СЕМАНТИКА САДУ В РОМАНІ СЕМЮЕЛА РІЧАРДСОНА «КЛАРИСА, АБО ІСТОРІЯ МОЛОДОЇ ЛЕДІ»
Authors: Каліберда Н. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. У статті подано спробу аналітичного опису художніх прийомів відтворення образу Саду в романі-шедеврі Семюела Річардсона «Клариса, або Історія молодої леді» (1748), проблеми, яка протягом кількох десятиліть займає дослідників (Дж. Батлер, 1984; Дж. Кінслі, 2008; К. Ліпседж, 2010; Дж. Фішер, 1986). Увага Річардсона до «садибної теми» відчутна в усіх літературних текстах письменника. Її втілення відзначено не лише предметною конкретикою відомих реалій часу, а й сповнено символічної алегоричністі, яка наголошує на неповторності характерів героїв.
Мета статті полягає у висвітленні складності авторської концепції Саду, який у творі уподібнений до завершеної мальовничої картини і функціонує як продовження багатої метафорики простору Будинку Гарлоу, співвіднесеного з теплом домашнього вогнища і постає символом високого соціального статусу іменитих провінціалів. Семантику Саду розкрито в динаміці розвитку сюжету, зображено на тлі подій, що відбуваються, чим відтінено мінливість психологічного стану дійових осіб роману. Важливо продемонструвати також, як пошарово Річардсон насичує «природну раму» садиби Гарлоу алюзіями на прагматичний канон голландського Саду, якому благоволили дбайливі англійці в XVIII столітті. Через контрастну антитезу протиставляє впорядкованій, раціонально розміченій території парку поетичний пасторальний образ маєтку Гарлоу старшого, так звану садибу-павільйон («the Dairy-house»), а також далекі, сповнені атмосфери готики, закинуті куточки маєтку, що зберігає таємниці колишніх власників, і які ще не стали об'єктом знеособливих перетворень Джеймса Гарлоу молодшого.
Методи дослідження. Відповідно до заявленої проблеми використано історико-літературний, соціокультурний та герменевтичний методи в синтезі з технікою «пильного читання» («close reading»).
Основні результати дослідження. У романах Річардсона, що актуалізують жіночу проблематику, показують потребу зміни становища жінки в суспільстві, стверджують можливість для сестер, дружин, доньок самостійно визначати своє майбутнє, подійний ряд більшою мірою співвіднесений з провінційним садибним топосом, центром якого є простір Будинку, у свідомості автора, читачі та й героїв близького поняттю Сім’ї, що демонструє не лише кровну спорідненість людей, а й їх духовну і душевну подібність завдяки прийнятому серед них укладу, звичаям, світовідчуттю.
С. Річардсон декораціями до розгортання сюжету романа «Клариса» знов обирає простір садиби: Будинок Гарлоу і Сад, що оточує його, розбитий ще колишніми власниками. Джерелом дії, що визначить долю юної героїні, виявиться руйнація ідилічного топосу і заміна справжнього почуття, щирих відносин розрахунком, вдаванням, грою, але найбільше несумісністю цінностей, що втілюють домінанту характерів героїв (служіння моральності та чистоті Клариси; одержимість владою та успіхом Гарлоу-молодшого).
Висновки і перспективи. Художній світ роману С. Річардсона «Клариса» комбінований, складається із знакових просторових образів, де в межах провінції, урбаністичних топосів і столиці, в межах садиби, сімейного гнізда Гарлоу, оточеного мальовничим Садом, земельними угіддями, розгортається драматична історія героїні, приреченої стати жертвою в суспільстві, де через тиранію, відсутність свободи жінка позбавлена можливості знайти розуміння та підтримку. Протистояння героїні та ворожої реальності набуває повноти і трагедійного характеру в міру мінливості візерунка просторових скріп фону, обставин, що вимагатиме надалі розгорнутого наукового тлумачення.