bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
КОМПЛЕКСНА БІОРЕГУЛЯЦІЙНА ТЕРАПІЯ У ВІДНОВНОМУ ЛІКУВАННІ ПАЦІЄНТІВ З ОСТЕОАРТРОЗОМ НА ТЛІ ЕКЗОКРИННОЇ НЕДОСТАТНОСТІ ПІДШЛУНКОВОЇ ЗАЛОЗИ БІЛІАРНОГО ГЕНЕЗУ
Authors: Галабіцька І. М. , Бабінець Л. С. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. Пацієнти із остеоартрозом (ОА) зазвичай знаходяться у віковій категорії понад 40 років, часто мають не одне коморбідне захворювання, тому при їх лікуванні важливо враховувати вплив численних ліків на параметри не тільки суглобової функції, а й травної, зокрема, екскреторної недостатності підшлункової залози (ЕкНПЗ) біліарного генезу, а також гастроентерологічних синдромів.
Мета – оцінити вплив запропонованої схеми комплексного лікування із включенням біорегуляційних препаратів на параметри суглобової і травної функцій за умов коморбідності ОА із ЕкНПЗ біліарного генезу.
Матеріал і методи. Обстежили 61 пацієнта з первинним ОА у коморбідності із ЕкНПЗ біліарного генезу поза загостренням основного та супутніх захворювань: хронічного некаменевого холециститу, функціональних захворювань жовчного міхура і жовчновидільної системи. Симптоми ОА оцінювали за індексом WOMAC (Western Ontario and McMaster University). Для оцінки гастроентерологічної симптоматики використовували опитувальник GSRS (Gastrointestinal Simptom Rating Scale), що містить 5 шкал: абдомінального болю (АР), диспепсичного синдрому (IS), діарейного синдрому (DS), синдрому запору (CS), синдрому гастроезофаренгеального рефлюксу (RS).
Результати. Виявлено статистично достовірне покращення індексу WOMAC за болем, скутістю, функціональною недостатністю та сумарно після лікування у обох досліджуваних групах, проте у ІІ групі лікувальний ефект був статистично достовірно вагомішим, що свідчить про доцільність застосування біорегуляційних препаратів (БРП) на показники функціонування суглобів у пацієнтів з первинним ОА та ЕкНПЗ біліарного генезу. Було виявлено статистично достовірне погіршення функції травлення за показниками шкал опитувальника GSRS (р<0,05) у групі пацієнтів базисної терапії ОА, що довело наявність можливих негативних побічних ефектів даної терапії у комплексі з симптоматикою коморбідного захворювання біліарної системи.
Висновки. 1. Додаткове застосування запропонованої схеми біорегуляційної терапії препаратами артротрофної (Цель Т), гепатотрофної (Хепель) дії і регулятором запалення (Траумель С) у базисному комплексному лікуванні пацієнтів з первинним ОА на тлі екзокринної недостатності ПЗ біліарного генезу сприяло статистично достовірному регресу прогресування первинного ОА за індексом WOMAC у порівнянні з аналогічними параметрами групи базисної терапії (р<0,05). 2. Включення додаткового курсу препаратів біорегуляційної дії сприяло статистично достовірному більш значимому регресу проявів гастроентерологічної симтоматики за шкалами GSRS (р<0,05) на відміну від динаміки аналогічних параметрів у групі стандартної базисної терапії ОА.
ПРО НАДАННЯ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ПРИ КРИТИЧНИХ СИТУАЦІЯХ, КОЛИ «НЕМОЖЛИВО ПРОВЕСТИ…» ТА «НЕМАЄ ОСНАЩЕННЯ…»
Authors: Гнатів В. В. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. У статті висвітлено питання про те, як надати медичну допомогу при загрозливих для життя станах, коли у лікаря за умов відсутності оснащення (поза межами медичного закладу) немає змоги застосувати Протокольні рекомендації при гострій крововтраті, анафілактичному шоці, артеріальній гіпертензії, набряку легень, нападі бронхіальної астми.
Мета – інформувати лікарів про надання медичної допомоги в умовах відсутності медичного оснащення та неможливості застосування існуючих Протоколів.
Матеріал і методи. У статті використані посилання на медичну літературу, 45-річний власний досвід роботи в анестезіології та інтенсивній терапії, матеріали із рецензування летальних випадків.
Висновки. Лікар, навіть за відсутності медичного оснащення, орієнтуючись в основах танатогенезу, завжди спроможний надати медичну допомогу потерпілому, який перебуває у критичному стані.
ДИСБІОЗ ТОВСТОЇ КИШКИ У ХВОРИХ НА КОЛОРЕКТАЛЬНИЙ РАК
Authors: Русин А. В. , Бедей Н. В. , Солодовнік О. П. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. У статті представлено висновки бактеріологічних досліджень калу товстої кишки у хворих на колоректальний рак, які виконували на базі КНП “Закарпатський протипухлинний центр”. Майже у всіх пацієнтів виявили зміни кишкової мікробіоти. Формування дисбіозу товстої кишки у хворих на КРР можна пояснити зривом адаптаційних, захисних, компенсаторних механізмів, при якому макроорганізм не встигає виробляти ефективні захисні механізми від токсичних субстратів, у результаті чого виникають дисбіотичні порушення кишечника різного ступеня тяжкості. Цей факт погіршує перебіг основного захворювання та якість життя пацієнтів. Зміни кількісного та якісного складу мікрофлори товстої кишки вимагають корекції: збільшення кількості біфідо- та лактобактерій та зменшення кількості умовно-патогенних бактерій, тому кожен пацієнт повинен мати індивідуальну схему лікування дисбіотичних явищ у кишечнику.
Мета – оцінити кількісний та якісний стан мікрофлори товстої кишки. Вивчити зміни показників ступенів дисбіозу товстої кишки у хворих на КРР в різних стадіях пухлинного процесу.
Матеріал і методи. Обстежено 75 пацієнтів з верифікованим діагнозом КРР, які перебували на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатський протипухлинний центр» за період 2018–2021 рр. За стадіями патологічного процесу пацієнти були поділені наступним чином: у 6 пацієнтів була І стадія, у 14 пацієнтів – ІІ стадія, у 34 – III стадія, у 21 – IV стадія пухлинного процесу. У всіх випадках діагноз був верифікований за допомогою бактеріологічного дослідження калу.
Результати. Обстежено 75 пацієнтів з діагнозом КРР, з яких дисбіоз товстої кишки виявили у 72 хворих. У більшості хворих на КРР виявлено стійкі патологічні зсуви мікроекології товстої кишки, які характеризувалися зміною загальної кількості типових кишкових паличок, появою гемолітичних кишкових паличок, дефіцитом основних представників мікробного пейзажу – біфідобактерій та лактобактерій, збільшенням кількості гнилісних та грибкових бактерій. У таких пацієнтів часто відмічається пригнічення всіх показників імунітету. Як відомо, існує тісний зв’язок між станом імунітету та кандидозом. Кандидоз може бути як наслідком, так і причиною імунної недостатності, що сприяє генералізації кандидозної інфекції. Наведені вище дані дають підставу стверджувати, що застосування імунокоректорів, як і антифунгінальних засобів, є обов’язковим у корекції дисбіотичних порушень у даної категорії пацієнтів. Саме тому, на нашу думку, не важливо, що з них було першим – дисбіотичні зміни товстої кишки чи пухлинна інтоксикація, є необхідність корекції дисбіозу товстої кишки.
Висновки. Для підвищення ефективності лікування хворих на КРР є сенс у проведенні бактеріологічного аналізу калу та корекції дисбіозу мікробними комплексами, при цьому до кожного пацієнта має бути індивідуальний підхід.
ІНТРАОПЕРАЦІЙНИЙ НЕЙРОМОНІТОРИНГ У ЗАПОБІГАННІ ТРАВМ НЕРВІВ ГОРТАНІ
Authors: Шідловський В. О. , Шідловський О. В. , Дивак А. М. , Привроцький В. М. 
Published: September 2022

РЕЗЮМЕ. Мета – аналіз результатів застосування інтраопераційного нейромоніторингу нервів гортані при операціях на щитоподібній залозі.
Матеріал і методи. На власному клінічному матеріалі проведено порівняльну оцінку кількості й характеру травм нервів гортані та зумовлених ними розладів фонації після хірургічного лікування хворих на зоб. Першу групу становили 208 пацієнток, у яких під час операції на щитоподібній залозі здійснювали лише візуальну ідентифікацію поворотних нервів гортані. З метою профілактики травм зовнішньої гілки верхнього нерва гортані застосовували методику поетапного і роздільного перевʼязування верхньої щитоподібної артерії та її гілок на капсулі щитоподібної залози. До другої групи входила 201 хвора, яким проводили операційні втручання з використанням інтраопераційного нейромоніторингу поворотного нерва гортані й зовнішньої гілки верхнього нерва гортані за авторським методом.
Результати. Наведено особливості проведення моніторингу поворотних нервів та зовнішньої гілки верхнього нерва гортані й варіанти оцінювання його результатів. Аналіз кількості травм на основі власного клінічного матеріалу показав, що в групі хворих, в якій використовували інтраопераційний нейромоніторинг, їх було майже у 2,5 раза менше, порівняно з групою пацієнток, яких оперували з візуальною ідентифікацією нервів. Установлено, що застосування інтраопераційного нейромоніторингу дозволяє збільшити кількість ідентифікованих нервів гортані й зменшити частоту їх травм, парезів гортані та розладів фонації. Наголошено на тому, що інтраопераційний нейромоніторинг не замінює візуальної ідентифікації нервів гортані, а доповнює її. У складних випадках його результати є визначальними для прийняття технічного рішення в процесі операції.
Висновки. При різних клінічних формах зоба топографо-анатомічні співвідношення органів передньої ділянки шиї змінені, порівняно з нормальною анатомією. Такі клінічні ситуації створюють умови для інтраопераційних травм поворотних і зовнішньої гілки верхніх нервів гортані і розладів її фонаторної функції. Для запобігання інтраопераційним травмам нервів гортані вважаємо за доцільне проводити хірургічне лікування зоба із застосуванням ІОНМ.
Coronary Artery Perforations: Glasgow Natural History Study of Covered Stent Coronary Interventions (GNOCCI) Study
Authors: Ford Thomas J. , Adamson Carly , Morrow Andrew J. , Rocchiccioli Paul , Collison Damien , McCartney Peter J. , Shaukat Aadil , Lindsay Mitchell , Good Richard , Watkins Stuart , Eteiba Hany , Robertson Keith , Berry Colin , Oldroyd Keith G. , McEntegart Margaret 
Published: September 2022

Background
The objective of the GNOCCI (Glasgow Natural History Study of Covered Stent Coronary Interventions) Study was to report the incidence and outcomes of coronary artery perforations over an 18‐year period at a single, high‐volume percutaneous coronary intervention center. We considered both the temporal trends and long‐term outcomes of covered stent deployment.

Methods and Results

We evaluated procedural and long‐term clinical outcomes following coronary perforation in a cohort of 43,343 consecutive percutaneous coronary intervention procedures. Procedural major adverse cardiac events were defined as a composite of death, myocardial infarction, stroke, target vessel revascularization, or cardiac surgery within 24 hours. A total of 161 (0.37%) procedures were complicated by coronary perforation of which 57 (35%) were Ellis grade III. Incidence increased with time over the study period (
r
=0.73;
P
<0.001). Perforation severity was linearly associated with procedural mortality (median 2.9‐year follow‐up): Ellis I (0%), Ellis II (1.7%), Ellis III/IIIB (21%),
P
<0.001. Procedural major adverse cardiac events occurred in 47% of patients with Ellis III/IIIB versus 13.5% of those with Ellis I/II perforations (odds ratio, 5.8; 95% CI, 2.7–12.5;
P
<0.001). Covered stents were associated with an increased risk of stent thrombosis at 2.9‐year follow‐up (Academic Research Consortium definite or probable; 9.1% versus 0.9%; risk ratio, 10.5; 95% CI, 1.1–97;
P
=0.04).

Conclusions
The incidence of coronary perforation increased between 2001 and 2019. Severe perforation was associated with higher procedural major adverse cardiac events and was an independent predictor of long‐term mortality. Although covered stents are a potentially lifesaving treatment, the generation of devices used during the study period was limited by their efficacy and high risk of stent thrombosis.

Registration Information
Clinicaltrials.gov. Identifier: NCT03862352.
Determining the Likelihood of Disease Pathogenicity Among Incidentally Identified Genetic Variants in Rare Dilated Cardiomyopathy‐Associated Genes
Authors: Yang Qixin , Berkman Amy M. , Ezekian Jordan E. , Rosamilia Michael , Rosenfeld Jill A. , Liu Pengfei , Landstrom Andrew P. 
Published: September 2022

Background
As utilization of clinical exome sequencing (ES) has expanded, criteria for evaluating the diagnostic weight of incidentally identified variants are critical to guide clinicians and researchers. This is particularly important in genes associated with dilated cardiomyopathy (DCM), which can cause heart failure and sudden death. We sought to compare the frequency and distribution of incidentally identified variants in DCM‐associated genes between a clinical referral cohort with those in control and known case cohorts to determine the likelihood of pathogenicity among those undergoing genetic testing for non‐DCM indications.

Methods and Results

A total of 39 rare, non‐
TTN
DCM‐associated genes were identified and evaluated from a clinical ES testing referral cohort (n=14 005, Baylor Genetic Laboratories) and compared with a DCM case cohort (n=9442) as well as a control cohort of population variants (n=141 456) derived from the gnomAD database. Variant frequencies in each cohort were compared. Signal‐to‐noise ratios were calculated comparing the DCM and ES cohort with the gnomAD cohort. The likely pathogenic/pathogenic variant yield in the DCM cohort (8.2%) was significantly higher than in the ES cohort (1.9%). Based on signal‐to‐noise and correlation analysis, incidental variants found in
FLNC
,
RBM20
,
MYH6
,
DSP
,
ABCC9
,
JPH2
, and
NEXN
had the greatest chance of being DCM‐associated.

Conclusions
The distribution of pathogenic variants between the ES cohort and the DCM case cohort was gene specific, and variants found in the ES cohort were similar to variants found in the control cohort. Incidentally identified variants in specific genes are more associated with DCM than others.
Spoke‐Administered Thrombolysis Improves Large‐Vessel Occlusion Early Recanalization: The Real‐World Experience of a Large Academic Hub‐and‐Spoke Telestroke Network
Authors: Kraft Andrew W. , Regenhardt Robert W. , Awad Amine , Rosenthal Joseph A. , Dmytriw Adam A. , Vranic Justin E. , Bonkhoff Anna K. , Bretzner Martin , Hirsch Joshua A. , Rabinov James D. , Stapleton Christopher J. , Schwamm Lee H. , Singhal Aneesh B. , Rost Natalia S. , Leslie‐Mazwi Thabele M. , Patel Aman B. 
Published: September 2022

Background
Intravenous thrombolysis (IVT) before mechanical thrombectomy (MT) for large‐vessel occlusion (LVO) stroke is increasingly controversial. Recent trials suggest MT without IVT is reasonable for patients presenting directly to MT‐capable “hub” centers. However, bypassing IVT has not been evaluated for patients presenting to IVT‐capable “spoke” hospitals that require hub transfer for MT. A perceived lack of efficacy of IVT to result in LVO early recanalization (ER) is often cited to support bypassing IVT, but data for IVT in patients who require interhospital transfer are limited. Here, we examined LVO ER rates after spoke‐administered IVT in our hub‐and‐spoke stroke network.

Methods
Patients presenting to 25 spokes before hub transfer for MT consideration from 2018 to 2020 were retrospectively identified from a prospectively maintained database. Inclusion criteria were pretransfer computed tomography angiography–defined LVO, Alberta Stroke Program Early Computed Tomography Score ≥6, and posttransfer repeat vessel imaging.

Results

Of 167 patients, median age was 69, and 51% were women. Seventy‐six received spoke IVT, and 91 did not. Alteplase was the only IVT used in this study. Comorbidities and National Institutes of Health Stroke Scale were similar between groups. ER frequency was increased 7.2‐fold in patients who received spoke IVT (12/76 [15.8%] versus 2/91 [2.2%];
P
<0.001]. Spoke‐administered IVT was independently associated with ER (adjusted odds ratio, =11.5 [95% CI, 2.2–99.6;
P
<0.05) after adjusting for the timing of last known well, interhospital transfer, and repeat vessel imaging. Interval National Institutes of Health Stroke Scale score was improved in patients with ER (median −2 [interquartile range, −6.3 to −0.8] versus 0 [−2.5 to 1];
P
<0.05).

Conclusion
Within our network, patients who received spoke IVT had a 7.2‐fold increased ER relative likelihood. This real‐world analysis supports IVT use in eligible patients with LVO at spoke hospitals before hub transfer for MT.
Did the Black Death Reach the Kingdom of Poland in the Mid-Fourteenth Century?
Authors: Guzowski Piotr 
Published: September 2022

Abstract
The Black Death is a turning point in late medieval European history. Recent studies have shown that even regions ostensibly not affected by it directly, or only marginally affected by it, suffered from profound demographic and economic consequences. The scale and geographical range of the plague in Central Europe, including the Kingdom of Poland, remains, however, a matter of dispute. Important to note in this regard is that the outbreak of the plague in Western Europe coincided with the reign of King Casimir of the Piast dynasty, which is associated with Poland’s extraordinarily successful modernization. Thus far, neither the primary sources documenting this era nor the palynological data that refer it can testify to the demographic and economic changes that would have ensued if an outbreak of the plague similar to the one that ravaged Western Europe had occurred in the Kingdom of Poland during the mid-fourteenth century.
Social Mobility through Migration to the Colonies: The Case of Algeria
Authors: van Leeuwen Marco H. D. , Maas Ineke 
Published: September 2022

Abstract
Most migrants move to further their economic and social position. How successful were they, and which migrants succeeded best? Would they have fared better if they had stayed at home? These questions are often raised regarding recent migrants to the United States and Europe, who often entered the labor market in relatively low positions. During their lifetime, many migrants improve their social position, as do subsequent generations. The migrants to Algeria during French colonial rule, however, entered the labor market at the higher echelons of society. Did they fare better than their parents? If so, did their descendants keep their relatively privileged colonial position? The effects of gaining or losing social, cultural, economic, and human capital appear to be different for various groups of migrants who moved to colonies, tweaking existing theories in economic history, settler history, and the sociology of migration.
Adult Female Height and the Gender Gap in Chile, 1860s–1990s
Authors: Llorca-Jaña Manuel , Clarke Damian , Araya-Valenzuela Roberto , Navarrete-Montalvo Juan 
Published: September 2022

Abstract
Analysis of a sample of around 4,600 women born between the 1860s and the 1990s finds that the height of adult females increased by about 5 cm, primarily from the 1860s to the 1880s and during the second half of the twentieth century—representing the greatest known improvement in women’s biological welfare in Chilean history. Chilean women have never been as tall as they are today. The secular height increase was higher for men than for women, but only slightly. The increasing sexual dimorphism in stature since the 1920s (achieving its highest value ever during the 1990s) suggests that male stature is more sensitive than female stature to changes in environmental conditions. Adult female heights also correlate with positive gradients in literacy and occupational status, and negative height differentials are in evidence between the native (Mapuche) population and the population with European ancestry.
Event-Related Potential Correlates of Learning to Produce Novel Foreign Phonemes
Authors: Railo Henry , Varjonen Anni , Lehtonen Minna , Sikka Pilleriin 
Published: September 2022

Abstract
Learning to pronounce a foreign phoneme requires an individual to acquire a motor program that enables the reproduction of the new acoustic target sound. This process is largely based on the use of auditory feedback to detect pronunciation errors to adjust vocalization. While early auditory evoked neural activity underlies automatic detection and adaptation to vocalization errors, little is known about the neural correlates of acquiring novel speech targets. To investigate the neural processes that mediate the learning of foreign phoneme pronunciation, we recorded event-related potentials when participants (N = 19) pronounced native or foreign phonemes. Behavioral results indicated that the participants’ pronunciation of the foreign phoneme improved during the experiment. Early auditory responses (N1 and P2 waves, approximately 85–290 ms after the sound onset) revealed no differences between foreign and native phonemes. In contrast, the amplitude of the frontocentrally distributed late slow wave (LSW, 320–440 ms) was modulated by the pronunciation of the foreign phonemes, and the effect changed during the experiment, paralleling the improvement in pronunciation. These results suggest that the LSW may reflect higher-order monitoring processes that signal successful pronunciation and help learn novel phonemes.
Causal Contributions of the Domain-General (Multiple Demand) and the Language-Selective Brain Networks to Perceptual and Semantic Challenges in Speech Comprehension
Authors: MacGregor Lucy J. , Gilbert Rebecca A. , Balewski Zuzanna , Mitchell Daniel J. , Erzinçlioğlu Sharon W. , Rodd Jennifer M. , Duncan John , Fedorenko Evelina , Davis Matthew H. 
Published: September 2022

Abstract
Listening to spoken language engages domain-general multiple demand (MD; frontoparietal) regions of the human brain, in addition to domain-selective (frontotemporal) language regions, particularly when comprehension is challenging. However, there is limited evidence that the MD network makes a functional contribution to core aspects of understanding language. In a behavioural study of volunteers (n = 19) with chronic brain lesions, but without aphasia, we assessed the causal role of these networks in perceiving, comprehending, and adapting to spoken sentences made more challenging by acoustic-degradation or lexico-semantic ambiguity. We measured perception of and adaptation to acoustically degraded (noise-vocoded) sentences with a word report task before and after training. Participants with greater damage to MD but not language regions required more vocoder channels to achieve 50% word report, indicating impaired perception. Perception improved following training, reflecting adaptation to acoustic degradation, but adaptation was unrelated to lesion location or extent. Comprehension of spoken sentences with semantically ambiguous words was measured with a sentence coherence judgement task. Accuracy was high and unaffected by lesion location or extent. Adaptation to semantic ambiguity was measured in a subsequent word association task, which showed that availability of lower-frequency meanings of ambiguous words increased following their comprehension (word-meaning priming). Word-meaning priming was reduced for participants with greater damage to language but not MD regions. Language and MD networks make dissociable contributions to challenging speech comprehension: Using recent experience to update word meaning preferences depends on language-selective regions, whereas the domain-general MD network plays a causal role in reporting words from degraded speech.