„Turtle cage” módszer a pericarditis constrictiva szívsebészeti kezelésében – rövid távú eredményeink
Authors: Kőszegi Andrea , Kapus Gábor , Szabolcs Zoltán , Horkay Ferenc , Hüttl Tivadar , Fazekas Levente , Daróczi László , Pólos Miklós , Koppányi Ádám , Németh Endre , Apor Astrid , Vágó Hajnalka , Merkely Béla , Hartyánszky István 
Published: November 2022

Összefoglaló.
Bevezetés: A pericarditis constrictiva egy krónikus gyulladásos
folyamat révén kialakuló betegség, melynek során a pericardium elveszíti
rugalmasságát, gátolja a szív működését, végső soron szívelégtelenséghez vezet.
Egyetlen oki terápiája sebészi. A műtéti megoldásként legelterjedtebben
alkalmazott teljes pericardiectomia hosszú időtartamú műtét, amely akár 18%-os
műtéti kockázattal járhat, és amelyhez az esetek jelentős részében szívmotor
alkalmazása szükséges. Célkitűzés: Egy, az irodalomból már
ismert, de csak ritkán és a legtöbbször csak a hagyományos pericardiectomia
kiegészítéseként alkalmazott műtéti eljárás, a „turtle cage” pericardiectomia
hatásosságának, eredményeinek, lehetséges előnyeinek vizsgálata.
Módszer: 2008 és 2021 között Klinikánkon 33 „turtle cage”
műtétet végeztünk pericarditis constrictiva miatt. A posztoperatív 30 napos
időszak eredményeit több, a nemzetközi irodalomban megjelent közlemény adataival
hasonlítottuk össze. Eredmények: Az intraoperatív kép alapján
minden esetben sikeres volt a beavatkozás, a 33 beteg egyikénél sem volt szükség
szívmotor alkalmazására (0%), szemben a vizsgált közleményekkel. A 33
beavatkozás során 1 beteget veszítettünk el (3%), valamint 1 páciensnél volt
szükség vérzés miatti reoperációra (3%), 4 betegnél dialízisre (12,1%). Ezen
eredményeink összevethetők a nagy esetszámot felvonultató közleményekkel, és
szignifikánsan jobbak az egyik megjelenített európai centrum eredményeinél.
Következtetés: Az általunk alkalmazott „turtle cage”
pericardiectomia önmagában is megfelelő eljárás a pericarditis constrictiva
szívsebészeti kezelésére. Alkalmazásával minimalizálható a szívmotor
használatának szükségessége, ezáltal a műtéti kockázat. Eredményeink a
technikának köszönhetően még a nagy esetszámú, sok tapasztalattal rendelkező
centrumok eredményeivel is összevethetők, azokkal megegyezők. Orv Hetil. 2022;
163(10): 393–399.
Summary.
Introduction: Constrictive pericarditis is a disease caused by
a chronic inflammatory process, which is characterized by the pericardium’s loss
of flexibility, inhibiting the function of the heart, ultimately causing heart
failure. The only definitive therapy is surgical. Total pericardiectomy, which
is the most common surgical approach, is a lengthy procedure with up to 18%
operative risk, and it often requires the use of cardiopulmonary bypass.
Objective: The evaluation of the effectiveness, results and
possible advantages of a surgical technique, “turtle cage” pericardiectomy,
which is described in the literature, although rarely used, mainly in addition
to conventional pericardiectomy. Method: Between 2008 and 2021,
we performed 33 “turtle cage” procedures on patients with constrictive
pericarditis in our Institute. We compared the results of the 30-day
postoperative period with internationally published data from multiple sources.
Results: Based on intraoperative findings, the procedure
was successful in all cases, there were no instances when the use of
cardiopulmonary bypass was required (0%). During the 33 procedures, we lost 1
patient (3%), reoperation was necessary for postoperative bleeding in 1 case
(3%), and postoperative dialysis was necessary in 4 cases (12.1%). These results
are comparable to those published by high-volume centres, and significantly
better than those of one of the European centres published.
Conclusion: The “turtle cage” pericardiectomy, as performed
in our Institute, is suitable for the treatment of constrictive pericarditis on
its own. With its use, we were able to minimize the use of cardiopulmonary
bypass and the operative risk. Our results with this technique are comparable to
those of the high-volume, highly experienced centres. Orv Hetil. 2022; 163(10):
393–399.