bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
«ЕПОХА ЗЕЛЕНСЬКОГО» В ОНОМАСТИЧНОМУ СЛОВОТВІРНОМУ ВИМІРІ (спостереження тимчасово аполітичного мовознавця)
Authors: Нелюба Анатолій 
Published: May 2023

Інноваційні процеси в українській мові відзначаються різноманіттям своїх виявів і наслідків. Особливо помітними і несподіваними з-поміж них є словотвірні явища і результати. Статтю присвячено дослідженню де- риваційних інновацій невеликого часового проміжку – президентство В. Зеленського і його допрезидентські перегони. Основним завданням статті є з’ясування ролі ономастикону в мовному відображенні ‘поточної української політики’ у найрізноманітніших її аспектах. Предметом дослідження є інноваційні онімні й відонімні деривати (способи, засоби й результати їхнього творення), що позначають реалії політичного й навколополітичного життя України.
Як свідчить зібраний матеріал, для сучасника важливими є лише деякі складники українського політичного життя, що відобразилося у відповідних групах номенів: президент і його іпостасі-амплуа, президентська свита (оточення) і масовка, антураж, атрибути, ознаки і властивості, дії і наслідки, підконтрольна територія. Деривати кожної з груп різняться між собою кількісними параметрами, використовуваними способами і засобами творення, отриманими на- слідками; більшість із них має яскраво виражені стилістико-конотаційні властивості (інколи на межі допустимого, пристойного).
Уперше в дериваційному просторі онім (у цьому разі прізвище президента) виявив приховані, не відомі й не реалізовані до цього часу мінливість статусу і форми відпрізвищевого елемента: утинок, префікс, префіксоїд, інфікс; сам елемент набув ознак універсальної приєднуваності. Частину словотворчих засобів використано у не властивому їм значенні (закінчення множини -и, форманти оцінно-розмірного порівняння -енят(а), -ик/ік). Про декі зміни у традицій- ному словотворенні свідчить і явище невідповідності семантики деривата семантиці складників словотвірної моделі, що з-поміж іншого унаочнює експериментальність інноваційного словотворення і його ігрову стихію.
Більшість дериватів має онімну природу – твірними основами є оніми чи наслідком є онім, звідси й неабиякий ступінь персоніфікації досліджуваної епохи.
ПОСЕСИВНИЙ КОМПОНЕНТ У СКЛАДІ ЧЕСЬКИХ АНТРОПОНІМНИХ ФОРМУЛ XIV–XVIII СТОЛІТЬ
Authors: Петріца Наталія 
Published: May 2023

У статті проаналізовано продуктивність, словотворчі та морфологічні особливості посесивів у складі чеських антропонімних формул допрізвищевого періоду. У чеських писемних пам’ятках допрізвищевого періоду посесивні назви представлені меншою кількістю фіксацій, ніж індивідуальні чи відтопонімні. З відходом західних слов’ян від давніх патріархальних традицій і відносно раннім утвердженням права приватної власності іменування за главою сім’ї в чехів втрачає актуальність. Цим чеська антропонімосистема помітно відрізняється від східно- і південнослов’янської, де патронімічні назви були надзвичайно актуальними.
Еволюція чеської АФ особове ім’я + посесивний компонент відбувався в тому ж напрямку, що й у всіх слов’янських мовах: від аналітичних до синтетичних патронімів. Описова посесивна назва реалізована у вигляді ад’єктивного патро- німа, андроніма, назви за іншим родичем, назви за іншою особою (часто підданого за його паном). Синтетично виражений посесив у чеських дволексемних іменуваннях XV–XVIII ст. реалізується у вигляді двох морфологічних варіантів: субстантивного та ад’єктивного. Ад’єктивний варіант чоловічих іменувань утворювався за допомогою суфіксів -ův/-ov, рідше -ů, -in, субстантивний варіант суфіксів – -ic, -ec, -ovic. До ХIV ст. продуктивністю вирізнявся патронімічний фор- мант -ovic, згодом -ův. Часто чеські пам’ятки фіксують і десуфіксовані патроніми, коли у функції допрізвищевої назви вжито ім’я батька без присвійних формантів.
З огляду на те, що чехи рано відмовилися від патронімічних формантів, використовуючи десуфіксовані патроніми, функцію посесивів виконували також демінутивні суфікси -ek, -ес, -ík, приєднані до особового імені батька. Сімейна пов’язаність осіб у представників шляхти виражалася не словотворчими формантами, а на лексичному рівні, до прикладу, відтопонімним означенням, котре вказувало одночасно і на рід, вихідцем з якого був денотат, і на місце, де цей рід проживав. Це була опосередкована вказівка. Крім того, чеська шляхта досить рано почала використовувати індивідувальне прізвисько якогось предка у ролі допрізвищевого родинного означення.
КОНОТОНІМИ У ТВОРАХ ВАСИЛЯ ШКЛЯРА
Authors: Пискач Ольга 
Published: May 2023

Художній текст виявляє широкі можливості для конотонімізації, вивчення якої є актуальним і спри- ятиме не тільки поповненню емпіричної бази української конотонімії, а й поглибленню цілісної концепції розвитку національної ономастики та лінгвостилістики.
Мову художніх творів В. Шкляра в різних аспектах досліджували Л. Томіленко, В. Буда, Л. Старовойт, В. Семиряк, Н. Венжинович, І. Глуховцева, Н. Митько, А. Вегеш, О. Мороз, О. Іонова, К. Олар, М. Доценко, Н. Свистун, В. Тихоша, Т. Шевченко, В. Лисенко та ін. Проте вторинне значення онімів, що виявляється у зміні їх конотативних образів і роз- ширенні семантичного діапазону, у художньому ідіостилі В. Шкляра вивчено ще недостатньо.
Мета статті – семантичний і функціональний аналіз конотонімів у художній мові В. Шкляра. Джерелом для дослідження послужив мовний матеріал романів «Ключ», «Залишенець. Чорний Ворон» і «Маруся». Для досягнення мети заплановано вирішити такі завдання: вилучити з художнього тексту власні назви зі вторинним конотативним змістом; здійснити їх класифікацію за референтною основою; дослідити механізм семантичного розширення пропріативів; простежити функціонально-стилістичне навантаження конотонімів.
В аналізованих романах В. Шкляра зафіксовано переважно конотонімні антропоніми, топоніми, ергоніми, що виникли шляхом метафоризації та метонімізації. Домінантою художнього почерку митця є вживання конотонімних інтерлінгвальних міфоантропонімів та інтралінгвальних топонімів.
Виразна експресивність притаманна конотонімам, що виникли на базі метафоризації. Конотоніми ж метонімічного типу виявляють послаблену образність і мають здебільшого узуальний інтралінгвальний характер.
Характер конотонімів художнього тексту частково залежить від жанрових особливостей, ідейно-тематичного змісту і проблематики твору: якщо в гостросюжетному романі «Ключ» переважають метафоричні конотативні антро- поніми, то в історичному творі «Маруся» превалюють метонімічні топоніми й ергоніми. Найпродуктивнішою є коно- тонімізація онімів у мові роману «Ключ», а найменш продуктивна – в романі «Залишенець. Чорний Ворон».
МОРФОЛОГІЧНА ПАРАДИГМАТИКА УКРАЇНСЬКИХ ЧОЛОВІЧИХ ІМЕН ПЕРШОЇ ВІДМІНИ М’ЯКОЇ ГРУПИ
Authors: Ахмедова Юлія 
Published: May 2023

У статті висвітлено основні чинники, що впливають на морфологічну парадигматику антропонімів
– чоловічих імен, які в українській мові відмінюють за зразком першої відміни м’якої групи, оскільки відмінкові парадигми українських особових імен описано фрагментарно, зокрема не досліджено їхню специфіку в контексті сучасної мовознавчої науки. До іменників першої відміни м’якої групи зараховано українські власні чоловічі імена з м’якою приголосною фонемою основи, відмінкові форми яких визначають морфологічні (маркованість категорією чоловічого роду; однотипність відмінкових форм; наявність варіантних форм (у знахідному відмінку множини); акцентуаційні (однотипне наголошування); різна графічна презентація флексій (генітив, датив, інструменталь, локатив, вокатив од- нини й номінатив, генітив, акузатив, вокатив множини); морфонологічні (чергування твердих і м’яких приголосних фонем) релевантні фактори. Проаналізовано акцентуаційні особливості особових чоловічих імен, які відмінюють за зразком іменників першої відміни м’якої групи, зокрема обґрунтовано вибір наголосу у вокативі однини й множини словоформи Ілл-я́; розглянуто особливо складні випадки вибору відмінкових закінчень зазначеної групи антропоназв, а саме пояснено форму кличного відмінка однини чоловічих імен першої відміни м’якої групи. У процесі дослідження використано комплексну методику, що об’єднує різні методи та прийоми, основними з яких є описовий, зіставний і метод кількісних підрахунків. Для виокремлення відмінкових схем і вивчення явищ, притаманних словозмінній парадигматиці українських власних чоловічих імен першої відміни м’якої групи, застосовано граматичний аналіз антропонімів – власних чоловічих імен – і дистрибутивний аналіз морфем досліджуваних іменників. Для визначення ролі кінцевої фонеми основи або словотворчого афікса під час вибору відмінкової флексії застосовано формантний аналіз лексем. Морфологічна парадигматика антропонімів на позначення українських власних чоловічих і жіночих імен по- требує комплексного аналізу та системного опису, ураховуючи сучасні підходи, екстра- та інтралінгвальні чинники.
СВІТОГЛЯДНО-МОВНА КОНЦЕПЦІЯ ФЕДОРА ПОТУШНЯКА
Authors: Сньозик Ганна 
Published: May 2023

У статті розглядається світоглядно-мовна концепція Федора Потушняка. Мова художніх творів пись- менника становить великий науковий інтерес для мовознавчих досліджень передусім тому, що вона належить до кон- кретної національної культури, що охоплює національні традиції, мову, історію, літературу. Мовотворчість письменни- ка є зразком живого та різнобічного відтворення подій у сфері української культури та мови 30–50-х років ХХ століття.
Внесок Федора Потушняка у розвиток літератури та науки на Закарпатті важко переоцінити. Його художніми творами та науковими роботами захоплюються в Україні та за кордоном.
Федір Потушняк ішов у ногу з європейським культурно-мистецьким розвитком, якого сучасники не розуміли або не хотіли розуміти. Його творчість явно модерністська. Дослідники відзначали риси символізму, імпресіонізму, сюр- реалізму тощо, що не вписувалося в програму соцреалізму та викликало тиск на життя Ф. Потушняка. Отже, за життя письменника не лише недооцінили, а й намагалися знищити морально, адже, як людина з європейським мисленням, феноменальними здібностями, він не вписувався в тодішню тоталітарну систему.
Уточнено поняття мовна особистість відповідно до сучасних концепцій лінгвокультурології; виявлено домінантні риси особистості Федора Потушняка; проаналізовано екстралінгвальні чинники: навчання, місце проживання, період життя і творчості тощо; доведено, що такі фактори здійснюють вагомий вплив на індивідуально-художнє мовомислення, формування соціально-культурної концептосфери й способів її вербальної репрезентації у творчості митця. Позамовна складова мовної особистості письменника мотивує вибір автором засобів, методів та форм словесного вираження внутрішнього світу у своїй творчості. З’ясувати домінанти мовної особистості Федора Потушняка є актуальним завданням, оскільки творчість письменника має велике значення для розвитку української мови. Хоча письменник і призабутий, і був вилучений з культурного контексту епохи, але сьогодні відбувається нове відкриття та дослідження його художньої спадщини.
АДЭТНАНІМІЧНЫЯ ЎТВАРЭННІ Ў АНАМАСТЫЧНАЙ ПРАСТОРЫ БЕЛАРУСІ
Authors: Тачыла Наталля 
Published: May 2023

Стаття присвячена опису найменувань, що мають у своєму складі етноніми білорус, гот, жамойд, кацап, мадяр, монгол, пшек, фін, француз, черкес, єврей, американець і функціонують у говорах Білорусі.
Метою статті є виявлення етнонімів і відетнонімічних утворень, зафіксованих у говірках Білорусі, визначення їх лінгвістичного статусу, проведення лексико-семантичного і структурно-словотвірного аналізу, встановлення зв’язків власне етнонімічного матеріалу з мікротопонімами й антропонімами. Реалізація мети вимагає вирішення таких за- вдань: виявити одиниці, що мають у своєму складі етнонім, дати їм коротку характеристику; зібрати і систематизувати фактичний матеріал (мікротопоніми й антропоніми, утворені від етнонімів) методом суцільної вибірки з ономастичних та інших словників, монографій, наукових праць, серії книг-хронік «Пам’ять»; запропонувати класифікацію відет- нонімічних мікротопонімів і антропонімів, описати їх структурно-словотвірні, лексико-семантичні особливості; про- аналізувати основні роботи, дослідження відомих учених Білорусі (М. Бірілло, Ю. Гурська, Г. Мезенко, А. Рогальов, В. Шур та ін.).
Представлено підходи до вивчення онімів; виявлено проблемні ономастичні одиниці, аналіз яких не знайшов детального опису і залишився поза увагою дослідників. Усього зафіксовано 66 назв, виявлені одиниці були розподілені за їх значенням у групи: антропоніми (32), ороніми (8), агрооніми (3), мікротопоніми (6), дромоніми (4), годоніми (10), некроніми (2), дремонім (1). Більшість відетнонімічних мікротопонімів ‒ це складні, двослівні одиниці (20 фіксацій), для яких характерна лексикалізація поєднань із двох компонентів (суб’єктів і атрибутів).
ОНІМНИЙ ПРОСТІР ІНТЕЛЕКТУАЛЬНИХ РОМАНІВ В. ДОМОНТОВИЧА
Authors: Федурко Марія 
Published: May 2023

У статті йдеться про оніми в інтелектуальних романах В. Домонтовича (Віктора Петрова) «Дівчина з ведмедиком», «Доктор Серафікус», «Без ґрунту». Автор виходить із настанови, що власні назви – це особливий тип словесних знаків, які виділяють і ідентифікують одиничні об’єкти та яким належить суттєва роль у реалізації авторського задуму, презентації його філософських і морально-етичних узагальнень. Оніми – потужний засіб образотворен- ня, кодування декодування смислів; вони орієнтують читача в текстовому просторі, допомагаючи проникнути в задум автора, осягнути його культурно-філософські й життєві пріоритети та цілі.
Установлено, що онімний простір кожного з аналізованих творів складається з різних онімних полів – антропонімного, топонімного, ідеонімного, побудованих специфічно, що корелює з їхньою ідейно-тематичною своєрідністю. Показано, що в кожному з текстів ядро онімного простору становлять антропоніми – реальні (міфоніми й теоніми, іме- на, прізвища, часом по батькові філософів, правителів, політичних діячів, письменників, художників, учених, композито- рів, артистів, літературних героїв (Ахілл, Богоматір, Макіявеллі, Фрідріх Великий, Олаф, Менделєєв, Максим Рильський, Ілля Рєпін, Дункан, Салявен) і вигадані (Василь Хрисанфович Комаха, Корвин, Вер, Зина Тихменєва, Іполіт Миколайович Варецький, Ростислав Михайлович, Степан Линник). Підтверджено, що в аналізованих текстах топонімне поле – ядер- но-периферійне; його домінанти – урбаноніми (Хрещатик, Пуща-Водиця, Горохова, Мойка) й ергоніми (Міська Дума,
«Сяйво», Академія мистецтв, «Молодий театр», «Асторія»), тоді як ойконіми та хороніми порівняно нечисленні. Ідеоніми як периферія онімного простору найбагатше представлені в «Докторі Серафікусі». Усі згадані одиниці проаналізовано також у структурному плані й підтверджено їхню вагому роль у витворенні жанрової своєрідності аналізованих творів, автор яких орієнтований на зображення духовного єства людини в часі ворожих до неї суспільних катаклізмів, тотального науково-технічного прогресу, руйнування ідеалів і втрати національно-культурних коренів.
ПРЕЦЕДЕНТНІ ТА ФОНОВІ НАЗВИ В ОНІМНОМУ ПРОСТОРІ РОМАНУ ІЛЛАРІОНА ПАВЛЮКА «Я БАЧУ, ВАС ЦІКАВИТЬ ПІТЬМА»
Authors: Фернос Юлія 
Published: May 2023

Прецедентні та фонові імена є складовою частиною лінгвокогнітивної бази мовної спільноти. У будь- якому тексті вони формують лінгвокультурну картину суспільства. За своїми функціонально-семантичним характеристикам такі назви наближаються до імен загальних, але залишаються в статусі власних назв, оскільки, незважаючи на семантичні перетворення, зберігають зв’язок із носієм імені. Метою розвідки є аналіз прецедентних та фонових назв роману Ілларіона Павлюка «Я бачу, вас цікавить пітьма». Реалізація поставленої мети передбачає розв’язання таких завдань: зафіксувати та систематизувати аналізовані ономастичні одиниці в художньому дискурсі Ілларіона Павлюка; з’ясувати змістове навантаження власних назв та їх значення для розвитку сюжету, побудови мовної та літературної композиції твору.
Близько 33% власних назв роману – це прецедентні назви, які репрезентовано сферами-джерелами: «релігія» (15), «література» (10), «міфологія» (8), «кінематографія» (8), «музичне мистецтво» (7), «образотворче мистецтво» (4),
«історія» (3), «медицина» (3), «кримінальний світ» (2), «філософія» (1), «наука» (1). Пласт фонових онімів (23 % від усіх власних назв) представлений у романі назвами ергонімів (15), автомобілів (12), їжі та напоїв (6), одягу/брендів та інших текстильних виробів (4), назвами соцмереж та комп’ютерних додатків (3), грошових одиниць (2), цигарок та аксесуарів (2), телефонів (1), свят (1), бойових мистецтв (1), телепередач та журналів (1).
Зібраний фактичний матеріал доводить, що прецедентні назви «Пітьми» Ілларіона Павлюка пов’язані із різнома- нітними сферами життя, насичують роман додатковою образністю, створюють вертикальний контекст твору, додають в текст трохи іронії та відкривають читачеві внутрішній світ героя, його думки та переживання. Вживаючи прецедентні імена, автор висловлює свою суб’єктивну думку стосовно будь-якої особи, місця або події, дає їм негативну або по- зитивну оцінку. Фонові назви виступають здебільшого як засіб конкретизації часу та простору, допомагають створити ілюзію реального світу у потойбічному світі.
ЕКОЛІНГВІСТИЧНИЙ СТАН СУЧАСНОГО ФІРМОНІМІКОНУ м. СКОЛЕ
Authors: Юрса Людмила 
Published: May 2023

Стаття присвячена дослідженню еколінгвістичного аспекту українського фірмонімікону міста Сколе на сучасному етапі становлення та розвитку. Визначено проблемні зони українського ономастикону посттоталітарної доби, які стали наслідком глобалізаційних процесів, екстра- та інтралінгвальних передумов, а також відхиленням та недотриманням норм чинного «Українського правопису».
Актуальність нашого дослідження полягає в тому, що важливим елементом дослідження мови в цілому є вивчення його еколінгвістичного aспекту. Адже естетика та культура слова – важливий елемент у формуванні історичної спадщини народу, демонстрація його уподобань, культури та пріоритетів розвитку.
Мета нашого дослідження полягає у вивченні еколінгвістичних особливостей онімного простору на прикладі міста Сколе, зокрема фірмонімікону сучасної доби.
Основними завданнями нашої статті є простежити тенденції розвитку українського фірмонімікону посттоталітарної доби.
У процесі аналізу онімної лексики ми дійшли висновку, що сучасний стан фірмонімікону міста Сколе формується під впливом національних особливостей мешканців, їхніх традицій, а також демонструє культурницькі вподобання народу. Проаналізовано фірмоніми міста Сколе, які формуються та функціонують на сучасному етапі розвитку суспіль-
ства. Зазначимо, що спостерігається тенденція до порушення чинних правописних норм. Зокрема, значний відсоток фірмонімів формується на базі неадаптованої до українськомовного середовища лексики. Інша група порушень спо- стерігається у застосуванні латини, або ж поєднання латини з кирилицею.
Український ономастичний простір посттоталітарної доби є одним із головних аспектів функціонування мови, без якого вона не може існувати.
Необхідно вкрай уважно ставитись до процесу утворення нових назв чи їхнього запозичення з інших мов. Адже це формує мовний світогляд суспільства, а також демонструє його культуру, рівень освіченості. Процес становлення, розвиток та функціонування власних назв має врегульовуватися як на мовному, так і на законодавчому рівні. Дієва мовна політика повинна забезпечувати та регулювати розбіжності у процесі становлення мовних одиниць.
ОСОБЛИВОСТІ НОМІНАЦІЇ ІНСТРУМЕНТІВ БУДІВЕЛЬНИКІВ У БОЙКІВСЬКИХ ГОВІРКАХ
Authors: ЧАГАН Оксана 
Published: May 2023

У статті проаналізовано назви інструментів будівельників як сегмента будівельної лексики бойківських говірок. Під впливом внутрішньомовних та позамовних чинників будівельна лексика бойківських говірок зазнає певних змін – деякі назви реалій будівництва архаїзуються, інші втрачають своє значення чи набувають нового. Актуальність дослідження полягає в необхідности зберегти для майбутніх поколінь діалектні назви, які можуть бути втрачені, простежити лексико-семантичні процеси в семантичній підгрупі назв інструментів будівельників. Мета і завдання наукової розвідки полягає у визначенні структури назв інструментів будівельників, їх мотивації, способів творення, походження, а також внутрішньосистемних звʼязків. Здійснений аналіз засвідчив, що за структурою назви інструментів представлені здебільшого однослівними номенами. Для їх творення типовими МО є «дія», яку виконують цим інструментом (дз’у|бан, кле|пач, пажǀник, стру|гак, тоў|качка, коло|тушка, трамǀбачка та ін), та «будівельний матеріал» (ґон|тар’, дра|ничник, лат|ник). Прості назви утворені здебільшого суфіксальним способом словотворення (шеме|т’іўка, ст’і|гачка, шпик|л’арка, маст’е|рок та ін.), спорадично відзначено префіксальний спосіб (отǀвʼес) та основоскладання (бензопи|ла, водоǀвага). Двослівні назви репрезентують незначну частину досліджуваної семантичної підгрупи, більшість із яких – атрибутивно-субстантивні словосполуки (ручǀна пиǀла, т|рац’ка пи|ла, штико|ва ло|пата, сов|кова ло|пата та ін.). Вони ілюструють родо-видові системні звʼязки в цій семантичній підгрупі. У деяких говірках засвідчені також антоніми, утворені за диференційними ознаками ‘розмір’ (полу|т’ор: |т’орка), «форма» (моло|ток : клеи|вец’), та синоніми, представлені лексичними дублетами (коло|тушка, тоў|качка, трамǀбачка, |доўбн’а, трам|боўка,
|доўбинка ʻтовстий дерев’яний молот, яким набивали глину на долівці чи споруджували глинобитні печіʼ). Назви ін-
струментів та засобів ілюстровані як питомими лексемами, так і запозиченими з німецької (ш|пател’, |к’ел’ма, ш|миґа та ін.), польської (трач, об|цен’ґʼи, пйон), угорської (ар|шʼіў, фарáґíв, д’аг|л’іў), чеської (кром|пач), голландської (|ва- терпас) та тюркських мов (джи|ґан).
СЕЛЯНСЬКА ЕПІКА ДЕНИСА ЛУКІЯНОВИЧА (НА МАТЕРІАЛІ ОПОВІДАНЬ «ЛАНДВІЙТ СКИНУВСЯ» Й «ПЕРЕД СВЯТОМ “СВОБОДИ”»)
Authors: ШМОРЛІВСЬКА Лілія 
Published: May 2023

Стаття присвячена маловідомим творам Дениса Лукіяновича «Ландвійт скинувся» і «Перед святом “Свободи”». Ці ранні зразки творчості письменника репрезентують нові для нього теми – селянства і прав людини, наслідків старої системи управління й тодішньої соціально-політичної ситуації на західноукраїнських землях к. ХІХ – поч. ХХ ст. У публікації здійснено спробу встановити їхню жанрово-стильову специфіку, cпираючись на особливості, змісту, форми, образної системи, тематичної парадигми. Доведено, що «Ландвійт скинувся» має риси модерністського оповідання, а «Перед святом “Свободи”» є оповіданням новелістичного плану, наближеним до модерністських форм ескіза та шкіца. Обидва твори виконані в стильовому діапазоні початку ХХ ст.: автор писав, не відходячи від засад імпресіонізму й експресіонізму, символізму й натуралізму. Та цей синкретизм у манері письма тут доповнюється ще й нашаруванням реалізму, що теж по-новаторськи мислиться у творчості Д. Лукіяновича – досі здебільшого заповзятого імпресіоніста. У межах контекстуально-інтерпретаційного аналізу апельовано також до інших наукових і художніх текстів авторів-сучасників Д. Лукіяновича, зокрема праць М. Коцюбинського, Панаса Мирного, І. Франка, у яких теж висвітлювалися проблеми селянства на рубежі століть. В історичному контексті розглянуто наслідки селянської реформи в Австрійській монархії, що спрямовувалась на скасування кріпацтва на Галичині, Буковині та Закарпатті, однак, за підтвердженням Д. Лукіяновича, була недосконалою, бо не позбавила селян старих порядків життя.
Зроблено висновок про те, що ця рання творчість письменника продемонструвала правдиві недоліки старої сис- теми управління, висвітлила стосунки поміщиків та селян, що все ж продовжують тяжіти до традиції панщини на західноукраїнських землях. Увагу звернено й на інші питання – захист прав жінки, виродження інтелігенції, стосунок духовенства до панщизняних порядків. Засвідчено, що проаналізовані твори виявились першими авторськими спро- бами зосередитися на проблемах селянства, використовуючи модерністську манеру й різноманіття малих жанрових форм, що пізніше переростуть і в більші художні полотна прозаїка.