O Bojničićevoj Gramatici madžarskoga jezika iz drugoga kuta: uzroci i narav mijena izdanja gramatike na razmeđu dvaju stoljeća
Authors: Mlikota Jadranka , Čipanj Banja Rene 
Published: January 2023

U sjeni Bojničićeva rada, obilježenoga iznimnim prinosom hrvatskoj kulturnoj povijesti i pomoćnim povijesnim znanostima, ostala je Gramatika madžarskoga jezika (1888., 1896., 1905., 1912.) koja je na razmeđu dvaju stoljeća, u vrijeme smjene filoloških škola (zagrebačke školom hrvatskih vukovaca), doživjela nekoliko izmijenjenih izdanja. Gramatiku je – točnije njezino prvo izdanje – kao udžbenik odobrio Odjel za bogoštovlje i nastavu Kr. ugarskoga ministarstva, potom ju nagradio 1889., a naposljetku je ipak negativno ocijenjena, i to u službenom glasilu istoga Odjela koji ju je i nagradio, u Nastavnom vjesniku, a gotovo jednako ocijenit će ju i neki mađarski izvori početkom 20. stoljeća.Pritom je riječ o kritikama koje su se mahom odnosile na (hrvatski) metajezik gramatike, donošenje netočnih pravila te na njezino, po sudu određenih kritičara, nesustavno oblikovanje, a samom se Bojničiću zamjerala nedostatna filološka naobrazba. Upravo ju stoga ti kritičari između ostaloga opisuju kao priručnik neprikladan za nastavnu uporabu. Od navedenih četiriju izdanja gramatike – iako konzultirani hrvatski i mađarski izvori ustvari ne donose nedvosmislen podatak o tome koliko je točno izdanja gramatika doživjela – spomenutoj je filološkoj ocjeni također podlegnulo samo prvo, a autor je poneke ispravke uklopio u kasnija izdanja svoga gramatičkoga priručnika.U ovom se radu uspoređuju četiri izdanja Bojničićeve gramatike, utvrđuju se jezične, nazivoslovne i leksičke mijene njezina polaznoga (hrvatskog) jezika te se propituje u kojoj su mjeri potaknute objavljenim kritikama te koliki je odraz smjene filoloških škola vidljiv u pojedinim izdanjima. U sklopu tumačenja mijena što ih izdanja gramatike sadrže, posebice se ističu jezične osobitosti svojstvene normi zagrebačke filološke škole, čime se pak nastoji potkrijepiti činjenica kako je riječ o obilježjima koja su prisutna u svim četirima izdanjima gramatike neovisno o vremenu njihova izdavanja te jezično-političkim okolnostima i utjecajima pod kojima su nastala.U konačnici se nastoji potvrditi (ne)opravdanost negativne recepcije koju je gramatika imala u dijelu filološke javnosti svojega vremena. Drugim riječima nastoji se dati odgovor na pitanje valja li Bojničiću pridružiti epitet autora čiji rad – pa tako ni njegova gramatika – u odgovarajućoj mjeri nije stručno potkovan ili mu pak, bez obzira na njegovu naobrazbu i upućene kritike, valja odati priznanje zbog neospornih prinosa što ih je dao u području hrvatsko-mađarske gramatikografije.In the shadow of Bojničić’s work marked by exceptional contributions to Croatian cultural history and auxiliary historical sciences remained the Hungarian Grammar (1888, 1896, 1905, 1912), which at the turn of the century, at the time of change of philological schools (Zagreb philological school was supplanted by the school of Croatian Vukovians), saw several modified editions. This grammar book (to be exact, its first edition) was approved as a textbook by the Royal Hungarian Ministry of Worship and Education and awarded by the same institution in 1889. Eventually, the grammar was nevertheless negatively reviewed in Nastavni vjesnik, the official gazette of the same Ministry, which had previously awarded the grammar, and was almost equally evaluated by some Hungarian sources at the beginning of the 20th century.The criticism mostly concerns the grammar’s metalanguage (Croatian), deriving incorrect rules, and its unsystematic format (according to certain critics), and Bojničić himself was criticized for his deficient philological education. This is exactly the reason why those critics, amongst other things, describe it as a handbook inadequate for school use. Of the four above-mentioned editions of the grammar – although the consulted Croatian and Hungarian sources do not explicitly state exactly how many editions the grammar had – only the first edition received the above-mentioned philological evaluation, and the author made some corrections in the later editions of his grammar book.This paper compares the four editions of Bojničić’s grammar, identifies linguistic, terminological, and lexical changes in its source language (Croatian), and examines the extent to which they had been motivated by the published criticism and the extent to which the change of philological schools is reflected in individual editions. Within the interpretation of the changes made in the different editions, linguistic features characteristic of the norm of the Zagreb philological school are highlighted, in an attempt to corroborate the fact that these features are present in all four editions of the grammar irrespective of the time of their publication as well as the linguistic-political circumstances and influences under which they came into existence.Ultimately, the present paper seeks to confirm the (un)justification of the negative reception the grammar had in a part of the philological public of its time. In other words, we seek to answer the question of whether Bojničić is to be given the epithet of an author whose work – including his grammar – is to a certain extent not professionally grounded, or, regardless of his education and the criticism toward his work, he has to be given credit for his indisputable contribution to the field of Croatian–Hungarian grammaticography.