bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ОСОБЛИВОСТІ ПРОЦЕСІВ ЛІПОПЕРОКСИДАЦІЇ У ПЕРЕДМІХУРОВІЙ ЗАЛОЗІ ПРИ ХРОНІЧНІЙ АЛКОГОЛЬНІЙ ІНТОКСИКАЦІЇ
Authors: Гнатюк М. С. , Нестерук С. О. , Татарчук Л. В. , Монастирська Н. Я. 
Published: March 2023

Вступ. Хронічна алкогольна інтоксикація призводить до ураження майже всіх органів та систем, ступінь структурно-функціональних порушень яких при цій патології неоднаковий і залежить від тривалості та вираження інтоксикації.
Мета дослідження – вивчити особливості процесів ліпопероксидації в передміхуровій залозі при хронічній алкогольній інтоксикації.
Методи дослідження. Біохімічними і морфометричними методами досліджено структури передміхурової залози 60 лабораторних статевозрілих білих щурів-самців, яких поділили на 2 групи: 1-ша – 30 інтактних тварин; 2-га – 30 щурів, які перебували в умовах хронічної алкогольної інтоксикації. Через місяць від початку дослідження здійснювали евтаназію експериментальних тварин шляхом кровопускання під тіопенталовим наркозом. У гомогенатах передміхурової залози визначали вміст дієнових кон’югатів, активних продуктів тіобарбітурової кислоти. Проводили кореляційний аналіз між біохімічними та досліджуваними гістостереометричними показниками з визначенням коефіцієнта (r) кореляції. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати й обговорення. Встановлено, що за умов хронічної етанолової інтоксикації суттєво посилюються процеси ліпопероксидації у тканинах передміхурової залози. Рівень дієнових кон’югатів зріс при цьому в 2,3 раза (р<0,001), концентрація активних продуктів тіобарбітурової кислоти підвищилася у 2,4 раза (р<0,001). Стромально-паренхіматозні відношення при хронічній етаноловій інтоксикації у досліджуваному органі збільшилися в 1,57 раза, ядерно-цитоплазматичні відношення в ендотеліоцитах – на 7,6 %, в епітеліоцитах залоз – на 9,6 % (р<0,001), відносний об’єм ушкоджених ендотеліоцитів зріс в 11,66 раза, епітеліоцитів залоз – у 19,7 раза (р<0,001). Виявлено сильні позитивні кореляційні зв’язки між біохімічними та морфометричними показниками.
Висновки. Хронічна алкогольна інтоксикація призводить до вираженого посилення пероксидного окиснення ліпідів у тканинах передміхурової залози й ушкодження ендотеліоцитів артерій, епітеліоцитів залоз, інфільтративних та склеротичних процесів. Ступінь порушень ліпопероксидації при змодельованій патології корелює з вираженням змін структурного гомеостазу, відносними об’ємами ушкоджених ендотеліоцитів, епітеліоцитів залоз, стромально-паренхіматозними відношеннями у досліджуваному органі.
ПАТОГЕНЕТИЧНА РОЛЬ СУРФАКТАНТНОГО ПРОТЕЇНУ B У ФОРМУВАННІ ЛЕГЕНЕВОЇ ПАТОЛОГІЇ У ТВАРИН ПРИ СТРЕПТОЗОТОЦИНІНДУКОВАНОМУ ДІАБЕТІ
Authors: Заяць Л. M. , Федорченко Ю. В. 
Published: March 2023

Вступ. На сьогодні більшість дослідників вважає легені однією з головних мішеней при цукровому ­діабеті. За даними літератури, легеневий сурфактант, зокрема сурфактантний протеїн B (SP-B), відіграє важливу роль у патогенезі захворювань органів дихання.
Мета дослідження – встановити патогенетичну роль сурфактантного протеїну B у формуванні легеневої патології у тварин при стрептозотоциніндукованому діабеті.
Методи дослідження. Експерименти виконано на 88 білих щурах-самцях лінії Вістар масою 170–210 г. Тварин поділили на 3 групи: 1-ша – інтактна (n=10); 2-га – контрольна (n=40); 3-тя – дослідна (n=38) з моделлю цукрового діабету, який відтворювали шляхом внутрішньочеревного введення стрептозотоцину фірми “Sigma” (США), розведеного в 0,1 М цитратному буфері з рН 4,5, з розрахунку 60 мг/кг маси тіла. Тваринам контрольної групи внутрішньочеревно вводили еквівалентну дозу 0,1 М цитратного буферного розчину з рН 4,5. Усі дослідження виконували під тіопентал-натрієвим наркозом із розрахунку 60 мг/кг маси тіла. Забір крові для біохімічного дослідження проводили через 14, 28, 42 і 70 діб після ін’єкції стрептозотоцину. Вміст SP-B у сироватці крові визначали імуноферментним методом з використанням наборів “Rat ELISA Kits” (“Elabscience”, США) відповідно до інструкції фірми-виробника.
Результати й обговорення. Проведені біохімічні дослідження сироватки крові показали, що у щурів із стрептозотоциніндукованим діабетом вміст SP-B збільшувався на всіх етапах експерименту. Зокрема, через 14 діб він зріс на 8,5 %, через 28 діб – на 37,0 %, через 42 доби – на 54,2 %, через 70 діб – на 74,5 % порівняно з показниками тварин контрольної групи.
Висновок. Стрептозотоциніндукований діабет протягом усього періоду дослідження супроводжується збільшенням у сироватці крові вмісту сурфактантного протеїну B і відіграє ключову роль у патогенезі легеневого ушкодження при цій патології.
КОРИГУВАЛЬНА ДІЯ ПЕПТИДІВ НА ЗМІНИ ПОКАЗНИКІВ ПРО- Й АНТИОКСИДАНТНОЇ СИСТЕМ У ЩУРІВ РІЗНОГО ВІКУ, УРАЖЕНИХ ВАЖКИМИ МЕТАЛАМИ І РАУНДАПОМ
Authors: Дмухальська Є. Б. , Корда М. М. , Ярошенко Т. Я. 
Published: March 2023

Вступ. Важкі метали і фосфорорганічні сполуки, які використовують у сільському господарстві, викликають захворювання печінки й інших органів, що сприяє утворенню активних форм Оксигену (АФО), які можуть індукувати пероксидне окислення ліпідів та пригнічувати антиоксидантну систему. В основі дії важких металів лежить блокування функціонально активних груп структурних протеїнів, протеїнів-ензимів, найбільше значення має блокування сульфгідрильних (тіольних, SH) груп. При дії важких металів більшість протеїнів втрачає свої фізико-хімічні та біологічні властивості, що призводить до порушення протеїнового й іншого обміну речовин.
Мета дослідження – вивчити коригувальну дію пептидів на стан про- й антиоксидантної систем у щурів різного віку, уражених Плюмбуму ацетатом, Купруму сульфатом і гліфосатом (у формі гербіциду раундапу).
Методи дослідження. Досліди проводили на лабораторних нелінійних білих щурах-самцях 3 вікових періодів (статевонезрілих, статевозрілих і старих), яким внутрішньошлунково впродовж 30 діб вводили водні розчини Плюмбуму ацетату, Купруму сульфату і гліфосату. З метою корекції на 21-шу добу через 6 год після введення токсикантів упродовж 10 діб вводили пептиди. У сироватці крові й гомогенаті печінки уражених та коригованих тварин визначали глутатіонпероксидазну, глутатіонредуктазну, каталазну, супероксиддисмутазну активність та вміст SH-груп, АФО, ТБК-активних продуктів (TБК-АП) і дієнових кон’югатів (ДК) спектрофотометричним методом.
Результати й обговорення. Важкі метали і фосфорорганічні сполуки викликали утворення АФО, таких, як іони супероксиду, Гідроген пероксид та гідроксильні радикали. При комбінованій дії Плюмбуму ацетату, Купруму сульфату і гліфосату з віком активувалися процеси вільнорадикального окиснення ліпідів та генерація АФО у щурів, про що свідчило зростання вмісту ДК, ТБК-АП, супероксид-аніон радикала та гідроксильного радикала. Як показали наші дослідження, введення токсикантів призводило до зниження глутатіонпероксидазної, глутатіонредуктазної, каталазної, супероксиддисмутазної активності, рівня SH-груп у сироватці крові та гомогенаті печінки уражених тварин. Використання пептидів як чинників корекції сприяло зменшенню в сторону норми вмісту АФО та продуктів пероксидного окиснення ліпідів і нормалізації активності ензимів антиоксидантної системи, що, очевидно, вказує на антиоксидантні й хелатоутворювальні властивості пептидів.
Висновки. Ураження щурів Плюмбуму ацетатом, Купруму сульфатом і гліфосатом у дозі 1/20 LD50 призводить до збільшення вмісту ТБК-АП, ДК, АФО та зниження активності ензимів антиоксидантної системи у сироватці крові й гомогенаті печінки. Введення пептидів як коригувальних чинників тваринам різного віку з токсичним ураженням печінки підвищує в сторону норми глутатіонпероксидазну, глута­тіонредуктазну, каталазну, супероксиддисмутазну активність і зменшує вміст продуктів вільнорадикального окиснення ліпідів та АФО.
ГОРМОНАЛЬНИЙ ПРОФІЛЬ У ЖІНОК З РЕПРОДУКТИВНИМИ НЕВДАЧАМИ І МЕТАБОЛІЧНИМИ ПОРУШЕННЯМИ
Authors: Хміль С. В. , Хміль М. С. , Маланчук Л. М. , Геряк С. М. , Корда І. В. , Маланчин І. М. , Багній Н. І. , Бегош Б. М. 
Published: March 2023

Вступ. Лише повноцінна взаємодія всіх ланок гіпоталамо-гіпофізарно-гонадної осі сприяє нормальному функціонуванню репродуктивної системи. Порушення гормональної регуляції спостерігають у жінок репродуктивного віку із синдромом полікістозних яєчників. Для жінок із склерополікістозом характерні безпліддя та репродуктивні втрати. Для розуміння підходів до лікування важливими є також ключові ланки патогенезу, які прямо пов’язані з виникненням гормонального дисбалансу в організмі. Це питання цінне для подальших наукових досліджень.
Мета дослідження – вивчити стан показників гормонального забезпечення організму в жінок із безпліддям на тлі синдрому полікістозних яєчників та його залежність від індексу маси тіла.
Методи дослідження. У роботі проаналізовано загальноклінічні дані жінок та визначено рівні гормонів репродуктивної системи. Пацієнток було поділено на 2 групи: з нормальною масою тіла та з ожирінням. У свою чергу, в досліджуваній групі виділено 4 підгрупи на основі показника індексу маси тіла: надмірна маса тіла, ожиріння I ступеня, ожиріння II ступеня, ожиріння III ступеня. На основі клініко-лабораторних даних з амбулаторних карт пацієнток проаналізовано рівні гонадотропіну та гормонів репродуктивної системи. Головним методом був імуноферментний аналіз.
Результати й обговорення. Аналіз асоціацій між концентрацією статевих гормонів та індексом маси тіла показав, що від маси тіла залежали співвідношення лютеїнізучого/фолікулостимулювального гормонів та рівні фолікулостимулювального гормону, пролактину, естрадіолу і тестостерону. Встановлено, що індекс маси тіла мав слабкий зворотний звʼязок з рівнем фолікулостимулювального гормону, а також прямий взаємозвʼязок із співвідношенням лютеїнізучого/фолікулостимулювального гормонів та концентрацією лютеїнізучого гормону, пролактину, естрадіолу і тестостерону.
Висновок. Для пацієнток із безпліддям на тлі синдрому полікістозних яєчників характерний гормональний дисбаланс (підвищення концентрації антимюллерового та лютеїнізуючого гормонів, естрадіолу і тестостерону, зниження рівня фолікулостимулювального гормону).
ВПЛИВ L-АРГІНІНУ ТА АМІНОГУАНІДИНУ НА РОЗВИТОК ОКСИДАТИВНОГО СТРЕСУ В ЛЕГЕНЯХ ПРИ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОМУ АНТИФОСФОЛІПІДНОМУ СИНДРОМІ
Authors: Мехно Н. Я. , Яремчук О. З. 
Published: March 2023

Вступ. Антифосфоліпідний синдром – це автоімунне захворювання, що супроводжується утворенням антифосфоліпідних антитіл, які спричиняють тромбози вен та артерій, а також сприяють невиношуванню вагітності. При цьому активуються процеси вільнорадикального окиснення, що є наслідком ішемії, виснажується антиоксидантна система, чим поглиблюється ураження легень.
Мета дослідження – вивчити стан прооксидантно-антиоксидантної системи у тканині легень за умов експериментального антифосфоліпідного синдрому і при використанні модуляторів синтезу нітроген оксиду (L-аргініну та аміногуанідину).
Методи дослідження. Моделювання антифосфоліпідного синдрому проводили на самках мишей лінії BALB/c. У тканині легень визначали рівень продуктів вільнорадикального окиснення та активність антиоксидантних ензимів на тлі антифосфоліпідного синдрому і при використанні L-аргініну й аміногуанідину.
Результати й обговорення. За умов експериментального антифосфоліпідного синдрому в легенях мишей спостерігали збільшення вмісту гідропероксидів ліпідів та ТБК-активних продуктів, пригнічення активності супероксиддисмутази і каталази, виснаження пулу відновленого глутатіону, порушення активності ензимів дихального ланцюга – сукцинатдегідрогенази та цитохромоксидази. Встановлено позитивну динаміку у відновленні компонентів антиоксидантної системи та зменшення деструктивного впливу вільних радикалів на тканину легень при окремому і комбінованому введенні L-аргініну та аміногуа­нідину.
Висновки. Тромбози та ішемії, які виникають при антифосфоліпідному синдромі, порушують рівновагу в системі прооксиданти – антиоксиданти, підсилюючи утворення активних форм оксигену і пригнічуючи захисні функції. Комбіноване застосування L-аргініну та аміногуанідину при антифосфоліпідному синдромі сприяє зменшенню проявів оксидативного стресу в легенях, зокрема зниженню рівня пероксидного окиснення ліпідів, відновленню активності та вмісту компонентів антиоксидантної системи, що супроводжується відновленням активності ензимів дихального ланцюга мітохондрій.
МЕТОДИКИ ФЕРМЕНТАТИВНОГО ГІДРОЛІЗУ ДЛЯ ПРОБОПІДГОТОВКИ КРОВІ З МЕТОЮ ЛАБОРАТОРНОЇ ДІАГНОСТИКИ ОТРУЄНЬ ПОХІДНИМИ ГАММА-АМІНОМАСЛЯНОЇ КИСЛОТИ
Authors: Горлачук Н. В. , Зарівна Н. О. 
Published: March 2023

Вступ. До нових потенційно небезпечних психоактивних речовин, що не входять до переліку наркотичних засобів і психотропних речовин, обіг яких заборонений або обмежений в Україні, належать десять груп речовин різної будови, серед яких виділяють групу агоністів гамма-аміномасляної кислоти та їх похідних. Зловживання новими небезпечними психоактивними речовинами, в тому числі похідними препаратами гамма-аміномасляної кислоти, зафіксовано в 94 країнах світу, зокрема і в Україні. У зв’язку із зростанням останнім часом кількості осіб, залежних від зазначених лікарських препаратів, а також числа гострих і навіть смертельних отруєнь, усе більшої актуальності набуває питання хіміко-токсикологічного дослідження, яке включає кількісне визначення аналізованих речовин у біологічних об’єктах.
Мета дослідження – розробити методики ізолювання та визначення похідних гамма-аміномасляної кислоти (фенібуту і баклофену) в біологічних рідинах (крові).
Методи дослідження. Дослідження проводили з використанням субстанції фенібуту – 4-аміно-3-фенілбутанової кислоти гідрохлориду і таблеток баклофену. Для проведення гідролізу застосовували ензими: папаїн, хімотрипсин, хімопсин та гіалуронідазу, субстанцію трилону Б, субстанцію цистеїну.
Результати й обговорення. Значною складністю при дослідженні біологічних об’єктів на похідні гамма-аміномасляної кислоти (фенібут, прегабалін, габапентин, баклофен та ін.) є те, що ці речовини здатні давати в середовищі біологічних рідин внутрішню сіль, що істотно ускладнює проведення лабораторних досліджень на них. У нашій роботі ми використовували методику екстракційного виморожування при температурі -18 ... -20 °С, визначивши селективні умови, рН 2 середовища і розчинник ацетонітрил.
Висновки. У ході дослідження було показано, що методику ферментативного гідролізу протеазами низької специфічності можна рекомендувати для проведення пробопідготовки крові при немедикаментозному застосуванні лікарських засобів із групи похідних гамма-аміномасляної кислоти.
ОЦІНКА ГОРМОНАЛЬНОГО ФОНУ ЖІНОК ІЗ БЕЗПЛІДДЯМ НА ТЛІ ЕНДОМЕТРІОЗУ
Authors: Хміль С. В. , Підгайна І. Я. 
Published: March 2023

Вступ. Ендометріоз – естрогенозалежне хронічне запальне захворювання, яке спричиняє ендомет­ріозасоційоване безпліддя приблизно в 30–50 % жінок із підтвердженим випадком.
Мета дослідження – проаналізувати репродуктивну гормональну панель пацієнток з ендометріоз­асоційованим безпліддям для оптимального вибору протоколу стимуляції овуляції в програмах допоміжних репродуктивних технологій.
Методи дослідження. Проведено порівняльний ретроспективний аналіз результатів гормональної панелі 116 жінок із безпліддям на тлі ендометріозу при довгому і короткому протоколах стимуляції овуляції та жінок контрольної групи в програмах допоміжних репродуктивних технологій. Пацієнток було поділено на 3 групи: 1-ша – 44 жінки з ендометріозасоційованим безпліддям, яким проводили контрольовану оваріальну стимуляцію за довгим протоколом з агоністами гонадотропін-рилізинг-гормону; 2-га – 42 пацієнтки з ендометріозасоційованим безпліддям, яким виконували контрольовану оваріальну стимуляцію за коротким протоколом з антагоністами гонадотропін-рилізинг-гормону; 3-тя група порівняння (контрольна) – 30 жінок із безпліддям, пов’язаним з трубним фактором. Рівні антимюллерового, фолікулостимулювального, лютеїнізуючого гормонів, пролактину, естрадіолу, тестостерону в сироватці крові визначали методом імуноферментного аналізу в лабораторії медичного центру “Клініка професора Стефана Хміля” (акредитація № 268604/2019). Показники перелічених гормонів визначали у певні дні ­менструального циклу. Рівні тестостерону, фолікулостимулювального і лютеїнізуючого гормонів, естрадіолу визначали на 2–3 день циклу, вміст прогестерону – на 21–22 день циклу, а також у день введення тригера овуляції визначали рівні естрадіолу та прогестерону. Рівні всіх перерахованих гормонів визначали за допомогою імуноферментного аналізатора “StatFax” і тест-системи “Diagnostic Systems Laboratories, Inc.” (США).
Результати й обговорення. Встановлено певну закономірність гормональної панелі жінок з ендометріозасоційованим безпліддям, зокрема підвищені рівні фолікулостимулювального і лютеїнізуючого гормонів, зменшене їх співвідношення, знижений вміст антимюллерового гормону, який корелював зі ступенем поширеності процесу, прогестеронову й андрогенну недостатність. Проте з’ясовано, що гіпер­естрогенний стан, який притаманний ендометріозу, безпосередньо сприяє збільшенню ураження через його проліферативний та запальний вплив на тканину ендометрія.
Висновки. Ендометріозасоційоване безпліддя спровоковане порушенням роботи гіпоталамо-гіпофізарно-яєчникової системи, яка вимагає більш детального подальшого вивчення задля розробки нових технологій та протоколів лікування. Беззаперечно, найкращим методом лікування безпліддя на тлі ендометріозу є використання допоміжних репродуктивних технологій, проте тактику ведення пацієнтки і протокол стимуляції необхідно підбирати індивідуально під кожен окремий випадок встановленого діагнозу залежно від репродуктивного потенціалу (овуляторного резерву, гормонального профілю) та анамнезу жінки.
ВПЛИВ РІВНІВ ГЛІКЕМІЇ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ НА СТАН МІКРОБІОМУ РІЗНИХ БІОТОПІВ
Authors: Маліновська Л. І. , Загричук О. Г. , Криницька І. Я. , Романюк Л. Б. 
Published: March 2023

Вступ. Цукровий діабет, частота виникнення якого невпинно зростає в людській популяції, та ускладнення, що розвиваються в таких пацієнтів і викликані представниками автохтонної мікрофлори, спонукають до вивчення причин, які сприяють таким процесам, зокрема впливу рівня глікованого гемо­глобіну та зміни патогенних властивостей мікроорганізмів у хворих на цукровий діабет.
Для виконання цього огляду ми проаналізували статті, опубліковані у наукових журналах. При пошуку використовували бази даних провідних закордонних видань. Критеріями відбору обрано ті статті, що містять інформацію про перебіг цукрового діабету і стан мікробіому певних ділянок. В огляді наведено і проаналізовано результати вітчизняних та закордонних досліджень, з посиланнями на першоджерела, про зміну структури і певних властивостей мікроорганізмів – представників автохтонної мікрофлори ротової порожнини, шлунка, кишечника, кон’юнктиви, частоту виявлення патогенних та умовно-патогенних мікроорганізмів у вищенаведених біотопах, їх вплив на обмін глюкози, вплив різних рівнів глікемії на біорізноманіття і вірулентні властивості мікробіоти, зокрема Staphylococcus аureus, Helicobacter pylori, Staphylococcus epidermidis та інших, зміни співвідношення аеробної й анаеробної кишкової мікробіоти у пацієнтів із цукровим діабетом і при його поєднанні з іншими нозологічними формами та в експериментальних умовах.
Мета дослідження – проаналізувати літературні дані про зміни структури та властивостей мікробіому певних біотопів, хворих на цукровий діабет, з’ясувати вплив рівня глікованого гемоглобіну на влас­тивості представників мікрофлори.
Висновки. Узагальнюючи результати опрацювання літературних даних, можна стверджувати, що рівень глікованого гемоглобіну безпосередньо чи опосередковано впливає на частоту виникнення бактеріальних ускладнень у пацієнтів із цукровим діабетом, а саме шляхом підвищення вірулентних властивостей представників нормофлори різних біотопів, збільшення колонізації певним мікробом конкретних ділянок слизових оболонок або шкіри та порушення співвідношення між різними представниками окремого біотопу.
A "modernização" e os contingentes imigratórios em Santa Catarina
Authors: Piazza Walter F. 
Published: March 2023

(1º parágrafo do artigo)
O que se vai ler é uma tentativa de colocar os dados disponíveis dentro de um “modelo” de “modernização”. As colocações dos vários dados não completam, sistematicamente, o quadro que se pretendia preenchido. Tal fato é devido à falta de novas e importantes pesquisas. Infelizmente não se pode equacionar, convenientemente, o tema, dada a precariedade das informações obtidas e, aqui, compendiadas. Caracteriza-se, pois, com este estudo preliminar, a necessidade de um planejamento conveniente de pesquisa, a ser efetuada, para a verificação dos fatores positivos e negativos da “modernização” face à imigração para o Estado de Santa Catarina.
Receipt of Mental Health Treatment in People Living With Stroke: Associated Factors and Long-Term Outcomes
Authors: Tjokrowijoto Priscilla , Stolwyk Renerus J. , Ung David , Kneebone Ian , Kilkenny Monique F. , Kim Joosup , Olaiya Muideen T. , Dalli Lachlan L. , Cadilhac Dominique A. , Nelson Mark R. , Lannin Natasha A. , Andrew Nadine E. ,   on behalf of the PRECISE Investigators*
Published: March 2023

Background:
Untreated poststroke mood problems may influence long-term outcomes. We aimed to investigate factors associated with receiving mental health treatment following stroke and impacts on long-term outcomes.

Methods:
Observational cohort study derived from the Australian Stroke Clinical Registry (AuSCR; Queensland and Victorian registrants: 2012–2016) linked with hospital, primary care billing and pharmaceutical dispensing claims data. Data from registrants who completed the AuSCR 3 to 6 month follow-up survey containing a question on anxiety/depression were analyzed. We assessed exposures at 6 to 18 months and outcomes at 18 to 30 months. Factors associated with receiving treatment were determined using staged multivariable multilevel logistic regression models. Cox proportional hazards regression models were used to assess the impact of treatment on outcomes.

Results:
Among 7214 eligible individuals, 39% reported anxiety/depression at 3 to 6 months following stroke. Of these, 54% received treatment (88% antidepressant medication). Notable factors associated with any mental health treatment receipt included prestroke psychological support (odds ratio [OR], 1.80 [95% CI, 1.37–2.38]) or medication (OR, 17.58 [95% CI, 15.05–20.55]), self-reported anxiety/depression (OR, 2.55 [95% CI, 2.24–2.90]), younger age (OR, 0.98 [95% CI, 0.97–0.98]), and being female (OR, 1.30 [95% CI, 1.13–1.48]). Those who required interpreter services (OR, 0.49 [95% CI, 0.25–0.95]) used a health benefits card (OR, 0.73 [95% CI, 0.59–0.92]) or had continuity of primary care visits (ie, with a consistent physician; OR, 0.78 [95% CI, 0.62–0.99]) were less likely to access mental health services. Among those who reported anxiety/depression, those who received mental health treatment had an increased risk of presenting to hospital (hazard ratio, 1.06 [95% CI, 1.01–1.11]) but no difference in survival (hazard ratio, 0.86 [95% CI, 0.58–1.27]).

Conclusions:
Nearly half of the people living with mood problems following stroke did not receive mental health treatment. We have highlighted subgroups who may benefit from targeted mood screening and factors that may improve treatment access.