bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ПРИНЦИПИ АНСАМБЛЕВОГО ПИСЬМА В НОНЕТІ ор. 31 ТА ОКТЕТІ ор. 32 Л. ШПОРА
Authors: Smirnova Irina 
Published: September 2022

Метою статті є виявлення особливостей ансамблевого письма у великих камерно-інструментальних творах змішаних складів Л. Шпора. Ціль роботи зумовлює відповідні завдання, що полягають у вивченні жанрових, композиційно-драматургічних особливостей Нонету ор. 31 та Октету ор. 32 й ансамблевої взаємодії у них, в якій поєднуються риси власне ансамблевого та оркестрового письма. У статті застосовані історичний, жанровий, композиційний, аналітичний, системно-функціональний методи наукового дослідження. Наукова новизна роботи визначається фактором первинності звернення до камерно-інструментальних творів німецького композитора, скрипаля та диригента Л. Шпора, у просторі вітчизняної музикознавчої думки, зокрема у векторі до проблеми ансамблевого письма в названих творах. Висновки. Здійснений аналіз Нонету ор. 31 та Октету ор. 32 Л. Шпора дозволяє дійти висновку, що названі великі ансамблі репрезентують різні моделі ансамблевого письма. Перша втілює ідею рівноправного партнерства партій, у другій – ідея рівноправ’я поєднується з виявленням окремих тембрів (кларнета, валторни та скрипки) як інструментів солістів. З огляду на те, що і Нонет, і Октет є ансамблями великих складів, у них простежується поєднання прийомів ансамблевого та оркестрового письма. Серед прийомів ансамблевого письма назвемо паритетне розподілення тематизму, функціональний взаємообмін між партіями, використання діалогів-перекличок між тембрами. Серед прийомів оркестрового – об’єднання тембрів у комбінації та темброві групи з використанням дублювань у консонуючі інтервали, зміну та зіставлення таких комбінацій та груп, що дозволяє реалізувати принцип діалогу в ансамблі великого складу. Тим самим, за аналогією з оркестровою партитурою, виникає тембровий план, згідно з яким відбувається постійне темброве оновлення ансамблевої тканини.
«УРОЧИСТА МЕСА» ОЛЕГА ПОЛЬОВОГО: КОМПОЗИТОРСЬКИЙ ЗАДУМ ТА ЙОГО ІНТЕРПРЕТАЦІЯ
Authors: Khmilyuk Taras 
Published: September 2022

Мета статті – виявити характерні відмінності нового перекладення в порівнянні з авторським оригіналом хорової партитури, звернувшись до вже відомого твору, що не раз виконувався в різних містах України – «Урочистої меси» О. Польового. Методи презентованої наукової розвідки базуються на загальнонаукових принципах дослідження: аналізі, синтезі, дедукції, індукції, а також на історичному, порівняльному підходах до досліджуваного матеріалу. Вищезазначені наукові методи дозволяють осмислити особливості прочитання авторської версії з урахуванням різних виконавських можливостей новочасних академічних хорових колективів. Наукова новизна пропонованої роботи полягає у новому підході до сучасного твору, що органічно репрезентує в українській музиці міксування різних духовних традицій. Варіанти перекладень вносять аспекти новизни щодо прочитання сучасної композиції при збереженні основних параметрів авторського оригіналу. Висновки. Встановлено, що у духовній музиці композитора, з одного боку, продовжують відображатися традиції та тенденції попередніх епох, з іншого, – воно відбиває зміни стосовно сучасних композиторських технік останніх десятиліть XХI ст. «Урочиста меса» Олега Польового є одним з новаторських творів сучасної української музики. Поєднуючи ознаки західних та східних традицій духовної музики, вона розширює можливі виконавські інтерпретації в трактуванні жанру латинської меси. Їх версії можуть представляти інтерес для майбутніх досліджень. Остання інтерпретаційна версія «Урочистої меси» О. Польового розширює пошуки сучасного репертуару керівниками творчих хорових колективів, тому є можливою для виконання не тільки в Україні, але й за її межами. Виконавська інтерпретація перекладення «Урочистої меси» підтверджується її практичною апробацією хором Дніпропетровської академії музики ім. М. Глінки.
СИМФОНІЯ «ASYLA» Т. АДЕСА В КОНТЕКСТІ РОЗВИТКУ СУЧАСНОЇ БРИТАНСЬКОЇ МУЗИКИ
Authors: Kupina Daryna , Sizykh Evgeniya 
Published: September 2022

Метою статті є виявлення особливостей трактування жанрового канону в симфонії «Asyla» Томаса Адеса та з’ясування найбільш характерних стилістичних аспектів постмодерністичного почерку композитора. Коло методів наукової статті базується на сукупності ряду підходів: порівняльному, що уможливлює виявлення паралелей та розбіжностей у трактовці тем симфонії; жанрово-стильовому, що допомагає виявити риси індивідуального стилю композитора в роботі з музичним матеріалом; музично-семантичному, що дозволяє прослідкувати розвиток основних образів твору. Наукова новизна теми полягає у розширенні уявлень про сучасну симфонічну музику Великобританії, а також у дослідженні характерних особливостей симфонії «Asyla» Томаса Адеса як яскравого прикладу британського симфонізму межі ХХ–ХХІ століть. Висновки. В «Asyla» реалізована своєрідність поглядів сучасного композитора на чотирьохчастинний симфонічний цикл, в якому традиційні образно-емоційні компоненти жанру представлені у незвичному вигляді. Підкреслюється, що на драматургію симфонії напряму впливає програма, яка пов’язана з концептом «притулку», по-різному представленому в кожній частині. Аналіз стильових компонентів симфонії «Asyla» доводить, що полістилістика є основою творчого методу, якого дотримується Т. Адес при написанні симфонії. Засобами полістилістики в симфонії «Asyla» виступають цитати та алюзії різних стилів академічної та масової музики. Серед найбільш значущих «стильових знаків» стають тема Пасакалії Й. С. Баха (І частина) та ініціальна теми з опери «Замок герцога Синя Борода» Б. Бартока (IV частина), фактура ренесансного багатоголосся (ІІ частина), подана крізь призму оркестровки Р. Вагнера та Г. Малера, метро-ритм техно-музики (ІІІ частина). Робиться висновок, що в симфонії «Asyla» віддзеркалені гострі проблеми сучасного суспільства, творче вирішення яких пропонується композитором в рамках загальномузичних тенденцій межі ХХ – ХХІ століть.
ІНТЕРТЕКСТУАЛЬНИЙ КОНЦЕПТ НАЦІОНАЛЬНОГО У КАНТАТІ «ІШОВ КОЗАК ДОЛИНОЮ» В.М. МАРТИНЮК (БРОНДЗІ)
Authors: Ryabtseva Irina 
Published: September 2022

Мета статті полягає в розкритті авторської концепції шляхом виявлення інтертекстуальних проєкцій, що визначають організацію художньої цілісності кантати «Ішов козак долиною» на теми козацьких пісень Дніпропетровщини В.М. Мартинюк (Брондзі). Зокрема, у спробі представити текстологічний аналіз твору, спираючись на принципи інтертекстуальності, що передбачають різні рівні та прийоми декодування музичного тексту та усвідомлюються як визначальний аспект для розуміння семантики, символіки і смислового поля твору в просторі загальнолюдського культурно-історичного універсуму. Методи дослідження спираються на теорію інтертекстуальності, що в сучасному українському музикознавстві прийнята за базову та передбачає декодування різнорівневих і різночасових виявів музичного тексту: як співвідношеня тексту досліджуваного твору зі своїми передтекстами, в тому числі національними архетипами (метатекстуальність); як прояв жанрово-стильової спорідненості (гіпертекстуальність) та, водночас, самобутньої ідентичності, як співвідношення музичного тексту до своєї назви, включення художньо-поетичного слова (паратекстуальність); як співприсутність в одному тексті ряду текстових запозичень інших музичних творів (інтертекстуальність). Наукова новизна статті полягає у застосуванні інтертекстуальної методології дослідження: виявленні музичних інтертекстуальних зв’язків; виокремленні основних одиниць-інтертекстів, завдяки яким реалізуються міжтекстові зв’язки; виявленні інтертекстуальної природи інтонаційності, що знаходиться на межі вербального та звукового текстів; здійсненні аналізу інтертекстуальних міжінтонаційних паралелей, характеристиці міжтекстових взаємодій різних жанрових структур. У висновках представленої наукової розвідки зазначено, що смислові орієнтири кантати «Ішов козак долиною» В.М. Мартинюк (Брондзі) виявляються комплексом інформативних елементів композиції, що ґрунтуються на національних архетипах, а саме – інтонаційно-тематичний базис, жанрово-стильовий вектор, синкретизм музики та художньо-поетичного слова, тембровий (інструментальний та вокальний: національно характерний інструментарій, включення до складу виконавців солістки з народною манерою виконання) та візуальний ряд (національні костюми виконавців). Їх полівекторне синестезійне поєднання в художній композиції кантати виявляє багатогранність і багатоплановість реалізації авторської ідеї, створює органічний синтез художнього простору, визначає образну та композиційну єдність циклічного твору. Зазначене надало підстави стверджувати, що базовим засадничим принципом авторської концепціїї та основою художньої цілісності кантати «Ішов козак долиною» В.М. Мартинюк (Брондзі) є концепт національного в контрапункті його інтертекстуальних проєкцій.
ПОЧАТКИ НАРОДНОМУЗИЧНОЇ ФОНОГРАМАРХІВІСТИКИ У ЄВРОПІ
Authors: Dovhalyuk Iryna 
Published: September 2022

Заснування фонографічних архівів, які американський вчений Бруно Неттл назвав своєрідними «бібліотеками» для дослідників народної музики, виявилось важливим чинником у становленні та розвитку етномузикології у світі. Відтак, метою статті став аналіз основних тенденцій в історії становлення музично-фольклористичної фонограмархівістики в Європі наприкінці ХІХ – першій половині ХХ століть. У статті було застосовано такі методи дослідження: аналітичний, ретроспективний, дедукції та індукції, історико-порівняльний. Наукова новизна розвідки полягає у тому, що в ній вперше комплексно розглянуто основні етапи становлення фонограмархівістики в Європі, проаналізовано спеціалізації фонограмархівів, їхню структуру, технічне забезпечення, основні шляхи наповнення фонограмами, наукове забезпечення. Висновки. Зародження та розвиток не лише фонографування народних мелодій, а й їхнє архівування сприяло стрімкому розвою наукових народномузичних студій в Європі та світі. Рекордування фольклорних мелодій, яке на початках носило здебільшого ужитковий характер, доволі скоро стало важливою складовою наукових досліджень, а фонографічні валики було визнано важливими, самодостатніми документами, які належало каталогізувати та зберігати. І хоч цей процес не всюди проходив достатньо гладко, не завжди швидко з’являлося розуміння вартості звукових носіїв, фонограмархіви врешті запрацювали у різних регіонах Європи, як наукові центри зберігання, вивчення та опрацювання фонозаписів. У цій історії вкрай важливим є те, що українці були не лише серед лідерів фонографування народної музики на континенті, а й серед перших у Центрально-Східній Європі у закладанні фонограмархіву.
ВЕСІЛЬНІ МЕЛОДІЇ «СЕРЕДНЬОДНІПРОВСЬКОГО НАБОРУ» В АРЕАЛІ ДНІПРОВСЬКИХ ПОРОГІВ
Authors: Lyubimova Anastasia 
Published: September 2022

Сільська пісенна культура півдня України почала формуватися від середини ХVІІ століття з суми традицій, перенесених переселенцями з різних територій – як історичних українських, так і інших етнічних земель. Цей процес активно проходив протягом трьох останніх століть. Складні міграційні процеси вплинули на формування місцевої народної культури, яка увібрала в себе (і частково синтезувала) традиції, притаманні первинним теренам, звідки походили новопоселенці. Провідними обрядовими жанрами, які збереглись у пам’яті респондентів до нашого часу, є пісні, що супроводжували зимовий обрядовий цикл та весільний ритуал. Мета статті – охарактеризувати побутування весільного обряду на територіях, розташованих уздовж дніпровських порогів, визначити типологію пісень, що супроводжують обрядові дії, установити поширені ритмосилабічні типи наспівів та виявити їх локальні особливості. Методи та матеріал дослідженння: наукової розвідки, а саме – експедиційні матеріали Лабораторії фольклору та етнографії Дніпропетровської академії музики ім. М. Глінки, матеріали нотних зібрань з окресленого регіону. Методи: історичний, етнографічний, структурно-аналітичний, що дозволяють структурувати матеріал статті та сформулювати висновки. Наукова новизна роботи полягає у розширенні та доповненні відомостей про народну пісенну культуру весільного обряду з малодосліджених теренів України, а також у виявленні особливостей місцевої традиції. Висновки. Весільний обрядовий цикл ще до 1970-х років перебував у активному вжитку місцевого сільського населення та відносно повно зберігся в пам’яті респондентів до сьогодні. За сучасними етнографічними відомостями, зафіксованими в терені, можливо реконструювати основні етапи ходу обряду. Питомий пісенний репертуар представляють кілька типових мелодій, характерних для Середньої Наддніпрянщини, що належать до так званого «середньодніпровського набору» (за І. Клименко). Він включає чотири мелоформи (тирадні та строфічні), оперті на дві ритмовіршові моделі – 6-дольну формулу та формулу 5+3. Зрідка «оздобою» репертуару виступає мелотип з рефреном «рано-рано». Дослідження розширює кордони побутування цих типів на південь від їх основного ареалу – приєднуючи до нього зону, розташовану уздовж дніпровських порогів.
ДО РОЛІ ТРАДИЦІЙНОЇ ПІСНІ У ПРОЦЕСІ КОМУНІКАЦІЇ В НАШ ЧАС. ДОСВІД ІЗ СЕРБІЇ
Authors: Jovanovic Jelena 
Published: September 2022

Метою статті є виявлення, опис та аналіз основних явищ у ході комунікативних процесів під час передачі традиційних пісень, а також змін, які вони отримують у своєму новому житті в сучасному контексті. Робота сконцентрована на нео-традиційному підході до народного співу та заснована на власному багаторічному досвіді автора як учасника-спостерігача у співі (сольному та ансамблевому) й практичного викладача сербського традиційного співу. Методологія, застосована у дослідженні, базується насамперед на спостереженні та порівнянні, а також зверненні до відповідної етномузичної літератури. Наукова новизна пропонованого дослідження демонструє різні рівні комунікації у трьох категоріях систем, у яких викладалися традиційні пісні в Сербії – у Белграді та двох невеликих містах Топола та Больєвац: інституціоналізовані, неінституціоналізовані та частково інституціоналізовані, зі своїми перевагами та недоліками. У цих межах виділяються чотири сфери спілкування: 1) між педагогом/носієм традиції/модератором та учнями; 2) серед самих школярів усередині групи; 3) між учнями та їх споконвічним суспільством; 4) між учнями та їх аудиторією. Висновки. Виявлено, що комунікативні процеси у цих сферах відбиваються не лише на якості співів, а й у елементах музичної структури, які, зрештою, свідчать про певні самобутні моменти у процесі спілкування. Нарешті, елементи спілкування між самими співаками, а також між співаками та їхньою спільнотою призводять до повернення традиційної музики у повсякденне життя, що, можливо, розглядається як найважливіша частина етномузикологічної роботи.
ВПЛИВ НОВИХ КОМПОЗИЦІЙНИХ ТЕХНІК НА ОНОВЛЕННЯ ТРОМБОНОВОГО РЕПЕРТУАРУ В ХХ – ХХI ст.
Authors: Hontovaya Larysa , Stebakov Maksym 
Published: September 2022

Мета статті – виявлення впливу нових композиційних технік на оновлення тромбонового репертуару у ХХ – початку ХХІ століть. Наукова новизна презентованого дослідження – вперше в українському музикознавстві розглянуто застосування нових композиційних технік у творах відомих сучасних композиторів, зокрема Е. Денисова та Р. Післі. Надається визначення поняттю «техніка композиції» на основі сучасних наукових підходів. Описано використання Е. Денисовим додекафонії і серійності в якості певної інтелектуальної виразності твору для тромбона і одночасно засобу інноваційного звучання інструмента. Творчість Р. Післі представлено як результат оригінальної взаємодії джазу, року, фʼюжн та академічної музики. Методи дослідження спираються на системний та компаративний підходи, які спрямовані на аналіз та порівняння використання композиційних технік у тромбонових творах означених авторів. Висновки. Застосування нових композиційних технік є одним з важливих факторів оновлення тромбонового репертуару в ХХ – на початку ХХІ ст., так як вони мають певну спрямованість, породжують особливі програмні, а також драматургічні основи, служать стимулами для авторів у створенні нових нетрадиційних творів для тромбона. Виявлено, що вплив нових композиційних технік надзвичайно активно сприяв ускладненню виконавської тромбонової техніки, що значно активізувало усвідомлення композиторами художньо-виконавських можливостей тромбона, як інструмента з невикористаним виконавським потенціалом.
СТАНОВЛЕННЯ ТА РОЗВИТОК ВІЙСЬКОВО-МУЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ ЧЕРНІГІВЩИНИ (на прикладі духового оркестру залізничного полку)
Authors: Badalov Oleg 
Published: September 2022

Мета статті – вивчення особливостей розвитку військово-музичної культури Чернігівщини 1950–2020 рр. на прикладі діяльності військово-духового оркестру Чернігівського залізничного полку, формування підґрунтя подальших розвідок з питань військово-музичної культури Чернігівщини як вагомої складової національного музичного життя. Методологія статті ґрунтується на хронологічному, джерелознавчому, логіко-узагальнюючому та компаративному методах для вивчення історії розвитку військово-духового виконавства Чернігівщини у 1950–2020 рр., аналізу мемуаристики, періодичних джерел та наукових публікацій з обраної теми дослідження. Наукова новизна публікації полягає у проведеному вперше дослідженні діяльності духового оркестру Чернігівського залізничного полку як провідного представника військово-музичної культури регіону. Висновки. Дослідження військово-музичної культури Чернігівщини на прикладі діяльності духового оркестру Чернігівського залізничного полку, що діє з 1950 р., дозволило виокремити чотири етапи розвитку: початковий (1950–1966), коли діяльність оркестру обмежувалася службовими функціями; етап стабільного розвитку (1967–1989), де оркестр заявив про себе як потужний мистецький колектив, здатний проводити повноцінну музичну діяльність; етап стагнації (1990–2003), обумовлений соціально-економічними та соціокультурними чинниками; етап відновлення і реалізації нових форм діяльності (2004 – теперішній час). На четвертому етапі оркестр реалізує концертно-презентаційну функцію представника військово-музичної культури Чернігівщини як в Україні, так і за її межами. Доведено, що за 70 років існування оркестру його діяльність тривала на тлі соціокультурних процесів у державі, а у теперішній час є наочним свідченням інтеграції військово-музичної культури Чернігівщини і України у європейський культурний простір.
КОСТЯНТИН МЯСКОВ: БАНДУРНА ТВОРЧІСТЬ КОМПОЗИТОРА У ЖАНРІ НАРОДНО-ІНСТРУМЕНТАЛЬНОГО ВИКОНАВСТВА
Authors: Buha Olha 
Published: September 2022

Мета статті полягає в аналізі та систематизації творчих здобутків Костянтина Мяскова у сфері бандурного репертуару, які стали вагомим внеском у розвитку українського народно-інструментального виконавства другої половини ХХ століття. Методологія пропонованої наукової розвідки передбачає такі методи наукового дослідження як біографічний – для систематизації фактів творчої діяльності Костянтина Мяскова, музично-теоретичний аналіз – для розуміння професійної індивідуальності композитора, комплексний – для осмислення творчої спадщини Костянтина Мяскова як цінного внеску в розвиток бандурного репертуару. Наукова новизна презентованої статті полягає у тому, що у ній вперше поставлено питання систематизації творчого доробку відомого українського композитора у сфері бандурного репертуару галузі вітчизняного музично-виконавського мистецтва. Висновки. Пропонована наукова стаття, присвячена творчості українського композитора Костянтина Мяскова, робота приурочена 100-річчю від дня його народження. Проаналізовано творчий шлях Костянтина Мяскова від концертного виконавця до професійного композитора. Подано рідкісні матеріали з особової справи митця, що знаходяться в архіві Національної музичної академії України ім. П.І. Чайковського. У представленій науковій статті оцінено значимість його творчих здобутків у галузі народно-інструментального мистецтва, зокрема, в царині бандурного виконавства. Подано перелік видань, де публікувалися його твори для бандури, а також інформацію про спроби укласти загальний список творчого доробку композитора. Визначено роль бандурної творчості Костянтина Мяскова для розвитку бандурного репертуару.
ІНТЕРПРЕТАЦІЯ ЯК ЧИННИК ЖАНРОВОГО СПРИЙНЯТТЯ СОЛЬНИХ ТВОРІВ ДЛЯ АЛЬТА (на прикладі композицій Ж. Колодуб та Н. Боєвої)
Authors: Samokish Marharyta 
Published: September 2022

Мета статті – дослідження найбільш характерних інтерпретаційних репрезентант, що впливають на виявлення жанрових рис творів сучасної репертуарної палітри музики для альта, на прикладі сольного альтового репертуару відомих новочасних українських композиторів, а саме – Жанни Колодуб та Наталії Боєвої. Методи наукового дослідження базуються на поєднанні низки емпіричних, а також ряду теоретичних прийомів науково-дослідницької процесії, серед яких, передусім, відзначимо методи індукції та дедукції, аналізу і синтезу, а також структурно-аналітичний, структурно-функціональний та порівняльний методи науково-дослідницької практики. Наукова новизна. У презентованій науковій статті в перше досліджується сучасний український сольний альтовий репертуар, крізь призму виявлення головних репрезентант інтерпретації, що впливають на сприйняття жанрових особливостей сольного альтового твору. Висновки. На прикладі інтерпретаційних версій композицій сучасного українського академічного сольного репертуару для альта Ж. Колодуб та Н. Боєвої, досліджено та проаналізовано найбільш характерні інтерпретаційні репрезентанти, що базуються на художній самобутності, професійності, а також новітніх тенденціях сольного виконавства у сфері струнно-смичкової музичної практики. Серед виявлених виконавських рис інтерпретації музичного твору, акцентуватимемо, цілісність художнього трактування композицій, стильову спрямованість викладення музичного матеріалу, особливості використання художньо-виразових прийомів, ефектів альтового виконавства (темброва палітра, артикуляційно-штриховий арсенал, самобутність динамічної складової), темпоритмічні співвідношення, образно-ідейна спрямованість сольного твору для альта.
ТЕМБР СТРУННИХ ІНСТРУМЕНТІВ У ПРОСТОРІ ХУДОЖНЬОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ МАКСИМА КОЛОМІЙЦЯ
Authors: Khananaev Serhiy , Slavska Valeria 
Published: September 2022

Метою статті є виявлення особливостей трактування тембру струнних інструментів в експериментальних творах Максима Коломійця, творча біографія якого насичена взаємодією виконавства, композиторської роботи та активного просування сучасної української музики. Багатогранна художня ерудиція автора відображена у його влучних та тонких коментарях про свою творчість, у формулюваннях своїх естетичних принципів і філософських поглядів. Наукова новизна презентованої дослідницької статті полягає у тому, що творчість цього композитора вперше висвітлена у сучасному музикознавстві у наданому аспекті, що дозволяє розгорнути подальші наукові розвідки стосовно тембрового експериментування у сучасні академічній українській музиці. Методи дослідження включають елементи порівняльного, функціонального та структурного підходів. Зазначені наукові методи дозволили виявити певну композиторську естетику щодо тембру порівняно з іншими авторами. Висновки. Найбільш характерні особливості трактування тембру Максимом Коломійцем відповідають провідним яскравим тенденціям тембрового мислення сучасного мистецтва і водночас мають особливу авторську позицію, яка полягає у філософічності музичного вираження, його витонченості та структурності, виявленні нового звучання тембру за рахунок артикуляції, динаміки та ритму, а також часовимірювального метру. У подібному трактуванні часу Максим Коломієць близький у своїх пошуках таким відомим французьким авторам як В. Денді, Ф. Леру, при цьому парадоксально поєднуючи нерегулярність та повторність ритмічних фігур. Особливого значення набуває художня діяльність виконавців твору, яка, згідно з висловлюванням композитора, доповнює процес створення музики. Специфічна творча робота з виявленням тембру дозволяє розглядати твір «Фігури світла» в аспекті нових художньо-виражальних можливостей інструментального полілогу.