ПОНЯТТЯ МОДАЛЬНОСТІ ТА МОВНИХ ЗАСОБІВ ЇЇ ВИРАЖЕННЯ В АНГЛІЙСЬКІЙ МОВІ
Authors: Шепель Ю. , Гончарова М. 
Published: January 2024

Анотація
Постановка проблеми. Статтю присвячено питанню теоретичного аналізу категорії модальності та систематизації мовних засобів її вираження в англійській мові, адже під час перекладу художніх творів перекладач стикається з величезною кількістю авторів, які активно вживають модальні дієслова, що часто потребують пошуку певних конструкцій для їхнього вираження. Актуальність дослідження полягає в потребі всебічного теоретичного аналізу категорії модальності, засобів її вираження, систематизації модальних слів і з’ясуванні першочергової вимоги щодо визначення їхнього статусу.
Мета статті полягає в аналізі функційної модальної лексики, словосполучення та вставних слів сучасної англійської мови, у визначенні сутності та описі й аналізі модальних слів як особливої частини мови, у розгляді модальних дієслів як засобу реалізації категорії модальності.
Методи дослідження: описовий метод, який використовують для характеристики значень засобів вираження модальності для кращого розуміння їхніх відмінностей.
Основні результати дослідження. Під час аналізу з’ясовно, що основними засобами вираження модальних значень є спосіб дієслова, який співвідносять з особливим типом алетичних модальностей. Дійсний спосіб співвідносять з асерторичною модальністю, умовний – з проблематичною, наказовий – з аподиктичною.
Визначено, що модальність уважають суто лінгвістичною категорією. Проте категорійний статус та спектр модальних значень опрацьовують у різних аспектах. Тривалий час модальність уважали лише граматичною категорією. Це означає, що в реченні або наявні об’єктивно-синтаксичні відношення між словами, або загалом відношення висловлення до значення реальності, які позначають як суб’єктивно-об’єктивні, тобто модальні. Серед модальних відношень виокремлюють заперечення, ствердження, різні способи, суб’єктивні відтінки значень. Водночас модальність можна трактувати як функційно-семантичну категорію, якщо описувати правила функціонування мовних одиниць на основі принципу від функції до засобів.
Висновки і перспективи. Зміст висловленого можна тлумачити як реальне або нереальне, можливе або неможливе, потрібне або ймовірне, бажане або небажане тощо. Модальність диференціюємо на об’єктивну й суб’єктивну. Суб’єктивна модальність, на відміну від об’єктивної, є факультативною ознакою висловлення та виражена такими засобами, як: порядок слів, інтонація, лексичні повтори, модальні слова і дієслова, вигуки, вставні слова і словосполучення, вставні речення, порядок слів у реченні. Дослідження специфіки засобів вираження об’єктивної модальності може стати предметом подальших лінгвістичних розвідок. Модальність є текстовою категорією. Вона є предикативною категорією, коли функціонує на рівні речення. Якщо розглядати її на рівні словосполучення, вона буде мати непредикативні ознаки синтаксичних конструкцій. Модальність може функціонувати на рівні речення, а може виходити за його межі (у тексті). Завдяки модальності текст є одним цілим. Одиниці фонетичного, лексичного та граматичного рівня формують модальність тексту. Великі тексти продукують функційні поля. Їхнім ядром є одиниці, що мають найбільше концептуальне навантаження. Об’єктивна модальність притаманна лише реченню, а суб’єктивна може характеризувати як слово, так і текст.
Статус антропоцентризму потребує уваги до категорії модальності саме в галузях, що вивчають вплив мови на поведінку людини та процес її мислення, зумовлює осягнення нових сторін цієї категорії, розширює спектр питань, що потребують подальшого дослідження. Для перекладачів художнього тексту порушене питання є важливим для уточнення того, щоб визначити, які варіанти варто вжити для точнішого перекладу засобів вираження модальності, адже значення модальних дієслів під час перекладу переважно усувають. Тема модальності потребує подальших наукових розвідок, а саме пошуку нових форм і способів перекладу.