Den store tannlegetesten
Authors: Dyvi Ellen Beate 
Published: September 2022

Den norske tannlegeforening synes det er bra at Forbrukerrådet setter norske tannleger under lupen fra tid til annen, og dersom det blir avslørt kritikkverdige forhold så skal disse frem i lyset. Den siste testen som Forbrukerrådet har gjort, gjør oss imidlertid både skuffet og bekymret. Skuffet fordi flere av tannlegene blir fremstilt i et lite heldig lys. Bekymret for at NRKs seere skal sitte igjen med inntrykk av at norske tannleger mangler både etikk, moral og faglig kvalitet. Selv om vi stoler på at folk flest vet at dette ikke er tilfelle, kan det likevel være en del som ikke reflekterer over at dette kun er en enkel brukertest, ikke en forskningsrapport. Det er kanskje heller ikke alle som tenker over at det kun er pasientenes versjoner som legges frem, mens tannlegenes faglige vurderinger ikke kommer til syne.
Variasjon mellom tannleger i forslag til behandling er et kjent fenomen. Innen rimelige grenser er slike variasjoner ikke et problem, men noe vi lever greit med. Et behandlingsforslag utvikler seg som en dialog mellom tannlege og pasient. Her spiller en rekke faktorer inn på hvordan tannlegen oppfatter pasienten mht ønsker, samarbeidsevne og økonomiske muligheter. Man kan derfor ikke forvente at ulike tannleger skal bedømme den samme pasienten helt likt og gi nøyaktig de samme rådene.
Et behandlingsforslag blir til på grunnlag av diagnoser og som et samspill mellom pasient og tannlege. Her vurderes pasientens generelle situasjon og interesse mot ulike behandlingsalternativer. Behandlingsplanen kan utvikle seg over tid og ikke minst under veis. Dette er god praksis. Tannlegene vet dessuten at det er stor variasjon mellom hva pasienter verdsetter og hvilken nytte de opplever av f.eks. å få skiftet ut amalgamfyllinger eller få en ekstra konsultasjon «for sikkerhets skyld».
Likevel ser vi på testen som nyttig, fordi den peker på hvor avgjørende god kommunikasjon er i møte mellom pasient og tannlege. Det er vel kjent at tannleger vurderer tidspunkt for iverksettelse av behandling forskjellig, selv om diagnosen er den samme. Det er også vel kjent at pasienter ofte husker relativt lite av det som er sagt i en konsultasjon, og i mange tilfeller husker de faktisk feil.
Tannlegeforeningen arbeider kontinuerlig med å sikre den faglige kvaliteten blant norske tannleger, og vi er nå i ferd med å innføre obligatorisk etterutdanning for våre medlemmer. Vi har også tatt initiativ til å få utarbeidet en veileder for god klinisk praksis, som nå foreligger fra Helsedirektoratet. Ifølge veilederen skal beslutning om behandling først skje etter undersøkelse, funn, diagnose og oppfølgingsfase, og man skal unngå boring inntil det er helt nødvendig. Her vil det alltid være rom for tolkninger, men det er interessant å merke seg at flere av tannlegene i Forbrukerrådets test faktisk er kritisert for nettopp å ha fulgt slik praksis som er anbefalt fra Helsedirektoratet.
Pasientens behov og ønsker skal alltid komme i første rekke, og det er de aller fleste tannleger svært bevisste på. Vi håper og tror at pasientene våre også vet dette.
Overbehandling er et større problem enn underbehandling. Når det først er startet behandling av en tann, er det starten på en evig prosess. Tannleger anbefales derfor ikke å starte behandling av en tann før det er nødvendig.
Inngrep på en tann i form av fylling, krone, bro, proteser og lignende er å anse som angrep på en tann. Tannleger bør vurdere om tannlegeborret kan hvile og avvente utviklingen i tennene til pasientene.
Flere tannleger i undersøkelsen foreslår å legge nye fyllinger fordi fyllingene er slitte. Det er en dårlig begrunnelse. Det må være problemer med fyllingene før de skal skiftes. Det er ikke grunnlag for å skifte velfungerende fyllinger.
At hull ikke oppdages er i utgangspunktet ikke overraskende. Mange undersøkelser viser at det er forskjeller på hva tannlegene mener er hull som bør repareres, hull som man kan avvente utviklingen på og hull som er så små at de ikke må behandles.
Men store hull bør og skal både oppdages og behandles. Ifølge professor Morten Rykke har en av de undersøkte pasientene flere store hull. Det er kritikkverdig at ingen av tannlegene har sett disse hullene.
Flere av tannlegene har brukt panoramarøntgen. Vi stiller spørsmålstegn ved behovet for det. Dessuten er panoramarøntgen dyrt for pasientene.
Prisen på første undersøkelse spriker svært mye. Vi reagerer på at flere av tannlegene tar 250 - 400 kroner for en undersøkelse. Det er altfor lavt, og dekker på langt nær kostnader til utstyr, husleie og lønn. Det betyr at tannlegene må ta igjen dette i behandlingen. Det er en tilsløring - og ikke riktig overfor pasientene.
Vår konklusjon etter en gjennomgang av behandlingsforslagene er at de fleste tannlegene gir behandlingsforslag som er rimelig overensstemmende med professor Rykkes vurderinger. Men noen av tannlegene foreslår mye unødvendig behandling. Dessuten er det en del nødvendig behandling som hverken foreslås eller oppdages.