ПРИСВЯТА Й ЕПІГРАФ ЯК КОМПОНЕНТИ ГЕТЕРОГЕННОЇ СТРУКТУРИ ХУДОЖНЬОГО ДИСКУРСУ ДЛЯ ДІТЕЙ
Authors: Корольова В. , Самойленко В. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Особливого значення сьогодні набуває поняття гетерогенного тексту, що актуалізує проблему текстової неоднорідності. Художній дискурс для дітей дає змогу говорити не лише про гібридність змісту (подікодовість тексту), а й про гібридність форми, що зумовлює актуальність вивчення гетерогенності структури дискурсивного простору. Численні новітні терміноназви (креолізований текст, супертекст, полікодовий текст, мегатекст, контамінованйи текст, ізовербальний комплекс, інтерсеміотичний текст) фіксують зацікавлення лінгвістів проблемою вивчення тексту як «матерії», для якої харакетрне не лише лінійне текстове наповнення. Присвята й епіграф становлять елементи тексту, які на рівні з обов’язковим елементом (заголовком) посідають чільне місце у створенні інтегрованої єдності тексту й становлять допоміжний текст у межах мегатексту художніх творів для дітей. Вивчення функціонування аналізованих компонентів тексту в гетерогенній структурі художнього дискурсу є істотним через низку причин: 1) вони становлять сильну в тексті позицію, що через протиставлення текстовому корпусу фокусує увагу читача; 2) заголовок й епіграф чітко ілюструють сугестивність тексту, множинність інтерпретацій, залучення до семантичної структури слова додаткових повідомлень, що не входять до основного смислового ядра лінійного тексту твору.
Мета статті – виявити специфіку функціонування епіграфа й присвяти в сучасному художньому дискурсі для дітей.
Методи дослідження. Під час написання статті застосовано метод дистрибутивного аналізу – для вивчення окремих одиниць тексту, їхньої класифікації, дослідження зв’язків з основним текстом; описовий метод – для виділення та аналізу структури й функцій аналізованих одиниць; спостереження – для підготовки джерельної бази дослідження до подальшого опрацювання та інтерпретації проведеного аналізу.
Основні результати дослідження. У сучасному художньому дискурсі для дітей присвята й епіграф як компоненти допоміжного тексту є функційно значущими й надають читачам змогу відчути авторську настанову й сприймати його як реальну особистість. Зв’язки епіграфів з основним текстом можуть бути імпліцитні й експліцитні. Епіграф нерідко акцентує увагу адресата, посиливши його комунікативну діяльність у зіставленні змісту епіграфа й заголовка. Серед основних функцій епіграфа виділяють інформативну й формовизначальну. В аналізованих повістях для дітей епіграфи постають як пояснення заголовка тексту або формальне обґрунтування назви твору, пояснення тексту, авторитетне посилання. Специфічним різновидом, властивим лише творам для дітей, є епіграф пов’язаний з прагненням автора максимально результативно взаємодіяти зі своїм читачем – дитиною, яка комунікує з автором через текст. Такі епіграфи передають безпосереднє звернення автора до читача з проханням дописати інформацію, якої бракує в художньому тексті.
Не менш важливим елементом гетерогенної структури художнього тексту для дітей є присвята. Метою присвяти є залучення конкретного тексту до контексту культури. Присвята може передавати важливі соціальні сенси, виконуючи конкретне комунікативне завдання. За характером комунікації, експлікованої присвятою, виділяють меморіальні присвяти й діалогічні присвяти. За характером адресата розрізняють присвяти поліадресатні (звернені до широкої аудиторії) та моноадресатні (апельовані до конкретної особи або групи людей). За типом відносин між автором та адресатом можна розмежувати екстравертні, або соціально-орієнтовані, присвяти (у них здійснюється ідентифікація автора з певною соціальною або локальною групою) та інтровертні, або орієнтовані на особисту сферу, посвячення, пов’язані з вираженням різноманітних інтенцій стосовно близьких.
Висновки і перспективи. Отже, факультативні елементи допоміжного тексту (епіграф і присвята) здійснюють значний вплив на думки й почуття свого адресата через різноманітність засобів, якими ці елементи виражені, та функцій, які вони можуть виконувати у художньому тексті. Епіграф постає компонентом, який апелює до вихідного тексту та програмує мережу пов’язаних асоціацій, а отже, спрямований і на текст твору, і на текст джерела. Окрім того, характер зв’язків між текстом й епіграфом взаємонапрямний. Отже, навіть попри простішу організацію зв’язків епіграфа й тексту, процес їхнього розширування для дитини є творчим. Не менш важливою в комунікації «автор – читач» є присвята, що вирізняється в досліджених творах і функційно (висловити вдячність певним особам або спонувати читача до певної дії), і структурно (у текстах використані непоширені й поширені присвяти). Специфічними у творах для дітей є присвяти, унаочнені зверненням до дитини з проханням дописати інформацію, якої бракує в тексті. Перспективу подальших наукових розвідок вбачаємо в докладному аналізі допоміжного тексту у художніх творах дитячих письменників Дніпропетровщини.