kepada bentuk lain yang lebih bermanfaat. Hukum wakaf di Indonesia diserap dalam perundang-undangan oleh Negara karena dinilai memiliki potensi yang besar dari berbagai aspeknya sehingga memberi dampak ekonomis pada masyarakat maupun pada pemerintah dari aspek pembangunan dan pemerdayaan ekonomi.
ПРОБЛЕМНІ АСПЕКТИ ПІДГОТОВЧОГО ЕТАПУ ДОПИТУ ПРИ РОЗСЛІДУВАННІ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ ПРОТИ ГРОМАДСЬКОГО ПОРЯДКУ
Authors: Антонюк О. А. 
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що допит є найбільш розповсюдженою слідчою (розшуковою) дією в будь-якій категорії кримінальних проваджень. Не є виключенням і розслідування кримінальних правопорушень проти громадського порядку. Навіть навпаки, адже під час вчинення досліджуваної категорії протиправних діянь має місце велика кількість особистісної доказової інформації, яку працівники правоохоронних органів можуть отримати як від потерпілих та підозрюваних, так і від пересічних громадян – свідків. Тому дослідження окремих тактичних аспектів визначеної процесуальної дії є важливим та беззаперечно необхідних в розрізі побудови дієвої методики розслідування кримінальних правопорушень проти громадського порядку. Наукова стаття присвячена дослідженню деяких аспектів розслідування кримінальних правопорушень проти громадського порядку. Розглядається підготовчий етап допиту під час розслідування зазначених протиправних діянь, а також формулюються пропозиції щодо застосування найбільш доцільних його заходів. Автор зазначає, що допит – це слідча (розшукова) дія, що полягає у регламентованому кримінально-процесуальним законодавством комунікативним процесом спілкування осіб, які задіяні у кримінальному провадженні, про діяння, яке розслідується, та пов’язані з ним обставини і причетних осіб. На основі вивчення матеріалів кримінальних проваджень та опитування респондентів виокремлено найбільш актуальні підготовчі заходи до проведення допиту при розслідуванні кримінальних правопорушень проти моральності: повне, всебічне та ретельне вивчення матеріалів кримінального провадження (100 %); визначення предмета допиту та сформованої типової ситуації розслідування (100 %); визначення кола осіб, які повинні бути допитані (100 %); визначення часу проведення допиту (96 %); визначення місця проведення допиту (100 %); визначення способу виклику на допит (94 %); визначення послідовності проведення допитів (76 %); визначення учасників проведення допиту (92 %); вивчення інформації про допитувану особу (57 %); добір речових доказів та інших матеріалів для пред’явлення допитуваному (48 %); планування допиту (56 %).
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ДОРАДЧОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В УКРАЇНІ: НАЙГОСТРІШІ ПРОБЛЕМИ СЬОГОДЕННЯ
Authors: Гулевець О. В. 
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що зміни в суспільних відносинах, обумовлені побудовою в Україні демократичної держави, з ринковою економікою, серед іншого позначилися і на розвитку сільського господарства, стимулювавши приватну ініціативу. В результаті, в нашій державі виникли десятки тисяч фермерських господарств, які потребували потужної інформаційно-консультаційної підтримки. Ситуація ускладнювалася відсутністю у більшості таких суб’єктів господарювання фінансових ресурсів, достатніх для оплати інформаційно-консультаційних послуг. На жаль, незважаючи на доволі інтенсивні реформаційні процеси, що мають місце в Україні останнє десятиліття, деякі сфери суспільних відносин лишаються осторонь уваги законотворців. До таких можна віднести і сільськогосподарську дорадчу діяльність, чиє правове регулювання є доволі фрагментарним, незважаючи на наявність профільного закону. Важливість ролі дорадчої діяльності в розвитку вітчизняного агропромислового комплексу, в купі з наявністю численних прогалин та суперечностей чинного законодавства у цій сфері, й обумовлюють актуальність даного дослідження. Статтю присвячено дослідженню особливостей правового регулювання сільськогосподарської дорадчої діяльності в Україні. У процесі аналізу чинного законодавства, динаміки розвитку вітчизняної дорадчої діяльності, зокрема – її кількісних показників, з’ясовано, що наразі наявні окремі недоліки правового регулювання дорадчої діяльності, що призводять до таких її проблем як низька кількість суб’єктів дорадчої діяльності та недостатнє фінансування галузі з боку держави. Встановлено, що в нинішніх умовах освоєння існуючими дорадниками коштів, які мали би за законом виділятися на фінансування дорадчої діяльності є неможливим. У ході дослідження авторка з’ясувала, що нагальною є потреба внесення до ряду нормативно-правових актів змін, з метою підвищення вартості соціально спрямованих дорадчих послуг. Опосередковано це сприятиме збільшенню кількості дорадників та експертів-дорадників. Серед іншого, запропоновано встановити вартість консультацій з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати у місячному та погодинному розмірі. Наголошено на потребі встановлення вартості години консультації з боку дорадника у обсязі, що перевищує розмір погодинної мінімальної заробітної плати в 10-11 разів. Також акцентовано увагу на потребі зміни вартості проведення семінарів та демонстраційних показів. Окрему увагу присвячено необхідності зміни підходу до визначення вартості друкованої продукції, яка відноситься до дорадчих послуг. Запропоновано систематизувати облік такої продукції шляхом переходу від кількісного її підрахунку до оцінювання за обсягом. Такий підхід, серед іншого, сприятиме зменшенню корупційних ризиків для державних службовців.
МЕТА ТА ЗАВДАННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ ПОЛІТИКИ В УКРАЇНІ
Authors: Єфремов А. О. 
Published: June 2022

У статті мету державної податкової охарактеризовано як систему, що складається з тріади наступних елементів: 1) наповнення Державного бюджету України, тобто акумулювання податків як мінімум у розмірі сум грошових коштів, котрі необхідні для забезпечення стабільного розвитку держави та функціонування державних інституцій; 2) стимулювання розвитку підприємництва в державі, збільшення автономності муніципальних утворень, шляхом створювання необхідних умов для їх економічного розвитку, формування сприятливого інвестиційного клімату, встановлення порогових сум податків, а також досягнення пропорційності між прямими та непрямими податками; 3) систематичне підвищення якості життя населення шляхом забезпечення масштабної соціальної політики держави, створення нових робочих місць, зменшення соціальної нерівності громадян. Під метою державної податкової політики запропоновано розуміти акумулювання коштів у межах Державного бюджету України, стимулювання розвитку підприємництва в державі, збільшення автономності муніципальних утворень, та систематичне підвищення якості життя населення з забезпеченням балансу між інтересами держави та платників податків. Завдання державної податкової політики подібно до мети згруповано наступним чином. Перша група завдань спрямована на вирішення проблем пов’язаних із наповненням державного бюджету України, а точніше діяннями органів державної влади, насамперед, податкових органів у форму організації, здійснення конкретних економічних і соціальних заходів, а також прийняття відповідних управлінських рішень, у тому числі стосовно організації та реорганізації податкової системи та внутрішньої структури її суб’єктів. Наступна група завдань має суто економічний характеру та передбачає досягнення універсальності податкової політики за рахунок підвищення рівня її адаптованості. В межах даної групи передбачається вирішення таких проблем: нарощування ресурсних потенціалів держави; збільшення обсягів національного виробництва; забезпечення реальної підтримки малого та середнього бізнесу, оскільки він є основою економічного прогресу держави; підвищення внутрішнього валового продукту, зниження рівня інфляції, створення сприятливого інвестиційного клімату для залучення іноземних інвестицій. І, нарешті, третя група, завдань охоплюється соціальною сферою, тому, що певним чином від якості податкового регулювання та заходів, які використовуються під час цього процесу залежить рівень благополуччя населення, благополуччя громадян і рівень їх соціального статусу. Зазначене можливо втілити за рахунок зниження рівня безробіття, розбудови інфраструктури, створення нових робочих місць, а також згладжування соціальної, зокрема майнової нерівності.
СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ В АНГЛО-АМЕРИКАНСЬКІЙ МОДЕЛІ АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДОЧИНСТВА (НА ПРИКЛАДІ АВСТРАЛІЇ)
Authors: Ільчишин Н. В. 
Published: June 2022

Статтю присвячено огляду органів державної влади Австралійського Союзу та процедурних аспектів їх діяльності в рамках адміністративного права. Зазначено, що судовий розгляд стосується законності адміністративних рішень і є виключною компетенцією федеральних судів. Розгляд по суті стосується суті оскаржуваного рішення і здійснюється різними органами, що уповноважені на це законом. В рамках дослідження розглянуто діяльність судів, Адміністративного апеляційного трибуналу, Омбудсмена Співдружності, Офісу уповноваженого з питань інформації, Генерального інспектора з розвідки та безпеки, а також Генерального прокурора. Зазначається, що діяльність судді Федерального суду Австралії полягає не в тому, щоб приймати або змінювати рішення, прийняті урядом, а являє собою обов’язок переконатися в тому, що, ухвалюючи рішення або провадячи діяльність, орган державної влади вірно застосував закон і здійснював процедуру справедливо. З’ясовано, що основним трибуналом Співдружності, що здійснює розгляд справ по суті та зовнішній моніторинг урядових рішень, є Адміністративний апеляційний трибунал, який розглядає справи «по суті». Це означає, що здійснюється новий розгляд відповідних управлінських рішень, фактів, законодавства та політик та ухвалюється власне рішення. Здійснено детальний огляд процедури розгляду справи трибуналом. Відзначено, що Омбудсмен Австралійського Союзу реалізує свої завдання шляхом проведення перевірок, які включають: роботу з державними агентствами, перевірку аудиторських записів, дослідження процесів та системи діяльності органів державної влади, надання звітів державним органам та парламенту. Відмічено, що Офіс австралійського уповноваженого з питань інформації є незалежним національним регулятором з питань конфіденційності та свободи інформації. До його повноважень відноситься: проведення розслідувань; розгляд скарг; перегляд рішень, прийнятих відповідно до Закону про свободу інформації; контроль адміністрації органів державної влади; надання консультацій громадськості, організаціям та установам. Розглянуто діяльність Генерального інспектора з розвідки та безпеки, який є незалежним службовцем, призначеним для перевірки діяльності розвідувальних органів Австралії. Перевірка та нагляд за розвідувальними органами провадяться за допомогою перевірок, розслідувань та розгляду скарг. Згадано, що Офіс Генерального прокурора Австралії повинен забезпечувати однакове та справедливе застосування закону до всіх, а також дотримання стримувань і противаг між трьома гілками влади.
ВИЯВЛЕННЯ ОРГАНАМИ ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ ОЗНАК НЕЗАКОННОГО ЗБУТУ НАРКОТИЧНИХ ЗАСОБІВ, ПСИХОТРОПНИХ РЕЧОВИН, ЇХ АНАЛОГІВ АБО ПРЕКУРСОРІВ ЗА ДОПОМОГОЮ МЕРЕЖІ ІНТЕРНЕТУ
Authors: Мітякін В. А. 
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що протидія наркоманії залишається пріоритетним і водночас складним завданням у діяльності правоохоронних відомств багатьох країн світу. Проблеми налагодження ефективної взаємодії правоохоронних органів з іншими суб’єктами у сфері виявлення та розслідування незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за допомогою мережі Інтернет були і залишаються актуальними в наукових дослідженнях і практичній діяльності. Успіх у протистоянні злочинності та наркоманії неможливий без тісної взаємодії слідчого, оперативних підрозділів та інших суб’єктів у кримінальному провадженні. Це зумовлено тим, що і слідчий і оперативні підрозділи мають специфічні, притаманні лише їм засоби виявлення злочинів, і важливо, щоб ці засоби застосовувалися не поодинці, а в комплексі. В статті розкрито правову основу та форми взаємодії слідчого із співробітниками інших підрозділів під час розслідування ознак незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за допомогою мережі Інтернету. Підкреслено, що ефективність взаємодії слідчого з оперативними підрозділами Національної поліції під час досудового розслідування незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за допомогою мережі Інтернет, залежить від вмілого поєднання на практиці процесуально-правових, організаційних та тактичних форм взаємодії слідчих і оперативних підрозділів Національної поліції, а максимальна оптимізація вказаних форм, зокрема, у виконанні доручень оперативними підрозділами, забезпечить бажані результати, які будуть проявлятися в попередженні, виявленні і розслідуванні кримінальних правопорушень, сприятимуть підвищенню ефективності оперативно-розшукової протидії наркоманії, притягненні до встановленої законодавством відповідальності винних осіб, відновленні порушених прав та інтересів громадян і юридичних осіб.
ЗЛОЧИНИ У СФЕРІ СЛУЖБОВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ТА ПРОФЕСІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ, ПОВ’ЯЗАНОЇ З НАДАННЯМ ПУБЛІЧНИХ ПОСЛУГ ЯК ОБ’ЄКТ КРИМІНОЛОГІЧНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ
Authors: Дорошенко Ю. К. 
Published: June 2022

В статті визначено специфіки злочинів у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов’язаної з наданням публічних послуг, як об’єкт кримінологічного дослідження. Підкреслено, що визначення об’єкта злочинів у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов’язаної з наданням публічних послуг, а також виявлення його значення є важливим для правильного розуміння природи цієї групи злочинів, їх ознак для цілей кримінально-правової кваліфікації та дає можливість обґрунтувати проведену в Україні диференціацію режимів кримінально- правового впливу на корупцію. Наголошено, що на цей час норми розділу ХVІІ Особливої частини КК покликані охороняти чотири окремі групи суспільних відносин, які виокремлюються за їх змістом: 1) змістом яких є встановлений нормами права порядок здійснення своїх повноважень публічними службовими особами (інтереси публічної служби); 2) змістом яких є встановлений нормами права порядок здійснення своїх повноважень іншими службовими особами (інтереси приватної служби); 3) змістом яких є встановлений нормами права порядок здійснення своїх повноважень особами, які надають публічні послуги; 4) змістом яких є встановлений нормами права порядок здійснення своїх обов’язків особами у сфері спорту. Наведений розподіл заснований на принциповій відмінності природи повноважень публічних та приватних службовців, їх значимості, а також особливостях повноважень осіб, які надають публічні послуги та які працюють у сфері спорту. Разом із тим, структура охоронюваних правовідносин та механізм порушення об’єкта злочинів, передбачених розділом ХVІІ Особливої частини КК, є однаковими, що є чи не єдиною ознакою, яка зумовила поміщення цих злочинів в один розділ. При вирішенні проблеми розмежування злочинів проти порядку управління та розглядуваної групи злочинів за родовим об’єктом слід враховувати, що якщо обов’язок діяти певним чином при скоєнні службового злочину покладається саме на службовця, то при скоєнні злочину проти порядку управління такий обов’язок вже стосується суб’єкта, на якого впливає діяльність державного (муніципального) органу. Крім того, злочини проти порядку управління незалежно від суб’єкта відносин посягають на інші елементи (ознаки) державного (муніципального) органу, і не порушують його роботу через таку ознаку як здійснення функцій зазначеного органу, що може прямо зробити лише службова особа чи інший спеціальний суб’єкт.
ОБСТАНОВКА НЕЗАКОННОЇ ПОРУБКИ І КОНТРАБАНДИ ЛІСУ, ВЧИНЕНОЇ ОРГАНІЗОВАНОЮ ЗЛОЧИННОЮ ГРУПОЮ
Authors: Новицький А. О. 
Published: June 2022

У статті підкреслено, що зміст обстановки вчинення незаконної порубки і контрабанди лісу організованою злочинною групою зумовлений кримінально-правовою характеристикою незаконної порубки або незаконного перевезення, зберігання, збуту лісу та особливостями механізму його вчинення організованою злочинною групою. Встановлено, що основними елементами обстановки незаконної порубки і контрабанди лісу, вчиненої організованою злочинною групою, є місце, час й інші умови. Підкреслено, що обстановка вчинення злочину перебуває в кореляційній залежності з таким елементом криміналістичної характеристики досліджуваних кримінальних правопорушень як предмет посягання. Зазначено, що обстановка незаконної порубки і контрабанди лісу, вчиненої організованою злочинною групою, безпосередньо залежить від особливостей ведення лісового господарства та нормативно-правового врегулювання охорони лісів як складової екосистеми України, земельних відносин під час використання земель лісогосподарського призначення та діяльності суб’єктів підприємницької діяльності, пов’язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів. З’ясовано, що час учинення організованою злочинною групою незаконної порубки і контрабанди лісу зумовлюється сезонністю досліджуваної протиправної діяльності. Зазначено, що найбільша частка незаконних рубок лісу припадає на осінньо-зимній період (75,47 %), а менша – весінньо-літній (24,53 %). Встановлено, що місцем учинення організованою злочинною групою незаконної порубки лісу є ліса (52,83 %), захисні та інші лісові насадження (21,7 %), об’єкти природно-заповідного фонду або інші особливо охоронювані ліса (25,47 %), а контрабанди лісу – митні кордони з Румунією (35,71 %), Угорщиною (25 %), Туреччиною (17,86 %), Словаччиною (14,29 %), Польщею (7,14 %).
МЕТОДОЛОГІЧНИЙ ІНСТРУМЕНТАРІЙ ДОСЛІДЖЕННЯ КРИМІНОЛОГІЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ
Authors: Спільник С. І. 
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що виокремлення та осмислення належного теоретичного інструментарію, що буде використаний задля досягнення визначеної дослідницької мети та наукових задач, є первинним завданням будь-якого наукового пошуку, а особливо дисертаційного (комплексного). Поняття та структура методології дослідження вже не один десяток років перебуває у фокусі вивчення вчених-правників загалом та кримінологів, зокрема. Проте з приводу сутності вказаного правового феномену досі тривають наукові дискусії, про що свідчить існуюча полісемія думок правників. В статті на основі існуючих в сучасній юридичній науці підходів до трактування категорії методологія визначено належний теоретичні інструменти наукового пошуку кримінологічної діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України. Визначено, що принцип об’єктивності вимагає дослідження кримінологічної діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України враховуючи різні наукові підходи до розуміння сутності кримінологічної діяльності як явища правової дійсності, виключаючи однобічне доктринальне бачення цього феномену, враховуючи його складність і багатогранність, не допускаючи суб'єктивізму та упередженості, а також зважаючи на існуючі зміни в кримінологічній парадигмі. Принцип історизму вимагає дослідити процес виникнення, походження та розвитку кримінологічної діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України за період незалежності нашої держави, а також висвітлити стан наукових досліджень такої діяльності. На основі проведеної наукової розвідки зроблено висновок, що методологію дослідження кримінологічної діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України складають: 1) універсальні гносеологічні принципи пізнання (всебічності і повноти, об’єктивності, історизму, єдності теорії й практики); б) положення наукових теорій, зокрема правоохоронної діяльності, професійної діяльності, запобіжної діяльності тощо; 3) методологічні підходи, а саме: синергетичний, діалектичний, системний, комплексний, аксіологічний; 4) загальнонаукові й конкретно-наукові методи дослідження.