Az endoszkópos ultrahangvizsgálat diagnosztikus érzékenysége epeúti kövesség gyanúja esetén
Authors: Keczer Bánk , Dubravcsik Zsolt , †Szepes Attila , Madácsy László , Szijártó Attila , Hritz István 
Published: November 2022

Összefoglaló.
Bevezetés: Az epeúti kövesség meglétének valószínűsége
különböző klinikai prediktorok alapján megbecsülhető, e faktorok szenzitivitása
és specificitása azonban nem kielégítő. Az endoszkópos ultrahangvizsgálat az
epeúti kövesség diagnosztizálásának szemiinvazív precíz eszköze.
Célkitűzés: Célunk az endoszkópos ultrahangvizsgálat
diagnosztikus érzékenységének vizsgálata gyanított epeúti kövesség esetén.
Módszer: A prospektív vizsgálat során a betegeket az
Amerikai Emésztőszervi Endoszkópos Társaság (ASGE) ajánlása szerint
meghatározott prediktorok alapján közepes és magas valószínűségi csoportokba
osztottuk, és endoszkópos ultrahangvizsgálatot, valamint amennyiben szükséges
volt, endoszkópos retrográd kolangiopankreatográfiát (ERCP) végeztünk.
Eredmények: Összesen 95 beteget vizsgáltunk. Az endoszkópos
ultrahangvizsgálat 53 (56%) beteg esetében írt le epeúti kövességet: 55%-ban
(39/71) a közepes valószínűségi és 58%-ban (14/24) a magas valószínűségi
csoportban. Az ERCP mindegyik choledocholithiasisos esetet megerősítette. A két
valószínűségi csoport között nem volt szignifikáns különbség (p = 0,56) az ERCP
által igazolt epeúti kövesség tekintetében. Az ERCP csupán 1 esetben detektált
epeúti kövességet a negatív endoszkópos ultrahangvizsgálat ellenére. Az
endoszkópos ultrahangvizsgálat specificitása 100%, szenzitivitása 98%, míg
pozitív és negatív prediktív értéke 100%, valamint 98% volt.
Megbeszélés: Az epeúti kövesség meglétének becslése
különböző klinikai prediktorok alapján kihívást jelenthet.
Következtetés: Az endoszkópos ultrahangvizsgálat szenzitív
és pontos diagnosztikus eszköz a choledocholithiasis kimutatására és
értékelésére, olyan esetekben is, amelyeknél az előzetes képalkotók nem találtak
kövességet. Orv Hetil. 2022; 163(10): 400–406.
Summary.
Introduction: The likelihood of common bile duct stones can be
prognosticated by various clinical predictors, however, the sensitivity and
specificity of these factors are moderate. Endoscopic ultrasonography has been
shown to be a semi-invasive precise test for the detection of common bile duct
stones. Objective: Our aim was to assess the diagnostic
accuracy of endoscopic ultrasonography in patients with suspected
choledocholithiasis. Method: Patients of this prospective study
were categorized and divided into intermediate likelihood and high likelihood
groups according to the clinical predictors defined by the American Society of
Gastrointestinal Endoscopy (ASGE) guidelines and referred for linear
endosonography. Endoscopic retrograde cholangiopancreatography (ERCP) was
performed if needed. Results: A total of 95 patients were
assessed. Common bile duct stones were detected by endoscopic ultrasonography
overall in 53 (56%) patients: 55% (39/71) in the intermediate likelihood and 58%
(14/24) in the high likelihood group of patients. The detected common bile duct
stones in all patients were confirmed by ERCP. There was no significant
difference (p = 0.56) in the detection of stones by ERCP between the two
likelihood groups. ERCP confirmed choledocholithiasis only in one patient whose
preceding endosonography did not detect stone. The specificity and sensitivity
of endoscopic ultrasonography were 100% and 98%, the positive predictive value
and negative predictive value were 100% and 98%, respectively.
Discussion: Estimating the likelihood of
choledocholithiasis based on various clinical predictors might be challenging.
Conclusion: Endoscopic ultrasonography is a highly
sensitive and accurate diagnostic tool for the detection and evaluation of
common bile duct stones also in patients with previous normal imaging findings.
Orv Hetil. 2022; 163(10): 400–406.