bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ОСОБЛИВОСТІ ПОРУШЕНЬ ЕНЕРГОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ М’ЯЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ТОВСТОЇ КИШКИ ЗА УМОВ ПОСТРЕЗЕКЦІЙНОЇ ПОРТАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ
Authors: Гнатюк М. С. , Процайло О. М. , Татарчук Л. В. , Монастирська Н. Я. , Коноваленко С. О. 
Published: November 2022

Вступ. Пострезекційна портальна гіпертензія ускладнюється повнокров’ям, ураженням, погіршенням енергетичного забезпечення органів басейна ворітної вени, якого у м’язовій оболонці кишок не вивчено.
Мета дослідження – встановити особливості порушень енергетичного забезпечення м’язової оболонки товстої кишки за умов пострезекційної портальної гіпертензії.
Методи дослідження. Біохімічно та морфологічно вивчено товсту кишку 50 щурів, яких поділили на 3 групи: 1-ша – 15 інтактних тварин; 2-га – 20 щурів з пострезекційною портальною гіпертензією; 3-тя – 15 тварин з поєднанням пострезекційної портальної гіпертензії і поліорганної недостатності. Пострезекційну портальну гіпертензію моделювали шляхом резекції лівої та правої бокових часток печінки (58,1 % її паренхіми). Через місяць від початку досліду здійснювали евтаназію щурів кровопусканням за умов використання наркозу. Енергозабезпечення м’язової оболонки товстої кишки визначали за вмістом аденозинтрифосфату, аденозиндифосфату, аденозинмонофосфату, відношенням аденозинтрифосфату/аденозиндифосфату. На мікропрепаратах вимірювали товщину м’язової оболонки товстої кишки, відносний об’єм міоцитів, строми, ушкоджених міоцитів, стромально-міоцитарні відношення, діаметр міоцитів, їх ядер, ядерно-цитоплазматичні відношення в міоцитах. Між біохімічними та морфометричними показниками проводили кореляційний аналіз. Кількісні величини обробляли статистично.
Результати й обговорення. Резекція 58,1 % паренхіми печінки призводила до пострезекційної портальної гіпертензії, розширення та повнокров’я ворітної печінкової вени, брижових вен, венозного русла тонкої і товстої кишок, спленомегалії, асциту, рідше – до розвитку поліорганної недостатності. У стінці товстої кишки виявили дистрофію, некробіоз епітеліоцитів, міоцитів, ендотеліоцитів, стромальних структур, інфільтративні та склеротичні процеси. У м’язовій оболонці стромально-міоцитарні відношення зросли на 19,4 %, ядерно-цитоплазматичні відношення в міоцитах – на 6,7 %, відносний об’єм ушкоджених міоцитів збільшився в 7,2 раза, при розвитку поліорганної недостатності – на 25,7 %, 9,1 %, у 16,3 раза відповідно. У м’язовій оболонці зменшилися рівні аденозинтрифосфату, аденозиндифосфату, аденозинмонофосфату, відношення аденозинтрифосфату/аденозиндифосфату, тобто погіршилось її енергозабезпечення.
Висновки. Видалення лівої та правої бокових часток печінки в лабораторних статевозрілих білих щурів-самців призводить до розвитку пострезекційної портальної гіпертензії, вираженого ураження та погіршення енергетичного забезпечення м’язової оболонки товстої кишки. Ступінь порушення енергетичного забезпечення м’язової оболонки залежить від вираження ушкоджень її структур та поєднання пострезекційної портальної гіпертензії з поліорганною недостатністю.
ЗМІНИ ПОКАЗНИКІВ ВУГЛЕВОДНОГО ОБМІНУ ТА ВМІСТУ ЛЕПТИНУ У ХВОРИХ НА ДІАБЕТИЧНУ РЕТИНОПАТІЮ
Authors: Гореча М. Ю. , Лаповець Л. Є. , Ткачук С. О. , Степась Ю. М. 
Published: November 2022

Вступ. У презентованій статті наведено зміни показників лептину, вуглеводного обміну у хворих на діабетичну ретинопатію. За даними літератури, вміст лептину й інших ліпоцитокінів відображає ступінь вираження метаболічного синдрому, ожиріння, запалення та ангіогенез, які призводять до розвитку ретинопатії. У хворих на діабетичну ретинопатію спостерігають гіперлептинемію, яка є несприятливим фактором у формуванні судинних та проліферативних захворювань сітківки.
Мета дослідження – виявити зміни вмісту лептину в крові хворих на діабетичну ретинопатію за умов порушень вуглеводного обміну.
Методи дослідження. Проведено клініко-лабораторне обстеження 130 хворих на діабетичну ретинопатію (1-ша група – 70 пацієнтів, які є інсулінозалежними, 2-га група – 60 інсулінонезалежних пацієнтів). Середній вік хворих становив від 20 до 55 років. Отримані лабораторні показники порівнювали з показниками контрольної групи, до якої ввійшли 30 практично здорових осіб.
Результати й обговорення. Стимулювальний вплив естрогенів на метаболізм жирової тканини, зокрема, проявлявся вищим рівнем лептину в жінок, ніж у чоловіків. Співвідношення вмісту лептину в жінок та чоловіків у контрольній групі становило 1,97 – “гендерний” показник лептину. Виявлено перевищення контрольного рівня лептину в обох групах, особливо в групі інсулінозалежних пацієнтів. Більш виражений дисбаланс показників вуглеводного обміну спостерігали в групі інсулінозалежних пацієнтів.
Висновки. При діабетичній ретинопатії в інсулінозалежних пацієнтів виявлено гіперлептинемію, не залежну від гендерної належності. Дискордантні зміни вуглеводного обміну в таких хворих пов’язані зі зниженням резервів підшлункової залози. При діабетичній ретинопатії у пацієнтів без інсулінової залежності виявлено гіперлептинемію в жінок та нормальні показники лептину в чоловіків – різко виражена гендерна диференціація. Порушення вуглеводного обміну пов’язані з деяким виснаженням інсуліносекреторної здатності β-клітин підшлункової залози.
КЛІНІКО-ЕПІДЕМІОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ТА ІМУННІ ЗРУШЕННЯ У ХВОРИХ НА КРОПИВʼЯНКУ
Authors: Петрук А. М. 
Published: November 2022

Вступ. Вивчення клініко-епідеміологічних особливостей та імунних зрушень у хворих на кропив’янку, в тому числі за наявності супутніх Лайм-бореліозу і лямбліозу, залишається актуальною проблемою сучасних інфектології та дерматології.
Мета дослідження – вивчити клініко-епідеміологічні особливості та імунні зрушення у хворих на кропив’янку.
Методи дослідження. Під спостереженням перебувало 67 хворих на кропив’янку віком від 18 до 71 року. Пацієнтів поділили на 3 групи, з них 23 (1-ша група) – пацієнти з кропив’янкою і Лайм-бореліозом, 20 (2-га група) – хворі на кропив’янку та лямбліоз, 24 (3-тя група) – хворі на кропив’янку без Лайм-боре­ліозу і лямбліозу. Контрольну групу становили 25 донорів крові, які за віком і статтю суттєво не відрізнялись від обстежених осіб і в анамнезі вказували на відсутність факту присмоктування кліщів. У сироватці крові хворих на кропив’янку методом імуноферментного аналізу (ІФА) визначали антитіла до антигенів комплексу B. burgdorferi s. l., застосувавши тест-системи компанії “Euroimmun AG” (Німеччина). Для виявлення цист лямблій готували мазок нативного матеріалу фекалій, який досліджували у світлооптичному мікроскопі при малому і великому збільшенні (об. ×8, ×40, ок. ×10). Антитіла імуноглобулінів класу M до антигенів лямблій у сироватці крові пацієнтів визначали методом ІФА, використавши набори “Лямблія-IgM-ІФА-Бест”. Концентрацію імуноглобулінів класу E визначали методом ІФА, застосувавши набори “ІФА-Бест”. Рівень ендогенної інтоксикації оцінювали за сорбційною здатністю еритроцитів, яку визначали за методом А. А. Тогайбаєва (1981).
Результати й обговорення. Встановлено епідеміологічні особливості Лайм-бореліозу у хворих на кропив’янку: більшість осіб зазнала нападів кліщів з квітня до жовтня, при цьому пік припав на липень; пацієнти суттєво частіше зазнавали нападу кліща один раз; переважали укуси кліщів у верхні кінцівки (p<0,05); допомогою лікаря чи медичної сестри для видалення кліщів скористалися 43,8 % опитаних. У хворих на кропив’янку і лямбліоз клінічна картина недуги суттєво відрізнялася від клінічної картини кропив’янки без лямбліозу: достовірно частіше відзначали гіркоту в роті, тяжкість у правому підребер’ї і нудоту (p<0,05). Відзначено ще й тенденцію до частішого виявлення в таких пацієнтів нестійкості випорожнень (закрепи, проноси). Суттєво вищі показники сироваткових імуноглобулінів класу E відмічено у хворих на кропив’янку порівняно з особами з кропив’янкою і Лайм-бореліозом (p<0,05). Підвищення сорбційної здатності еритроцитів діагностовано у пацієнтів усіх 3 груп щодо обстежених контрольної групи та достовірно більше у хворих на кропив’янку і лямбліоз порівняно з групою обстежених із кропив’янкою та Лайм-бореліозом (p<0,05).
Висновок. Доцільно хворих на кропив’янку, в яких є гіркота в роті, тяжкість у правому підребер’ї і нудота, обстежувати на наявність можливого інфікування лямбліями.
ВМІСТ ЦИТОКІНІВ У СЛИНІ ПРИ АЛЬВЕОЛІТАХ ПІСЛЯ АТИПОВОГО ВИДАЛЕННЯ ЗУБІВ МУДРОСТІ
Authors: Трускавецький О. М. , Акімова В. М. , Лаповець Л. Є. 
Published: November 2022

Вступ. Поширеним запальним ускладненням після операції з атипового видалення зуба мудрості є альвеоліт (локальний остеїт), який трапляється в 14–35 % випадків таких операцій. Оперативне втручання та вогнище інфекції відіграють роль патогенетичних чинників у розвитку альвеоліту. Для оцінки ефективності профілактики та лікування цього ускладнення запропоновано комплекс лабораторних показників, які відображають перебіг запалення. Водночас інформації щодо вмісту ключових прозапальних цитокінів місцевого значення є недостатньо.
Мета дослідження – дослідити вміст інтерлейкіну 1β (IL-1β) та інтерлейкіну 6 (IL-6) в слині пацієнтів після атипового видалення зубів мудрості.
Методи дослідження. Проведено клінічне та лабораторне обстеження хворих на альвеоліт після операції з видалення зуба мудрості. Концентрацію IL-1β та IL-6 визначали методом імуноферментного аналізу.
Результати й обговорення. Концентрація IL-1β у слині пацієнтів до проведення оперативного втручання з видалення ретинованого зуба була вірогідно в 11,6 раза вищою, а концентрація IL-6 – у 13 разів більшою порівняно з показником у здорових осіб. На 3-й день після операції рівень IL-1β зріс у 6,7 раза, а IL-6 – в 1,6 раза порівняно з доопераційним показником. На 7-й день після операції вміст IL-1β знизився у 3,6 раза, а IL-6 – у 2 рази порівняно з показником на 3-й день, однак залишався вищим порівняно з показником до операції та порівняно з контролем.
Висновки. У пацієнтів з ретинованими 8 зубами виявлено підвищений рівень прозапальних цитокінів IL-1β та IL-6 у слині, що свідчить про наявність хронічного запалення. Після видалення зуба мудрості спостерігали значне зростання концентрації досліджуваних цитокінів у слині, що вказує на активацію моноцитарно-макрофагальної системи. На основі комплексної оцінки клінічного стану і дослідження цитокінів встановили, що рівень IL-1β та IL-6 в слині значно збільшується у хворих на альвеоліт (локальний остеїт).
АКТИВНІСТЬ ПРОЦЕСІВ ПЕРОКСИДАЦІЇ ЛІПІДІВ У СЕРЦІ ЩУРІВ-САМЦІВ, ЯКІ ЗАЗНАЛИ КАСТРАЦІЇ
Authors: Регеда М. С. , Вервега Б. М. , Степась Ю. М. , Ярошенко Т. Я. 
Published: November 2022

Вступ. Патологія серцево-судинної системи займає провідне місце у структурі захворюваності та смертності. Однією з причин її розвитку є статеві гормони.
Мета дослідження – оцінити розвиток оксидативного стресу в гомогенаті серця щурів-самців після кастрації та замісної терапії.
Методи дослідження. Досліди виконано на щурах лінії Вістар масою 160–180 г. Тварин було поділено на 5 груп: контроль; кастрація 1 місяць тому; кастрація 2 місяці тому; кастрація + замісна терапія 1 місяць тому; кастрація + замісна терапія 2 місяці тому. Замісну гормонотерапію в кастрованих тварин відтворювали тестостерону пропіонатом (“Фармак”) – 1 мг/кг підшкірно 1 раз на день протягом усього експерименту. В гомогенаті серця визначали вміст дієнових кон’югатів (ДК), ТБК-активних продуктів (ТБК-ап), супероксиддисмутазну і каталазну активність.
Результати й обговорення. У групі тварин, яким 1 місяць тому здійснили кастрацію, вміст ДК і ТБК-ап, порівняно з контролем, зменшився, а в щурів, яким 2 місяці тому провели кастрацію, – збільшився. Замісна терапія призвела до модуляторних впливів рівня ДК і ТБК-ап: одномісячна терапія викликала зростання показників, а двомісячна – зниження. Значення ДК при замісній терапії достовірно не відрізнялися від контролю, але були вищими після двомісячного курсу замісної терапії. Значення ТБК-ап при замісній терапії не залежали від тривалості курсу і достовірно не відрізнялися від контролю. Ензимна ланка антиоксидантної системи збільшилася через 1 місяць після кастрації і зменшилася через 2 місяці. Замісна терапія проявила модулюючий ефект, зумовлюючи нормалізацію показників супероксиддисмутазної і каталазної активності.
Висновки. Кастрація щурів-самців через 1 місяць викликає підвищення супероксиддисмутазної і ­каталазної активності, зниження інтенсивності процесів пероксидації ліпідів порівняно з контролем. Кастрація тварин через 2 місяці спричинює зменшення супероксиддисмутазної і каталазної активності, зростання інтенсивності процесів пероксидації ліпідів порівняно з контролем. Проведення замісної терапії статевими гормонами кастрованим тваринам наближає досліджувані біохімічні показники до рівня щурів контрольної групи.
ЗМІНИ ВМІСТУ МОЛЕКУЛ СЕРЕДНЬОЇ МАСИ У ЩУРІВ-САМЦІВ, ЯКІ ЗАЗНАЛИ КАСТРАЦІЇ І СТРЕСУ, В ПРОЦЕСІ РОЗВИТКУ АДРЕНАЛІНОВОГО ПОШКОДЖЕННЯ СЕРЦЯ
Authors: Друзюк Р. Б. , Денефіль О. В. 
Published: November 2022

Вступ. За сучасних умов життя, у зв’язку з війною, вивчення впливу стресу на організм є найбільш актуальним. Адреналін, що виділяється при цьому, є пусковою ланкою розвитку серцево-судинної патології. Доведено також, що стрес викликає пригнічення синтезу тестостерону та сперматогенезу.
Мета дослідження – оцінити розвиток ендогенної інтоксикації у щурів, які зазнали кастрації і стресу, в процесі розвитку адреналінового пошкодження серця (АПС).
Методи дослідження. Дослідження виконано на 240 білих щурах-самцях лінії Вістар. Тварин поділили на 4 серії: 1-ша – контроль; 2-га – стрес; 3-тя – кастрація; 4-та – кастрація і стрес. Для відтворення адреналінового пошкодження серця щурам вводили одноразово внутрішньочеревно 0,18 % розчин адреналіну гідротартрату з розрахунку 0,5 мг/кг маси. Стрес викликали з 1,5- до 3-місячного віку шляхом постійного утримування тварин у клітках з обмеженням життєвого простору вдвічі. Кастрацію проводили під тіопентал-натрієвим знеболюванням. Ендогенну інтоксикацію оцінювали за визначенням вмісту молекул середньої маси (МСМ280, МСМ260, МСМ254, МСМ238) у контролі, через 1, 3, 7, 14 і 28 діб після АПС.
Результати й обговорення. При аналізі показників МСМ у контрольних групах усіх серій відмічено таке. Вміст МСМ238 був найвищим у 4-й серії щурів, вміст МСМ254 значно зріс у 2-й і 4-й серіях, вміст МСМ260 знизився у 2-й серії і підвищився – в 4-й, вміст МСМ280 був найменшим у 1-й серії, найбільшим – у 4-й. У кожній із серій накопичення різних фракцій МСМ залежало від терміну, що минув після введення адреналіну. Вміст МСМ238 через 1 добу АПС був максимальним у 3-й серії, 3 доби – у 3-й, 7 діб – у 2-й і 3-й, 14 діб – у 3-й, 28 діб – у 2-й і 3-й. Вміст МСМ254 через 1 добу АПС був максимальним у 3-й серії, 3 доби – у 1-й, 7 діб – у 3-й, 14 діб – у 3-й, 28 діб – у 2-й і 3-й. Вміст МСМ260 через 1 добу АПС був максимальним у 2-й і 3-й серіях, 3 доби – у 1-й, 7 діб – у 1-й, 14 діб – у 2-й, 28 діб – у 2-й. Вміст МСМ280 через 1 добу АПС був максимальним у 2-й с, 3-, 74-, 14 2-, 283-.
ерії, 3 доби – в 1-й, 7 діб – у 4-й, 14 діб – у 2-й, 28 діб – у 3-й.
Висновок. Поєднання кастрації і стресу в щурів-самців спричинює найбільше накопичення МСМ. У кожній із серій накопичення різних фракцій МСМ залежить від терміну, що минає після введення адреналіну. Найбільший розвиток ендогенної інтоксикації при АПС спостерігають у тварин, які зазнали кастрації.
ДОСЛІДЖЕННЯ ОПТИМАЛЬНОГО СКЛАДУ КАПСУЛЬНОЇ МАСИ З ЕФІРНОЮ ОЛІЄЮ ЧЕБРЕЦЮ ЗВИЧАЙНОГО ПРИ РОЗРОБЦІ ТВЕРДИХ КАПСУЛ
Authors: Зарівна Н. О. 
Published: November 2022

Вступ. Фармацевтична розробка муколітичного лікарського засобу на основі густого екстракту чебрецю повзучого (ЧП) та ефірної олії чебрецю звичайного (ЧЗ) у вигляді твердих капсул включала насамперед технологію одержання рідкого і густого екстрактів ЧП. Останні отримано за технологією, що дозволила зберегти і відтворити біологічно активні речовини трави ЧП. У попередній роботі розглянуто питання щодо підбору ексципієнтів-лідерів згідно з їх властивостями і функціональним призначенням для отримання порошкової маси з ефірною олією ЧЗ. Крім того, висвітлено основні технологічні моменти, які полягали у виборі кращих поєднань допоміжних речовин та способу введення ефірної олії ЧЗ у порошкову масу. Необхідним було також вивчення впливу кількісних факторів на властивості одержаної порошкової маси, які дозволять підібрати відповідну кількість допоміжних речовин, вивчити їх взаємодію та запропонувати оптимальний склад капсульної маси з ефірною олією ЧЗ із задовільними фармако-технологічними показниками для заповнення твердих желатинових капсул.
Мета дослідження – підібрати кількість допоміжних речовин і вивчити їх вплив на якість одержаної капсульної маси на основі ефірної олії чебрецю звичайного при розробці твердих капсул.
Методи дослідження. Під час дослідження використано ефірну олію чебрецю звичайного, допоміжні речовини (неусілін UFL 2 (“Fuji Chemical Industry”, Японія), просолв SMHD 90 (“JRS Pharma”, Німеччина), кальцію дигідрофосфат (“JRS Pharma, Німеччина”)), регресійний аналіз.
Результати й обговорення. Вплив кількісних факторів на властивості капсульної маси вивчали методом регресійного аналу, використовуючи симетричний композиційний ротатабельний уніформ-план другого порядку. В результаті реалізовано 14 дослідів експерименту та 6 додаткових – щодо встановлення помилки експериментатора. Для одержаних порошкових мас з ефірною олією ЧЗ визначено головні фармако-технологічні показники капсульної маси, показано взаємозв’язок між ними у вигляді рівнянь регресії, які приводили до канонічного вигляду, і на основі перетворених моделей будували лінії рівного виходу. Враховуючи результати їх розміщення, було запропоновано оптимальний склад капсульної маси на основі ефірної олії ЧЗ.
Висновок. Використання регресійного аналізу дозволило підібрати оптимальну кількість відібраних допоміжних речовин, а також вивчити їх вплив на якість одержаної капсульної маси на основі ефірної олії ЧЗ і запропонувати її оптимальний склад при створенні твердих капсул.
Quality of Life Trajectory and Its Mediators in Older Patients With Acute Decompensated Heart Failure Receiving a Multi-Domain Rehabilitation Intervention: Results From the Rehabilitation Therapy in Older Acute Heart Failure Patients Trial
Authors: Whellan David , McCarey Melissa M. , Chen Haiying , Nelson M. Benjamin , Pastva Amy M. , Duncan Pamela , Mentz Robert J. , Kitzman Dalane W. , Reeves Gordon , Reed Shelby D. 
Published: November 2022

Background:
As patients with heart failure experience worsening of their condition, including acute decompensated heart failure, quality of life deteriorates. However, the trajectory of quality of life changes and their determinants in the context of the Rehabilitation Therapy in Older Acute Heart Failure Patients trial physical rehabilitation intervention are unknown.

Methods:
Patients ≥60 years old admitted for acute decompensated heart failure (n=349) were randomized to either attention control or intervention. Quality of life outcomes (Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire; 12-Item Short-Form Health Survey) were measured at baseline (inpatient), 1 month, and 3 months. Intervention effects were assessed using linear mixed effects regression, including covariates to model the main effects of the intervention and timing of outcome assessments. Mediation analysis determined if changes in Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire were due to improvement in physical function (short physical performance battery, 6-minute walk distance).

Results:

Baseline Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire summary score was similarly poor in the intervention and control arms (40.2±20.6 versus 41.5±20.6). Although the intervention experienced nominally greater Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire improvement than control at 1 month (64.7±1.9 versus 61.1±1.9,
P
=0.13), the difference was not statistically significant until 3 months (67.7±1.9 versus 60.8±1.9,
P
=0.004). Twelve-Item Short-Form Health Survey Physical and Mental Composite Scores increased in both arms at 1 month and continued improvement only in the intervention. The 3-month improvement in short physical performance battery score explained 64.1% of the improvement in Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire (
P
<0.001).

Conclusions:
In older patients hospitalized for acute decompensated heart failure, quality of life improves in the first month after discharge. The quality of life benefit of a post-discharge physical rehabilitation intervention is detected early with large significant improvements at 3 months achieved primarily through improvement in short physical performance battery.

Registration:

URL:
https://clinicaltrials.gov
; Unique identifier: NCT02196038.
Infants With Congenital Heart Disease at Risk of Early Atherosclerotic Disease
Authors: Moustafa Ahmed , Popat Himanshu , Ayer Julian , Haghighi Marjan , Skilton Michael , Carmo Kathryn Browning 
Published: November 2022

Background
Aortic intima‐media thickness (aIMT) measurement is an established indicator of preclinical atherosclerosis. We aimed to describe the aIMT in infants with congenital heart disease undergoing cardiac surgery over the first year of life and explore its association with cardiopulmonary bypass, growth velocity, and a diagnosis of left heart obstruction.

Methods and Results

A prospective cohort study measuring mean and maximum aIMT preoperatively, at 3 months, and 1 year of age in neonates with congenital heart disease undergoing cardiac surgery. Twenty‐four infants with a median gestation of 39 weeks and a median birth weight of 3184 g were included. Sixteen (67%) infants had left outflow tract obstruction. Gestation correlated inversely with baseline mean aIMT (β=−0.027,
P
=0.018) and positively with the percentage of increase in mean and maximum aIMT between baseline and 3 months (β=17%,
P
=0.027 and β=15%,
P
=0.023). The presence of left outflow obstruction was significantly associated with increasing mean and maximum aIMT between baseline and 1 year (mean aIMT change: β=34%,
P
=0.017 and maximum aIMT change β=43%,
P
=0.001). Both subgroups of left heart obstruction and non‐left heart obstruction significantly changed over time (
P
=0.001 and
P
<0.001) but trends were not statistically different between both subgroups (
P
=0.21). Growth velocity and cardiopulmonary bypass were not associated with baseline or change in aIMT over the first year of life.

Conclusions
AIMT significantly increased over the first 3 months in our cohort of infants with repaired congenital heart disease. Increasing gestation was associated with decreasing aIMT at 3 months. Growth velocity and cardiopulmonary bypass were not associated with aIMT changes over the first year. Left heart obstruction was associated with a trend toward increased aIMT.