bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
АВТОЕРГОНІМИ В ОНІМНІЙ КАРТИНІ МІСТА (на прикладі назв об’єктів автомобільної тематики м. Чернівці)
Authors: Бабух Надія 
Published: May 2023

У статті розглянуто лексико-мотиваційні особливості, зроблена спроба класифікації назв автомобільної тематики м. Чернівці. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю дослідження назв підприємств із надання автомобільних послуг Чернівців як важливої складової ергонімії в ономастичній картині міста. Мета дослідження полягає в тому, щоб з’ясувати та схарактеризувати семантико-мотиваційні особливості назв об’єктів з надання автомобільних послуг; визначити тенденції та комунікативні стратегії називання підприємств сфери автомобільних послуг; проана- лізувати дотримання мовних норм у назвах та вказати особливості структури цього типу назв. Методи дослідження зумовлені його метою та завданнями. У роботі використано такі методи: описовий, аналітичний, семантико-мотивацій- ний, компонентного аналізу, класифікації, елементи статистичного та методу кількісних підрахунків. Наукова новизна роботи полягає в тому, що вперше проаналізовано назви автомобільної тематики м. Чернівці у складі ергонімійної кар- тини міста з погляду семантики, мотивації, структури, дотримання мовних норм на сучасному хронологічному зрізі.
Основне завдання статті ‒ проаналізувати назви автомобільної тематики м. Чернівці як важливого складника ергонімійної картини міста з погляду семантики, мотивації, структури, дотримання мовних норм.
Короткі результати і висновки. Можемо підсумувати, що частина ергонімів має подвійну мотивацію та таке ж подвійне семантичне навантаження, оскільки назви підприємств з обслуговування автомобілів складаються з кількох лексичних компонентів із різним (подвійним, а то й потрійним) значеннєвим навантаженням. Продуктивним способом творення цього типу ергонімів із метою, очевидно, виокремлення з-поміж зрозумілих назв і надання новоствореним назвам відтінку певного шарму, екзотичності та, ймовірно, якоїсь уявної престижності є іншомовні слова, які в назвах автомобільної тематики представлені досить широко. Визначено 7 основних лексико-мотиваційних груп ергонімів автомобільної тематики, назви проаналізовано з точки зору специфіки їх формування та функціонування, семантичного аналізу, систематизації, мотивації, номінації, дотримання мовних норм.
ЗАПОЗИЧЕНІ ЧОЛОВІЧІ ТА ЖІНОЧІ ІМЕНА В ІМЕННИКУ́ УЖГОРОДА ХХ СТОЛІТТЯ
Authors: Шоля Іванна 
Published: May 2023

У статті проаналізовано запозичені чоловічі та жіночі власні особові імена, які потрапили в антро- понімікон ужгородців переважно через посередництво угорської мови, зокрема власне угорські, давньогерманські, німецькі, а також оніми англійського, арабського, італійського, румунського, французького походження. Мета статті
– дослідити динаміку функціонування запозичених імен в іменнику́ Ужгорода протягом ХХ століття, з’ясувати їхню кількість, походження, ступінь популярності, частотність та ймовірні причини вживання. Джерельною базою послу- жили матеріали церковних метричних книг Закарпаття 1900–1945 рр. та книги архівного фонду 1945–2000 рр.
Визначено, що найбільшу групу чоловічих імен утворюють давньогерманські запозичення (Vilmos, Imre, Ervin, Zsigmond, Leopold, Norbert, Otto, Hugó), жіночих – німецькі й угорські (Elvira, Emma, Irma, Malvina, Ella; Edita, Yolán, Etelka, Aranka).
Невелику групу запозичень утворюють так звані східні імена. Вони з’являються в іменнику́ міста з 1960-х років і, зазвичай, вказують на національну належність їхніх носіїв. Наприклад: Джиран, Наргіз, Равшан, Дінара – азербай- джанці, Арутюн, Карен, Тігран, Лусік і Наіра – вірмени, Каміль, Заміра і Зухра – узбеки, Рустам, Рашид – татари, Нана і Натела – грузинки.
Аналіз дослідження показав, що динаміка функціонування запозичених жіночих і чоловічих імен дуже схожа. Спостерігається активне використання онімів угорського, німецького, давньогерманського походження в першій по- ловині ХХ ст., що є наслідком довготривалого перебування Закарпаття під Австро-Угорщиною, а також поява нових за- позичень з англійської, італійської, німецької, французької мов та східні запозичення з тюркських – азербайджанської, вірменської, узбецької в другій половині ХХ ст.
За кількістю носіїв чоловічі та жіночі запозичені імена не перевищують групу християнських онімів Це свідчить про те, що в минулому столітті, обираючи імена для новонароджених хлопчиків і дівчаток, ужгородці надавали перевагу не модним запозиченим, а християнським, канонізованим Православною або Католицькою церквою, залежно від національної та конфесійної належності їхніх батьків.
АНТРОПОЛОГІЧНА СУТНІСТЬ СУЧАСНОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРОЗИ (за творчістю Яни Дубинянської)
Authors: Чонка Тетяна 
Published: May 2023

Літературознавчий підхід до аналізу сучасної літератури обумовлений її специфікою. Особливого значення набуває вивчення антропологічної сутності прози сучасної української літератури, зокрема у творчості Яни Дубинянської.
У статті проаналізовано жанрово-тематичну специфіку та здійснено інтерпретацію повісті «Дружини привидів». Охарактеризовано двоплановість сюжетної лінії, акцентовано на історичному підґрунті фантастичної держави, у якій прозоро прочитуються реалії стосунків СРСР й Америки та кульмінаційної екологічної катастрофи – вибуху ядерного реактора на ЧАЕС.
Здійснено аналіз проблематики та мотивів, порушених у повісті, з їх необхідним переосмисленням у контексті нашого сьогодення та екстраполяцією на загальнолюдські й власне українські суспільно-політичні та екологічні нагальні проблеми. Навіть на рівні художніх деталей-символів (годинник, безперервний радіаційний дощ) простежується гуманний пафос повісті.
У результаті дослідження можемо констатувати, що саме непрості особистісні, родинні й міжнаціональні напружені стосунки між «їхніми» й «нашими», проблеми сімейного щастя, життєвих пріоритетів і загальнолюдські вічні питання війни й миру – стали предметом соціально-психологічного та художньо-естетичного переосмислення, утіленого у двох світах – реальному й фантастичному.
Морально-етична проблематика повісті та характеристика персонажів, (зокрема фантомів померлих під час ви- буху, що стали уособленням ідеалу чоловіка, для якого пріоритетом є щастя коханої, та головної героїні Вікторії, силь- ної жінки, здатної виправдати своє ім’я – «перемога», а отже, й віра у майбутнє, яке неможливе без усвідомлення цінності кожної окремої людини й родини), дає нам підстави вважати її не фантасмагоричною повістю-«фентезі», а притчею-попередженням усьому людству, особливо актуальною, зокрема, сьогодні для України.
Дослідження антропологічної сутності сучасної української літератури є актуальним і перспективним, адже вба- чаємо необхідність уведення таких текстів до навчальних програм як вишів, так і загальноосвітніх навчальних закладів.
НАЗВОТВІРНІ ОСОБЛИВОСТІ СУБСТАНТИВІТІВ, ЕЛІПТИТІВ, НОМІНАТИВІТІВ (на матеріалі міротопонімії басейну річки Ужа)
Authors: Баньоі Вероніка 
Published: May 2023

Важливим питанням для аналізу назвотвірного аспекту мікротопонімів є вивчення всіх етапів їхнього творення. Це дасть можливість з’ясувати особливості формування мікротопонімів і проаналізувати назвотвірний потенціал мікротопонімії регіону. Мета дослідження – охарактеризувати особливості становлення мікротопонімів басейну Ужа, що утворилися шляхом субстантивації, еліптизації, номінативації.
Субстантивіти представлені атрибутивною моделлю «узгоджене означення + апелятив > одночленна назва» й ви- ступають різнородовими двочленами та одночленами. Найбільшою групою субстантивітів басейну Ужа є відантропо- німні мікротопоніми з посесивними формантами -ов- та -ин в однині й множині. Мікротопоніми на -ськ- представлені невеликою групою назв відантропонімного, відойконімного, відмікротопонімного походження.
Група відапелятивних субстантивітів функціонує у формі різнородових атрибутивних членів-сингулятивів, рідше плюративів. Через втрату стрижневого компонента на певному етапі розвитку всі типи субстантивітів можуть іс- нувати у формі різнородових морфологічних варіантів.
Прийменникові конструкції в мікротопонімії басейну Ужа репрезентовані одиницями, утвореними за двома структурними моделями: 1) «прийменник + мікротопонім у непрямому відмінку»; 2) «прийменник + антропонім у непрямому відмінку». За структурою мікротопоніми, що утворилися шляхом еліптизації, представлені дво-, три- та чотиричленними назвами, шляхом номінативації – одно-, рідше двокомпонентними. Базова конструкція субстантивітів мала дво- або трикомпонентний склад.
Аналіз мікротопонімів басейну Ужа, які утворилися шляхом субстантивації, еліптизації, номінативації, засвідчує еволюційний характер функціонування мікротопоніма, оскільки репрезентує перетворення багатокомпонентної назви на однокомпонентну, указує на динаміку онімів у межах однієї системи. Аналізовані одиниці є важливим джерелом дослідження проблеми варіативності власних назв.
ПОЕТОНІМІЯ В РОМАНІ ГАЛИНИ ВДОВИЧЕНКО «ПІВ’ЯБЛУКА»: ФУНКЦІОНАЛЬНО-СТИЛІСТИЧНИЙ АСПЕКТ
Authors: Бачинська Галина , Тишковець Марія 
Published: May 2023

У статті проаналізовано ономастичний простір роману Галини Вдовиченко «Пів’яблука. Інші пів’яблука».
У прозовому дискурсі Г. Вдовиченко поетоніми є яскравими виражально-зображальними засобами, вони під- порядковані загальним законом художності контексту, є експресивними і стилістично навантаженими. Ономастична лексика в романі «Пів’яблука. Інші пів’яблука» не є рідкісним явищем. Тут імена та прізвища, прізвиська, топоніми, ергоніми, ідеоніми та інші класи онімної лексики. Найбільший пласт ономастики становлять імена та прізвища людей. У кожну назву письменниця вкладає своє тлумачення й свій специфічний зміст. Антропоніми в досліджуваному романі не принагідні, а досить уважно підібрані відповідно до змісту й форми твору. Вони виступають одним із важливих сло- весно-художніх засобів реалізації мистецької концепції, кожне ім’я стає комплексним показником безлічі відомостей про його носіїв, розкриває соціальні, вікові, просторові й часові ознаки. Стилістична роль і смислове значення кожного імені орієнтовані на виконання характерологічної функції у творі. Імена в романі сприяють розкриттю людських почуттів, взаємовідносин, внутрішнього світу персонажів, усі оніми письменниця добирає з урахуванням місця особи в сюжеті твору. Серед однослівних антропоетонімів у романі найуживанішими є особові імена в різних структурних варіантах. Вони є виразником авторського задуму.
Значно рідше авторка для найменування персонажів звертається до прізвищ. Їх вона використовує для називання колег, однокласників, товаришів
Для найменування немолодих жінок авторка вдається до імен по батькові. Це, як правило, швидкі, балакучі, енергійні персонажі. У романі «Пів’яблука» представлено й однолексемні прізвиська, які зазвичай наділені негатив- ною інформацією.
Двочленні літературно-художні номінації особи становлять меншу групу. Вони охоплюють поєднання таких характеристик особи, як ім’я та ім’я по батькові, ім’я та прізвище. Антропоформулу ім’я + ім’я по батькові вжито для називання медсестри, лікарки, класного керівника, професійної моделі та колег.
Тричленну номінацію особи авторка використовує лише для найменування вчительки.
РЕФЛЕКСАЦІЯ *Е У ВОЛИНСЬКО-ПОЛІСЬКИХ ГОВІРКАХ
Authors: ДРУЖУК Ірина 
Published: May 2023

Волинсько-поліські говірки становлять ядро західнополіського діалекту північного наріччя, проте їхня фонетична система контрастує зі звуковим рівнем середньо- та східнополіського говорів, особливо ця відмінність помітна в реалізації етимологічних *е, *о, *ě. У статті звернуто увагу на волинсько-поліську рефлексацію *е в закритому й відкритому наголошеному й ненаголошеному складах; реалізацію [е] залежно від місця у фонетичній структурі слова та консонантного оточення. Установлено, що характерні в наголошеній позиції закритого складу для волинсько-поліських говірок звуки [і] й [и] (після депалаталізованих шиплячих) паралельно поширені на всій дослі- джуваній території. Для говірок північно-східної частини Волинського Полісся можлива рефлексація *е > [е], перед яким приголосні зберігають м’якість, за винятком шиплячих; у говірках Володимирецького й Дубровицького районів Рівненщини зафіксовано дифтонгічну вимову – [͜іе]. Досліджено специфіку переходу [е] > [о] у волинсько-поліському ареалі, прокоментовано форми лʹ͜уід, шч͜уі́тка, жве́нка, завйу́з, жу́нка, шчудрува́ ти, принʹу́с, ве́чур, утворені за анало-
гією до рефлексації *о. Виявлено, що у відкритих наголошених складах збережено *е. Для ненаголошених відкритих і
закритих складів характерне підвищення й звуження артикуляції [е] > [и]. У статті описано явище заступлення [е] > [а] у волинсько-поліських говірках, окреслено фонетичні умови й ареали його поширення (північ і південь Волинського Полісся), з’ясовано питання стосунку зміни [е] > [а] в обох зонах. На основі аудіозаписів, зроблених автором у польо- вих умовах зі 120 н. пп. Волинської й Рівненської областей, укладено лінгвістичні карти, які ілюструють географію поширення виявів *е в закритому й відкритому наголошеному й ненаголошеному складах на прикладі структур «піч»,
«попіл», «дерево», «село», «церква», «Перехід [е < *е, *ь] > [а]»; додано карту ареальної проєкції зміни [е] > [а].
СЛОВ’ЯНСЬКІ АВТОХТОННІ ІМЕНА В ЧЕСЬКИХ ПИСЕМНИХ ПАМ’ЯТКАХ XI–XIV СТОЛІТЬ
Authors: ПЕТРІЦА Наталія 
Published: May 2023

Пропонована стаття продовжує розробку проблем функціонування та розвитку чеської антропонімійної системи допрізвищевого періоду. У статті проаналізовано засоби та способи ідентифікації особи людності в Чеському королівстві протягом XI–XIV століть. Аналіз мовного матеріалу здійснено на основі писемних пам’яток офіційно-ділового стилю.
У статті досліджено автохтонні слов’янські імена, а саме: імена-композити, відкомпозитні скорочення, імена- деапелятиви. Частина композитів, зафіксована пам’ятками XI–XІV ст., успадкована чехами з епохи праслов’янської, а інші – утворені вже на чеському мовному ґрунті. Давні імена-композити досліджено в контексті синоптичної схеми лексики Ю. Юркенаса. Автор теорії виділяє три семантичні групи основ, котрі в минулому вплинули на формування давньої антропонімії: а) душа, світ, світогляд; б) людина як розумна істота в) людина як суспільна істота.
Аналіз засвідчив, що на старочеському мовному ґрунті композити могли утворюватися дещо вільнішим способом, зокрема поєднанням семантично непоєднуваних основ. Це явище виникло хронологічно пізніше, очевидно, коли наявна однолексемна антропонімійна система не задовольняла ідентифікаційні потреби суспільства. З точки зору семантики такі поєднання нелогічні, однак в антропонімах вони ставали асемантичними та виконували свою іденти- фікаційну функцію (Lstimír, Lutomír).
Відкомпозитні деривати – це структури пізнішого утворення порівняно з іменами-композитами. Гіпокористичні імена утворювалися безафіксним способом із препозитивної частини композита (Hual, Vitus) або ж із допомогою су- фіксів, які додавалися до препозитивної чи постпозитивної частини композита (Budan, Budata, Budek, Buden, Budis). Відкомпозитні деривати та відапелятивні імена містять чимало словотворчих формантів. Це свідчить про те, що індивідуалізація досягалася не лише відбором лексичних засобів, але й широкою гамою деривативних елементів. Най- продуктивнішими були суфікси -a, -ec, -an, -ata, -ota, -ik, -on, -oš, -iš, -еn, -ek (Preda, Prauez, Drugan, Borata, Dragota, Dedon, Dobros, Modlis, Tessen, Iarek) та префікси bez-, na-, ne-, po-, pře-, před- (Bezdrug, Nagrad, Nedamir, Nedan, Poztan, Preuoi, Predzlaus).
ВІДОНІМНІ ЗАПОЗИЧЕННЯ В СЛОВАЦЬКІЙ МОВІ: СЛОВОТВІРНИЙ АСПЕКТ
Authors: Буднікова Леся 
Published: May 2023

У статті розглядається словотвірна структура відонімних утворень у словацькій мові та досліджуєть- ся адаптація таких запозичень на словотвірному рівні.
Відонімні утворення – це слова, що мають своєрідну семантичну природу, зумовлену сутністю онімів-формантів. Інтеграція Словаччини до міжнародного інформаційного простору зумовила швидкий процес оновлення лексики су- часної словацької мови шляхом запозичень. Серед частин мови, які найчастіше запозичуються, переважають іменники, прикметники і дієслова.
Процес адаптації запозиченого слова в мові частково реалізується на окремих мовних рівнях: фонетичному, морфологічному, морфемному, лексичному, семантичному, словотвірному, правописному та стилістичному. Так відбувається й із відонімними запозиченнями.
Метою нашого дослідження є розглянути словотвірну структуру відонімних утворень та простежити адаптацію відонімних запозичень на словотвірному рівні.
Відонімні запозичення в словацькій мові можна поділити на декілька семантичних груп: геологічні назви, на- зви фізичних одиниць, зоологічні та ботанічні назви, назви процесів, спортивні назви, політичні терміни, назви одягу, назви фільмів або книг, назви зброї, медичні терміни, назви з області харчової промисловості, технічні терміни. Такі назви переважно утворюються суфіксальним способом, декілька іменників утворено складанням.
Найбільшу групу відонімних запозичень серед геологічних назв, утворених суфіксацією, становлять назви міне- ралів або корисних копалин, які утворюються додаванням суфікса -it до власної назви.
Віоднімні утворення переважно мотивуються антропонімами, менше – топонімами. Геологічні назви, назви фі- зичних одиниць, ботанічні назви, назви процесів, спортивні назви, політичні терміни, назви фільмів та книг, назви зброї, медичні терміни, технічні терміни переважно генетично пов’язані з антропонімами, зоологічні назви, назви одягу та назви зі сфери харчової промисловості – з топонімами. Відонімні іменники найчастіше утворюються суфіксацією, меншою мірою – складанням.
БІОГРАФІЧНИЙ ПРОСТІР ІВАНА ЧЕНДЕЯ В КОНТЕКСТІ ЕПІСТОЛЯРНИХ ДІАЛОГІВ
Authors: Александрова Галина 
Published: May 2023

Рецензія:
Чендей І. Листування з київськими критиками / упоряд., автор передм. і комент. д-р філол. наук, проф. Сидір Кіраль. Київ: Ужгород: ТОВ «РІК-У», 2021. Т. І. 668 с.; Кіраль С. Іван Чендей та київські критики: епістолярні діалоги: монографія. Київ: Ужгород: ТОВ «РІК-У», 2021. 432 с.
СУЧАСНИЙ ПОГЛЯД НА УКРАЇНСЬКУ ЖІНКУ У СЛОВІ Й СЛОВНИКУ
Authors: Вовченко Галина 
Published: May 2023

Рецензія:
Архангельська А. Femina cognita. Українська жінка у слові й словнику. Київ: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2019. 444 с. (Серія «Студії з українського мовознавства»)
НОВИЙ ПОГЛЯД НА ДІАЛЕКТНЕ МОВЛЕННЯ
Authors: Філак Ірина 
Published: May 2023

Рецензія:
Коваленко Н.Д. Фразеологія в українському діалектному мовленні: монографія. Кам’янець-Подільський: ТОВ «Друкарня «Рута», 2021. 404 с.
ВІДАДʼЄКТИВНІ ЯКІСНІ ПРИКМЕТНИКИ З ПРЕФІКСОМ ПО-
Authors: Аркушин Григорій 
Published: May 2023

Мовознавці давно вже звернули увагу на словотворення прикметників за допомогою префікса по-, що особливо поширене в болгарських та македонських говірках при творенні ступенів порівняння якісних прикметників та похідних від них прислівників: пó-добръ, пó-добрѣ, пó-богатъ, пó-широкъ, по́ -горѣ, пó-много, пó-длъбока (вода) та ін. Таке словотворення характерне і для інших словʼянських мов, коли до твірної основи якісного прикметника додається наголошений префікс по́ -, тобто дві ці ознаки характерні для деривації й інших словʼянських мов. Але для творення всесловʼянського словотвірного типу потрібна ще одна ознака – спільність семантики усіх новоутворень.
А цієї спільності якраз і немає: у болгарській та македонській мовах по- творить вищий ступінь порівняння прикметників, а в серболужицькій, словенській, сербській та хорватській – прикметники-демінутиви. Оригінальні похідні виявлені і в говірках української мови, пор. приклади: пóвеликий ʻдещо великийʼ, пóвузький ʻзавузькийʼ, пóкороткий ʻкороткуватийʼ, пóлегкий ʻлегкуватийʼ, пóмалий, пóсирий, пóсолодкий, пóстарий, пóтяжкий та ін., тобто в цих дериватах утверджено значення неповноти ознаки, указаної твірною основою, тому українські похідні становлять окремий словотвірний тип, що обʼєднує їх лише з деякими білоруськими (пóвелікі ʻвеликуватийʼ, пóстары ʻстаруватийʼ) та російськими (пóсырой ʻсируватийʼ, пóузкий ʻвузькуватийʼ) відповідниками.
У сучасній українській літературній мові перераховані слова відсутні, а якщо їх уводять у реєстр загальновжи- ваних словників, то при них подають різні ремарки, пор. як це в одинадцятитомному «Словнику української мови»: пóмалий розм. ʻзамалийʼ, пóстарий розм. ʻпідстаркуватийʼ, пóтемний рідко ʻтемнуватийʼ, пóсолодкий з ремаркою діал.
Оскільки всі такі деривати постали від якісних прикметників за допомогою наголошеного префікса по- і наявні в усіх словʼянських мовах, то це уможливлює ствердити, що таке творення успадковане з прасловʼянської мови, хоч в семантиці лексем окремих мов і відбулися певні зрушення.
Aportes de las propuestas de formación profesional en la Universidad: el caso de la Escuela Universitaria de Oficios de la UNLP
Authors: Vicente Maria Eugenia 
Published: May 2023

Se presenta un trabajo de investigación orientado a reconstruir los aportes de las propuestas de formación universitaria para la resignificación de los sentidos educativos y laborales de los estudiantes que transitan la universidad. Particularmente, se analizan las características socio educativas y laborales de los egresados de la Escuela Universitaria de Oficios (EUO) de la Universidad Nacional de La Plata (UNLP), creada en 2008, siendo la primera escuela de formación profesional en el nivel en Argentina.
El enfoque metodológico adoptado es de tipo cualitativo, orientado a encontrar vinculaciones y significaciones entre un conjunto de fuentes de datos y aportes conceptuales sobre el tema. Se utilizan un conjunto de datos secundarios (estadísticas y relatos), cuyo análisis se orienta a interpretar: I) los vínculos y resignificaciones en torno de las tareas laborales asignadas según división de género; II) los aportes educativos de los cursos y los sentidos en torno de los procesos de segmentación educativa; y III) la relación entre formación e inserción laboral, que permitió discutir la idea lineal y funcional entre lo que se aprende y el trabajo realizado.
Erosion control properties of self-seeded forests that appeared in forestless areas of ravine-gully systems
Authors: Maliuha Volodymyr , Khryk Vasyl , Yukhnovskyi Vasyl , Minder Victoria , Levandovska Svitlana , Kimeichuk Ivan , Brovko Fedir , Urliuk Yurii 
Published: May 2023

Abstract
During land unsoldering in Ukraine, so-called “self-seeded forests” appeared on lands that had not been used for agriculture for a long time. The purpose of the research is to find out the erosion control properties of self-seeded forests. Twelve locations of natural regeneration of various types of woody plants on the ravine-gully system of Cherkasy region were chosen as research sites. Self-seeded woods have a structure of different ages from 8 to 25 years. Most of them are represented by mixed stands, which increase their biological stability. They are better adapted to the current climate change. The formation of uneven-aged stands of natural regeneration with high resistance and erosion control properties was noted. According to the qualitative indicator of productivity, the natural regeneration turned out to be different, which was primarily caused by forest sites conditions, in particular, the steepness, the position on the slope, and the thickness of the humus horizon of the soil. The hardness of the soil was determined in the range from 17.1 to 19.0 kg/cm2, which corresponds to an average loose state. The hardness of the soil in the control was 23.9 kg/cm2, which corresponds to its compacted state. The water permeability of the soil under the studied stands was 11.1–27.3 (control – 8.9) mm/min, which characterizes it from the best to chasm. The obtained soil water permeability data confirm the rapid transfer of surface runoff to subsoil, which prevents the development of erosion processes. Natural regeneration on the slopes of the ravine-gully system is determined to be successful, although it requires considerable time for the formation of full-fledged plantations.