bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
КОЛЕКТИВНІ ПРІЗВИСЬКА ПІДЛЯШУКІВ, МОТИВОВАНІ ОСОБЛИВОСТЯМИ ЇХНЬОГО МОВЛЕННЯ
Authors: Аркушин Григорій 
Published: May 2023

Однією з причин виникнення як індивідуальних, так і колективних прізвиськ стають протиставлення я : ти, ми : вони. У кожному населеному пункті може бути різна кількість мотиваційних груп таких найменувань, але найчастіше це характеристика зовнішнього вигляду денотата, його національність, професія чи заняття, вдача і т. ін. Прізвиськами часто стають також характеристики мовлення індивідуумів, зокрема і діалектоносіїв.
У статті представлені колективні прізвиська жителів Північного і Південного Підляшшя (північно-східна части- на Люблінського та південно-східна Підляського, давніше Білостоцького, воєводств Республіки Польща). Насамперед з мовного потоку на слух виділяємо фонетичні риси, що стають мотивами постання багатьох прізвиськ. Майже всіх жителів цього регіону прозивають хахлáми, засвідчуючи, що їхня хахлáцька мо́ ва – це українські говірки. Зауважимо, що визначення хахла́ цька мо́ ва вживане в нейтральному значенні і не містить будь-яких негативних конотацій. Оскільки пересічний поляк і донині не розрізняє за національністю українців, білорусів та росіян, то ще усіх підляшу- ків називають рýскіми або просто кацáпами. Менші групи жителів Підляшшя мають такі найменування: алéкачі, що звукосполуку ле вимовляють твердо, які протиставлені алє́качам, бо лє (але – алє); дéкали, у яких тверда вимова де, протиставлені дзє́калам, бо дзє (день – дзєнь); штокманú вимовляють частку і сполучник як што, а шокманú як шо або що. Фонетичні особливості призвели до виникнення також прізвиськ пайдунú та літвíни́ . Морфологічні риси стали основою найменувань микунú (му роби́ ти, роби́ тиму), смакú (ходúлисьмо, робúлисьмо) та хмакú (носíліхмо). Лише одна лексема гéто ʻцеʼ стала твірною основою назв гéти, гéтали, гéцячки. Та незважаючи на такі окремі відмінності, що існують серед підляських говірок, у них одна спільна риса – це все говірки української мови.
Прізвиська калакýти і перешу́ткі отримали ті жителі Підляшшя, які перейшли в католицизм, а отже, і почали говорити по-польськи. Декілька прізвиськ невідомої мотивації: чубарú ǀǀ чубáрики і матанú.
ПРІЗВИЩА РОМІВ ДВОХ НАСЕЛЕНИХ ПУНКТІВ ВОЛИНІ
Authors: Нестерчук Оксана 
Published: May 2023

У статті проаналізовано антропоніми ромів, які проживають у населених пунктах Княгининок (давніше – Маяки) та Торчин Луцького району Волинської області. На основі власних записів систематизовано мовний матеріал та виявлено всі прізвища ромів, що мешкають у селищах; встановлено склад та продуктивність груп антропонімів і прізвищевих формантів; схарактеризовано морфологічне творення офіційних найменувань.
Антропонімія ромської меншини с. Княгининок майже нічим не відрізняється від таких самих українських оні- мів. Морфологічне творення кількісно переважає над лексико-семантичним – 15 проти 4 прізвищ. Утворення з патро- німними формантами домінують: засвідчено 8 прізвищ зі словотворчими суфіксами -енк-о, -ович (-евич): Григоричен- ко, Гученко, Матюшенко, Сердюченко, Федоренко, Станкевичюс, Стоянович, Чижевич, менша активність властива поліфункційним формантам -ук (-’ук, -чук), що їх виявлено у трьох номенах – Пукалюк, Степанюк, Юзепчук. Прізвища з посесивними суфіксами -ов, -єв, -ин засвідчено у двох онімах – Тичин, Санніков.
Найпродуктивнішим серед інших формантів – -енк-о (5 назв) у прізвищах патронімного творення, а також по три офіційні назви на -ович / -евич та поліфункційний суфікс -ук (-чук) (3 прізвища).
Онім Бузна відапелятивного утворення від назви куща буз, бузок із формантом -н-а, яке через онімізацію спершу стало прізвиськом, а опісля офіційним антропонімом.
Репаш – похідний від антропоніма, указує на зовнішність номінанта або особу за родинними стосунками, якщо прізвище похідне від прізвиська, то варто говорити не про його походження, а про мотивацію, яка, очевидно, вже утрачена.
Зафіксовано запозичене прізвище з незрозумілою твірною основою Рзаєв – можливо, російсько-тюркського по- ходження.
Для порівняння використали прізвища ромів із двох поблизьких населених пунктів – Торчин та Княгининок Волинської області. Виявилося, що спільними для них прізвища Юзепчук і Стоянович, а відмінними є такі: Бобенко, Гученко, Коржевич, Марценюк, Марцинкевич / Марценкевич, Покальчук і Чужук, Нагаловський, Ковальчук і Головацький, Станкевичюс Бузна, Репаш.
СУЧАСНІ ГІДРОНІМІЧНІ СТУДІЇ В ПОЛЬСЬКОМУ МОВОЗНАВСТВІ
Authors: Торчинська Наталія 
Published: May 2023

Власні назви водних об’єктів належать до найдавніших топонімів, що містять низку архаїчних еле- ментів мови, які дозволяють схарактеризувати мовні зміни від найдавніших часів до сьогодення. Тому існує потреба з’ясувати семантико-мотиваційні, структурно-дериваційні, соціолінгвістичні, етнолінгвістичні та психолінгвістичні аспекти виникнення та функціонування польських гідронімів, на чому й зосередили увагу науковці, праці яких представлені у статті. Мета дослідження – схарактеризувати стан вивчення гідронімії в Польщі протягом 20-х років ХХІ ст. Для реалізації поставленої мети слід розв’язати такі завдання: проаналізувати сучасні праці польських ономастів на предмет гідронімічних досліджень; опрацювати лексикографічні та картографічні джерела; окреслити напрями й пер- спективи розвитку цієї галузі в польському мовознавстві.
Якщо у ХХ ст. польські науковці зосередили увагу на назвах гідрооб’єктів, розташованих у басейнах Одри, Вісли, Щецинської, Вісленської та Поморської заток, а також частини басейнів Німана, Дністра, Дунаю й Ельби, то у ХХІ ст. основним об’єктом дослідження стали найменування водних об’єктів басейну річки Варти, про що свідчать нижчезгадані праці. Науковці уклали «Elektroniczny słownik hydronimów Polski», який пропонує максимальну інформацію про 40 тисяч гідронімів Польщі – річок, струмків, каналів, водоспадів, джерел, озер, лагун, природних та штучних ставків, боліт тощо (зокрема вказано місцезнаходження, параметри, варіанти найменування, їхні причини, етимологію, що дозволяє науковцям визначитися з наступними дослідженнями). Перспективними для польської ономастики вважаємо розвідки, присвячені мікрогідронімам, які поступово переходять у пасивний словник носіїв мови і виходять з ужитку, що й має спонукати до їхньої якнайшвидшої фіксації та аналізу.
ФУНКЦІОНАЛЬНА СВОЄРІДНІСТЬ ПРОПРІАТИВІВ У СУЧАСНОМУ УКРАЇНСЬКОМУ МЕДІАТЕКСТІ: АНАЛІЗ ТЕЛЕМОВЛЕННЯ
Authors: Шебештян Ярослава 
Published: May 2023

У сфері літературної ономастики найбільший інтерес викликає художній текст, а інший значущий сегмент побутування власних назв – медіатекст – залишається на периферії науки. Ця спроба розгляду функціональ- ної специфіки онімії телемовлення може сприяти заповненню теоретичних прогалин у літературній ономастиці, теорії медіатексту та бути корисною для розв’язання прикладних проблем журналістського мовлення. Мета: визначити основні риси функціонування власних назв у сучасному українському медіатексті. Завдання: виявити номінативні, виражально-зображальні, конструктивні особливості актуалізації пропріативів у телемовленні; встановити зв’язок культуромовних категорій як критеріїв ефективності професійного журналістського мовлення з основними рисами функціонування власних назв у телемовленні.
Результати. На підставі аналізу онімів, дібраних з телемовлення українських каналів «Еспресо», «Прямий», «5- й», з’ясувалося, що основні риси функціонування онімів виявляються на номінативному, виражально-зображальному, конструктивному рівнях; джерелом і стимулом ономавживання є реальність, осмислювана українськими журналістами крізь національну призму, а важливою комунікативною обставиною – сенс журналістської діяльності; це зумовлює ви- соку концентрацію пропріативів, їх тематичні масиви (російсько-українська війна, пандемія коронавірусу, наслідки по- літики популізму тощо), домінування реальних імен (антропонімів, ергонімів, ідеонімів, прагматонімів, топонімів), котрі зберігають реальні взаємозв’язки; конструктивна роль, емоційно-експресивне навантаження, фігуральне використання і продукування пропріативів підпорядковане критичному осмисленню дійсності, основним завданням журналістики.
Висновки. Пропріативи у телемовленні становлять розмаїту, динамічну, відкриту систему, яка віддзеркалює реальність і служить для її інтерпретації, бере участь у реалізації категорій культури мови – точності, логічності, ясності, гнучкості, виразності, різноманітності, багатства, дотепності, естетичності.
ВПЛИВ БУДАПЕШТСЬКОЇ СЛАВІСТИЧНОЇ ШКОЛИ НА ФОРМУВАННЯ НАУКОВОГО СВІТОГЛЯДУ ЗАКАРПАТСЬКИХ СТУДЕНТІВ (перша половина 40-х років ХХ ст.)
Authors: Барань Єлизавета , Барань Адальберт 
Published: May 2023

У статті стисло представлено історію будапештської славістики, яка має понад стосімдесятирічну тяглість. Наголошено, що славістичні студії в Будапешті розпочалися в середині ХІХ століття, a особливий розвиток славістичної науки простежується з кінця 1880-х років, із часу створення кафедри славістики в Будапештському уні- верситеті. Ім’я Ашбота Оскара відоме у слов’янському мовознавстві насамперед як дослідника слов’яно-угорських міжмовних контактів. Янош Меліх – фахівець з угорського і слов’янського мовознавства, прославився і як етимолог.
Здійснена спроба вивчення специфіки наукової діяльності одного з найвидатніших дослідників в історії угор- ського мовознавства ХХ століття Іштвана Кнєжі, який упродовж більш ніж п’ятнадцять років очолював кафедру сла- вістики. На основі аналізу його науково-педагогічної спадщини з’ясовано, що у сфері славістики вагомими є праці науковця з топоніміки, антропоніміки, історії найдавніших зв’язків слов’ян з угорцями, угорсько-слов’янських міжмовних контактів.
Мета статті – представити вплив будапештської славістичної школи, зокрема професора Іштвана Кнєжі, на формуван- ня світогляду та наукових зацікавленостей студентів-вихідців із Закарпаття, зокрема Еміля Балецького, Кирила Галаса і Василя Ороса. Це визначає актуальність теми. Для розв’язання поставлених завдань у роботі використано описовий і зіставний методи дослідження. До основних наших завдань входить: представити сферу наукових зацікавлень Іштвана Кнєжі, його освітницьку діяльність; основні моменти життєвого шляху та формування наукових орієнтирів Е. Балець- кого, В. Ороса та К. Галаса; наголосити на впливові професора Кнєжі на формування їхнього світогляду.
Виявлено, що славістична школа Будапештського університету (насамперед доробок професора І. Кнєжі) відіграла важливу роль у становленні Е. Балецького, В. Ороса та К. Галаса як науковців-мовознавців. Представленням і аналізом результатів власних вагомих наукових розвідок І. Кнєжа показав своїм студентам шлях до ще не досліджених сфер мовознавчої славістики, зокрема топоніміки, етимології, діалектології, до вивчення міжмовних контактів тощо.
КАЛЕНДАРНА ОБРЯДОВІСТЬ (БЛАГОВІЩЕННЯ, ЗДВИЖЕННЯ ТА ПОКРОВА) У ЗЕМЛЕРОБСТВІ ЖИТЕЛІВ СЕРЕДНЬОГО ПОЛІССЯ
Authors: ПЛЕЧКО Антоніна 
Published: May 2023

Стаття відображає результати лінгвістичного дослідження автором сучасного стану звичаєво-обрядової культури Середнього Полісся у календарних святах – Благовіщенні, Здвиженні та Покрові. На основі експедиційних матеріалів, зібраних в одному з архаїчних регіонів Славії – Поліссі, здійснено системний опис традиційних середньополіських уявлень про календарно-побутову обрядовість у землеробстві на Благовіщення, Здвиження та Покрову; визначено основні мотиви, що вплинули на формування культурних текстів середньополіських уявлень відповідної тематики. Методи дослідження зумовлені специфікою діалектних текстів, які потребують системного опису матеріалу, зібраного експедиційним методом опитування респондентів.
У середньополіській традиції Благовіщення пов’язане з віруванням про Господнє благословіння землі на майбутній урожай, Здвиження – зі «здвиженням», «закриттям» землі на зиму, сезонними змінами у житті змій та вужів, Покрова – із переходом до зими, тому до Покрови завершувалися основні сільськогосподарські роботи в садах та на полях. У розвідці виокремлено низку заборон, пов’язаних із календарними датами в житті поліщуків: до Благовіщення заборонено працювати на полі, виконувати певні дії із землею; на Здвиження заборонено ходити до лісу, працювати на городі, виконувати будь-яку роботу. У календарно-обрядовій діяльності поліщуків виявлено низку мотивів, пов’язаних із землею, як-от: мотив пробудження землі, мотив здвиження землі, мотив закриття землі, мотив покриття землі по- кровом. Встановлено, що календарна обрядовість продовжує відігравати важливу роль у землеробстві поліщуків, хоча і спостерігається поступова відмова від традицій минулого, поєднання сучасних підходів з усталеними традиціями сіль- ського господарства. Зібраний матеріал відображає лише фрагментарні знання про календарно-побутову обрядовість, тож системне вивчення подібних вірувань залишається актуальним у сучасному мовознавстві.
ЛІНГВОАКСІОЛОГІЧНІ МАРКЕРИ УКРАЇНСЬКИХ І АНГЛІЙСЬКИХ ЗООФРАЗЕМ
Authors: ПОЛЮЖИН Іван 
Published: May 2023

У статті йдеться про лінгвоаксіологічні маркери українських і англійських зоофразем, які виникли й закріпилися в мовній свідомості кожної з розглянутих етнокультурних спільнот та започаткували створення власного фразеологічного образу. Автор намагається довести, що лексичне тло компонентів фразем містить у собі не тільки наївні знання й уявлення первісних людей про реальний світ, а й великі за обсягом конотації, зумовлені нинішнім культурно-національним світорозумінням окремого народу.
Пріоритетна роль в організації плану висловлення за допомогою зоофразем зумовлена онтологічними причинами, оскільки вони позначають у мові предметний світ, що містить людину як його невід’ємний складник із сукупністю її цінностей і антицінностей, що виявляються в різних мовах, сферах трудової діяльності та життєвих ситуаціях. Саме компоненти фразем, їхні етимологеми, прототипи є лінгвоаксіологічними маркерами як поверхневого, так і глибинно- го змісту. Це зумовило необхідність урахування лінгвокультурологічної інформації про реалії, позначені компонентами фразеологічних одиниць, які закріпилися в мовній свідомості окремої етнічної спільноти.
Автор доходить висновку про те, що у мові кожного народу є свої специфічні конотації, започатковані назвами тварин і птахів.
Проаналізований матеріал засвідчує значну участь лінгвоаксіологічного компонента в утворенні як українських, так і англійських зоофразем. Проте кількісна репрезентація різновидів зоофраземних компонентів значно більша у слотах морально-етичних цінностей в англійській мові, ніж в українській через більшу увагу англійського етносу до цієї сфери комунікації й унаслідок цього широке залучення назв представників фауни до фразеотвірного процесу. Це ще раз підтверджує, по-перше, наявну інформацію про особливу увагу до тваринного світу з боку представників англійського етносу, а, по-друге, їх уміння не тільки нагромаджувати, а й чітко диференціювати слоти фразеологічної парадигми морально-етичних антицінностей.
ДІАЛЕКТНИЙ ПРОСТІР ФРАЗЕМІКИ ПРОЗОВИХ ТВОРІВ ДМИТРА КЕШЕЛІ
Authors: ЯЦЬКІВ Марія 
Published: May 2023

У статті розглянуто взаємодію мови і культури, вживання діалектних фразем у творах закарпатського письменника Дмитра Кешелі. У лінгвокультурологічному аспекті проаналізовано тематичні групи діалектних фразем та виявлено особливості використання діалектних фразеологічних одиниць в індивідуальному стилі письменника.
Нині в українському мовознавстві помітно зросла увага до системного аналізу діалектної фразеології, який дає змогу дослідити активні процеси в говірковому мовленні, установити зв’язки між матеріальним світом і духовною культурою. Однією з актуальних проблем української діалектології є дослідження фразеологічної системи. Актуальними продовжують залишатися проблеми, що стосуються розвитку діалектної фразеології та місця фразеологічних одиниць у мові письменників. Фразеологізми відображають не тільки національну культуру, але й національне бачення світу. У мовленні фразеологізми виконують функцію образної характеристики конкретного об’єкта, суб’єкта, дії, ситу- ації. Вивчення фразеологічних одиниць на основі мови окремого автора дало багатий матеріал для опису ментальних особливостей мешканців закарпатського регіону.
Дмитро Кешеля – не тільки знаний письменник Закарпаття, він належить до найпомітніших сучасних україн- ських прозаїків. Його книги захоплюють гостротою проблематики, мистецькою оригінальністю. Письменник порушує у своїх творах проблеми моралі, духовності людини, патріотизму, людської пам’яті, добра й честі, зв’язку людини з природою, збереження родинних стосунків.
Фраземи у творах Дмитра Кешелі, природно, зумовлені експресивно-характеристичною формою закарпатського говору, який і творить живе мовленнєве тло його художніх текстів. Головне в стилістичному ладі оповідань – розмовна тональність, що показує простоту і безпосередність сприйняття життя. До складу більшості фразем входять діалектні елементи: фонетичні, граматичні, лексичні. Дмитро Кешеля завдяки використанню фразем підсилює напруженість ситуації, творить її психологічне тло.
УКРАЇНСЬКЕ НАРОДНЕ МОВОМИСЛЕННЯ У ФРАЗЕМІЦІ ЗАХІДНОГО ПОЛІССЯ
Authors: Лавер Оксана 
Published: May 2023

Рецензія:
Мацюк З. С. Говорити як медок варити: словник фразеологізмів Західного Полісся та суміжних територій. Луцьк: Вежа-Друк, 2020. 688 с.
ОСОБЛИВОСТІ СЛОВОЗМІНИ ІМЕННИКІВ У ГУЦУЛЬСЬКИХ ГОВІРКАХ ПІВНІЧНОЇ БУКОВИНИ
Authors: ГАЖУК-КОТИК Лілія 
Published: May 2023

Здійснена спроба дослідити та описати словозміну іменника гуцульських говірок території Північної Буковини в зіставленні з морфологічними явищами інших українських говірок. Визначено словозмінні типи іменника на підставі низки формальних ознак, з’ясовано релевантні ознаки словозміни іменника при зіставному й ареалогічному вивченні говірок.
Нині активно досліджуються морфологічні риси гуцульських говірок. Причиною діалектних відмінностей була ізольованість їх від інших українських. Це сприяло консервації певної кількості архаїчних рис та появі лексичних та граматичних інновацій. У той час між буковинськими, покутськими, наддністрянськими та подільськими говірками відбувалися інтерферентні процеси, що значною мірою обновили їх. З часом ця різниця ставала все більшою, відчут- ною, однак велика кількість спільних ареалів ще й зараз об’єднує ці говірки.
І все ж вивчення системи словозміни визначається відсутністю глибокого аналізу діалектних типів іменників гуцульських говірок Північної Буковини.
Найґрунтовніше дослідження гуцульських говірок Північної Буковини належить К. Германові. У працях мовоз- навця широко застосовано методику лінгвогеографічного вивчення діалектних явищ гуцульських говірок. Діалектні особливості гуцульських говірок також досліджували Б. Кобилянський, Я. Янів, В. Курашкевич, О. Горбач, Я. Закрев- ська, Я. Рігер, Н. Хобзей, Т. Ястремська, Б. Близнюк.
На основі досліджуваного матеріалу ми виділили такі характерні особливості функціонування форм іменників:
1) для іменників чоловічого роду важливими є флексії родового, давального та місцевого відмінків однини; 2) для жіночого – родового та орудного відмінків однини, для середнього – родового, знахідного та орудного відмінків однини; 3) процеси уніфікації в межах словозмінних типів можуть зумовлювати уніфікацію закінчень і, навпаки, ще більшу роздрібленість їх у випадку взаємодії типів відмінювання; 4) флективні варіанти іменної словозміни українських гові- рок Північної Буковини корелюють із системою словозміни південно-західного наріччя української мови.
ВЗАЄМОДІЯ ЛІТЕРАТУРНОЇ І ДІАЛЕКТНОЇ ФОРМ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ В ПОЛІЛІНГВАЛЬНОМУ АРЕАЛІ
Authors: ДЕЛЮСТО Марина , ЛЕУСЕНКО Ангеліна 
Published: May 2023

Актуальність розвідки обумовлена потребою поглибленого дослідження широкого переліку явищ вза- ємовпливу, взаємодії, взаємозв’язків різних форм української національної мови в аспекті мовного контактування. Надзвичайно цікавими та вдалими лабораторіями для таких експериментів уважають мультилінгвальні континууми, зокрема, у статті спостереження здійснено над поліетнічним, полікультурним, полімовним, полідіалектним середови- щем межиріччя Дністра і Дунаю (південь Одеської обл. України).
У статті автори висвітлюють дискусійні питання кореляції літературної форми мови та українських діалектів у вітчизняному мовознавстві; окреслюють роль діалектів у формуванні літературного стандарту української мови; роз- кривають проблеми взаємовпливів літературної і діалектної форм української національної мови на сучасному етапі її розвитку; характеризують евристичний потенціал ареалу межиріччя Дністра і Дунаю для вивчення взаємовпливу літературного та діалектного різновидів української мови.
Окрему увагу зосереджено на питанні моделювання впливів полілінгвального середовища на мовні навички використання державної мови діалектоносіями з українською та іншою рідною мовою, на культурі та особливостях їхньої мовної поведінки. Порушено й проблему характеру взаємодії літературного стандарту і діалекту в різних за генетичними і динамічними характеристиками (мішаних і моногенних, стійких і редуктивних, основної і новішої фор- мації) говірках ареалу Південної Бессарабії.
У результаті проведеного дослідження автори доходять висновків, що взаємозв’язок літературної мови і діалектів, який на перший погляд видається самоочевидним і нескладним, насправді є фундаментальним і значущим питанням для лінгвістики. Багаторічні спостереження та науковий аналіз різновекторної взаємодії різних ідіомів, різних форм національних мов у мультилінгвальному середовищі межиріччя Дністра і Дунаю, відкриває всю складність цієї проблеми, а також допомагає виявити помилки традиційних підходів до розв’язання подібних питань у мовознавчій науці (діалектології, ортології, соціолінгвістиці, лінгводидактиці). Останні стають на заваді розкриттю й розумінню, a передусім доведенню до широкого загалу реальної конфігурації взаємозв’язку і взаємодії двох основних форм на- ціональної мови – літературної та діалектної.
¿Hacia un impulso del cine comunitario en Uruguay? El Programa Oeste Audiovisual.
Authors: Pritsch Federico 
Published: May 2023

En este trabajo propongo en primer lugar un recorrido por algunos antecedentes de cine comunitario en Uruguay en lo que va de este siglo. En segundo lugar, presento una breve reseña sobre las políticas públicas que en los últimos años han abordado (u omitido) el incentivo al desarrollo de este tipo de producción audiovisual. Por último, realizo un primer acercamiento al Programa Oeste Audiovisual creado en 2019, a través de un análisis de su proceso institucional y las características de sus diferentes líneas.
Las experiencias de cine comunitario han sido escasas en Uruguay, y son muy pocos los casos que han podido sostenerse en el tiempo. Mientras que en países de la región como Argentina existen políticas públicas que han fomentado el apoyo específico a este tipo de producción, en Uruguay no se han desarrollado políticas de fomento similares, si bien algunas han apostado por la descentralización cultural. En ese contexto, resulta significativo el estudio del Programa Oeste Audiovisual, que propone desde la integralidad de sus líneas de formación, circulación y fomento a la producción comunitaria, un nuevo espacio para el impulso a este tipo de prácticas.
El impacto social y cultural de la TDT en las audiencias
Authors: Valverde Lojano Carlos Antonio , Lugones Muro Mónica 
Published: May 2023

En esta investigación mostrará como la TDT está en un largo proceso de adaptación en el Ecuador ya que desde el 25 de marzo del 2010, se postuló a Ecuador para este cambio y formas de ver televisión y justamente las problemáticas de los medios televisivos para la inversión del cambio de tecnología, la falta de sociabilización en las sociedades receptoras y los compromisos del estado ecuatoriano para optar por estas tecnologías, sumado a esto el incremento de aplicaciones y plataformas de televisión pagada hace que los medios televisivos de señal abierta no se interesen en cambiar su matriz.
Este estudio analizará las problemáticas en las políticas públicas, las decisiones que se toman sin una retroalimentación con la ciudadanía, el problema comunicacional que existe entre entidades de desarrollo y la sociedad.