bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ВІДДАЛЕНІ РЕЗУЛЬТАТИ ІНВАЗИВНОЇ ТА НЕІНВАЗИВНОЇ СТРАТЕГІЇ МЕНЕДЖМЕНТУ ГОСТРОГО КОРОНАРНОГО СИНДРОМУ В ПАЦІЄНТІВ ЧОЛОВІЧОЇ VS ЖІНОЧОЇ СТАТІ
Authors: Луньова Т. В. , Кліщ І. М. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. Мета роботи – дослідити вплив стратегії лікування гострого коронарного синдрому на віддалений прогноз жінок порівняно з чоловіками.
Матеріал і методи. Ми провели аналіз довгострокового виживання 167 пацієнтів (109 чоловіків та 58 жінок) із гострим коронарним синдромом. Клінічними кінцевими точками були раптова смерть або смерть з невідомих причин та повторна госпіталізація з приводу ГІМ або нестабільної стенокардії. Аналіз несприятливих кардіоваскулярних подій було здійснено через систему e-Health КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2». Загальний термін спостереження становив 36 місяців.
Результати. Згідно з отриманими результатами, жінки мали достовірно вищий ризик повторних несприятливих кардіоваскулярних подій протягом наступних 3 років після ГКС, ніж чоловіки (ВШ 2,67, 95 % ДІ: 1,39–5,15). Ймовірність майбутніх несприятливих подій у пацієнтів різко зростала з віком. За результатами багатофакторного аналізу, інвазивна стратегія лікування (ПКВ/АКШ) була асоційована з кращим прогнозом і в чоловіків (ВШ 0,29, 95 % ДІ: 0,14–0,62), і в жінок (ВШ 0,48, 95 % ДІ: 0,09–2,63). Натомість консервативне ведення ГКС було асоційоване з достовірно гіршим прогнозом у пацієнтів чоловічої (ВШ 3,85, 95 % ДІ: 3,75–8,48) та жіночої (ВШ 2,97, 95 % ДІ: 1,14–7,75) статі. Аналіз кривих кумулятивного виживання Каплана – Мейєра не показав достовірних гендерних відмінностей у прогнозі пацієнтів, які отримали інвазивне лікування ГКС (log-rank (Mantel-Cox) тест: c2=3,69, р=0,054) чи медикаментозне лікування (log-rank (Mantel-Cox) тест: c2=2,6, р=0,1).
Висновки. Інвазивна стратегія лікування ГКС достовірно асоційована з кращим довгостроковим прогнозом пацієнтів обох статей, тоді як консервативне ведення ГКС корелювало з гіршим вільним від подій виживанням. Користь від інвазивного лікування у жінок, так само як і в чоловіків, є беззаперечною і цей факт повинен бути врахований при виборі стратегії менеджменту ГКС у клінічній практиці.
НЕМЕДИКАМЕНТОЗНИЙ ПІДХІД ДО ЛІКУВАННЯ ТРИВОЖНО-ДЕПРЕСИВНИХ РОЗЛАДІВ У ПАЦІЄНТІВ, ЩО ПЕРЕБУВАЮТЬ НА НИРКОВО-ЗАМІСНІЙ ТЕРАПІЇ
Authors: Рустамян С. Т. , Катеренчук І. П. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. Мета – проаналізувати вплив немедикаментозного лікування, арт-терапії, на рівень тривожно-депресивних розладів у хворих, що перебувають на нирково-замісній терапії (НЗТ).
Матеріал і методи. Дослідження проводилося на базі центру нефрології та діалізу Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М. В. Скліфосовського Полтавської обласної ради». У дослідженні взяли участь 114 хворих, з яких 44 – пацієнти, що перебувають на програмному гемодіалізі, 21 – на перитонеальному та 49 пацієнтів, які склали контрольну групу, мали з ХХН І–ІІ стадій. Із 114 пацієнтів лише 42 пацієнти дали згоду на проведення специфічного немедикаментозного лікування. Інші 72 пацієнти були у групі спостереження. Дослідження тривало протягом року. Хворим проводили повторне анкетування для визначення тривоги/депресії, якості життя, яке також було проведено на початку дослідження. Методом немедикаментозного лікування був різновид арт-терапії – ізо-терапія. Для визначення показників тривоги та депресії використовували опитувальник HADS, а для визначення показників якості життя – анкету SF-36.
Результати. При повторному огляді пацієнтів виявлено, що показники САТ та ДАТ у хворих, яким проводили арт-терапію, були достовірно нижчими, ніж у тих, яким така терапія не проводилась, р<0,05 у групах ГД1, ГД2, ПД1 та ПД2. Достовірна значима різниця виявлена і при порівнянні показників тривоги та депресії на початку дослідження та через рік. Так, наприклад, у ГД1 на початку дослідження рівень тривоги становив 9,2±0,9, а вже через рік – 6,2±1,2. Подібні дані спостерігаються також і в групах ГД2, ПД1 та ПД2 і при порівнянні показників депресії в даних групах. При дослідженні показників якості життя середні показники демонструють позитивний вплив арт-терапії через рік спостереження. Особливе місце в показниках ЯЖ посідають загальне та ментальне здоров’я. У нашому дослідженні саме ці показники продемонстрували статистично значиму різницю у внутрішній структурі кожної із досліджуваних груп через рік спостереження, р<0,05.
Висновки. У пацієнтів, яким у комплексне лікування включали арт-терапію, через 12 місяців від початку терапії відзначали статистично достовірне зниження показників тривожності та депресії, покращення показників якості життя. Одночасно у пацієнтів, які перебували на НЗТ виявили статистично достовірне зниження як систолічного, так і діастолічного артеріального тиску, що, безумовно, зменшувало ступінь кардіоваскулярного ризику.
ВПЛИВ МЕХАНІЧНОГО ПОШКОДЖЕННЯ ШКІРИ НА ПОКАЗНИКИ ГЛУТАТІОНОВОЇ АНТИОКСИДАНТНОЇ СИСТЕМИ ПЕЧІНКИ ЗА УМОВ СКЕЛЕТНОЇ ТРАВМИ, УСКЛАДНЕНОЇ ГОСТРОЮ КРОВОВТРАТОЮ, ТА ЕФЕКТИВНІСТЬ PRP-ТЕРАПІЇ
Authors: Смаглій З. В. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. Порушення процесів ліпідної пероксидації та виснаження антиоксидантного захисту належать до ключових патогенних механізмів травматичної хвороби. Серед показників антиоксидантного захисту помітно виділяється глутатіонова антиоксидантна система (ГАС), яка бере участь у нейтралізації вільних радикалів та ендотоксинів. Однак роль механічного пошкодження шкіри у системних проявах тяжкої травми вивчена недостатньо. За цих умов практично немає даних про динаміку показників ГАС як ключового фактора антиоксидантного захисту організму.
Мета – з’ясувати вплив механічного пошкодження шкіри на показники ГАС печінки за умов скелетної травми, ускладненої гострою крововтратою, та ефективність PRP-терапії.
Матеріал і методи. В експериментах використано 186 нелінійних білих щурів-самців масою 180–200 г, яких поділили на пʼять груп: контрольну та чотири дослідних. До контрольної групи увійшли інтактні тварин, яких тільки вводили в наркоз. У дослідній групі 1 тваринам моделювали механічне пошкодження шкіри, у дослідній групі 2 моделювали скелетну травму, ускладнену гострою крововтратою, у дослідній групі 3 ці пошкодження поєднували. У дослідній групі 4 тваринам з поєднаною травмою проводили PRP-терапію із застосуванням збагаченої тромбоцитами алогенної плазми. Через 3, 7, 14, 21 і 28 діб посттравматичного періоду в печінці піддослідних тварин визначали вміст відновленого глутатіону (ВГ) та глутатіонпероксидазну активність (ГП-активність).
Результати. Під впливом модельованих травм у тварин дослідних груп, порівняно з контролем, відмічали статистично значуще зниження вмісту ВГ та ГП-активності в печінці. Динаміка досліджуваних показників була хвилеподібною, з першим зниженням через 3 доби і другим, проте з меншою амплітудою – через 21 добу. У всі терміни спостереження відмічали закономірне зростання порушень вмісту ВГ та ГП-активності в печінці, від ізольованої травми шкіри до скелетної травми, ускладненої гострою крововтратою, та до поєднаної травми. Внаслідок застосування PRP-терапії відмічали зменшення порушень досліджуваних показників. Вміст ВГ у печінці за умов поєднаної травми, порівняно з травмованими тваринами без корекції, ставав істотно більшим, починаючи з 21 доби експерименту, а ГП-активність печінки – через 7, 21 і 28 діб.
Висновки. Нанесення механічного пошкодження шкіри викликає суттєве зниження у печінці вмісту ВГ та ГП-активності та суттєво посилює ці порушення у поєднанні зі скелетною травмою, ускладненою гострою крововтратою. Застосування на цьому тлі збагаченої тромбоцитами алогенної плазми, порівняно з травмованими тваринами без корекції, сприяє суттєвому зменшенню виявлених порушень.
O ensino prático reflexivo sob a perspectiva da neuroeducação: um projeto de extensão universitária como estratégia para a consolidação da educação patrimonial
Authors: Ferreira Claudio Lima , Oliveira Melissa Ramos da Silva , Lona Miriam Therezinha , Sbruzzi Rosana Silva Vieira , Nunes Kárita de Souza 
Published: September 2022

A apropriação e valorização de nossas heranças culturais podem promover um incentivo à preservação do patrimônio cultural, e um dos desafios inerentes a esse processo é desenvolver uma ação conscientizadora, com a participação da comunidade no processo educacional. Nesse sentido, o presente artigo tem como objetivo analisar como o ensino prático-reflexivo pode ser adotado em cursos de graduação e pós-graduação, para assim, potencializar aptidões crítico-reflexivas, criativas e colaborativas nos discentes. A pesquisa, de caráter exploratório, utiliza como referencial teórico a neuroeducação e as metodologias ativas, além de estudo de caso, como procedimento empírico para observações e experiências, a partir do projeto de extensão “Memória Capixaba e Educação Patrimonial”, desenvolvido pelo Programa de Pós-Graduação em Arquitetura e Cidade, em parceria com os Cursos de Graduação de Arquitetura e Urbanismo e Pedagogia da Universidade Vila Velha. O projeto contou com a participação dos estudantes da universidade e tem como principal proposta levar às escolas públicas da cidade de Vila Velha/ES o ensino de educação patrimonial como complemento à formação curricular. Com base na aplicação das estratégias neuroeducacionais, assim como o uso do conceito de Brain Based Learning - BBL [Aprendizagem Baseada no Cérebro], os graduandos e pós-graduandos desenvolveram um jogo de tabuleiro, com projeto final elaborado e executado na maquetaria da universidade com material reciclado. Conclui-se que, o entendimento das estratégias neuroeducacionais contribuem para o desenvolvimento de aptidões crítico-reflexivas, essenciais aos discentes dos cursos de Arquitetura e Urbanismo atingirem competências/habilidades projetuais da sua profissão.
Loss of Rbl2 (Retinoblastoma‐Like 2) Exacerbates Myocardial Ischemia/Reperfusion Injury
Authors: Chen Jingrui , Xia Peng , Liu Yuening , Kogan Clark , Cheng Zhaokang 
Published: September 2022

Background
The postmitotic state of adult cardiomyocytes, maintained by the cell cycle repressor Rbl2 (retinoblastoma‐like 2), is associated with considerable resistance to apoptosis. However, whether Rbl2 regulates cardiomyocyte apoptosis remains unknown.

Methods and Results

Here, we show that ablation of Rbl2 increased cardiomyocyte apoptosis following acute myocardial ischemia/reperfusion injury, leading to diminished cardiac function and exaggerated ventricular remodeling in the long term. Mechanistically, ischemia/reperfusion induced expression of the proapoptotic protein BCL2 interacting protein 3 (Bnip3), which was augmented by deletion of Rbl2. Because the Bnip3 promoter contains an adenoviral early region 2 binding factor (E2F)‐binding site, we further showed that loss of Rbl2 upregulated the transcriptional activator E2F1 but downregulated the transcriptional repressor E2F4. In cultured cardiomyocytes, treatment with H
2
O
2
markedly increased the levels of E2F1 and Bnip3, resulting in mitochondrial depolarization and apoptosis. Depletion of Rbl2 significantly augmented H
2
O
2
‐induced mitochondrial damage and apoptosis in vitro.

Conclusions
Rbl2 deficiency enhanced E2F1‐mediated Bnip3 expression, resulting in aggravated cardiomyocyte apoptosis and ischemia/reperfusion injury. Our results uncover a novel antiapoptotic role for Rbl2 in cardiomyocytes, suggesting that the cell cycle machinery may directly regulate apoptosis in postmitotic cardiomyocytes. These findings may be exploited to develop new strategies to limit ischemia/reperfusion injury in the treatment of acute myocardial infarction.
Sleep Apnea and Physical Movement During Sleep, But Not Sleep Duration, Are Independently Associated With Progression of Left Ventricular Diastolic Dysfunction: Prospective Hyogo Sleep Cardio‐Autonomic Atherosclerosis Cohort Study
Authors: Kidawara Yonekazu , Kadoya Manabu , Morimoto Akiko , Daimon Takashi , Kakutani‐Hatayama Miki , Kosaka‐Hamamoto Kae , Miyoshi Akio , Konishi Kosuke , Kusunoki Yoshiki , Shoji Takuhito , Goda Akiko , Asakura Masanori , Ishihara Masaharu , Koyama Hidenori 
Published: September 2022

Background
Although co‐occurrence of sleep disorder with heart failure is known, it is not clear whether that condition is a cause or consequence of heart failure. The present study was conducted as a longitudinal examination of the predictive value of sleep parameters on progression of left ventricular diastolic dysfunction.

Methods and Results

Four‐hundred fifty‐two subjects were followed for a mean of 34.7 months. An outcome of diastolic dysfunction was defined as increase in early inflow velocity/early diastolic tissue velocity >14. Sleep apnea‐hypopnea index, minimal oxygen saturation, sleep duration, and activity index (physical movement during sleep time, a potential parameter of poor sleep quality) were determined using apnomonitor and actigraphy findings, while heart rate variability was measured with a 24‐hour active tracer device. Sixty‐six of the patients developed diastolic dysfunction during the follow‐up period, with a median time of 25 months. Kaplan–Meier analysis results revealed that those with sleep apnea classified as moderate (apnea‐hypopnea index 15 to <30,
P
<0.01 versus none) or severe (apnea‐hypopnea index ≥30,
P
<0.01 versus none), and with a high activity index (Q3 or Q4,
P
<0.01 versus Q1), but not short sleep duration (
P
=0.27) had a significantly greater risk for a diastolic dysfunction event. Results of multivariable Cox proportional hazards regression analysis indicated that moderate to severe sleep apnea after a follow‐up period of 3 years (hazard ratio [HR], 9.26 [95% CI, 1.89–45.26],
P
<0.01) and high activity index (HR, 1.85 [95% CI, 1.01–3.39],
P
=0.04) were significantly and independently associated with future diastolic dysfunction. Moreover, significant association of high activity index with the outcome was not confounded by either minimal oxygen saturation or heart rate variability.

Conclusions
Sleep apnea and physical movement during sleep, but not sleep duration and autonomic nervous dysfunction, are independent important predictors for progression of left ventricular diastolic dysfunction.
Insulin Resistance Is Associated With Heart Failure With Recovered Ejection Fraction in Patients Without Diabetes
Authors: Yang Chen Die , Pan Wen Qi , Feng Shuo , Quan Jin Wei , Chen Jia Wei , Shu Xin Yi , Aihemaiti Muladili , Ding Feng Hua , Shen Wei Feng , Lu Lin , Zhang Rui Yan , Wang Xiao Qun 
Published: September 2022

Background
Because of advances in medical treatments, a substantial proportion of patients with heart failure (HF) have experienced recovery of ejection fraction (EF), termed HF with recovered EF (HFrecEF). Insulin resistance (IR) is prevalent in HF and tightly related with prognosis. This study investigates the relationship between IR and the incidence of HFrecEF in patients who are nondiabetic.

Methods and Results

A total of 262 patients with HF with reduced EF (HFrEF) who were nondiabetic were consecutively enrolled. Patients were classified into HFrecEF (follow‐up EF>40% and ≥10% absolute increase) or otherwise persistent HFrEF based on repeat echocardiograms after 12 months. IR was estimated by an updated homeostasis model assessment for IR (HOMA2‐IR). The median HOMA2‐IR level was 1.05 (interquartile range [IQR], 0.67–1.63) in our cohort of patients with HF who were nondiabetic. During follow‐up, 121 (odds ratio [OR], 46.2% [95% CI 40.2–52.2]) patients developed HFrecEF. Compared with patients with HFrEF, patients with HFrecEF had significantly lower HOMA2‐IR levels (0.92 [IQR, 0.61–1.37] versus 1.14 [IQR, 0.75–1.78],
P
=0.007), especially in nonischemic HF. Log
2
‐transformed HOMA2‐IR was inversely correlated to improvements in EF (Pearson's
r
=−0.25,
P
<0.001). After multivariable adjustment, a doubling of HOMA2‐IR was associated with a 42.8% decreased likelihood of HFrecEF (OR, 0.572 [95% CI, 0.385–0.827]).

Conclusions
This study reveals that IR is independently associated with compromised development of HFrecEF in patients who are nondiabetic.
On Decoding Strategies for Neural Text Generators
Authors: Wiher Gian , Meister Clara , Cotterell Ryan 
Published: September 2022

Abstract
When generating text from probabilistic models, the chosen decoding strategy has a profound effect on the resulting text. Yet the properties elicited by various decoding strategies do not always transfer across natural language generation tasks. For example, while mode-seeking methods like beam search perform remarkably well for machine translation, they have been observed to lead to incoherent and repetitive text in story generation. Despite such observations, the effectiveness of decoding strategies is often assessed on only a single task. This work—in contrast—provides a comprehensive analysis of the interaction between language generation tasks and decoding strategies. Specifically, we measure changes in attributes of generated text as a function of both decoding strategy and task using human and automatic evaluation. Our results reveal both previously observed and novel findings. For example, the nature of the diversity–quality trade-off in language generation is very task-specific; the length bias often attributed to beam search is not constant across tasks. https://github.com/gianwiher/decoding-NLG
Structural Persistence in Language Models: Priming as a Window into Abstract Language Representations
Authors: Sinclair Arabella , Jumelet Jaap , Zuidema Willem , Fernández Raquel 
Published: September 2022

Abstract
We investigate the extent to which modern neural language models are susceptible to structural priming, the phenomenon whereby the structure of a sentence makes the same structure more probable in a follow-up sentence. We explore how priming can be used to study the potential of these models to learn abstract structural information, which is a prerequisite for good performance on tasks that require natural language understanding skills. We introduce a novel metric and release Prime-LM, a large corpus where we control for various linguistic factors that interact with priming strength. We find that Transformer models indeed show evidence of structural priming, but also that the generalizations they learned are to some extent modulated by semantic information. Our experiments also show that the representations acquired by the models may not only encode abstract sequential structure but involve certain level of hierarchical syntactic information. More generally, our study shows that the priming paradigm is a useful, additional tool for gaining insights into the capacities of language models and opens the door to future priming-based investigations that probe the model’s internal states.1
CDC-Funded HIV Testing and Linkage to HIV Medical Care Among American Indian and Alaska Native People in the United States, 2014-2020
Authors: Moore Andrea , Williams Weston , Marano-Lee Mariette , Williams Nia , Xu Songli , Uhl Gary 
Published: September 2022

Objective: An estimated 1 in 5 American Indian and Alaska Native (AI/AN) adults living with HIV are unaware of their status. We investigated HIV testing among AI/AN people receiving a Centers for Disease Control and Prevention (CDC)–funded test from 2014 through 2020. Methods: We analyzed data on CDC-funded HIV tests reported by health departments and community-based organizations in the United States. We described the number of CDC-funded HIV tests, the percentage of people with newly and previously diagnosed HIV, and linkage to HIV medical care within 90 days of diagnosis. Results: CDC-funded health departments and community-based organizations provided 99 227 HIV tests to AI/AN people during 2014-2020. Seven hundred thirty-five (0.7%) AI/AN people were diagnosed with HIV; 361 (0.4%) were newly diagnosed, 319 (0.3%) had a previous HIV diagnosis, and 55 (0.1%) had a previously unknown HIV status. Positivity for new diagnoses was highest among the following population groups tested in non–health care settings: men who had sex with men (MSM; n = 72, 1.2%), MSM who inject drugs (n = 12, 1.8%), and transgender people (n = 12, 1.5%). The percentage of linkage to HIV medical care was 80.6% for newly diagnosed people and 78.2% for previously diagnosed people. Conclusions: MSM AI/AN, including those who inject drugs, and transgender AI/AN may benefit from prioritized HIV testing. All AI/AN people with HIV, whether newly or previously diagnosed, should rapidly link to HIV medical care and receive support throughout the continuum of care. Our findings can inform which AI/AN population subgroups may benefit from enhanced HIV testing efforts and interventions.
A computer model of the effect of venous-arterial-venous extracorporeal membrane oxygenation venous return of oxygenated blood on right atrial recirculation and tricuspid valve blood oxygen saturation
Authors: Kang Yizhou , Wang Weining , Ma Xinrui , Sun Yufeng , Huang Suqin , Liu Li , Chang Yu , Gao Bin , Li Shu , Zhiming Song , Ding Jinli 
Published: September 2022

Objective Venous-arterial venous extracorporeal membrane oxygenation (V-AV ECMO), as a new clinical application of ECMO, showed great clinical application potential in the treatment of patients with combined cardiopulmonary failure. Given the complicated cannulation strategy of V-AV ECMO, its influence on the hemodynamics of the human circulatory system remained unclear. Methods In this paper, a fluid–structure interaction was used to study the effect of V-AV ECMO oxygenated blood shunt ratio on right atrial recirculation and tricuspid valve (TV) blood oxygen saturation. In this study, the right atrium, superior vena cava supplying cannulae and inferior vena cava draining cannulae model of a specific patient was constructed. Seven cases with shunt ratio of 12.50%, 18.75%, 25.00%, 31.25%, 37.50%, 43.75% and 50.00% were designed. Results The streamline diagram and velocity contour of oxygenated blood, recirculation fraction (RF), correlation of three variables (shunt ratio, RF, and oxygen saturation), and the oxygen saturation of blood at the TV were extracted for the study. Study results showed that, first, as the shunt ratio increased, the RF of the seven cases was 14.64%, 29.87%, 33.85%, 40.12%, 40.40%, 40.02%, and 38.09%. Second, with the increase of the shunt ratio, oxygen saturation of blood at the TV in seven cases was 82.1%, 82.5%, 83.3%, 83.3%, 84.0%, 84.6%, and 85.3%. Conclusions In this study, the shunt ratio had a strong correlation with the RF and oxygen saturation of blood at the TV. As the shunt ratio increased, the RF initially increased and then stabilized. However, oxygen saturation of blood at the TV would increase with the increase of the shunt ratio, but the degree of increase was small. This research provided useful information for surgeons and operators using V-AV ECMO.