bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Освітня політика радянської влади на Катеринославщині (Дніпропетровщині) у 1920-х–1930-х рр. Етнонаціональний вимір
Authors: Нікілєв Олександр 
Published: June 2022

Мета статті – дослідити освітню політику держави в національних районах у Катеринославській губернії, пізніше – Дніпропетровській області, регіоні, з найбільшою в республіці концентрацією національних утворень. Методи дослідження: історико-генетичний, історико-порівняльний та історико-системний. Основні результати. Проаналізовано освітню політику Радянської влади у всіх національних районах регіону. Виявлено, що після закінчення громадянської війни представники національних меншин без ентузіазму сприймали ідеологію більшовицької влади. Щоб зміцнити свій вплив в цьому середовищі, було взято курс на створення відданого партії кадрового потенціалу з місцевого населення. Показано, що це почало робитися шляхом створення мережі загальноосвітніх та середніх спеціальних навчальних закладів. Розкрито особливості здійснення цієї політики у регіоні. Попри проголошення пріоритету в розвитку освіти держава на цю сферу виділяла недостатньо коштів.
Були серйозні проблеми з забезпеченістю навчальною літературою на рідній мові. Проте, зазначається, на кінець 20-х рр. у національних меншинах процент охоплення початковою освітою становив від 80 до майже 100%. У регіону з заможними національними громадами були кращі умови для забезпечення функціонування своїх шкіл. Підкреслюється, що була створена мережа різнопрофільних середніх спеціальних навчальних закладів. Підготовка в них спеціалістів знаходилася під відчутним ідеологічним впливом. З початку 1930-х рр. розпочалося згортання політики коренізації, ліквідація освітніх закладів і репресії відносно їх педколективів під гаслами звинувачення у «шпигунстві» та «контрреволюційній діяльності». У середині 1938 р. було припинено існування освітніх закладів усіх національних меншин. Стислі висновки Освітня політика у середовищі національних меншин на Катеринославщині проводилася у відповідності до проголошеної більшовицькою партією політики, яка полягала у впровадженні партійної ідеології через формування у системі закладів національної освіти кадрів, підготовлених у дусі більшовицької ідеології. У 1920-х рр., вона належним чином реалізовувалася. З початку 1930-х рр. освітянська політика починає змінюватися і навчання національними мовами починає згортатися, супроводжуючись репресіями щодо освітян. Процес завершується у середині 1938 р. ліквідацією навчальних закладів усіх типів та переведенням на російську або українську мови навчання. У такий спосіб владою було покладено початок процесу асиміляції та зросійщення національних меншин області. Практичне значення: для застосування дослідниками історії національних меншин 1920-х‒1930-х рр. Оригінальність: на основі матеріалів досліджень та збірників архівних документів. Наукова новизна: вперше подано освітню політику радянської влади на теренах Дніпропетровщини крізь призму реалізації її у різних національних утвореннях регіону. Тип статті: емпірична.
Гаракепектепе - уникальный памятник древней материальной культуры Азербайджана
Authors: Ісмаілзаде Гудрат , Абдуллаєва Гюльназ 
Published: June 2022

Гаракепектепе - уникальный памятник, охватывающий огромный отрезок времени от мезолита до позднего средневековья. И не случайно, что он несколько раз упоминается в известной энциклопедической книге основоположника азербайджанской научной историографии, выдающегося историка Аббаскули Ага Бакиханов «Гюлистан-Ирам» как важный культурно-торговый и стратегический пункт на пути с востока на север. На заре становления азербайджанской археологии к памятнику Гаракепектепе был проявлен интерес и таких известных исследователей как А.А. Ивановского и Э. Реслера, которыми на холме были осуществлены первые раскопочные работы.
Спустя более 60 лет на холме Гаракепектепе были начаты археологические изыскания под руководством автора этих строк. Около 30 лет продолжались археологические раскопки на данном холме-памятнике, в результате которых было установлено, что на протяжении нескольких тысячелетий здесь существовала жизнь. Впервые он был местом обитания мезолитических охотников, о чем свидетельствуют находки микролитических орудий. В эпоху медного века Гаракепектепе с его благоприятными хозяйственно-бытовыми условиями стал уже стационарным поселением оседлоземледельческих племен, доказательством чему являются характерные для указанного исторического периода керамические изделия и орудия труда, обнаруженные здесь в большом количестве.
Раскопками в раннебронзовом слое Гаракепектепе был выявлен ряд уникальных находок. Это - наконечник копья из небесного камня-метеорита, тигль для плавки металла, глиняная форма для отливки бронзового топора, глиняные сосуды с богатыми семантическими украшениями и много других изделий из металла, глины, камня и кости.
Не менее значительные данные были получены и о последующих этапах эпохи бронзы. При раскопках в верхних слоях, перекрывающих культурные напластования раннебронзовой эпохи, были выявлены следы плотной каменной застройки и остатки довольно мощной оборонительной стены среднебронзового периода. Также, были найдены керамические изделия, украшения и ряд других предметов, характерных для периода средней бронзы.
Интересными являлись находки, свидетельствующие об урбанизационных процессах в указанном периоде, и о тесных связях с культурными очагами Передней Азии. Заслуживает внимания и то обстоятельство, что археологическими исследованиями недалеко от холма Гаракепектепе было открыто погребальное поле, принадлежавшее непосредственно его древним насельникам. Раскопками в этом древнем некрополе выявлены богатые захоронения эпохи бронзы и начала железного века.
Освітня мобільність у просторі глобалізованого світу
Authors: Швидун Людмила 
Published: June 2022

У статті досліджується феномен освітньої мобільності, яка відкриває для людини нові можливості, але і призводить до нових ризиків.
Метою дослідження є спроба визначення основні аспекти освітньої мобільності, її проблеми та перспективи у контексті глобалізації світу та модернізації вітчизняної освіти.
Незважаючи на те, що за останні роки відбулися значні зміни у національній системі освіти, які спричинили її реформування згідно з вимогами міжнародних стандартів та норм, актуальним сьогодні залишається розкриття деяких аспектів освітньої мобільності як окремого виду мобільності, її потенціалу та викликів у зв’язку з динамікою розгортання процесів глобалізації, спрямованих на створення європейських просторів освіти та наукових розвідок.
Результати. Автором дослідження увагу сфокусовано на феномені мобільності як руху в освіті, професійній діяльності, переходу особистості з однієї соціальної позиції до іншої. Чільне місце відведено специфіці освітньої мобільності не лише вищої школи, але й загальної середньої і безперервної освіти, адже мобільність відкриває низку ідей як на рівні логік та моделей інтернаціоналізації сучасних університетів, так і на рівні підготовки, поглиблення компетенцій учителя Нової української школи.
Запропоновано авторське визначення поняття «освітня мобільність», оцінено вплив мобільності на розвиток освіти, людини, суспільства в цілому. Розкрито основні ризики впровадження мобільності, зокрема міжнародної, у національну систему освіти. Увагу акцентовано на необхідності розбудови національної системи освітньої мобільності. Показано, що фізична мобільність поступається місцем новій віртуальній мобільності, заснованій на взаємодії усіх традиційних форм передачі інформації через можливості інформаційного суспільства, виникає потреба принципового вдосконалення філософських основ мобільності та створення нової діалектики.
Висновки. Встановлено, що сучасна освітня мобільність відкриває для людини нові можливості і, водночас, призводить до нових ризиків. Тому й погляди науковців до цього явище неоднозначні. У функціонування освітньої мобільності втягнені глобальні суспільні процеси, енергетичні та інформаційні потоки. Мобільність сама освоює себе, будь-який вид її може об’єднатися з іншим.
Трансформація театральності буття в новому техно-культурному контексті (на прикладі анатомічного театру)
Authors: Прокопович Лада 
Published: June 2022

В умовах стрімкого розвитку цифрових технологій та суттєвих соціокультурних трансформацій зазнають змін різні культурні феномени, в тому числі й анатомічний театр, який набуває нових форматів та сенсів. Ці зміни, як актуальна наукова проблема, потребують осмислення в дискурсі соціальної філософії та філософії техніки. Метою даного дослідження є філософське осмислення трансформацій анатомічного театру як культурного феномену в новому техно-культурному контексті. Методологічна стратегія дослідження базується на концепції театральності соціокомунікативних проявів культури, яка дозволяє осмислювати соціальну реальність та окремі її феномени в динаміці їх змін зі зміною культурного контексту. В результаті аналізу історії виникнення та функціонування анатомічного театру як феномену європейської культури встановлено, що тривалий час він відповідав запиту суспільства на вивчення людського організму як біологічного об’єкту – його складу, будови. Цей запит формувався під впливом культурної парадигми доби Просвітництва із зростанням авторитету науки, зокрема й наукового природознавства. Театральний характер публічних розтинів дозволяв у максимально доступній та масовій (на той час) формі популяризувати досягнення анатомії та медицини. Згодом спостерігається зміна формату анатомічного театру – з реального на віртуально-цифровий та кіно-екранний, – що пов’язано із зміною його мети: сучасний анатомічний театр націлений не на вивчення невідомого, а на відтворення того, що вже відомо.
Висновок: анатомічний театр, як наукове, культурне та соціальне явище, не зник. Він досі залишається частиною масової культури, але набуває нових форм актуалізації в новому техно-культурному контексті. Ці зміни відбиваються й на театральності буття в цілому, яка також змінює звичні прояви візуальності, перформативності в умовах нових інформаційно-комунікативних практик та техно-культурних парадигм.
Seven Trumpets of the Book of Revelation in the Interpretation of Oecumenius
Authors: Куриляк Богдан 
Published: June 2022

Among the comments of the Church Fathers on the Book of Revelation, an important place is occupied by the comment of Oecumenius. It is considered to be the earliest Greek commentary on the Apocalypse. The article deals with the analysis of the interpretation of the passage of the “Seven Trumpets” (Rev 8:7–9:21; 11:15–19), by byzantine theologian Oecumenius. It was found that Oecumenius used a symbolic and allegorical method of interpretation. There some negative aspects of the excessive allegorization of biblical symbols were established. Oecumenius also puts sometimes into the biblical notions a meaning that is not present in the text itself. Oecumenius interprets the vision of the seven trumpets in the context of the doctrine of eternal torment and the doctrine of apocatastasis. It has been found that this understanding of the vision of the Seven Trumpets is inconsistent with the general teaching of Scripture about the fate of sinners and the salvation of the faithful. There are no texts in the Bible that support the doctrine of the salvation of the devil and demons. It is revealed that the Byzantine exegete sees the fulfilment of the vision of the Seven Trumpets in the distant future, after the general resurrection and the Second Coming of Jesus Christ. It was found that the futuristic interpretation of Oecumenius does not correspond to the biblical context and structure of the book of Revelation. Nothing in the text of the Seven Trumpets says that events will be after the Second Coming of Jesus Christ. Interpretation of the concept of the “third part” by Oecumenius corresponds to the context of seven trumpets representing God’s partial judgments mixed with mercy and expectation of repentance. Also important for Oecumenius is the doctrine of the Trinity, and therefore, when interpreting the seven trumpets, he refers to the Father, the Son, and the Holy Spirit. Although the text does not explicitly mention the Three Persons of the Deity, the context of the Book of Revelation confirms that the words of Oecumenius about the worship of the Father, the Son, and the Holy Spirit are correct. Analyzing the interpretation of Oecumenius, we can conclude that its interpretation is filled with references to other Old Testament and New Testament texts. We see further consideration of the indicated scientific problems in clarifying the connection between the interpretation of the passage “Seven Trumpets” of Oecumenius and other commentators of his time; a detailed analysis of the interpretation of Seven Trumpets in connection with the vision of Seven Churches, Seals and plages.
Time and Temporality: M. Heidegger`s Interpretation versus H. Bergson’s Intuition
Authors: Власова Тетяна , Макєшина Юлія , Власова Ольга 
Published: June 2022

The issue of the postmodern conceptualization of temporality is realized in a number of different fields of science and scientific schools. At the same time the relationship between discourse of temporality as theory and discursive practices of temporal modes is widely represented both in "high" and popular culture. As a result, classical concepts and traditional notions have been abandoned with the consequent predominance of plurality of meanings and variability of senses, which opens theoretical space for examining time and temporality both in modernity and postmodernity.
The aim of theorizing temporality in this article is presented as conceptual reconstruction of temporality in Heidegger`s and Bergson`s ideas who, while working approximately at the same period, addressed temporality from different standpoints; however, both laid the foundation for the postmodern conceptual apparatus of researching temporality. The attempts of analyzing temporality also include their most influential approaches to the interaction of "interpretation" and "intuition" in the post-paradigmatic "drift" under the "postmodern conditions". The methods of the analysis are stipulated by the interdisciplinary character of the research, which demands complex approaches and systematic investigation with the bias on phenomenological, hermeneutic and post-structural methods.
The scientific novelty of the research lies in the reconstruction of the notion and models of temporality in Heidegger`s and Bergson`s conceptions with the accent on the "volumetrical" reflections of both scientists, which include the dialogue relations in their creating meanings and concept, the dialogism (M. Bakhtin) in painting the polyphonic picture of the world. At present, temporality is often used both as a flexible notion and a kind of epiphenomenon of time, occupying mid-positions between the absolute time and the relative time. Heidegger accentuates the notional character of time, however using the term "phenomenon" in some cases, as for "Bergsonism" duration is presented as a notion in its conceptual development (Deleuze). According to Heidegger, all philosophic propositions are temporal ones; still he obviously could not have introduced his "finite temporalization" without Bergson`s claim of the ontological priority of duration. Though in the postmodern theory it is accepted that the unprecedented stress on temporality is due to Heidegger, the recognition should go back to Bergson for having transformed the classical modes of time and temporality and traditional approaches to their conceptualization.
Соціальна згуртованість та соціальна солідарність: у пошуках змістовного розмежування
Authors: Дейнеко Олександра 
Published: June 2022

Робота спрямована на визначення сутнісних відмінностей понять «соціальна солідарність» та «соціальна згуртованість» крізь етимологічно-лінгвістичну та соціологічну дослідницьку оптику. Критично осмислюючи позиції науковців щодо синонімічності та тотожності змісту цих понять, а також ідею їхньої відмінності у зв’язку із контекстом вживання, автор виокремлює декілька аспектів змістовного розмежування. Аргументом на користь наявності відмінностей у змісті є аналіз частоти використання понять «social cohesion» та «social solidarity» в оцифрованих джерелах Google Books з 1800 по 2019 рр. Підсумовано, що у фокусі етимологічно-лінгвістичного аналізу соціальна солідарність постає як мікросоціальний, первинно індивідуальний феномен, що передбачає «єдність одноманіття» та присутній на рівні свідомості; «соціальна згуртованість» апріорі засвідчує наявність певного колективного суб’єкта – гурту, уособлює «єдність різноманіття», та є онтологічно діяльнісним. Автор наголошує, що соціальна згуртованість – це «первинно колективна» якість, носієм якої є певна соціальна спільнота. Окремим аспектом аналізу постає визначення понять «соціальна солідарність» та «соціальна згуртованість» у роботах Е. Дюркгейма, що співвідносяться як частина та ціле, етап та результат. Дюркгейміанське наповнення цих концептів суперечить етимологічно-лінгвістичній логіці, оскільки соціальна солідарність у роботах класика постає як діяльнісний компонент соціальної згуртованості, що визначає тип соціальних зв’язків. Така ж лінія «змістовного перекосу» спостерігається у сучасних дефініціях «соціальної солідарності», що визначається з позицій макросоціології (як стан суспільства чи суспільний консенсус) та може передбачати діяльнісний вимір. Сучасні визначення поняття «соціальна згуртованість» мають, на думку автора, більш виражений діяльнісний акцент (згуртованість як процес та результат діяльності), що в цілому відповідає етимологічно-лінгвістичній логіці, і є менш «вибагливими» щодо характеру єдності, що постає як спільність.
Національні інтереси та альтернативні інтеграційні проєкти держав Центральної Європи в межах ЄС у сучасний період
Authors: Міщук Віктор 
Published: June 2022

У статті розглядаються альтернативні до ЄС інтеграційні проєкти в державах Вишеградської групи. Увага акцентована на взаємодії національних інтересів вірогідних учасників та ініціаторів нового інтеграційного утворення. Окремо розглянута кореляція між регіональною європейською інтеграцією та альтернативними субрегіональними інтеграційними концепціями. В роботі виділяються теоретичні основи та практичне політичне втілення інтеграційних проєктів вироблених на просторах Центрального субрегіону Європи. Зокрема в державах Вишеградської групи: Польщі, Угорщині, Чехії та Словаччини. Пояснюються історичні причини виникнення певної геополітичної концепції, або ж відсутності такої в сучасній міжнародній політиці держав.
Досліджено недоліки та переваги для втілення у субрегіоні Центральної Європи проєктів Інтермарії, Ініціативи трьох морів, Великої Угорщини. Детально проаналізований генезис цих інтеграційних ініціатив, їх сучасний стан в теоретичній політичній науці та практичне втілення на міждержавній арені. Проаналізовано національні інтереси Угорщини, Чехії, Польщі та Словаччини у втіленні цих субрегіональх інтеграційних концепцій та взаємодія у їх впровадженні із регіональною європейською інтеграцією.
Висновки пропонують розглянути авторський погляд на реалістичність втілення тих чи інших альтернативних до європейської інтеграції геополітичних концептів. Прогнози сформовані на основі аналізу національних інтересів, в рамках заявлених інтеграційних проєктів, держав Вишеградської групи та відповідності траєкторії розвитку геополітичних концептів сучасному руху регіональної євроінтеграції.
Дані виявлені в ході дослідження можуть бути використані при подальшому вивченню проблематики європейської інтеграції в державах ЦЄ, аналізі міжнародної політичної ситуації в Центральній Європі, виявленні та дослідженні національних інтересів держав Вишеградської групи. А також при розробці та моделюванні прогностичних сценаріїв розвитку міждержавної політики в Центральній Європі та Євросоюзі загалом.
The Second Karabakh War through the Prism of the Most Influential British Press, 27 September-10 November 2020
Authors: Гусейнова Ульвія 
Published: June 2022

This article deals with the analysis of the coverage of the Second Karabagh War by the influential British press. The mass media plays an important role in shaping or influencing people’s opinions on conflicts. The Armenia-Azerbaijan Nagorno Karabakh Conflict is one of the conflicts that has got and presently is getting international press coverage. The news coverage has great importance in informing the world how Armenia invaded and destroyed Karabakh. And as the British press is enough influential in western countries and plays an important role in shaping the opinions, its coverage of the conflict is very important. Another important point is that the United Kingdom has long been one of the important geostrategic actors in the system of international relations. Although the UK's international influence is relatively weak in modern times, the country is still considered one of the world's power centers.
The United Kingdom is also home to concepts such as parliamentarism, democracy, liberalism, and freedom of thought, speech, and press. All these factors make the analysis of the Armenian-Azerbaijani Nagorno-Karabakh conflict in the British press especially relevant. One more important fact that is worth to mention that Azerbaijan is a country rich in oil and gas reserves. This fact draws the attention of many individuals and legal entities in the United Kingdom, including BP, to Azerbaijan. The economic interests of transnational companies coincide with the development trends of the Nagorno-Karabakh conflict and, as a result, take different directions. Taking this into account, Azerbaijan is objectively interested in gaining access to the political and intellectual elite of the United Kingdom through these individuals and legal entities. The links of transnational companies to Azerbaijan's national security are one of the subjects of research in the British press. This, in turn, increases the relevance of the study of the Nagorno-Karabakh conflict in the British press.
Філософська антропологія як методологія дослідження феномена людини-нотаріуса
Authors: Манойло Наталія 
Published: June 2022

Будь-яка проблема, яка насправді хвилює людину, суспільство, певні його структурні утворення, може бути ефективно вирішена, якщо обрана адекватна її змісту методологія дослідження. Нею завжди має бути така, яка включає в себе історію зародження й розвитку досліджуваного об’єкта в його впливовій взаємодії з людиною. У самої природи проблем немає, бо вона не розділена на суб’єкт-об’єктну взаємодію. Об’єкти природи взаємодіють між собою, бо це цілком природно, адже рух є способом її існування. Проблеми виникають, коли людина, будучи суб’єктивною істотою, досліджує природу, а тим більше саму себе та інших людей. Бути об’єктивним у пізнанні складно, адже потрібно свідомо позбуватись впливу суб’єктивних уявлень, аби не перенести їх на природний об’єкт та не переносити на інших людей свої уявлення про сутнісні виміри її буття.
Видається, що саме підхід філософської антропології до вивчення природи людини є таким, що, з одного боку, враховує біологічні особливості в еволюції живого, з іншого, проектує на людину основні тенденції в процесі переходу природних об’єктів від простих до складних структур. Цей процес, як вважає відомий представник філософської антропології Е. Морен, є перенесенням «культури» природи на культуру людини, здатної поєднати досягнення природознавства зі здатністю до створення гуманістичного соціокультурного у своєму розвитку суспільства. Така єдність людини і природи проявляється вже на первинному типі світоглядно-методологічної свідомості, яким є міфологія як проекція її душевних складових на природні явища. Міфогенна концепція походження й розвитку філософії як світогляду й водночас об’єктивної методології пізнання є головною. В наш час вона набуває особливого значення при дослідженні людини як головної проблеми філософії. В тому числі людини, яка обрала фах нотаріуса.