Лікування хворих на МЛС-ТБ/ВІЛ/ЦМВ за модифікованими короткостроковими режимами антимікобактеріальної терапії: клінічний випадок
Authors: Сенько Ю.О. , Литвиненко Н.А. , Погребна М.В. , Процик Л.М. , Щербакова Л.В. 
Published: February 2023

Обґрунтування. Вперше за десятиліття поява нових протитуберкульозних препаратів, як-от бедаквілін і деламанід, дає змогу розробляти ефективні із задовільною переносимістю модифіковані скорочені режими.
Мета. Продемонструвати найкращі клінічні практики щодо модифікованих короткострокових режимів лікування у хворого на туберкульоз із множинною лікарською стійкістю (МЛС-ТБ), поєднаний із вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ) і цитомегаловірусною (ЦМВ) інфекцією.
Матеріали та методи. Роботу виконано коштом державного бюджету. Представлено клінічний аналіз уперше діагностованого генералізованого МЛС-ТБ, поєднаного з ВІЛ і ЦМВ-інфекцією, лікований за індивідуалізованим режимом протягом 6 місяців, який призначався за покроковим алгоритмом Всесвітньої організації охорони здоров’я на підставі даних фенотипового тесту медикаментозної чутливості (фТМЧ).
Пацієнт Ц., 53 роки. Госпіталізований зі скаргами на підвищення температури тіла до 39 ºC, загальну слабкість, кашель із невеликою кількістю слизового мокротиння, задишку при фізичному навантаженні.
Раніше не лікований, захворів гостро, до лікаря звернувся з приводу гострої респіраторної вірусної інфекції. Стан погіршився, було проведено Ro-ОГП, виявлено зміни. Після лікування пневмонії стан дещо покращився. Через 5-8 днів знову з’явилися скарги на підвищення температури тіла. Виконано комп’ютерну томографію органів грудної порожнини (КТ ОГП), обстежився в онколога, проведено біопсію легень, після чого було встановлено діагноз ТБ. При дообстеженні мокротиння МБТ+, МГ+, Риф+, К+, згідно з фТМЧ виявлено резистентність до ізоніазиду та рифампіцину, чутливість до фторхінолонів, лінезоліду, бедаквіліну, клофазиміну, деламаніду. Вперше діагностовано антитіла до ВІЛ, антиретровірусну терапію (АРТ) не отримував.
На КТ ОГП – ознаки лівобічного пневмогідротораксу, дисемінованого ТБ легень у фазі інфільтрації, розпаду. Внутрішньогрудна лімфаденопатія (рис. 1).
Було призначено лікування: бедаквілін 0,4-0,2 за схемою, моксифлоксацин 0,8, лінезолід 0,6, циклосерин 0,75, деламанід 0,1 × 2 рази на добу щоденно протягом 6 місяців.
Результати та їх обговорення. Попередній результат через 1 місяць лікування – стійка нормалізація температури тіла, що дало змогу призначити АРТ: DTG + TDF/FTC. До початку лікування CD4 – 26 кл., вірусне навантаження – 114 835 копій/мл. Полімеразна ланцюгова реакція ДНК ЦМВ – 13 990 копій/мл, до лікування додали ганцикловір. Із першого місяця лікування відзначаються зникнення клінічних проявів хвороби та негативація культури. Переносимість антимікобактеріальної, антиретровірусної та противірусної терапії була задовільною, небажаних явищ не зафіксовано.
Через 6 місяців проведено КТ ОГП. Порівняно з КТ-обстеженням від 24.01.2022 позитивна динаміка процесу: зменшення кількості вогнищево-інфільтративних змін і закриття деструкції, зменшення розмірів внутрішньогрудних лімфатичних вузлів (рис. 2).
Висновки. У пацієнтів відбувається швидка негативація культури, що доводить доцільність скорочення лікування до 6 місяців. Перспективи подальшого розвитку: вивчення віддалених результатів і порівняння частоти виникнення повторних епізодів захворювання в разі застосування режимів із різною тривалістю лікування.