bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
High Performance Vanadium Redox Flow Battery Electrodes
Authors: Gass Kaycee , Bera Bapi , Aaron Doug S. , Mench Matthew M. 
Published: April 2023

Abstract
A high temperature ammonia treatment was applied to carbon felt electrodes to enhance vanadium redox flow battery (VRFB) performance. Samples were heated to 900 °C in the presence of ammonia gas for up to 4 h. While all heating times resulted in an overall improvement in current density at 80% voltage efficiency, samples treated for 4 h showed the greatest increase in current density (325%) compared to untreated carbon felt. Raman spectroscopy showed a 74% increase in edge sites as a result of the 4 h treatment. Electrochemical surface area increased by 142% and scanning electron microscopy showed the appearance of pores on felt fiber surfaces, indicating that the performance improvement may be due to enhanced surface area in addition to functionalization. Impedance spectroscopy showed decreased charge transfer resistance and increased durability (during cycling) compared to other published electrode treatments. These results indicate that heated ammonia can be used to increase the performance of electrodes for vanadium flow battery applications, with excellent durability.
Diabetes care cascade and associated factors in 10 700 middle-aged adults in four sub-Saharan African countries: a cross-sectional study
Authors: Wade Alisha N , Maposa Innocent , Agongo Godfred , Asiki Gershim , Boua Palwende , Choma Solomon S R , Gómez-Olivé F Xavier , Maimela Eric , Micklesfield Lisa K , Mohamed Shukri F , Nonterah Engelbert A , Norris Shane A , Sorgho Hermann , Ramsay Michele , Crowther Nigel J 
Published: April 2023

ObjectivesWe investigated progression through the care cascade and associated factors for people with diabetes in sub-Saharan Africa to identify attrition stages that may be most appropriate for targeted intervention.DesignCross-sectional study.SettingCommunity-based study in four sub-Saharan African countries.Participants10 700 individuals, aged 40–60 years.Primary and secondary outcome measuresThe primary outcome measure was the diabetes cascade of care defined as the age-adjusted diabetes prevalence (self-report of diabetes, fasting plasma glucose (FPG) ≥7 mmol/L or random plasma glucose ≥11.1 mmol/L) and proportions of those who reported awareness of having diabetes, ever having received treatment for diabetes and those who achieved glycaemic control (FPG <7.2 mmol/L). Secondary outcome measures were factors associated with having diabetes and being aware of the diagnosis.ResultsDiabetes prevalence was 5.5% (95% CI 4.4% to 6.5%). Approximately half of those with diabetes were aware (54%; 95% CI 50% to 58%); 73% (95% CI 67% to 79%) of aware individuals reported ever having received treatment. However, only 38% (95% CI 30% to 46%) of those ever having received treatment were adequately controlled. Increasing age (OR 1.1; 95% CI 1.0 to 1.1), urban residence (OR 2.3; 95% CI 1.6 to 3.5), hypertension (OR 1.9; 95% CI 1.5 to 2.4), family history of diabetes (OR 3.9; 95% CI 3.0 to 5.1) and measures of central adiposity were associated with higher odds of having diabetes. Increasing age (OR 1.1; 95% CI 1.0 to 1.1), semi-rural residence (OR 2.5; 95% CI 1.1 to 5.7), secondary education (OR 2.4; 95% CI 1.2 to 4.9), hypertension (OR 1.6; 95% CI 1.0 to 2.4) and known HIV positivity (OR 2.3; 95% CI 1.2 to 4.4) were associated with greater likelihood of awareness of having diabetes.ConclusionsThere is attrition at each stage of the diabetes care cascade in sub-Saharan Africa. Public health strategies should target improving diagnosis in high-risk individuals and intensifying therapy in individuals treated for diabetes.
Neurologic Physiology after Removal of Therapy (NeuPaRT) study: study protocol of a multicentre, prospective, observational, pilot feasibility study of neurophysiology after withdrawal of life-sustaining measures
Authors: Gofton Teneille , Dhanani Sonny , Meade Maureen , Boyd John Gordon , Chamberlain Erika , Chandler Jennifer , Chassé Michaël , Scales Nathan B , Choi Yun-Hee , D'Aragon Frédérick , Debicki Derek , English Shane , Fantaneanu Tadeu A , Kramer Andreas H , Kromm Julie , Murphy Nicholas , Norton Loretta , Singh Jeffrey , Smith Maxwell J , Weijer Charles , Shemie Sam , Bentall Tracey C , Campbell Eileen , Slessarev Marat 
Published: April 2023

IntroductionIn donation after circulatory determination of death, death is declared 5 min after circulatory arrest. This practice assumes, but does not explicitly confirm, permanent loss of brain activity. While this assumption is rooted a strong physiological rationale, paucity of direct human data regarding temporal relationship between cessation of brain activity and circulatory arrest during the dying process threatens public and healthcare provider trust in deceased organ donation.Methods and analysisIn this cohort study, we will prospectively record cerebral and brainstem electrical activity, cerebral blood flow velocity and arterial blood pressure using electroencephalography (EEG), brainstem evoked potentials, transcranial doppler and bedside haemodynamic monitors in adult patients undergoing planned withdrawal of life sustaining measures in the intensive care units at five hospital sites for 18 months. We will use MATLAB to synchronise waveform data and compute the time of cessation of each signal relative to circulatory arrest. Our primary outcome is the feasibility of patient accrual, while secondary outcomes are (a) proportion of patients with complete waveform recordings and data transfer to coordinating site and (b) time difference between cessation of neurophysiological signals and circulatory arrest. We expect to accrue 1 patient/site/month for a total of 90 patients.Ethics and disseminationWe have ethics approval from Clinical Trials Ontario (protocol #3862, version 1.0, date 19 January 2022.) and the relevant Research Ethics Board for each site. We will obtain written informed consent from legal substitute decision makers. We will present study results at research conferences including donor family partner forum and in peer-reviewed publications.Trial registration numberNCT05306327.
Congenital diaphragmatic hernia survival in an English regional ECMO center
Authors: O'Connor Elizabeth , Tamura Ryo , Hannon Therese , Harigopal Sundeep , Jaffray Bruce 
Published: April 2023

IntroductionCongenital diaphragmatic hernia (CDH) remains a cause of neonatal death. Our aims are to describe contemporary rates of survival and the variables associated with this outcome, contrasting these with our study of two decades earlier and recent reports.Materials and methodsA retrospective review of all infants diagnosed in a regional center between January 2000 and December 2020 was performed. The outcome of interest was survival. Possible explanatory variables included side of defect, use of complex ventilatory or hemodynamic strategies (inhaled nitric oxide (iNO), high-frequency oscillatory ventilation (HFOV), extracorporeal membrane oxygenation (ECMO), and Prostin), presence of antenatal diagnosis, associated anomalies, birth weight, and gestation. Temporal changes were studied by measuring outcomes in each of four consecutive 63-month periods.ResultsA total of 225 cases were diagnosed. Survival was 60% (134 of 225). Postnatal survival was 68% (134 of 198 liveborn), and postrepair survival was 84% (134 of 159 who survived to repair). Diagnosis was made antenatally in 66% of cases. Variables associated with mortality were the need for complex ventilatory strategies (iNO, HFOV, Prostin, and ECMO), antenatal diagnosis, right-sided defects, use of patch repair, associated anomalies, birth weight, and gestation. Survival has improved from our report of a prior decade and did not vary during the study period. Postnatal survival has improved despite fewer terminations. On multivariate analysis, the need for complex ventilation was the strongest predictor of death (OR=50, 95% CI 13 to 224, p<0.0001), and associated anomalies ceased to be predictive.ConclusionsSurvival has improved from our earlier report, despite reduced numbers of terminations. This may be related to increased use of complex ventilatory strategies.
A Phase Ib/II Study of Ivosidenib with Venetoclax ± Azacitidine in IDH1-Mutated Myeloid Malignancies
Authors: Lachowiez Curtis A. , Loghavi Sanam , Zeng Zhihong , Tanaka Tomoyuki , Kim Yi June , Uryu Hidetaka , Turkalj Sven , Jakobsen Niels Asger , Luskin Marlise R. , Duose Dzifa Y. , Tidwell Rebecca S.S. , Short Nicholas J. , Borthakur Gautam , Kadia Tapan M. , Masarova Lucia , Tippett George D. , Bose Prithviraj , Jabbour Elias J. , Ravandi Farhad , Daver Naval G. , Garcia-Manero Guillermo , Kantarjian Hagop , Garcia Jacqueline S. , Vyas Paresh , Takahashi Koichi , Konopleva Marina , DiNardo Courtney D. 
Published: April 2023

Abstract

The safety and efficacy of combining the isocitrate dehydrogenase-1 (IDH1) inhibitor ivosidenib (IVO) with the BCL2 inhibitor venetoclax (VEN; IVO + VEN) ± azacitidine (AZA; IVO + VEN + AZA) were evaluated in four cohorts of patients with IDH1-mutated myeloid malignancies (n = 31). Most (91%) adverse events were grade 1 or 2. The maximal tolerated dose was not reached. Composite complete remission with IVO + VEN + AZA versus IVO + VEN was 90% versus 83%. Among measurable residual disease (MRD)–evaluable patients (N = 16), 63% attained MRD-­negative remissions; IDH1 mutation clearance occurred in 64% of patients receiving ≥5 treatment cycles (N = 14). Median event-free survival and overall survival were 36 [94% CI, 23–not reached (NR)] and 42 (95% CI, 42-NR) months. Patients with signaling gene mutations appeared to particularly benefit from the triplet regimen. Longitudinal single-cell proteogenomic analyses linked cooccurring mutations, antiapoptotic protein expression, and cell maturation to therapeutic sensitivity of IDH1-mutated clones. No IDH isoform switching or second-site IDH1 mutations were observed, indicating combination therapy may overcome established resistance pathways to single-agent IVO.

Significance:
IVO + VEN + AZA is safe and active in patients with IDH1-mutated myeloid malignancies. Combination therapy appears to overcome resistance mechanisms observed with single-agent IDH-inhibitor use, with high MRD-negative remission rates. Single-cell DNA ± protein and time-of-flight mass-cytometry analysis revealed complex resistance mechanisms at relapse, highlighting key pathways for future therapeutic intervention.
This article is highlighted in the In This Issue feature, p. 247
Патогенетичне обґрунтування імунокорекції у хворих на бешихове запалення залежно від форми та особливостей перебігу захворювання
Authors: Василевська Л. А. , Шаповал С. Д. , Воронцова Л. Л. 
Published: April 2023

Мета роботи: вивчення стану клітинної ланки імунної системи у хворих із різними формами та перебігом бешихи з подальшим обґрунтуванням призначення імуномодуляторів.
Матеріали і методи. Обстежено 130 пацієнтів із бешиховим запаленням обличчя, верхніх та нижніх кінцівок. Для оцінки імунного статусу проводили визначення субпопуляцій лімфоцитів із використанням моноклональних антитіл до антигенів СД3+ (Т-лімфоцити), СД4+ (Т-хелпери), СД8+ (Т-супресори), СД16+ (клітини-кілери), СД22+ (зрілі В-лімфоцити), а також розраховували імунорегуляторний індекс (ІРІ) СД4+ / СД8+. Визначення проводили реагентами фірми “Гранум” (Харків). Для виявлення порушень імунної системи використовували універсальний метод оцінки імунних розладів, розроблений професором Земсковим А. М. (1996).
Результати досліджень та їх обговорення. В результаті проведеного дослідження встановлено, що всі форми первинної та рецидивуючої бешихи (виняток становить бульозна форма) перебігали на тлі вторинного імунодефіциту. Ступінь імунних розладів змінювався залежно від тяжкості перебігу захворювання. Первинному бешиховому запаленню з еритематозною і бульозною формами характерний І ступінь імунних розладів, тоді як первинному бешиховому запаленню, ускладненому сепсисом та флегмонозно-некротичною формою при первинному та рецидивуючому перебігу – ІІ ступінь, а рецидивуючому перебігу, ускладненому сепсисом, ІІІ ступінь імунних розладів.
Хворі з бешиховим запаленням всіх форм, що перебігають на тлі вторинного імунодефіциту при I ступені імунних розладів (що, вочевидь, є транзиторним станом), не потребують корекції імуномодуляторами, водночас хворі з II і III ступенем імунних розладів, імунологічно компроментовані, потребують обовʼязкового призначення імуномодуляторів (як біологічного, так і синтетичного походження).
Динаміка морфологічних змін стінки ендометріоїдної кісти після склеротерапії 96 % етанолом
Authors: Хміль С. В. , Підгайна І. Я. 
Published: April 2023

Мета роботи: провести гістологічне дослідження стінки ендометріоїдної кісти після склеротерапії 96 % етанолом через 1, 3, 5 хв і встановити її структурні зміни.
Матеріали і методи. Отриманий матеріал після проведених операційних втручань (лапаротомічних кістектомій) та проведеної склеротерапії за допомогою 96 % етанолу із контрольованим впливом спирту відносно часу (1 хв, 3 хв, 5 хв) фіксували в 10 % нейтральному забуференому формаліні згідно із загальноприйнятою методикою. Процесинг тканини виконували в гістопроцесорі закритого вакуумного типу Logos ONE. Готовий матеріал заливали в парафінові блоки. Гістологічні зрізи готували на роторному мікротомі Amos AMR-400 завтовшки 4–5 мкм (не менше двох зрізів на кожне гістологічне скло), забарвлювали гематоксиліном та еозином. Проводили дослідження та фотореєстрацію препаратів за допомогою мікроскопа “Eclipse Ci-E” (Японія) з цифровою фотокамерою Sigeta M3CMOS 14000 при різних збільшеннях х100, х200, х400.
Результати досліджень та їх обговорення. Вивчено деструктивний місцевий вплив 96 % етанолу на епітеліальний компонент ендометріоїдної кісти яєчника. Застосовуючи різні періоди впливу, вивчено глибину ураження епітеліального шару, базальної мембрани та оточуючої цитогенної строми навколо залози. Застосування цього методу в лікуванні кіст дозволить ощадно впливати на тканину ендометріоїдної кісти кіркового шару яєчника із максимальним збереженням оточуючої тканини, зберігаючи сплячі фолікули. Застосовуючи різний період впливу 96 % етанолу, ми знижуєм травматизацію тканини, яка поєднується із гострими розладами кровообігу та подальшим рубцюванням.
Експериментальне вивчення впливу біорозчинної судинної стент платформи
Authors: Гиндич П. А. 
Published: April 2023

Мета роботи: дослідити вплив біорозчинної судинної стент-платформ “Absorb” (Abbott, США) на навколишні тканини в зоні її імплантації, а також особливості резорбції стент-платформи.
Матеріали і методи. У дослідженні вивчено гістологічні препарати дев’яти тримісячних білих лабораторних щурів масою 150–170 г, яким було імплантовано фрагмент біорозчинної судинної стент-платформи у великий сальник і підшкірно. Виведення тварин з експерименту відбувалося на 30-ту, 90-ту та 180-ту доби після втручання.
Результати дослідження та їх обговорення. При дослідженні гістологічних препаратів у зоні імплантації під шкіру в період 30 та 90 діб та 30 діб після імплантації в великий сальник виявлено ділянки лімфоцитарно макрофагальної інфільтрації та фіброзування капсули. Проте при дослідженні гістологічних препаратів наступних термінів експерименту відмічене суттєве зменшення інтенсивності перифокальної запальної і судинної реакцій з формуванням переважно тонких капсул. А також в строки 90 та 180 діб на внутрішній поверхні окремих капсул виявлявся безструктурний матеріал подібний до тканинного детриту, що імовірно свідчить на користь більш вираженої, ніж у попередні терміни деструкції ланок стент-платформи.
Імплантація фрагментів стента не супроводжувалась вираженою запальною реакцією. Поступове збільшення осередкової лімфоцитарної інфільтрації в зоні імплантації спостерігали від 30-ї до 90-ї доби із суттєвим зниженням інтенсивності останньої на 180-ту добу. Макрофагальна реакція збільшувалась в терміни від 30 до 180 діб, що свідчить на користь поступової біодеструкції матеріалу стента. Резорбція балок стента відбувалась помірно, переважно від початку 90-ї доби з утворенням невеликих гранульом сторонніх тіл із поодинокими гігантськими клітинами сторонніх тіл. Застосування імплантатів не супроводжувалось деформаціями тканин, утворенням сером та іншими негативними наслідками. Відсутність вираженої подразнювальної дії свідчить про біосумісність з тканинами організму.
Предиктори реперфузійно-реоксигенаційного синдрому в пацієнтів з атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну
Authors: Венгер І. К. , Фарина І. В. 
Published: April 2023

Мета роботи: визначити основні фактори ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому для покращення результатів лікування пацієнтів з атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну.
Матеріали і методи. Проведено аналіз історій хвороб пацієнтів з атеросклеротичним ураженням магістральних артерій нижніх кінцівок, які знаходились на стаціонарному лікуванні в судинному відділенні Тернопільської університетської лікарні протягом 2013–2019 рр.
Проаналізовано 172 історії хвороби пацієнтів, із яких у 58 діагностовано облітеруючий атеросклероз аорти та магістральних артерій нижніх кінцівок при хронічній ішемії кінцівок ІІб ст. (за класифікацією Фонтейна).
Отримані результати, з метою оптимізаціії прогнозування ризику розвитку ускладнень у післяопераційному періоді, піддані нейромережевій кластеризації з використанням надбудови NeuroXL Classifier для програми Microsoft Excel. Опрацьовані складові кожного блоку внесені у таблицю сукупної бальної системи оцінювання ризику розвитку ускладнень.
Результати досліджень та їх обговорення. У 172 пацієнтів проведено визначення величини ризику розвитку післяопераційних ускладнень. Базуючись на отриманих розрахунках, середній вік пацієнтів у 57,4 року можна віднести до предикторів ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому.
Хронічна критична ішемія в пацієнтів виділеної групи розвинулася в період від 5 до 3 тижнів до госпіталізації.
Короткий анамнез в середньому у 8,8 року можна віднести до предикторів ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому в пацієнтів при атеросклеротичній оклюзії аорто-стегнового басейну.
Із 172 пацієнтів із атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну у 92 виявили стенотичне атеросклеротичне ураження екстракраніальних артерій. Стенотичний атеросклеротичний процес екстракраніальних артерій діагностували у 52 хворих із атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну і у 40 пацієнтів із ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому. Серед лабораторних показників слід зазначити, що у 31 (77,50 %) пацієнтів із ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому виявлено підвищений рівень лейкоцитозу в крові, збільшений показник вмісту моноцитів та незрілих нейтрофілів, підвищений рівень СРБ, прогресуючий некорегований атеросклеротичний процес, який зумовлений високим рівнем атерогенних ліпопротеїдів, а також вміст в крові показників, що вказує на активацію синдрому запальної відповіді. Сукупність представлених показників можна об’єднати у предиктори ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому.
Латентний перебіг звичного вивиху плеча на тлі травматичного ушкодження плечового сплетення
Authors: Процайло М. Д. , Чорномидз І. Б. , Горішний І. М. , Процайло О. М. 
Published: April 2023

У короткому повідомленні описано рідкісний випадок прихованого перебігу вивиху плечового суглоба на тлі тотального ушкодження плечового сплетення та перелому ключиці, яке випадково діагностували на четвертому місяці лікування. Особливість даного випадку в тому, що мускулатура навколо плечового суглоба, так звана м’язова манжетка, втратила свій тонус, що зумовило нестабільність плечової кістки з наступним вивихов у плечовому суглобі. Оскільки вся увага була зосереджена на лікуванні перелому ключиці, особливої уваги на співвідношення у плечовому суглобі не надавали. Невправлений вивих плеча, ушкодження плечового сплетення зумовили значні функціональні розлади правої руки, які після такого тривалого терміну підлягають складній реконструкції з незавжди бажаними результатами.
Impact of Diabetes and Hypertension on Left Ventricular Structure and Function: The Jackson Heart Study
Authors: Hamid Arsalan , Yimer Wondwosen K. , Oshunbade Adebamike A. , Kamimura Daisuke , Clark Donald , Fox Ervin R. , Min Yuan‐I , Muntner Paul , Shimbo Daichi , Pandey Ambarish , Shah Amil M. , Mentz Robert J. , Jones Daniel W. , Bertoni Alain G. , Hall John E. , Correa Adolfo , Butler Javed , Hall Michael E. 
Published: April 2023

Background
Diabetes and hypertension have been associated with adverse left ventricular (LV) remodeling. While they often occur concurrently, their individual effects are understudied. We aimed to assess the independent effects of diabetes and hypertension on LV remodeling in Black adults.

Methods and Results

The JHS (Jackson Heart Study) participants (n=4143 Black adults) with echocardiographic measures from baseline exam were stratified into 4 groups: neither diabetes nor hypertension (n=1643), only diabetes (n=152), only hypertension (n=1669), or both diabetes and hypertension (n=679). Echocardiographic measures of LV structure and function among these groups were evaluated by multivariable regression adjusting for covariates. Mean age of the participants was 52±1 years, and 63.7% were women. LV mass index was not different in participants with only diabetes compared with participants with neither diabetes nor hypertension (
P
=0.8). LV mass index was 7.9% (6.0 g/m
2
) higher in participants with only hypertension and 10.8% (8.1 g/m
2
) higher in participants with both diabetes and hypertension compared with those with neither (
P
<0.001). LV wall thickness (relative, posterior, and septal) and brain natriuretic peptide levels in participants with only diabetes were not significantly higher than participants with neither (
P
>0.05). However, participants with both diabetes and hypertension demonstrated higher LV wall thickness and brain natriuretic peptide levels than participants with neither (
P
<0.05).

Conclusions
In this cross‐sectional analysis, diabetes was not associated with altered LV structure or function in Black adults unless participants also had hypertension. Our findings suggest hypertension is the main contributor to cardiac structural and functional changes in Black adults with diabetes.