bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
КЛІНІЧНИЙ ПЕРЕБІГ ОСТЕОАРТРИТУ В ПОЄДНАННІ З ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ
Authors: Молєв В. П. , Жигульова Е. О. , Мушкет Н. В. 
Published: May 2023

РЕЗЮМЕ. Мета дослідження – вивчити особливості клінічного перебігу остеоартриту (ОА) у поєднанні з цукровим діабетом (ЦД) 2-го типу.
Матеріал і методи. Виділені клінічні групи динамічного спостереження: І група – 58 хворих на остеоартрит (ОА), ІІ група – 38 хворих на ОА у поєднанні з цукровим діабетом (ЦД), ІІІ група – 25 практично здорових осіб. За віком і статтю групи порівняння були зicтавними. З метою оцінки больового синдрому та загального стану пацієнта застосовували альгофункціональний індекс Лекене (Lequesne). Деформацію суглобів оцінювали за трьома видами змін: обмеження об’єму рухів; осьова деформація; порушення контакту суглобових поверхонь. Усім пацієнтам проводили рентгенологічне обстеження уражених суглобів із визначенням рентгенологічної стадії ОА. За індексом Кетле діагноз «ожиріння» встановлювали при ІМТ >30 кг/м2. Інсулінорезистентність оцінювали, використовуючи метод гомеостатичної моделі – HOMA (homeostasis model assessment).
Результати. У групі хворих на ОА у поєднанні з ЦД перебіг остеоартриту є тяжким з обмеженням амплітуди рухів у суглобах, їх деформацією і значним погіршенням функціональної спроможності, періодичними тривалими загостреннями, прогресуванням і генералізацією процесів у різних суглобах, з переважанням ураження колінних та кульшових суглобів. Автори зазначають, що такий клінічний перебіг засвідчує найгірший прогноз. Частіше обтяження перебігу і прогнозу остеоартриту реєстрували у жінок. У зв’язку з мультисистемністю уражень, прогресуванням інсулінорезистентності пацієнти обов’язково повинні спостерігатися, консультуватися і лікуватися у ревматолога, травматолога та ендокринолога.
Висновки. Перебіг остеоартриту із ЦД 2-го типу змінює клінічну картину, інтенсивність суглобового синдрому, сприяє більшій деструкції хряща та кісток, супроводжується тяжчим ураженням кульшових суглобів та їх поєднанням із ураженням колінних суглобів із ІІ стадією та вищим ступенем функціональної неспроможності суглобів, порушенням рухливості та повсякденної діяльності, станом інсулінорезистентності, тривалістю та тяжкістю перебігу супутніх захворювань.
ВПЛИВ ВІТАМІН D-СТАТУСУ НА РІВЕНЬ ЛЕПТИНУ ТА АДИПОНЕКТИНУ В ДІТЕЙ ІЗ НАДМІРНОЮ МАСОЮ ТІЛА ТА ОЖИРІННЯМ
Authors: Павлишин Г. А. , Шульгай А-М. А. 
Published: May 2023

РЕЗЮМЕ. Відомо, що жирова тканина є активним ендокринним органом, який продукує ряд важливих адипоцитокінів, зокрема, адипонектин, лептин, фактор некрозу пухлин та інші. Адипокіни регулюють гомеостаз жирової маси, ліпідний та вуглеводний метаболізм, тонус кровоносних судин, а також чутливість клітин до інсуліну. Експериментальними дослідженнями показано роль вітаміну D у регуляції секреції лептину та інгібуванні адипогенезу.
Мета – визначити взаємозв’язок між рівнями лептину і адипонектину та 25(ОН)D у дітей підліткового віку з надмірною масою тіла та ожирінням.
Матеріал і методи. Обстежено 136 дітей підліткового віку з надмірною масою тіла та ожирінням та 60 осіб контрольної групи з нормальною масою тіла. Всім дітям проведено антропометричні вимірювання, біохімічні дослідження показників ліпідного та вуглеводного обмінів, визначення рівня 25(ОН)D, лептину та адипонектину в крові.
Результати та висновки. У дітей підліткового віку з надмірною масою тіла та ожирінням визначається зворотний кореляційний зв’язок між рівнем у крові 25(OH)D та лептином (r=-0,498 (p<0,001)) та прямий кореляційний зв’язок 25(OH)D з адипонектином (r = 0,592 (p<0,001)).
При дефіциті вітаміну D у підлітків з надмірною масою тіла та ожирінням встановлено прямі достовірні кореляційні зв’язки лептину з масою тіла, ІМТ, ОТ, ОС, ОТ/ОС, ОТ/зріст, та від’ємні кореляційні зв’язки адипонектину з цими ж антропометричними показниками.
Рівень адипокінів у крові підлітків з надмірною масою тіла та ожирінням та дефіцитом вітаміну D має достовірний вплив на критерії метаболічного обміну.
ФОРМУВАННЯ КОМУНІКАТИВНОЇ КOМПЕТЕНТНОСТІ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Authors: Білавич Г. В. , Багрій М. А. , Гречаник Н. Ю. , Гнатишин С. І. 
Published: May 2023

Анотація. Стаття присвячена актуальній проблемі формування комунікативної компетенції майбутніх фахівців у закладі вищої освіти. Комунікативна підготовка має велике значення для загальноосвітнього та професійного розвитку особистості. Під комунікативною обізнаністю здобувачів освіти автори розуміють складну інтегральну категорію, яка синтезує загальну культуру особистості як майбутнього фахівця та специфічні прояви комунікативної компетентності в професійній діяльності, рівень сформованості досвіду спілкування з людьми, що його оточують, тощо. Важливим складником комунікативної культури є мовленнєвий етикет, володіння яким передбачає опанування системи національно специфічних стійких формул спілкування, усталених у суспільстві. Зазначено, що український мовленнєвий етикет – це чіткий національний кодекс правил увічливості, що сформувався історично з-поміж культурних верств українства та передається від попередніх до прийдешніх поколінь як еталон шляхетної мовленнєвої поведінки українця, його ментальності. Наголошено на українських етикетно-мовних правилах, які потрібно засвоїти здобувачеві вищої освіти. Актуалізовано проблему екологізації мовного довкілля в закладі вищої освіти. Наведено приклади типових порушень студентами мовних норм, зокрема щодо вживання мовних етикетних формул в усному та писемному мовленні. Проаналізовано засоби формування комунікативної компетентності майбутніх фахівців у закладі вищої освіти в процесі вивчення курсу «Українська мова за професійним спрямуванням». Зроблено висновок, що під час вивчення інших навчальних дисциплін викладачі повинні за допомогою інтегрованого підходу формувати систему професійних знань, мовленнєвих умінь у майбутніх фахівців; викладачі закладу вищої освіти повинні бути носіями нормативності українського мовлення.
PECULIARITIES AND PERSPECTIVES OF THE FOREIGN LANGUAGE COMMUNICATIVE COMPETENCE DEVELOPMENT IN STUDENTS OF INSTITUTIONS OF HIGHER EDUCATION
Authors: Khvalyboha T. I. , Palasiuk M. I. 
Published: May 2023

Abstract. The article suggests a comprehensive study of the problem of implementing modern methods of students’ foreign language communicative competence development in foreign language classes. It is proven that at the current stage, the emphasis in education is shifting towards the need to form a system of professional competences in the future specialists, which will help them to perform their professional duties efficiently. The authors consider foreign language communicative competence as an integrative personality formation, which has a complex structure and acts as an interaction and interpenetration of linguistic, sociocultural and communicative competencies.
It is emphasized that forming foreign language communicative competence for future specialists at the current stage of world community development should be considered as a mandatory component of general professional training. It is stressed out that to ensure the effectiveness of the process of foreign language communicative competence development, it is necessary to apply new methodological approaches and determine the pedagogical conditions for their implementation.
The authors characterize the structure of foreign language communicative competence of students of non-language specialties. In the context of foreign language learning for students of higher education institutions, the concepts of “general competency” and “communicative competency” are distinguished and their components are analysed.
It is demonstrated that for the effective development of foreign language communicative competence, a foreign language teacher must use the latest teaching methods that combine communicative and cognitive goals. The article also proves the need to take into account the specifics of professional interests within the specialty, i.e., specialized content (special terminology, typical communication situations and genre specifics of professional language), contextual language study of grammatical phenomena, focusing attention on practical language use, etc.
ПЕРОКСИДНЕ ОКИСНЕННЯ ЛІПІДІВ ТА АНТИОКСИДАНТНИЙ ЗАХИСТ В ОРГАНІЗМІ БІЛИХ ЩУРІВ НА ТЛІ СПОЖИВАННЯ ПИТНОЇ ВОДИ З РІЗНИМ ВМІСТОМ ФОСФАТІВ
Authors: Лотоцька О. В. , Бандрівська Ю. Б. 
Published: May 2023

Вступ. Антропогенне забруднення поверхневих водойм фосфатами – одна з причин евтрофікації водойм, що призводить до накопичення біотоксинів, погіршення якості води, негативно впливає на фізіо­лого-біохімічні процеси у гідробіонтів та шкодить здоров’ю людини. Пусковим механізмом патологічних процесів в організмі є мембраноушкоджувальні процеси, серед яких значне місце займає пероксидне окиснення ліпідів.
Мета дослідження – встановити особливості перебігу процесів пероксидного окиснення ліпідів і стан антиоксидантного захисту в гомогенаті печінки білих щурів при споживанні впродовж 30 днів питної води з різною концентрацією фосфатів.
Методи дослідження. Досліди було проведено на 36 білих безпородних щурах-самцях масою 180–200 г, поділених на шість груп. Тварини контрольної групи споживали відстояну воду з міського водогону, яка за всіма вимогами відповідала стандарту України, тварини п’яти наступних груп – воду з добавкою монофосфату натрію в дозах 0,01; 0,1; 1,0; 10,0; 100,0 мг/дм3 у перерахунку на елементарний фосфор. У гомогенаті печінки визначали вміст ТБК-активних продуктів та дієнових кон’югатів, а також оцінювали стан антиоксидантного захисту за супероксиддисмутазною і каталазною активністю.
Результати й обговорення. Концентрація фосфатів у питній воді на рівні 0,01, 0,1 та 1,0 мг/дм3 не мала вираженого впливу на процеси пероксидного окиснення ліпідів в організмі щурів. Проте фосфати на рівні 10,0 і 100,0 мг/дм3 спричинили збільшення вмісту ТБК-активних продуктів та дієнових кон’югатів у 4-й і 5-й групах – на 90 та 73 % і 92 та 75 % (p<0,05) відповідно. Супероксиддисмутазна активність статистично достовірно знизилась лише в 5-й групі – на 45 % (p<0,05), каталазна активність статистично достовірно зросла в 5-й і 4-й групах – на 56,5 % (p<0,05) та 34,2 % (p<0,1) відповідно.
Висновки. Споживання питної води з концентрацією фосфатів 10,0 та 100,0 мг/дм3 негативно впливає на стан клітинних мембран гепатоцитів унаслідок активації процесів пероксидного окиснення ліпідів. Зміни, виявлені в організмі піддослідних тварин, можуть бути специфічною патогенетичною ланкою формування патологічних змін в організмі за змодельованих умов, а зрив антиоксидантного захисту в результаті такого впливу сприяє посиленню руйнації мембран та порушенню їх структурних і функціональних властивостей.
АНАЛІТИЧНІ МЕТОДИКИ ВИЗНАЧЕННЯ ВАЛСАРТАНУ В ЛІКАРСЬКИХ ЗАСОБАХ
Authors: Пелешок К. Є. 
Published: May 2023

Вступ. Валсартан належить до групи антигіпертензивних лікарських засобів (ЛЗ), є блокатором рецепторів ангіотензину ІІ. Його застосовують для лікування артеріальної гіпертензії, хронічної серцевої недостатності та постінфарктних станів. На фармацевтичному ринку валсартан наявний уже понад 25 років, і, незважаючи на такий тривалий час, він не втратив клінічної ефективності порівняно із сучаснішими представниками цієї групи ЛЗ. Кардіологи відзначають ефективність використання валсартану при лікуванні артеріальної гіпертензії як окремо, так і в поєднанні з іншими антигіпертензивними препаратами.
У цій статті інформацію проаналізовано з використанням баз даних PubMed, PubChem, ScienceDirect, Державної Фармакопеї України, Європейської Фармакопеї та наукової літератури. Узагальнено відомості щодо цілей, завдань, особливостей досліджень, труднощів, які виникають під час розробки та валідації аналітичних методик визначення валсартану в ЛЗ. Проведене дослідження має практичне значення для сучасного фармацевтичного аналізу. Коли стоїть завдання розробити аналітичні методики визначення валсартану в монопрепаратах, аналітик може застосувати ультрафіолетову (УФ) і видиму спектрофотометрію та високоефективну рідинну хроматографію (ВЕРХ). Якщо ж завданням є розробка аналітичних методик визначення валсартану в бінарних комбінаціях, то аналітику необхідно врахувати, як будуть впливати інші активні фармацевтичні інгредієнти (АФІ), що входять до складу комбінованого ЛЗ. Коли інші АФІ не заважають аналізу, то слід віддати перевагу УФ та видимій спектрофотометрії, а також ВЕРХ. Якщо ж вони впливають на результати аналізу, потрібно використати методи ВЕРХ для розробки нових методик аналізу.
Мета дослідження – проаналізувати наукову літературу щодо розробки та валідації аналітичних методик визначення валсартану в субстанції і лікарських засобах, узагальнити отриману інформацію, визначити переваги та недоліки існуючих методик аналізу.
Висновки. Аналіз існуючих методик визначення валсартану показав, що найбільш використовуваними методами є ВЕРХ та УФ і видима спектрофотометрія. У більшості випадків описано методики ідентифікації та кількісного визначення валсартану в монопрепаратах і бінарних комбінаціях з іншими АФІ. Проте і вони мають ряд недоліків: необхідність застосування великої кількості органічних розчинників, а також тривалість та висока вартість аналізу методом ВЕРХ; недостатня селективність УФ і видимої спектрофотометрії. Учені К. Є. Пелешок та ін. розробили прості у виконанні, точні, експресні, економічні, доступні й валідовані спектрофотометричні та хроматографічні методики визначення валсартану в бінарних комбінаціях, субстанціях і ЛЗ. Усі методики було розроблено з дотриманням принципів “зеленої хімії”, їх можна використовувати для аналізу якості в лабораторіях з контролю якості ЛЗ та рекомендувати для введення до монографій Державної Фармакопеї України.
Orally Bioavailable Macrocyclic Peptide That Inhibits Binding of PCSK9 to the Low Density Lipoprotein Receptor
Authors: Johns Douglas G. , Campeau Louis-Charles , Banka Puja , Bautmans An , Bueters Tjerk , Bianchi Elisabetta , Branca Danila , Bulger Paul G. , Crevecoeur Inne , Ding Fa-Xiang , Garbaccio Robert M. , Guetschow Erik D. , Guo Yan , Ha Sookhee N. , Johnston Jennifer M. , Josien Hubert , Kauh Eunkyung A. , Koeplinger Kenneth A. , Kuethe Jeffrey T. , Lai Eseng , Lanning Christine L. , Lee Anita Y.H. , Li Li , Nair Anilkumar G. , O’Neill Edward A. , Stoch S. Aubrey , Thaisrivongs David A. , Tucker Thomas J. , Vachal Petr , van Dyck Kristien , Vanhoutte Frederic P. , Volckaert Bram , Wolford Dennis G. , Xu Andy , Zhao Tian , Zhou Dan , Zhou Susan , Zhu Xiaohong , Zokian Hratch J. , Walji Abbas M. , Wood Harold B. 
Published: May 2023

Background:
Inhibition of PCSK9 (proprotein convertase subtilisin/kexin type 9)-low density lipoprotein receptor interaction with injectable monoclonal antibodies or small interfering RNA lowers plasma low density lipoprotein-cholesterol, but despite nearly 2 decades of effort, an oral inhibitor of PCSK9 is not available. Macrocyclic peptides represent a novel approach to target proteins traditionally considered intractable to small-molecule drug design.

Methods:
Novel mRNA display screening technology was used to identify lead chemical matter, which was then optimized by applying structure-based drug design enabled by novel synthetic chemistry to identify macrocyclic peptide (MK-0616) with exquisite potency and selectivity for PCSK9. Following completion of nonclinical safety studies, MK-0616 was administered to healthy adult participants in a single rising-dose Phase 1 clinical trial designed to evaluate its safety, pharmacokinetics, and pharmacodynamics. In a multiple-dose trial in participants taking statins, MK-0616 was administered once daily for 14 days to characterize the safety, pharmacokinetics, and pharmacodynamics (change in low density lipoprotein cholesterol).

Results:

MK-0616 displayed high affinity (
K
i
= 5pM) for PCSK9 in vitro and sufficient safety and oral bioavailability preclinically to enable advancement into the clinic. In Phase 1 clinical studies in healthy adults, single oral doses of MK-0616 were associated with >93% geometric mean reduction (95% CI, 84–103) of free, unbound plasma PCSK9; in participants on statin therapy, multiple–oral-dose regimens provided a maximum 61% geometric mean reduction (95% CI, 43–85) in low density lipoprotein cholesterol from baseline after 14 days of once-daily dosing of 20 mg MK-0616.

Conclusions:
This work validates the use of mRNA display technology for identification of novel oral therapeutic agents, exemplified by the identification of an oral PCSK9 inhibitor, which has the potential to be a highly effective cholesterol lowering therapy for patients in need.
Myocardial Revascularization in Patients With Ischemic Cardiomyopathy: For Whom and How
Authors: Liga Riccardo , Colli Andrea , Taggart David P. , Boden William E. , De Caterina Raffaele 
Published: April 2023

Background
Myocardial revascularization has been advocated to improve myocardial function and prognosis in ischemic cardiomyopathy (ICM). We discuss the evidence for revascularization in patients with ICM and the role of ischemia and viability detection in guiding treatment.

Methods and Results
We searched for randomized controlled trials evaluating the prognostic impact of revascularization in ICM and the value of viability imaging for patient management. Out of 1397 publications, 4 randomized controlled trials were included, enrolling 2480 patients. Three trials (HEART [Heart Failure Revascularisation Trial], STICH [Surgical Treatment for Ischemic Heart Failure], and REVIVED [REVascularization for Ischemic VEntricular Dysfunction]‐BCIS2) randomized patients to revascularization or optimal medical therapy. HEART was stopped prematurely without showing any significant difference between treatment strategies. STICH showed a 16% lower mortality with bypass surgery compared with optimal medical therapy at a median follow‐up of 9.8 years. However, neither the presence/extent of left ventricle viability nor ischemia interacted with treatment outcomes. REVIVED‐BCIS2 showed no difference in the primary end point between percutaneous revascularization or optimal medical therapy. PARR‐2 (Positron Emission Tomography and Recovery Following Revascularization) randomized patients to imaging‐guided revascularization versus standard care, with neutral results overall. Information regarding the consistency of patient management with viability testing results was available in ≈65% of patients (n=1623). No difference in survival was revealed according to adherence or no adherence to viability imaging.

Conclusions

In ICM, the largest randomized controlled trial, STICH, suggests that
surgical
revascularization improves patients' prognosis at long‐term follow‐up, whereas evidence supports no benefit of percutaneous coronary intervention. Data from randomized controlled trials do not support myocardial ischemia or viability testing for treatment guidance. We propose an algorithm for the workup of patients with ICM considering clinical presentation, imaging results, and surgical risk.
Comparison of Questionnaire and Performance‐Based Physical Frailty Scales to Predict Survival and Health‐Related Quality of Life in Patients With Heart Failure
Authors: Somech Joseph , Joshi Aayushi , Mancini Rita , Chetrit Jessica , Michel Caroline , Sheppard Richard , Nguyen Viviane , Walker Mathieu , Giannetti Nadia , Sharma Abhinav , Maghakian Delina , Laforest Esther , Afilalo Jonathan 
Published: April 2023

Background
Frailty is prevalent in older adults with heart failure and is associated with poor outcomes; however, there remains uncertainty on how to measure frailty in clinical practice.

Methods and Results
A multicentric prospective cohort study was assembled at 4 heart failure clinics to compare the prognostic value of 3 physical frailty scales in ambulatory patients with heart failure. Outcomes were all‐cause death or hospitalization and health‐related quality of life using the 36‐Item Short Form survey questionnaire (SF‐36) at 3 months. Multivariable regression was adjusted for age, sex, Meta‐Analysis Global Group in Chronic Heart Failure score, and baseline SF‐36 score. The cohort included 215 patients (mean age 77.6 years). All 3 frailty scales were independently associated with death or hospitalization at 3 months; the adjusted odds ratios standardized per 1 SD worsening of the Short Physical Performance Battery; Fried, and strength, assistance with walking, rising from a chair, climbing stairs, and falls scales were 1.67 (95% CI, 1.09–2.55), 1.60 (95% CI, 1.04–2.46), and 1.55 (95% CI, 1.03–2.35), respectively, with C statistics of 0.77 to 0.78. All 3 frailty scales were independently associated with worsening SF‐36 scores, especially the Short Physical Performance Battery, for which 1 SD worsening of frailty translated to a decrement of −5.86 (−8.55 to −3.17) and −5.51 (−7.82 to −3.21) points in the Physical Component Score and Mental Component Score.

Conclusions
All 3 physical frailty scales were associated with death, hospitalization, and reduced health‐related quality of life in ambulatory patients with heart failure. Questionnaire or performance‐based physical frailty scales can be used to offer prognostic value and a therapeutic target in this vulnerable population.

Registration

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifier: NCT03887351.
Burden, Trends, and Inequalities of Heart Failure Globally, 1990 to 2019: A Secondary Analysis Based on the Global Burden of Disease 2019 Study
Authors: Yan Tao , Zhu Shijie , Yin Xiujie , Xie Changming , Xue Junqiang , Zhu Miao , Weng Fan , Zhu Shichao , Xiang Bitao , Zhou Xiaonan , Liu Gang , Ming Yang , Zhu Kai , Wang Chunsheng , Guo Changfa 
Published: April 2023

Background
Heart failure is a public health issue worldwide. However, no comprehensive study on the global burden of heart failure and its contributing causes has been reported. The present study aimed to quantify the burden, trends, and inequalities of heart failure globally.

Methods and Results
Heart failure data were extracted from the Global Burden of Diseases 2019 study. The number of cases, age‐standardized prevalence, and years lived with disability in different locations from 1990 to 2019 were presented and compared. Joinpoint regression analysis was performed to assess trends in heart failure from 1990 to 2019.
In 2019, the global age‐standardized prevalence and years lived with disability rates for heart failure were 711.90 (95% uncertainty interval [UI], 591.15–858.29) and 63.92 (95% UI, 41.49–91.95) per 100 000 population, respectively. In general, the age‐standardized rate decreased globally at an average annual percentage change of 0.3% (95% UI, 0.2–0.3). However, the rate increased at an average annual percentage change of 0.6% (95% UI, 0.4–0.8) from 2017 to 2019. Several nations and territories demonstrated an increased trend from 1990 to 2019, especially in less‐developed countries. Ischemic heart disease and hypertensive heart disease accounted for the highest proportion of heart failure in 2019.

Conclusions
Heart failure remains a major health problem, with increased trends possible in the future. Efforts for prevention and control of heart failure should focus more on less‐developed regions. It is essential to prevent and treat primary diseases such as ischemic heart disease and hypertensive heart disease for the control of heart failure.