bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ВИКОРИСТАННЯ ОЗОНУВАННЯ ДЛЯ ЗНЕЗАРАЖЕННЯ ПРІСНОЇ ВОДИ
Authors: П’ятковський Т. І. , Покришко О. В. , Данилков С. О. 
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Попит на ефективні та безпечні для навколишнього середовища методи дезінфекції джерел прісної води має першорядне значення для вирішення зростаючих проблем із патогенними мікроорганізмами, що передаються через воду. Метод очищення води, який використовує озон для дезінфекції та очищення води, набув популярності завдяки своїм потенційним перевагам перед традиційними методами дезінфекції.
Метою було проведення оцінки ефективності озонування для дезінфекції прісної води з метою розуміння можливості його застосування та придатності для різних типів води.
Матеріал і методи. Відбирали зразки водопровідної, джерельної та води відкритих водойм, озонування води проводили електролітичним методом комерційним портативним озонатором протягом 2 та 5 хвилин. Для збільшення тривалості дії вже утвореного у воді озону зразки витримували додаткові 5 та 10 хвилин. Оброблені та необроблені зразки піддавали мікробіологічному дослідженню із підрахунком загального мікробного числа. Додатково оцінювали мінералізацію зразків води.
Результати показали, що озонування має значний потенціал дезінфекції, ефективно зменшуючи мікробне навантаження, порівняно з контролем. Ефективність інактивації залежала від вихідної концентрації мікроорганізмів у воді та тривалості озонування. Водопровідна вода була найменш контамінованою і очищалася повністю, джерельна вода містила ~2,7 log КУО/мл, які вдалося інактивувати озонуванням протягом 5 хвилин з додатковою експозицією у 5 хвилин. Вода з відкритих водойм містила ~3,8 log КУО/мл, з яких навіть після озонуванням протягом 5 хвилин та додатковою експозицією у 10 хвилин вдалося знешкодити тільки 1,9 log КУО/мл. Мінералізація достовірно зменшилася лише у джерельній воді з 421 мг/л до 388 мг/л.
Висновки. Озонування є ефективним методом знезараження води, однак на його ефективність можуть впливати різні фактори, включаючи якість води, дозування озону та час контакту.
ПРОГРАМА КОМПЛЕКСНОЇ ДІАГНОСТИКИ, ЛІКУВАННЯ ТА РЕАБІЛІТАЦІЇ УЧАСНИКІВ БОЙОВИХ ДІЙ З НЕПСИХОТИЧНИМИ ПСИХІЧНИМИ РОЗЛАДАМИ, ЯКІ ПЕРЕНЕСЛИ ЗАХВОРЮВАННЯ НА COVID-19
Authors: Коваль М. Є. 
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Мета – на підставі даних комплексного обстеження учасників бойових дій (УБД) з ознаками непсихотичних психічних розладів (НПР), які перенесли коронавірусну хворобу, розробити комплексну програму лікувально-реабілітаційних заходів для цієї категорії пацієнтів.
Матеріал і методи. Клініко-психодіагностично обстежено 132 УБД з НПР, які не хворіли, і 120 – які хворіли на COVID-19. Проведено порівняльний аналіз ефективності традиційної терапії у 126 УБД з НПР, які не хворіли на COVID-19, і 56 УБД з НПР, які хворіли на COVID-19, із запропонованим лікуванням 57 УБД з НПР, які хворіли на COVID-19.
Результати. Перенесене захворювання COVID-19 в УБД з НПР погіршує стан афективної, когнітивної і поведінкової сфер, що проявляється поліморфною психопатологічною симптоматикою, в основі якої лежать тривожно-депресивні і посттравматичні порушення. Запропонована комплексна програма лікувально-реабілітаційних заходів, спрямована на корекцію афективної, когнітивної і поведінкової сфер та відновлення соціального функціонування, структурними компонентами якої є фармакотерапія, психотерапія та психоосвіта, сприяє нормалізації психоемоційної сфери, когнітивного функціонування та соціальної адаптації УБД з НПР, які перенесли захворювання на COVID-19. Катамнестичні дослідження, проведені протягом 6–12 місяців, підтвердили стійкість отриманого терапевтичного ефекту.
Висновки. Удосконалення існуючої схеми психіатричного лікування УБД з НПР, які перенесли COVID-19, дозволяє досягти значуще кращих клінічних результатів, що дає підстави рекомендувати її до впровадження у практику охорони здоров’я.
ВИКОРИСТАННЯ НАВЧАЛЬНО-МЕТОДИЧНИХ КОМПЛЕКСІВ ПРОФЕСІЙНО-ПРИКЛАДНИХ ФІЗИЧНИХ ВПРАВ ДЛЯ МАЙБУТНІХ ФІЗИЧНИХ ТЕРАПЕВТІВ ТА РЕАБІЛІТОЛОГІВ
Authors: Назарук В. Л. 
Published: February 2024

Рухова та фізична активність є важливим чинником формування, збереження здоров’я і розвитку людини, особливо в дитячому, підлітковому та юнацькому віці. Регулярні заняття фізичною культурою допомагають знизити рівень захворюваності на хвороби серцево-судинної системи до 36 %, зменшити негативний вплив на організм людини шкідливих звичок, підвищити рівень стресостійкості, уникнути проявів асоціальної поведінки, сприяти розвитку в усіх сферах життя.
Мета роботи – висвітлити ефективні навчально-методичні комплекси професійно-прикладних фізичних вправ для формування професійно важливих умінь і навичок у майбутніх фізичних терапевтів та реабілітологів.
Основна частина. У статті проаналізовано ефективність застосування комплексів вправ професійно-прикладної фізичної підготовки. Встановлено, що зв’язок фізичного виховання з практичною діяльністю майбутніх фізичних терапевтів та реабілітологів найбільш вдало реалізується в їх професійно-прикладній фізичній підготовці. Як один із компонентів фізичного виховання професійно-прикладна фізична підготовка є педагогічно спрямованим процесом забезпечення спеціалізованої фізичної підготовки до майбутньої професії. Пріоритетним завданням професійно-прикладної фізичної підготовки в медичному закладі вищої освіти є її покращення та вдосконалення механізмів ефективної адаптації студентів до майбутньої професійної діяльності. Тому професійно-прикладну фізичну підготовку майбутніх фізичних терапевтів та реабілітологів необхідно здійснювати з урахуванням специфіки й особ­ливостей майбутньої професії.
Висновки. Від засвоєння професійно важливих рухових умінь і навичок, розвитку фізичних здібностей, здобутих у процесі професійно-прикладної фізичної підготовки, будуть залежати успіхи в майбутній професійній діяльності фізичних терапевтів та реабілітологів. Професійно-прикладна фізична підготовка здобувачів вищої освіти повинна спрямовуватись на розвиток статичної силової витривалості м’язів ніг, спини, живота і шиї. Адже саме ці м’язи будуть нести значне навантаження при виконанні професійних дій.
ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНА РОБОТА З ПРОФІЛАКТИКИ МОЛОДІЖНОГО АЛКОГОЛІЗМУ ЯК ШЛЯХ ФОРМУВАННЯ ПОЗИТИВНОГО СТАВЛЕННЯ ДО ЗДОРОВОГО СПОСОБУ ЖИТТЯ
Authors: Кульчицький В. Й. 
Published: February 2024

Актуальність дослідження визначається тим, що проблема молодіжного алкоголізму, як і більшість соціальних проблем, має системний характер. Саме тому питання, присвячені проблематиці молодіжного алкоголізму та шляхам її вирішення, вивчають і освітлюють фахівці різного профілю та напряму – від освітян і медичних працівників до правоохоронних органів.
Мета роботи – проаналізувати особливості психолого-педагогічної роботи з профілактики молодіжного алкоголізму як шляху формування позитивного ставлення до здорового способу життя.
Основна частина. З’ясовано, що саме скоординовані дії психологів, педагогів та медиків в організації санітарно-просвітницької роботи з попередження вживання алкогольних напоїв серед підростаючого покоління дадуть позитивний ефект. Констатовано, що психолого-педагогічна профілактика безпосередньо пов’язана і з формуванням у підлітків їх соціальної компетенції. Якщо молода людина вміє реалізовувати свої потреби у спілкуванні, любові, отриманні задоволення адекватними засобами, то немає необхідності вдаватися їй до допомоги алкоголю. Зосереджено увагу на тому, що психолого-педагогічна робота з профілактики молодіжного алкоголізму тісно пов’язана з багатьма напрямками формування особистості молодої людини і повинна охоплювати всі чинники соціалізації підлітка. Таким чином, мета психолого-педагогічної профілактики молодіжного алкоголізму полягає у формуванні у підлітків антиалкогольних установок як внутрішньоособистісних регуляційних механізмів, що забезпечують реалізацію поведінки в рамках здорового і безпечного способу життя.
Висновки. Розглядаючи питання профілактики молодіжного алкоголізму, необхідно враховувати багатоаспектність цього явища, а отже, і складність побудови системи превентивних заходів. Ефективність психолого-педагогічної профілактичної роботи багато в чому залежить від її координації. Проведення окремих заходів не дасть бажаного результату.
МЕТОДИ ДІАГНОСТИКИ КІФОЗУ В ДІТЕЙ ТА ПІДЛІТКІВ
Authors: Новакова Л. В. , Ніштун І. О. 
Published: February 2024

У статті йдеться про доступні методи діагностики кіфозу грудного відділу хребта в дітей та підлітків. Діагностика кіфозу (згорблення хребта) в дітей та підлітків залишається актуальною проблемою в медицині.
Мета роботи – теоретично обґрунтувати методи діагностики кіфотичного викривлення хребта в дітей та підлітків.
Основна частина. Основними видами кіфозу в дітей та підлітків є постуральний кіфоз, що виникає через погане стійке постійне положення тіла, наприклад через погану осанку або неправильне сидіння за столом, структурний кіфоз, який викликають уроджені вади хребта, такі, як спондилолістез (повзан­ня хребців) і уроджений кіфоз. Ранній початок кіфозу зазвичай пов’язаний з нейром’язовими аномаліями чи м’язовими хворобами, зокрема м’язовою дистрофією. Кіфоз – це посилення вигину хребтового стовпа з утворенням С-подібної лінії, зверненої опуклістю назад. Найчастіше патологічний кіфоз формується в грудному відділі хребта дітей віком від 6–10 до 10–12 років. Діагностика кіфозу в дітей та підлітків включає ряд клінічних і образних методів, щоб встановити наявність та оцінити тяжкість даної вади хребта. Кіфоз – це відхилення хребта, при якому спина має зігнуту форму в напрямку живота. Для його оцінки використовують один із найпоширеніших опитувальників – SRS-22 (Scoliosis Research Society-22). Він складається з 22 запитань, які охоплюють такі аспекти, як біль, функціональні обмеження, зовнішній вигляд, самооцінка та загальна якість життя. Основні методи діагностики кіфозу в дітей та підлітків включають медичний огляд і збір анамнезу, фізичний огляд, рентгенографію, комп’ютерну та магнітно-резонансну томографію, вимірювання кута кіфозу, електроміографію, опитувальники й анкети.
Висновки. Діагностика кіфозу в дітей та підлітків вимагає комплексного підходу і включає в себе різні методи. Основні методи діагностики кіфозу в дітей та підлітків включають медичний огляд і збір анамнезу, фізичний огляд, рентгенографію, комп’ютерну та магнітно-резонансну томографію, вимірювання кута кіфозу, електроміографію, опитувальники й анкети.
ВИЗНАЧЕННЯ ВМІСТУ КИСЛОТ ГІДРОКСИКОРИЧНИХ І ОРГАНІЧНИХ У ГОРТЕНЗІЇ ДЕРЕВОПОДІБНОЇ ЛИСТКАХ
Authors: Мосула Л. М. , Мосула В. С. 
Published: February 2024

Вступ. Гортензія деревоподібна (Hydrangea arborescens L.) – перспективна для фітохімічних і фармакологічних досліджень рослинна сировина, оскільки є найпоширенішим та невибагливим представником роду Hydrangea L., що проявляє біологічну активність. Вона не входить до Державної Фармакопеї України, на вітчизняному фармацевтичному ринку немає лікарських засобів на основі цієї рослини. Hydrangea arborescens L. містить багато біологічно активних речовин і має лікувальні властивості, про що свідчить застосування її в народній медицині та гомеопатії. Актуальність цієї роботи зумовлена недостатнім дослідженням хімічного складу та фармакологічних властивостей гортензії деревоподібної листків.
Мета дослідження – визначити втрату в масі при висушуванні та кількісний вміст кислот гідроксикоричних і органічних у гортензії деревоподібної листках (Hydrangea arborescens L.).
Методи дослідження. Об’єктом дослідження були гортензії деревоподібної листки. Під час його проведення використовували фізико-хімічні (абсорбційна спектрофотометрія в УФ-ділянці спектра), хімічні (гравіметрія, алкаліметрія) і статистичні методи (математична обробка отриманих результатів експерименту). В ході дослідження застосовували водні та водно-спиртові витяжки з листків висушеної сировини, мірний посуд класу А, хімічні реактиви, що відповідають вимогам ДФУ, водяну баню, сушильну шафу, ексикатор, аналітичні ваги “Radwag AS 220/C”, спектрофотометр “Schimadzu 1800-UV” (Японія).
Результати й обговорення. У ході дослідження встановлено, що втрата в масі при висушуванні сировини становила (9,12±0,25) %. Методом алкаліметрії визначено кількісний вміст суми кислот вільних органічних у гортензії деревоподібної листках, у перерахунку на кислоту яблучну, який становив (1,67±0,05) %. Методом абсорбційної спектрофотометрії в УФ-ділянці спектра встановлено кількісний вміст суми кислот гідроксикоричних у досліджуваній рослинній сировині, в перерахунку на кислоту хлорогенову й абсолютно суху сировину, що становив (2,34±0,03) %.
Висновки. Визначений кількісний вміст суми кислот вільних органічних ((1,67±0,05) %) і гідроксикоричних ((2,34±0,03) %) у листках Hydrangea arborescens L. дає підстави вважати рослину перспективною для подальших досліджень сировиною.
Spatially Conserved Spiral Wave Activity During Human Atrial Fibrillation
Authors: Rappel Wouter-Jan , Baykaner Tina , Zaman Junaid , Ganesan Prasanth , Rogers Albert J. , Narayan Sanjiv M. 
Published: February 2024

BACKGROUND:
Atrial fibrillation is the most common cardiac arrhythmia in the world and increases the risk for stroke and morbidity. During atrial fibrillation, the electric activation fronts are no longer coherently propagating through the tissue and, instead, show rotational activity, consistent with spiral wave activation, focal activity, collision, or partial versions of these spatial patterns. An unexplained phenomenon is that although simulations of cardiac models abundantly demonstrate spiral waves, clinical recordings often show only intermittent spiral wave activity.

METHODS:
In silico data were generated using simulations in which spiral waves were continuously created and annihilated and in simulations in which a spiral wave was intermittently trapped at a heterogeneity. Clinically, spatio-temporal activation maps were constructed using 60 s recordings from a 64 electrode catheter within the atrium of N=34 patients (n=24 persistent atrial fibrillation). The location of clockwise and counterclockwise rotating spiral waves was quantified and all intervals during which these spiral waves were present were determined. For each interval, the angle of rotation as a function of time was computed and used to determine whether the spiral wave returned in step or changed phase at the start of each interval.

RESULTS:

In both simulations, spiral waves did not come back in phase and were out of step.” In contrast, spiral waves returned in step in the majority (68%;
P
=0.05) of patients. Thus, the intermittently observed rotational activity in these patients is due to a temporally and spatially conserved spiral wave and not due to ones that are newly created at the onset of each interval.

CONCLUSIONS:
Intermittency of spiral wave activity represents conserved spiral wave activity of long, but interrupted duration or transient spiral activity, in the majority of patients. This finding could have important ramifications for identifying clinically important forms of atrial fibrillation and in guiding treatment.
Sex and Age Differences in the Association Between Metabolic Dysfunction-Associated Fatty Liver Disease and Heart Failure: A Prospective Cohort Study
Authors: Wu Shouling , Li Yuhao , Zhang Yijun , Su Xin , Zuo Yingting , Chen Guojuan , Xu Guozheng , Chen Shuohua , He Yan , Wang Anxin 
Published: February 2024

BACKGROUND:
Metabolic dysfunction-associated fatty liver disease (MAFLD) is a risk factor for heart failure (HF) occurrence, but it remains unclear whether the association between MAFLD and HF differs in different sexes and ages.

METHODS:
A total of 96 576 participants of Kailuan Study were included. MAFLD was defined as presence of hepatic steatosis and metabolic dysfunction and classified as mild and significant by ultrasound. Hazard ratios (HRs) were calculated by Cox regression models.

RESULTS:

After a median follow-up of 14.0 years, 2939 participants developed HF. Adjusting for confounding factors, mild-MAFLD (HR, 1.27 [95% CI, 1.16–1.39]) and significant-MAFLD (HR, 1.45 [95% CI, 1.31–1.63]) were associated with a higher risk of HF in all participants, and the risk differed by sex (
P
interaction
<0.05) and age (
P
interaction
<0.001). Compared with non-MAFLD participants, in women, significant-MAFLD was associated with an 84% (HR, 1.84 [95% CI, 1.43–2.37]) increased risk of HF; however, in men, the risk was 36% (HR, 1.36 [95% CI, 1.20–1.53]). In participants under 45 years, mild-MAFLD and significant-MAFLD had a 55% (HR, 1.55 [95% CI, 1.07–2.25]) and 172% (HR, 2.72 [95% CI, 1.87–3.97]) increased risk of HF; however, in participants over 65 years, even significant-MAFLD did not associate with a higher risk of HF (HR, 1.11 [95% CI, 0.92–1.34]). Afterwards, we stratified all participants by both sex and age and found that the risk of MAFLD-associated HF decreased with age in men (
P
interaction
<0.05) and women (
P
interaction
<0.05), but the sex difference in this risk was only present in participants younger than 45 years (
P
interaction
<0.05).

CONCLUSIONS:
MAFLD greatly increased the risk of HF in women, especially young women. With increasing age, MAFLD-related risk of HF decreased and the difference between men and women disappeared.
Statewide Initiative to Reduce Patient Radiation Doses During Percutaneous Coronary Intervention
Authors: Madder Ryan D. , Seth Milan , Frazier Kathleen , Dixon Simon , Karve Milind , Collins John , Miller Ronald V. , Pielsticker Elizabeth , Sharma Manoj , Sukul Devraj , Gurm Hitinder S. 
Published: February 2024

BACKGROUND:
Improved radiation safety practices are needed across hospitals performing percutaneous coronary intervention (PCI). This study was performed to assess the temporal trend in PCI radiation doses concurrent with the conduct of a statewide radiation safety initiative.

METHODS:
A statewide initiative to reduce PCI radiation doses was conducted in Michigan between 2017 and 2021 and included focused radiation safety education, reporting of institutional radiation doses, and implementation of radiation performance metrics for hospitals. Using data from a large statewide registry, PCI discharges between July 1, 2016, and July 1, 2022, having a procedural air kerma (AK) recorded were analyzed for temporal trends. A multivariable regression analysis was performed to determine whether declines in procedural AK over time were attributable to changes in known predictors of radiation doses.

RESULTS:

Among 131 619 PCI procedures performed during the study period, a reduction in procedural AK was observed over time, from a median dose of 1.46 (0.86–2.37) Gy in the first year of the study to 0.97 (0.56–1.64) Gy in the last year of the study (
P
<0.001). The proportion of cases with an AK ≥5 Gy declined from 4.24% to 0.86% over the same time period (
P
<0.0001). After adjusting for variables known to impact radiation doses, a 1-year increase in the date of PCI was associated with a 7.61% (95% CI, 7.38%–7.84%) reduction in procedural AK (
P
<0.0001).

CONCLUSIONS:
Concurrent with the conduct of a statewide initiative to reduce procedural radiation doses, a progressive and significant decline in procedural radiation doses was observed among patients undergoing PCI in the state of Michigan.
N-Glycosylation Profiles of Immunoglobulin G and Future Cardiovascular Events
Authors: Hoshi Rosangela A. , Plavša Branimir , Liu Yanyan , Trbojević-Akmačić Irena , Glynn Robert J. , Ridker Paul M. , Cummings Richard D. , Gudelj Ivan , Lauc Gordan , Demler Olga V. , Mora Samia 
Published: February 2024

BACKGROUND:
Posttranslational glycosylation of IgG can modulate its inflammatory capacity through structural variations. We examined the association of baseline IgG N-glycans and an IgG glycan score with incident cardiovascular disease (CVD).

METHODS:
IgG N-glycans were measured in 2 nested CVD case-control studies: JUPITER (Justification for the Use of Statins in Prevention: an Intervention Trial Evaluating Rosuvastatin; NCT00239681; primary prevention; discovery; Npairs=162); and TNT trial (Treating to New Targets; NCT00327691; secondary prevention; validation; Npairs=397). Using conditional logistic regression, we investigated the association of future CVD with baseline IgG N-glycans and a glycan score adjusting for clinical risk factors (statin treatment, age, sex, race, lipids, hypertension, and smoking) in JUPITER. Significant associations were validated in TNT, using a similar model further adjusted for diabetes. Using least absolute shrinkage and selection operator regression, an IgG glycan score was derived in JUPITER as a linear combination of selected IgG N-glycans.

RESULTS:

Six IgG N-glycans were associated with CVD in both studies: an agalactosylated glycan (IgG-GP4) was positively associated, while 3 digalactosylated glycans (IgG glycan peaks 12, 13, 14) and 2 monosialylated glycans (IgG glycan peaks 18, 20) were negatively associated with CVD after multiple testing correction (overall false discovery rate <0.05). Four selected IgG N-glycans comprised the IgG glycan score, which was associated with CVD in JUPITER (adjusted hazard ratio per glycan score SD, 2.08 [95% CI, 1.52–2.84]) and validated in TNT (adjusted hazard ratio per SD, 1.20 [95% CI, 1.03–1.39]). The area under the curve changed from 0.693 for the model without the score to 0.728 with the score in JUPITER (PLRT=1.1×10
−6
) and from 0.635 to 0.637 in TNT (PLRT=0.017).

CONCLUSIONS:
An IgG N-glycan profile was associated with incident CVD in 2 populations (primary and secondary prevention), involving an agalactosylated glycan associated with increased risk of CVD, while several digalactosylated and sialylated IgG glycans associated with decreased risk. An IgG glycan score was positively associated with future CVD.
Dabigatran for Treatment and Secondary Prevention of Venous Thromboembolism in Pediatric Congenital Heart Disease
Authors: Albisetti Manuela , Tartakovsky Igor , Halton Jacqueline , Bomgaars Lisa , Chalmers Elizabeth , Mitchell Lesley G. , Luciani Matteo , Nurmeev Ildar , Gorbatikov Kirill , Miede Corinna , Brueckmann Martina , Brandão Leonardo R. ,   the Study Investigators
Published: February 2024

Background
Congenital heart disease (CHD) is common in children and associated with greater risk of thrombotic complications. Management of these complications with standard‐of‐care treatment is suboptimal for these children.

Methods and Results

The effectiveness and safety of dabigatran were demonstrated in pivotal pediatric studies for the treatment of acute venous thromboembolism (VTE; NCT01895777) and secondary VTE prevention (NCT02197416). We report safety and efficacy outcomes from subgroup analyses of these studies for children with CHD (diagnosed according to local practice) and those without. In NCT01895777, 17/21 (81.0%) and 16/27 (59.3%) patients with CHD (including cyanotic) treated with dabigatran and standard of care, respectively, met the primary end point (complete thrombus resolution, freedom from recurrent VTE, and freedom from VTE‐related death; odds ratio [OR], 0.34 [95% CI, 0.08–1.23]). In patients without CHD, 41.0% (n=64) versus 34.9% (n=22) achieved this end point with the respective treatments (OR, 0.77 [95% CI, 0.42–1.41]). Although numerical differences were observed, no heterogeneity in treatment effect of dabigatran on the composite primary end point was detected in patients with and without CHD (interaction
P
=0.2674). In NCT02197416, recurrent VTE at 12 months occurred in 0/17 patients with CHD versus 3/194 (1.5%) without. No patient with CHD experienced major or clinically relevant nonmajor bleeding events.

Conclusions
Data on favorable anticoagulant alternatives for the unmet needs of children with CHD are emerging, and our exploratory results suggest that dabigatran could be an appropriate treatment choice, although challenging sample size limitations in pediatric studies require cautious interpretation of findings.

Registration

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifiers: NCT01895777, NCT02197416.