bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
CD36 inhibition partially attenuates myocardial injury in diabetic rats with ischemic postconditioning
Authors: Zhang Yuan , Liu Huimin , Shi Si , Chen Lili , Chen Rong , Xia Zhongyuan , Meng Qingtao 
Published: September 2022

IntroductionTo investigate the role of CD36 (fatty acid translocation enzyme) in the myocardial ischemia reperfusion (IR) injury in diabetes with ischemic postconditioning (IPostC).Research design and methodsAdult male Sprague-Dawley rats received streptozotocin treatment to establish type 1 diabetic model. After 8 weeks, diabetic rats were subjected to myocardial IR and IPostC with or without sulfo-N-succinimidyl oleate (SSO, an inhibitor of CD36) intervention.ResultsDiabetic rats showed the upregulation of myocardial CD36 expression and the increase in free fatty acid (FA) and triglycerides (TG) level and FA β oxidation (FAO). The cardioprotection of IPostC was compromised in diabetic rats with myocardial IR as evidenced by increased myocardial infarct size and plasma levels of lactate dehydrogenase (LDH), creatine kinase MB isoenzyme (CK-MB), and cardiac troponin Ⅰ (cTn-I), but not in non-diabetic rats with myocardial IR. SSO significantly decreased the levels of plasma LDH, CK-MB, cTn-I, free FA, and the levels of myocardial malondialdehyde, 8-isoprostane, FA, TG, and CD36 expression, and significantly increased the levels of myocardial glutathione peroxidase, total glutathione/oxidized glutathione, FAO, peroxisome proliferator activated receptor alpha, pyruvate dehydrogenase kinase 4, and the early (E) and late (A) diastolic filling ratio of heart in diabetic rats with IR and IPostC. However, no significant differences were observed in myocardial infarct size, heart rate, ejection fraction, fractional shorting, and dp/dtmax.ConclusionsCD36 downregulation partially attenuated myocardial IR injury in diabetic rats with IPostC via ameliorating FA metabolism and oxidative stress.
Localizing branes with bifurcating bulks
Authors: Antoniadis Ignatios , Cotsakis Spiros , Miritzis John 
Published: September 2022

AbstractWe study the problem of evolution of bulk 5-fluids having an embedded braneworld with a flat, de Sitter, or anti-de Sitter geometry. We introduce new variables to express the Einstein equations as a dynamical system that depends on the equation of state parameter $$\gamma $$
γ
and exponent $$\lambda $$
λ
. For linear fluids (i.e., $$\lambda =1$$

λ
=
1

), our formulation leads to a partial decoupling of the equations and thus to an exact solution. We find that such a fluid develops a transcritical bifurcation around the value $$\gamma =-1/2$$

γ
=
-
1
/
2

, and study how this behaviour affects to stability of the solutions. For nonlinear fluids, the situation is more diverse. We find an overall attractor at $$\lambda =1/2$$

λ
=
1
/
2

and draw enough phase portraits to exhibit in detail the overall dynamics. We show that the value $$\lambda =3/2$$

λ
=
3
/
2

is structurally unstable and typical for other forms of $$\lambda $$
λ
. Consequently, we observe a noticeable dependence of the qualitative behaviour of the solutions on different ‘polytropic’ forms of the fluid bulk. In addition, we prove the existence of a Dulac function for nonlinear fluids, signifying the impossibility of closed orbits in certain subsets of the phase space. We also provide ample numerical evidence of gravity localizing solutions on the brane which satisfy all energy conditions.
Glacial isostatic adjustment and post-seismic deformation in Antarctica
Authors: van der Wal Wouter , Barletta Valentina , Nield Grace , van Calcar Caroline 
Published: September 2022

Abstract

This chapter reviews glacial isostatic adjustment (GIA) and post-seismic deformation in Antarctica. It discusses numerical models and their inputs, and observations and inferences that have been made from them. Both processes are controlled by mantle viscosity but their forcings are different. Ongoing GIA induced by the loss of ice since the last glacial maximum (LGM) could have amounted to 5–15 m of global sea-level rise. However, mantle viscosity is so low in parts of West Antarctica (
c.
10
18
Pa s) that changes in ice thickness over the last centuries and decades have controlled the current uplift rates there. The uplift due to GIA has promoted ice-sheet stability since the LGM, and in West Antarctica GIA is a significant negative feedback on the current decline of the ice sheet. Post-seismic deformation following the 1998 earthquake near the Balleny Islands south of New Zealand has been detected in global navigation satellite system (GNSS) data and compared to model outputs. The best-fitting viscosity for this area is
c.
10
19
Pa s, similar to GIA-based estimates for the Antarctic Peninsula. Future work should focus on unifying descriptions of viscosity across geodynamic models, and integrating information from seismic, gravity, experimental and geological data.
Associations of Maternal Complaints to Levator Ani Muscle Trauma within 9 Months after Vaginal Birth: A Prospective Observational Cohort Study
Authors: Kimmich N. , Birri J. , Richter A. , Zimmermann R. , Kreft M. 
Published: September 2022

Introduction. Pelvic floor trauma in the form of partial or complete avulsions of the levator ani muscle (LAM) affects 6-42% of women after vaginal birth and can cause tremendous long-term morbidity. Many studies assessed morphological pelvic floor trauma after childbirth but lacked to evaluate women’s associated short-term complaints. A proper assessment of trauma and subjective complaints after birth could help to assess possible associations between them and their relevance to women’s daily life. Therefore, we aimed to assess women’s complaints within the first months after birth in association to their LAM trauma. Materials and Methods. Between 3/2017 and 4/2019, we prospectively evaluated vaginal births of 212 primiparous women with singletons in

vertex

presentation
≥
36
+
0

gestational weeks for levator ani muscle (LAM) trauma by translabial ultrasound, for pelvic organ prolapse by clinical examination, and for urogynecological complaints using questionnaires 1-4 days (P1), 6-10 weeks (P2), and 6-9 months (P3) after birth. The questionnaires were self-designed but oriented to and modified from validated questionnaires. Women’s complaints were evaluated for P1-P3 according to their LAM trauma state. Results. At P1, 67% of women showed an intact LAM, whereas 14.6% presented a hematoma, 6.6% a partial avulsion (PAV), and 11.8% a complete avulsion (CAV). At P2, 75.9% showed an intact LAM, 9.9% a PAV, and 14.2% a CAV. At P3, 72.9% of women with a LAM trauma in P1 and/or P2 were assessed with 21.6% being intact and 39.2% having a PAV and CAV, respectively. Obstetrical and baseline characteristics differed slightly between the groups. When comparing the time before and during pregnancy with the time after childbirth, birth itself affected women’s complaints in all LAM state groups, but the presence of a LAM trauma, especially a CAV, had more negative effects. Conclusions. Vaginal birth changes the anatomical structure of the maternal birth canal and genital tract, and it alters women’s perceptions and body function. In our study, LAM trauma did not change these effects tremendously within the first months. Therefore, other maternal, fetal, and obstetrical factors need consideration for the explanation of maternal complaints, in addition to long-term effects of trauma and dysfunction of the LAM and other birth canal structures.
ПАТОГЕНЕТИЧНА РОЛЬ ЕНДОТОКСИКОЗУ В РОЗВИТКУ ТЯЖКИХ ФОРМ COVID-19: КЛІНІКО-ПАТОМОРФОЛОГІЧНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ
Authors: Циганков К. В. , Шостакович-Корецька Л. Р. , Павленко В. М. , Кужевський І. В. , Логвиненко В. О. 
Published: September 2022

Мета роботи – на підставі клініко-морфологічного дослідження особливостей уражень легень і шлунково-кишкового тракту на різних стадіях запального процесу обґрунтувати гіпотезу ендотоксикозу як ключового патогенетичного фактора системної ендотеліальної дисфункції і вторинного ураження легень при COVID-19.
Матеріали і методи. Дослідження базується на клініко-патоморфологічному вивченні 52 випадків смерті від COVID-19, з яких для ретельного гістологічного дослідження був відібранний аутопсійний матеріал від 18 померлих. У частині випадків був задіяний імерсійний метод мікроскопії, виконували імуногістохімічне дослідження.
Результати. Основним проявом альтеративного фактора розвитку дифузного альвеолярного пошкодження (ДАП) був мікротромбоз на фоні лейкоцитарних пасток, що формувались нетозом гіперактивованих поліморфноядерних лейкоцитів. Встановили відсутність ознак попереднього запального процесу і ознак міграції лейкоцитів через стінки капілярів у просвіт альвеол. Одночасно гістологічна картина змін в тонкій кишці відповідала гострому десквамативно-ерозивному запальному процесу вірусно-бактерійної етіології з ознаками активної транслокації ендотоксину. В запальному інфільтраті слизової оболонки тонкої кишки формувались гіперергічні вогнищеві лімфоїдні інфільтрати, як в стадії ранньої ексудації (p<0,005), так і в стадії проліферації ДАП (p<0,001).
Продемонстровано достовірно низький показник імунорегуляторного індексу (ІРІ) CD4/CD8 у гістологічних зразках запального інфільтрату легень порівняно з ІРІ у запальному інфільтраті тонкої кишки (p<0,001). Запропоновано модель патогенезу COVID-19, згідно з якою ураження легень може виникати вторинно, за механізмом гепатопульмонального синдрому.
Висновки. Є підстави вважати, що вхідними воротами для збудника при тяжкому перебігу COVID-19, поряд з дихальною системою, є слизова оболонка дистальних відділів тонкої кишки. Виявлені морфологічні прояви тяжкої ендотеліальної дисфункції з пошкодженням ендотелію свідчать більше про ураження ендотоксином за механізмом параалергічної реакції, а не про пряме вірусне ураження.
КЛІНІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ COVID-19 У ДІТЕЙ
Authors: Павлишин Г. А. , Лабівка О. В. 
Published: September 2022

Мета дослідження – проаналізувати клініко-лабораторні особливості COVID-19 у дітей різного віку.
Матеріали та методи. Ретроспективно оцінено особливості клінічного перебігу COVID-19 у 175 дітей віком від 1 місяця до 18 років. Для оцінки клінічного перебігу захворювання пацієнти були поділені на групи залежно від віку, при цьому оцінювали супутню коморбідну патологію, клінічні та лабораторні особливості захворювання, тривалість стаціонарного лікування. При статистичному аналізі розраховували 95 % довірчий інтервал (95 % ДІ) для середніх значень та критерій Пірсона для порівняльного аналізу таблиць частот.
Результати дослідження та їх обговорення. Встановлено, що найчисленнішою групою дітей, хворих на COVID-19, були діти від 1 до 5 років. Найпоширенішими симптомами у всіх дітей були гарячка ≥38,5°С, кашель, закладеність та виділення з носа, біль у горлі; у немовлят до 1 року частими проявами були порушення ШКТ, а у дітей ≥10 років – астенічний синдром. На основі клінічних, лабораторно-інструментальних даних у 139 дітей (79,4 %) діагностовано легкий перебіг захворювання, у 24 дітей (13,7 %) – середньотяжкий, а у 12 дітей (6,9 %) – тяжкий перебіг.
Висновки. Діти всіх вікових груп можуть хворіти на COVID-19 з провідними cимптомами респіраторної вірусної інфекції, при чому у немовлят <1 року переважав легкий ступінь тяжкості захворювання, а середньотяжкий та тяжкий – у дітей старше 15 років.
Кардіопротективна дія метформіну при експериментальному ізопротереноліндукованому інфаркті міокарда
Authors: Анінго Д. Ч. , Левенець О. О. , Коваль Д. Б. , Островерха К. Л. , Лой Г. Я. , Кланца М. П. , Черняшова В. В. , Олещук О. М. 
Published: September 2022

Резюме. Інфаркт міокарда (ІМ) у пацієнтів із цукровим діабетом (ЦД) виникає частіше, ніж у популяції, та характеризується більш несприятливим прогнозом. «Метформін» – препарат першої лінії для лікування ЦД 2 типу, який відомий вираженою кардіопротективною дією.
Мета дослідження – вивчити кардіопротективні ефекти метформіну, зокрема антигіпертрофічного та антифібротичного, та його вплив на експресію прогіпертрофічного білка BNP за умов інфаркту міокарда, індукованого ізопротеренолом.
Матеріали і методи. Дослідження проведено на 50 білих статевозрілих щурах-самцях. ІМ моделювали за допомогою 2 ін’єкцій Iso (100 мг/кг) з інтервалом у 24 год. Лікування метформіном (200 мг/кг) проводили упродовж 7 днів, починаючи з першого дня експерименту. Гістологічні зрізи міокарда забарвлювали гематоксиліном та еозином. Експресію BNP досліджували за допомогою набору реагентів Rat BNP ELISA Kit (Elabscience). Статистичну обробку проводили методом однофакторного дисперсійного аналізу ANOVA з попарним порівнянням груп за критерієм Бонфероні.
Результати. У щурів, які отримували ін’єкції Isо, відбувалося двократне збільшення площ кардіоміоцитів з (230,30±3,64) мкм2 у (С) групі до (490,6±8,93) мкм2 у групі (Iso). Лікування метформіном попередило гіпертрофічні зміни у кардіоміоцитах при ІМ, оскільки їх площа залишалася на 58 % меншою. У щурів з ІМ концентрація BNP сироватки крові зростала на 77 %: (191,90±8,20) пг/мл в групі (Iso) проти (108,0±8,36) пг/мл у групі контролю (С). Лікування метформіном сприяло зниженню концентрації BNP на 29 % до (136,10±2,76) пг/мл у тварин з ІМ. Введення Isо призвело до масивного фіброзування у міокарді з (0,19±0,01) % у (С) групі до (32,08±2,46) % у групі (Iso). Метформін зменшив накопичення фіброзної тканини у щурів з ІМ майже у 10 разів.
Висновки. При ізопротереноліндукованому ІМ у щурів метформін запобігає серцевій гіпертрофії, пригнічує експресію прогіпертрофічного маркера BNP та зменшує накопичення фіброзної тканини.
Досвід надання допомоги внутрішньо переміщеним особам, які лікувалися у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР
Authors: Венгер О. П. , Шкробот В. В. , Іваніцька Т. І. , Дуве Х. В. , Герасимюк К. О. 
Published: September 2022

Резюме. Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну Тернопільщина стала однією з областей, де тисячі наших співвітчизників знаходять прихисток та намагаються повернутися до звичайного життя, а отже, потребують соціальної та психологічної підтримки.
Мета дослідження –­ ­вивчити фізіологічні, психоемоційні, соціально-психологічні та інформаційні чинники, які спричинили психологічний дискомфорт у внутрішньо переміщених осіб.
Матеріали і методи. Ми опитали 426 внутрішньо переміщених осіб (166 чоловіків та 260 жінок), при цьому використали: загальну анкету, що оцінювала соціально-демографічні дані та інформацію про наявність в анамнезі психічних розладів, шкалу депресії, тривоги та стресу (DASS-21), методику визначення стресостійкості та соціальної адаптації Т. Холмса і Р. Раге, методи математичної статистики.
Результати. Встановили, що у внутрішньо переміщених осіб, які не мали психічних порушень до початку повномасштабної війни, спостерігалася поступова адаптація до різних стресогенних чинників у всіх досліджуваних підгрупах. У жінок фізіологічні, психоемоційніта соціально-психологічні чинники були активніше виражені у всіх часових проміжках, аніж у чоловіків. У групі умовно здорових осіб, у яких були визначені окремі психічні симптоми, що не сягали клінічного рівня, соціально-психологічний чинник значною мірою почав впливати на стресостійкість респондентів через деякий час після того, як дані респонденти покинули зону бойового конфлікту. В групі осіб, які страждали від психічних розладів, спостерігали поступове погіршення стресостійкості під впливом соціально-психологічних чинників після втечі із зони бойових дій, а вплив психоемоційних чинників після переїзду в умовно безпечне місце залишився значущим.
Висновоки. Найменша опірність до стресогенних чинників спостерігалася у внутрішньо переміщених осіб, в яких були виявлені психічні порушення. У жінок фізіологічні, психоемоційні та соціально-психологічні чинники були активніше виражені у всіх групах в жінок, аніж у чоловіків. Високий рівень опірності стресовим подіям був притаманний внутрішньо переміщеним особам, які не мали порушень у психічній сфері, а низький – особам із психічними розладами. Для пришвидшення адаптаційних процесів психокорекційну роботу варто розпочинати у перші дні після переїзду і використовувати техніки когнітивно поведінкової, раціональної психотерапії та допоміжні техніки.
Clinical Characteristics of Patients Undergoing Right Heart Catheterizations in Community Hospitals
Authors: Jansen Samara M. A. , Huis in ’t Veld Anna. E. , Tolen Peter Hans C. G. , Jacobs Wouter , Willemsen H. M. , Grotjohan Hans P. , Waskowsky Marc , van der Maten Jan , van der Weerdt Arno , Hoekstra Romke , Pérez Matos Ana J. , Overbeek Maria J. , Mollema Sjoerd A. , El Bouazzaoui Lahssan H. Hassan , Vriend Joris W. J. , Roorda J. Milena M. , de Nooijer Ramon , van der Lee Ivo , Voogel A. J. , Post Johannes C. , Macken Thomas , Aerts Jacqueline M. , van de Ven Marjo J. T. , Bergman Heidi , Bakker‐de Boo Mirjam , de Boer Roline C. , Vonk Noordegraaf Anton , de Man Frances S. , Bogaard Harm Jan 
Published: September 2022

Background
Recognition of precapillary pulmonary hypertension (PH) has significant implications for patient management. However, the low a priori chance to find this rare condition in community hospitals may create a barrier against performing a right heart catheterization (RHC). This could result in misclassification of PH and delayed diagnosis/treatment of precapillary PH. Therefore, we investigated patient characteristics and echocardiographic parameters associated with the decision whether to perform an RHC in patients with incident PH in 12 Dutch community hospitals.

Methods and Results
In total, 275 patients were included from the OPTICS (Optimizing PH Diagnostic Network in Community Hospitals) registry, a prospective cohort study with patients with incident PH; 157 patients were diagnosed with RHC (34 chronic thromboembolic PH, 38 pulmonary arterial hypertension, 81 postcapillary PH, 4 miscellaneous PH), while 118 patients were labeled as probable postcapillary PH without hemodynamic confirmation. Multivariable analysis showed that older age (>60 years), left ventricular diastolic dysfunction grade 2–3, left atrial dilatation were independently associated with the decision to not perform an RHC, while presence of prior venous thromboembolic events or pulmonary arterial hypertension‐associated conditions, right atrial dilatation, and tricuspid regurgitation velocity ≥3.7 m/s favor an RHC performance.

Conclusions
Older age and echocardiographic parameters of left heart disease were independently associated with the decision to not perform an RHC, while presence of prior venous thromboembolic events or pulmonary arterial hypertension‐associated conditions, right atrial dilation, and severe PH on echocardiography favored an RHC performance. As such, especially elderly patients may be at an increased risk of diagnostic delays and missed diagnoses of treatable precapillary PH, which could lead to a worse prognosis.
Sacubitril/Valsartan in Patients With Heart Failure and Concomitant End‐Stage Kidney Disease
Authors: Niu Chih‐Yuan , Yang Shang‐Feng , Ou Shuo‐Ming , Wu Cheng‐Hsueh , Huang Po‐Hsun , Hung Chung‐Lieh , Lin Chih‐Ching , Li Szu‐Yuan 
Published: September 2022

Background
Heart failure with reduced ejection fraction (HFrEF) is a chronic disease with substantial mortality. Management of HFrEF has seen significant breakthrough after the launch of neprilysin inhibitor. The PARADIGM‐HF (Prospective Comparison of ARNI with ACEI to Determine Impacton Global Mortality and Morbidity in Heart Failure) trial showed that sacubitril/valsartan significantly reduces HFrEF mortality and the heart failure hospitalization rate. However, in patients with advanced kidney disease, who have the highest prevalence of heart failure, the efficacy and safety of sacubitril/valsartan remains uncertain. We aim to study the efficiency of sacubitril/valsartan in patients with end‐stage kidney disease.

Methods and Results

Heart function was screened by echocardiogram among all patients with end‐stage kidney disease in 2 hospitals. Patients with HFrEF received either sacubitril/valsartan or conventional treatment. Fifteen echocardiographic parameters were compared before and after treatment. After 1‐year sacubitril/valsartan treatment, parameters of systolic (left ventricular ejection fraction 31.3% to 45.1%,
P
<0.0001; left ventricular end‐systolic volume 95.7 to 70.1 mL,
P
=0.006; left ventricular internal diameter at end‐systole phase 47.2 to 40.1 mm,
P
=0.005), and diastolic (E/A ratio 1.3 to 0.8,
P
=0.009; E/Med e' ratio 25.3 to 18.8,
P
=0.010) function improved in patients with HFrEF and end‐stage kidney disease. These parameters were unchanged in the conventional treatment group. Serum potassium did not increase in the sacubitril/valsartan group.

Conclusions
Sacubitril/valsartan improves left ventricular systolic and diastolic function in patients with HFrEF and end‐stage kidney disease.
A White and Secular Habitus?
Authors: Corchete Charlotte 
Published: September 2022

Abstract
While about half of the French population declare themselves to be non-religious, there is little research on how norms of secularization and secularism shape majority/minority stereotypes in France. Based on ethnographic research conducted through participant observation and semi-directive interviews in a multi-cultural Parisian neighborhood, this paper investigates these issues. It specifically analyzes the relations between white women and ethnic minority men in the context of an ethnically diverse neighborhood. The findings show that religiosity intersects with ethno-racial origin and gender in producing stereotypes about male ethnic minorities. Moreover, religiosity shapes white women’s discourses and behaviors about their own gender identity.