bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Oсновні тенденції зміни рівня NT-PRO BNP у хворих на хронічну серцеву недостатність
Authors: Tseluyko V.Y. , Matviychuk N.V. , Кinoshenko K.Yu. 
Published: January 2022

Мета дослідження — аналіз зв’язку рівня NT-pro BNP з клініко-інструментальними показниками у пацієнтів із хронічною серцевою недостатністю (ХСН) і виявлення прогностичного і діагностичного значення даного показника. Матеріали та методи. Всього нами були включені в дослідження 33 хворі з ХСН різної етіології. Усім хворим було проведене комплексне обстеження: стандартна ЕКГ у 12 відведеннях, тест із 6-хвилиною ходьбою, ЕхоКГ, моніторування ЕКГ за методом Холтера, визначення NT-pro BNP у сироватці крові. Період спостереження за хворими в середньому становив приблизно 6 місяців. Отримані дані оброблялися методами варіаційної статистики за допомогою програми Statistica® for Windows 6.0.Результати та обговорення. Дослідження рівня NT-pro BNP при ХСН показало високу варіабельність показника від 89,83 пг/мл до 1095,76 пг/мл (середній рівень NT-pro BNP — 317,5 ± 35,87 пг/мл). За даними нашого дослідження встановлено, що рівень NT-pro BNP у хворих із тривалістю анамнезу ХСН до 1-го року був вірогідно вищим, ніж у хворих із більш тривалим анамнезом ХСН (р < 0,05). Значення NT-pro BNP у хворих на ХСН із СН IIА ст. в нашому дослідженні було вірогідно нижчим за рівень NT-pro BNP у хворих із СН IIБ ст. (р = 0014). За даними нашого дослідження зазначено, що у хворих із вірогідною ХСН, які отримують стандартну медикаментозну терапію, відзначаються суттєві коливання рівня NT-pro BNP. Ми умовно розподілили хворих на дві групи. У 1-шу групу ми включили хворих, у яких рівень NT-pro BNP був меншим за 400 пг/мл (21 особа), а в 2-гу групу — хворих у яких рівень NT-pro BNP — понад 400 пг/мл (12 осіб). При проведенні оцінки наявності серцевої недостатності у хворих на ХСН було виявлено, що пацієнти 1-ї групи у 2,5 раза частіше мають СН IIА стадії, ніж хворі 2-ї групи (р < 0,05). Також нами було виявлено, що серед пацієнтів 2-ї групи у 2,5 раза частіше трапляються хворі на СН IIБ стадії порівняно з хворими 1-ї групи (р < 0,05). Показники ЕхоКС у хворих різних груп не мали вірогідних відмінностей. За даними моніторування ЕКГ за методом Холтера вірогідно більша середньодобова кількість шлуночкових екстрасистол відмічалась у групі з вищим рівнем NT-pro BNP (р < 0,05). Також вірогідно виявлено, що у хворих 2-ї групи зареєстрована вища кількість епізодів нестійкої шлуночкової тахікардії за добу (р < 0,05). Висновки. Визначено, що існує залежність рівня NT-pro BNP від тривалості анамнезу ХСН, найбільш високий рівень визначається при нетривалому перебігу захворювання. Рівень NT-pro BNP асоційований із клінічними проявами ХСН — при більш тяжкому перебігу захворювання (стадія СН, збільшення розмірів камер серця), концентрація пептиду в сироватці крові вища. Встановлена залежність між рівнем NT-pro BNP та частотою порушень ритму. У пацієнтів з рівнем NT-pro BNP понад 400 пг/мл вірогідно частіше зустрічаються шлуночкові екстрасистоли (р < 0,05), у тому числі й життєво небезпечні — епізоди нестійкої шлуночкової тахікардії (р < 0,05).
Гостра серцева недостатність у хворих на інфаркт міокарда зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка: клініко-гемодинамічні, електрофізіологічні особливості та вплив на прогноз
Authors: Коzhukhov S.M. , Parkhomenko О.M. , Irkin O.I. , Lutay Ya.M. , Shumakov O.V. , Skarzhevsky O.A. 
Published: January 2022

Гостра серцева недостатність (ГСН) є одним із найнебезпечніших захворювань у всьому світі. 30–55 % пацієнтів із гострим інфарктом міокарда (ГІМ), у яких відзначаються ознаки ГСН, мають збережену фракцію викиду (ФВ). Наша мета полягала у вивченні виживаності таких хворих при довгостроковому спостереженні.Серед 606 пацієнтів із ГІМ і елевацією сегмента ST на ЕКГ (вік 54,8 ± 0,4 року, 90,8 % чоловіків) 28,2 % мали СН зі збереженою ФВ (ФВ > 45 %) протягом перших 24 годин. У цих хворих частіше відзначалися шлуночкова тахікардія, фібриляція шлуночків (р > 0,05), аневризма лівого шлуночка (р > 0,05). Крім того, ці пацієнти мали високий рівень глюкози (р > 0,05) і C-реактивного білка (р > 0,05). У хворих зі СН і збереженою ФВ відзначалася ниркова дисфункція: швидкість клубочкової фільтрації (ШКФ) була статистично значно нижчою від моменту надходження й до 10-го дня (обоє р > 0,05). Розмір інфаркту був меншим на 18,5 % порівняно з пацієнтами без ГСН. Під час перебування в лікарні кінцево-діастолічний, кінцево-систолічний об’єми та ФВ у пацієнтів були схожими. Наші дані показали, що у хворих із гострим інфарктом міокарда та фракцією викиду ≥ 45 %, що мають ознаки гострої серцевої недостатності, ризик серцево-судинної смерті протягом п’яти років підвищується у два рази (17,2 % порівняно з 9,3 % у пацієнтів без ГСН, р < 0,034).Деякі клінічні характеристики у хворих із ГІМ і збереженою ФВ відрізнялися в пацієнтів із ГСН і без такої. У той час як ГСН явно пов’язана з більш низькою ШКФ, високим рівнем системного запалення, розміром інфаркту тощо. Довгостроковий прогноз у таких пацієнтів характеризується зниженням серцево-судинної смерті протягом наступних 5 років.
Интраоперационная защита легких при хирургическом лечении больных инфекционным эндокардитом, осложненным развитием дыхательной недостаточности
Authors: Koltunova A.B. 
Published: January 2022

Сохранение функции малого круга кровообращения на период искусственного кровообращения является противоречивым моментом в протоколах анестезиологического обеспечения кардиохирургических вмешательств. Желательное сохранение кровотока в системе легочной артерии основывается на следующих фактах: исходное поражение легких у всех больных инфекционным эндокардитом (ИЭ); питание компонентов микроциркуляторного русла паренхимы легких происходит за счет кислорода альвеолярного воздуха; поиск путей удаления активированных нейтрофилов во время искусственного кровообращения для снижения степени повреждения легких. Цель: оценка эффективности методов интраоперационной защиты легких в условиях разных протоколов анестезиологического обеспечения при хирургическом лечении больных ИЭ, осложненным развитием дыхательной недостаточности. Материалы. Анализ эффективности методов защиты легких был проведен у 151 больного — стандартный (n = 80) и новый (n = 71) протоколы. Модифицированный протокол интраоперационного ведения больных ИЭ отличался от стандартного сохранением вентиляции легких (дыхательный объем 4 мл/кг, FiO2 0,3, частота дыхания 4 в 1 мин) и перфузии a.pulmonalis артериальной кровью через боковое ответвление артериальной магистрали без использования дополнительного нагнетающего устройства на период кардиоплегической остановки сердца. Результаты. Продолжительность искусственной вентиляции легких сократилась с 18,4 ± 1,9 ч до 13,5 ± 1,3 ч (р = 0,028). Частота регистрации послеоперационной дыхательной недостаточности снизилась с 6,3 % (2010 г.) до 2,8 % (2012 г.). Выводы. Внедрение методов защиты легких позволило снизить частоту послеоперационной дыхательной недостаточности.
Инфузионно-трансфузионная терапия (посттрансфузионные осложнения, синдром гомологической крови) Лекция для врачей-интернов
Authors: Yakovleva E.B. , Govorukha I.T. , Zheleznaya A.A. , Dzhodzhua T.V. 
Published: January 2022

Осложнения инфузионно-трансфузионной терапии могут возникать как в процессе переливания крови и плазмозаменителей, так и спустя некоторое время. Осложнения чаще развиваются при повторных, длительных и больших по объему трансфузиях. Они могут быть обусловлены неправильным определением крови длительного срока хранения, инфицированием трансфузионной среды, нарушением техники инфузии, аллергическими реакциями организма, тромбозом сосудов, флебитом. Кроме того, в результате переливания крови или ее компонентов от донора, перенесшего сывороточный гепатит, может наступить заражение реципиента.Аллергические и пирогенные посттрансфузионные осложнения могут возникать при переливании любой инфузионной среды, особенно часто у больных, которым проводят длительную и массивную инфузионную терапию. Однако известны случаи, когда тяжелейшие реакции, закончившиеся смертью больных, наступали при первом введении какого-либо раствора, например гемодеза. Чаще аллергические осложнения развиваются при переливании белковых плазмозаменителей, растворов аминокислот и жировых эмульсий. Возникают, как правило, остро, иногда после введения 50–100 мл раствора.Для предотвращения развития синдрома массивных гемотрансфузий необходимо принимать ряд профилактических мер и неукоснительно соблюдать основные принципы трансфузиологии.
Сравнительная оценка индивидуальной реакции пациентов на применение различных методов послеоперационной аналгезии
Authors: Potapov A.L. 
Published: January 2022

Проведена сравнительная оценка эффективности различных методов послеоперационной аналгезии. Торакальная эпидуральная аналгезия местными анестетиками обеспечивает эффективное обез­боливание после операции. Применение наркотических аналгетиков у 51,3 % пациентов было неэффективным (интенсивность боли > 4 баллов), при этом 38,7 % пациентов испытывали сильную боль (≥ 6 баллов). Необходим дальнейший поиск достоверных предикторов низкой эффективности наркотических аналгетиков с учетом психологических и генетических факторов.
Характер морфологических изменений в стенках бронхов, влияющий на риск возникновения послеоперационной несостоятельности культи бронха
Authors: Boyko V.V. , Smolyanik K.N. , Kozin Yu.I. , Naumova O.V. 
Published: January 2022

Развитие несостоятельности культи бронха (НКБ) после резекции легкого остается актуальной проблемой в торакальной хирургии. По литературным данным, это послеоперационное осложнение встречается в 3–15 % случаев и не имеет тенденции к существенному снижению. После пульмонэктомии несостоятельность культи главного бронха может достигать 25 % с летальностью до 70 %.Целью исследования явилось изучение характера морфологических изменений бронхиальной стенки в зоне резекции в зависимости от сопутствующей патологии.Комплексному морфологическому исследованию были подвергнуты резецированные легкие или доли легких больных, оперированных в клиниках города Харькова и ГУ «ИОНХ имени В.Т. Зайцева НАМНУ» (г. Харьков, Украина) за период с 2000 по 2009 г., которым выполнена резекция легкого или пульмонэктомия. Больные были распределены на 3 группы. Критерием распределения больных на группы была сопутствующая патология: — I группа — 12 больных без сопутствующей патологии (группа сравнения);— II группа — 12 больных с сопутствующим хроническим бронхитом;— III группа — 12 больных с сопутствующим системным атеросклерозом.При однотипной легочной патологии, а также видах и объемах оперативных вмешательств сопутствующая патология, особенно при отсутствии предоперационной ее коррекции, существенно влияет на частоту послеоперационных осложнений, увеличивая риск несостоятельности культи бронха с 8,3 до 16,6 % случаев.При хронических воспалительных и особенно сосудистых склеротических изменениях в бронхиальных стенках дегенеративно-деструктивные изменения обусловлены хронической гипоксией на фоне дисциркуляторных нарушений, локального гиперкоагуляционного синдрома, ишемической атрофии, гиперколлагеноза и прогрессирующим склерозом наружной адвентиционной оболочки стенок бронхов.При наличии у подлежащих хирургическому лечению (лоб-, билоб-, пульмонэктомия) больных хронического бронхита или выраженного атеросклеротического поражения сосудистого русла необходима не только адекватная санация бронхиального дерева и сосудисто-тромболитическая подготовка к операции, но и разработка новых, достаточно герметизирующих бронхиальное дерево способов резекции и обработки культи бронха.
Особливості припинення респіраторної підтримки після тривалої штучної вентиляції легенів у хворих із вторинними ішемічними ускладненнями внаслідок інтракраніальних аневризматичних крововиливів
Authors: Dudukina S.O. , Hrishyn V.I. , Kobeliatskyi Yu.Yu. 
Published: January 2022

Мета дослідження: визначити особливості вінінгу та тривалість респіраторної підтримки у хворих із вторинними ішемічними ускладненнями внаслідок інтракраніальних аневризматичних крововиливів. Матеріали та методи. До дослідження залучено 60 пацієнтів із вторинними ішемічними ускладненими інтракраніальних аневризматичних крововиливів, які вижили. З метою лікування вторинної ішемії головного мозку у 29 пацієнтів проводили терапевтичну гіпотермію протягом 48 годин. Результати. Тривалість штучної вентиляції легенів, вінінгу та загальної респіраторної підтримки, частоти спонтанних вдихів, як і відносна тривалість штучної вентиляції легенів та вінінгу, не залежала від варіанта лікування. На початку вінінгу хворі розподілені на три групи залежно від результату тесту спонтанного дихання. Першу групу становили 27 пацієнтів із нормальною механікою дихання. Тривалість вінінгу в цій групі пацієнтів була найменшою — 1357,0 ± 48,7 хвилини. Показник Р0.1 на першу добу вінінгу в цій групі хворих становив 2,93 ± 0,20 мм вод.ст. і знаходився в межах нормальних значень увесь час до переводу хворого на спонтанне дихання. Другу групу становили 15 пацієнтів із пригніченням респіраторного драйву. Середнє Р0.1 у всіх пацієнтів дорівнювало 1,48 ± 0,37 мм вод.ст. та поступово зростало. У хворих із частим поверхневим диханням (18 пацієнтів) під час тесту спонтанного дихання вихідний середній показник Р0.1 становив 3,75 ± 0,70 мм вод.ст. і з другої доби вінінгу статистично перевищував показники в групах нормальної механіки дихання та пригнічення респіраторного драйву (р = 0,001). Тривалість вінінгу становила 3680,0 ± 126,4 хвилини, що було значно більшим, ніж у хворих із нормальною механікою дихання (р = 0,00009), та меншим, ніж у пацієнтів із частим поверхневим диханням (р = 0,00000001). Висновки. Тривалість респіраторної підтримки у хворих із вторинними ішемічними ускладненнями внаслідок інтракраніальних аневризматичних крововиливів не залежить від температури тіла в перші 48 годин. Хворі з вторинними ішемічними ускладненнями внаслідок інтракраніальних аневризматичних крововиливів на початку вінінгу мають три типи механіки дихання: нормальна, порушення респіраторного драйву, часте поверхневе дихання. Найбільшу тривалість вінінгу мають хворі з пригніченням респіраторного драйву.
Вплив високої грудної епідуральної блокади на гемодинаміку при операціях аортокоронарного шунтування зі штучним кровообігом
Authors: Sobokar V.A. , Gritsenko S.M. 
Published: January 2022

Актуальність. Використання високої грудної епідуральної блокади (ВГЕБ) при кардіохірургічних операціях може стримуватись побоюванням її негативних гемодинамічних ефектів. Мета. Оцінити вплив ВГЕБ на гемодинаміку при операціях аортокоронарного шунтування (АКШ) зі штучним кровообігом (ШК). Методи. У 85 пацієнтів під час АКШ із ШК визначали серцевий індекс (СІ), ударний індекс, фракцію викиду (ФВ) й індекс загального периферічного судинного опору (ІЗПСО). Результати. Після індукції встановлювався гіподинамічний тип кровообігу: СІ — 2,27 ± 0,69 л • хв–1 • м–2, ІЗПСО — 2618 (2064; 3032) дин • с • см–5 • м–2, при цьому систолічна функція покращувалась, про що свідчило зростання ФВ. Після ШК встановився гіпердинамічний тип кровообігу: СІ зростав до 3,72 ± 0,96 л • хв–1 • м–2 за рахунок ЧСС і систолічної функції серця, а ІЗПСО знижувався. Висновки. При проведенні ВГЕБ під час операцій аортокоронарного шунтування з ШК більшість гемодинамічних параметрів зберігалась у межах референтних значень, а після індукції показники глобальної систолічної функції міокарда зростали, що свідчило про покращення умов роботи серця.
Чинники, що впливають на віддалений прогноз у хворих на ішемічну хворобу серця, які перенесли аортокоронарне шунтування
Authors: Yakovleva L.M. , Peremot Ya.O. 
Published: January 2022

Мета дослідження: дослідити клініко-анамнестичні й генетичні фактори, що впливають на віддалений прогноз у хворих на ішемічну хворобу серця (ІХС), які перенесли аортокоронарне шунтування (АКШ).Матеріали та методи досліджень. Обстежено 79 хворих на ІХС, яким було проведене АКШ не менше ніж за 3 місяці та не більше ніж за рік до початку спостереження. Період спостереження тривав 3,0 ± 0,2 року. 27 пацієнтів, у яких відбулися події, що відповідали критеріям кінцевих точок дослідження (серцево-судинна смертність, інфаркт міокарда, нестабільна стенокардія, необхідність у повторній реваскуляризації міокарда (АКШ або стентування)), становили І групу. 52 хворих, у яких не було зареєстровано негативних серцево-судинних подій, склали ІІ групу.Результати. Встановлено, що розвиток несприятливих серцево-судинних подій у хворих на ІХС, які перенесли аортокоронарне шунтування, асоціюється з наявністю артеріальної гіпертензії, цукрового діабету ІІ типу, ожиріння, низькою фізичною активністю, поширеністю атеросклеротичного процесу на периферичні судинні басейни, фракцією викиду лівого шлуночка меншою за 35 %, а також високим ризиком несприятливих результатів АКШ за шкалою EuroSCORE і низькою прихильністю до стандартної медикаментозної терапії. При наявності алелі D та DD генотипу I/D поліморфізму гена АПФ вірогідність розвитку несприятливих серцево-судинних подій у хворих на ІХС, які перенесли АКШ, збільшується у 2,45 та 3,9 раза відповідно.
Аналіз надання спеціалізованими бригадами екстреної (швидкої) медичної допомоги постраждалим із тяжкою черепно-мозковою травмою
Authors: Lyovkin О.A. , Goldovskyi B.M. , Serikov К.V. 
Published: January 2022

Був проведений ретроспективний аналіз виїзних карт спеціалізованих бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги м. Запоріжжя щодо надання екстреної медичної допомоги пацієнтам із тяжкою черепно-мозковою травмою за перше півріччя 2014 року. Було проаналізовано 86 виїзних карт. Середній вік постраждалих становив 36,6 ± 8,0 року. 72 % постраждалих — чоловіки. Серед постраждалих із тяжкою черепно-мозковою травмою переважали чоловіки працездатного віку (39 %). Усі постраждалі з тяжкою черепно-мозковою травмою вимагали екстреного відновлення прохідності дихальних шляхів та респіраторної підтримки (частота дихальних рухів 8,1 ± 0,5 хв–1 та сатурація 82,1 ± 0,3 %). Респіраторна підтримка, що проводилася всім постраждалим із тяжкою черепно-мозковою травмою, була ефективною (статистично вірогідне збільшення частоти дихальних рухів із 8,1 ± 0,5 хв–1 до 14,8 ± 0,1 хв–1 та статистично вірогідне збільшення SpО2 з 82,1 ± 0,3 % до 97,0 ± 0,3 %). Респіраторна підтримка проводилась у режимі нормокапнії (про що свідчать показники PetCO2 32,4 ± 0,2 мм рт.ст.). Корекція гемодинамічних показників сприяла досягненню середнього артеріального тиску на рівні 103,4 ± 1,8 мм рт.ст.
Артериальная гипертензия: заболевание или фактор риска?
Authors: Vasquez Abanto J.E. , Vasquez Abanto A.E. , Arellano Vasquez S.B. 
Published: January 2022

В исследованиях, опубликованных как одними исследователями (De la Sierra A. и González-Segura D.) в 2011 г., так и другими (Martell-Claros N., Galgo-Nafria A.) в 2012 г., изучались факторы риска сердечно-сосудистых заболеваний, что подчеркивает их определяющую роль в возникновении сердечно-сосудистых событий. Наряду с дислипидемией гипертония является серьезнейшим фактором развития сердечно-сосудистых заболеваний и ухудшения их прогноза.На уровне первичного звена оказания медицинской помощи, в частности в медицине неотложных состояний, отмечается высокий показатель вызовов по болезням кровообращения, среди которых преобладают вызовы по гипертонии. При этом гипертония в качестве сопутствующего диагноза сопровождает практически каждый случай вызова по болезням кровообращения.Количественный анализ вызовов, обслуженных бригадой неотложной медицинской помощи, по нозологическим единицам позволяет сделать вывод, что в основном обслуживаются вызовы по болезням органов кровообращения, гипертонической болезни с кризами, болезням органов дыхания, пищеварения и нервной системы. В процентном соотношении болезни органов кровообращения и гипертоническая болезнь с кризами среди всех обслуженных вызовов имеют (за 3-годичный период) такие показатели: 40,84 и 25,74 % соответственно.
Особенности интенсивной терапии тяжелых внегоспитальных инфекций у детей
Authors: Kurochkyn M.Yu. , Davydova H.H. , Horodkova Yu.V. , Кapusta V.M. 
Published: January 2022

Актуальность. Несмотря на успехи клинической микробиологии, этиотропная терапия тяжелых инфекций, в том числе пневмоний, на начальном этапе остается эмпирической, при этом ее адекватность играет ключевую роль в спасении жизни больного.Цель работы — усовершенствование лечения тяжелых пневмоний, требующих интенсивной терапии, в детском возрасте.Материалы и методы. Под наблюдением находилось 63 больных от 9 месяцев до 14 лет, получавших лечение в отделении анестезиологии и интенсивной терапии по поводу тяжелых внегоспитальных пневмоний. Первую группу составили 30 детей, в качестве стартовой терапии получавшие пиперациллин/тазобактам (Ауротаз-Р); во второй группе (n = 33) стартовая терапия проводилась цефалоспоринами третьего поколения или комбинацией их с аминогликозидами.Результаты. Выбор препарата Ауротаз-Р в качестве стартового был связан с широким спектром его действия как на грамположительную, так и на грамотрицательную флору. По результатам микробиологического мониторинга чувствительность к пиперациллину/тазобактаму составила 95,5 %. Средний период пребывания в отделении интенсивной терапии у детей первой группы составил 8,5 ± 2,3 дня. Случаев неэффективности назначенной эмпирической антибактериальной терапии у пациентов этой группы не было. В группе контроля средний период пребывания в отделении составил 14,0 ± 3,9 дня — достоверно дольше, чем у больных первой группы. Потребность в более длительном лечении объяснялась необходимостью смены антибиотика в 81,9 % случаев в связи с недостаточной клинической эффективностью. Заключение. Широкий спектр действия, а также удобство дозирования в детском возрасте позволяют рассматривать Ауротаз-Р как препарат выбора для интенсивной терапии тяжелых пневмоний у детей, что подтверждается результатами микробиологического мониторинга и высокой клинической эффективностью по результатам данного исследования.
Использование глюконата магния и калия в неврологической практике: лечение остаточных явлений ишемического инсульта (результаты открытого рандомизированного сравнительного параллельного исследования)
Authors: Shkolnik V.M. , Gavalko Yu.V. , Pogorelov A.V. , Baranenko A.N. 
Published: January 2022

Высокая заболеваемость и смертность от цереброваскулярной патологии вызывает неугасающий интерес к данной проблеме. Несмотря на значительные успехи фармакологии в разработке различных нейропротекторных препаратов, все они имеют низкий профиль безопасности, большое количество противопоказаний и побочных эффектов, а также, что немаловажно, высокую стоимость. Все это способствует поиску новых эффективных, безопасных и доступных препаратов. Комбинированный препарат глюконовой кислоты Ритмокор® показал высокую эффективность в лечении сердечно-сосудистых заболеваний и, обладая антигипоксическими и антиоксидантными свойствами, имеет значительный потенциал в лечении инсульта и его последствий. Обследовано 104 пациента с остаточными явлениями ишемического инсульта, половине из которых проводили стандартное лечение, а второй половине дополнительно к нему назначали комбинированный препарат Ритмокор®, 15 мл внутривенно на протяжении 21 дня. Результаты исследования показали, что под влиянием курсового лечения препаратом Ритмокор® в составе комплексной терапии улучшались психоэмоциональные и мнестические функции (по шкале MMSE на 14,3 %; по тесту Лурия на 34,5 %) по сравнению с контролем (на 10,8 и 23,2 % соответственно; р < 0,05). Также Ритмокор® способствовал устранению жалоб и неврологических синдромов. При этом препарат имел хорошую переносимость и не было побочных эффектов, требующих его отмены.