bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Kukorica P-hatásokat befolyásoló tényezők vizsgálata az 1960 és 2000 között publikált hazai szabadföldi kísérletek adatbázisán
Authors: Csathó Péter 
Published: July 2004

Amennyiben a talajok P-tartalma az agronómiailag indokolt szint fölé emelkedik, ugrásszeruen megnohet a talajból a felszíni vizekbe, ill. bizonyos körülmények között a felszín alatti vizekbe jutó foszfor mennyisége. A csatornák, patakok, folyók és tavak stb. vizének kritikus szint feletti P-koncentrációja az eutrofizáció felgyorsulásához vezethet. Az 1960-as évek közepétol a több mint két évtizedes talajgazdagító P-trágyázás (+20 és +40 kg/ha P2O5 többletek) következtében rohamosan javulni kezdett talajaink P-ellátottsága és az 1990-es évek elejére a szántóterület mintegy 2/3-a foszforral jól, vagy igen jól (túlzottan) ellátottá vált. 1990-tol kezdodoen a hazai P-mérlegek erosen negatívak, évi -10 és -20 kg/ha P2O5-hiányt mutatnak. A fejlett nyugat-európai országokban ma is erosen pozitívak a P-mérlegek. Annak ellenére, hogy a megnövekedett P-tartalmú talajok fokozott környezeti kockázatot jelentenek, hazánkban mind a mai napig az indokoltnál jóval kevesebb kutatás irányult a környezetvédelmi célú P-talajvizsgálatok hazai adaptációjára. A kérdéskör vizsgálata azért is kiemelten fontos, mivel Magyarország EU-csatlakozásának elofeltételeként, a városok szennyvíztisztítása megvalósul, felszíni vizeink pontszeru P-terhelése ily módon jelentosen csökken, másrészt nagyobb hangsúlyt kapnak a legnagyobb diffúz szennyezo forrás, a mezogazdasági eredetu P-terhelés csökkentésének lehetoségei. A P-megkötodés mértéke talajonként különbözo lehet. Mivel a szorpciós folyamat az agyagfrakcióhoz és az oxid-hidroxid frakciókhoz kötheto, a P-fixáció a nagy agyagtartalmú talajokban eroteljesebb. Ennek megfeleloen, a szervetlen kolloidokban szegény talajok P-megkötése gyenge. Általában véve, a 6,0 és 6,5 közötti pH(H2O)-értékek mellett legkisebb a P-megkötodés. Erosen savanyú talajokon alacsony oldékonyságú Fe- és Al-foszfátok (strengit, variscit), erosen meszes talajokon a szintén gyenge oldékonyságú Ca-foszfát vegyületek (oktokalcium-foszfát, hidroxiapatit, fluorapatit) képzodése jelzi az eroteljes P-megkötodést. Az összes P-terhelésbol a mezogazdasági terhelés részarányát 39 %-ra becsülik Dániában, 54 %-ra Norvégiában, 73 %-ra Svédországban, és 79 %-ra Finnországban. Becslések szerint Magyarországon 10 % az agrár P-terhelés aránya. Ez utóbbinak oka a lakossági terhelés rendkívül magas részaránya, a szennyvizeknek kezelés nélküli, közvetlen felszíni vizekbe való vezetése. A kutatóknak, talajvizsgáló laboratóriumoknak erofeszítéseket kell tenniük a könnyen oldható P-tartalmak, az értéküket befolyásoló talajtulajdonságok (pH, mészállapot, talaj fizikai félesége, szervesanyag-tartalom stb.) minél pontosabb meghatározására, a kalibráció minél pontosabb elvégzésére. A talaj könnyen oldható P-tartalmát az egyéb információkkal együtt (talajerózió, felszíni elfolyás, P-adag, és P-kijuttatás módja stb.) figyelembe kell venni a potenciális P-terhelés becslésekor.
A 3T SYSTEM készülékkel mért penetrációs ellenállás és nedvességtartalom összefüggése vályog fizikai féleségű talajon
Authors: Szőllősi István 
Published: July 2004

A penetrométerrel mért talajellenállás az egyik leggyakrabban alkalmazott módszer a talaj tömörödöttségének, a tömörödött rétegek mélységbeli elhelyezkedésének, valamint a talajfizikai állapot térbeli és időbeli változásának vizsgálatára. Ha az agrotechnikai beavatkozások hatásának vizsgálata során a behatolási ellenállás-értékekből a tömörödöttségi állapotokra kívánunk következtetni, a talaj nedvességtartalmának ismerete és figyelembe vétele nélkülözhetetlen az ellenállásértékek értelmezéséhez. A hazai gyakorlatban az terjedt el, hogy a különböző kezelések összehasonlítása során a közel azonos talajnedvesség-értékeken mért ellenállásértékeket vetik össze, így azonban a mért adatok egy része a kiértékelés számára elvész. Új módszert dolgoztunk ki, melynek segítségével a különböző talajnedvesség-tartalmaknál kapott ellenállásértékeket azonos nedvességtartalomra számítjuk át. Méréseinket a 3T SYSTEM készülékre alapoztuk, ezért a közölt átszámítási módszer a 3T SYSTEM készülékkel történő mérésekre alkalmazható. Az átszámításhoz szükséges összefüggések meghatározása érdekében a Nyíregyházi Főiskolán kialakított “nyíltszíni mérőrendszerében” nagy számú mérést végeztünk a tejes tenyészidőszakra (március-október) kiterjedően vályog fizikai féleségű, réti csernozjom talajon, mely során mértük a 0-60 cm talajmélység-tartományban a talajellenállás és nedvességtartalom összetartozó értékpárjait 1 cm-es lépésközönként. Egyúttal patronos talajmintavétel segítségével megállapítottuk a 10 cm-enkénti talajrétegek térfogattömeg-értékeit. Meghatároztuk az azonos térfogattömeg-értékhez tartozó talajellenállás- és nedvesség-értékek közötti függvénykapcsolatokat. Ezek segítségével kidolgoztunk egy olyan számítási eljárást, mellyel vályog fizikai féleségű talaj esetén a nedvesség-értékek különbözősége miatti talajellenállás-különbségeket át tudjuk számítani azonos nedvességértékek melletti ellenállásértékekre. Így a különböző művelések (szántás, lazítás) hatásának vizsgálata során az ellenállásértékekkel egyértelműen jellemezni tudjuk a talaj tömörödöttségi állapotát.
Szikes talajok ásványi összetétele és recens ásványképződés Apajpusztán és Zabszék térségében
Authors: Kuti László , Tóth Tibor , Kalmár János , Kovács-Pálffy Péter 
Published: July 2004

Az apajpusztai és zabszéki kísérleti területen megvizsgáltuk két 1 m-es talajszelvény ásványtani összetételét. A talajminták szemcseeloszlás szempontjából kozetlisztes (vályogos) agyag, agyagos kozetliszt (vályog), agyagos és kozetlisztes (vályogos) homok jelleguek, jelentos karbonáttartalommal és magas (9-10) pH-értékkel. A minták homokfrakcióját kétféle (vulkáni és metamorf eredetu) kvarc, földpát, muszkovit, biotit és járulékos ásványok, kozettörmelék (dolomit, mészko, metamorf palák, bontott riolit és egyéb vulkáni kozet) és organoklasztok (csigahéjtörmelék) alkotja. A minták röntgendiffrakciós és termikus elemzése kimutatta, hogy az agyagásványokat montmorillonit, klorit, illit, kaolinit és szmektit-illit kevertszerkezetu ásvány alkotja. Rajtuk kívül jelentos mennyiségu kvarc, karbonát és földpát, valamint kevés amfibol, pirit, goethit, hematit, gipsz és 2-4 % amorf fázis jelenik meg. A két teljes kémiai elemzésbol számított normatív ásványok a valódi összetételtol jelentosen különbözik, amely abból fakad, hogy minden bizonnyal a montmorillonit Na-jellegu, az igen nagy mértékben diszperz és rendezetlen agyagásványok Na+-adszorbciója jelentos, és számolni kell magas SiO4-4?AlO4-5 kihelyettesítéssel is. Az általánosan elfogadott szikesedési modell keretén belül a közlemény a szikesedés "finomszerkezetére" kíván fényt deríteni, s ezen belül az agyagásványok szerepére a folyamat megindításában és kifejlodésében. Feltételezve, hogy az eredeti állapotban a talajszelvény fo agyagásványa a piroklasztos eredetu Na-montmorillonit volt, amikor megindult a "kapilláris szivattyú" a normális pH-értéku, foleg Ca-hidrokarbonátos talajvízbol és a törmelékbol kioldott Ca++-ionok helyettesítették a szmektit köztes Na+-ionjait; ezek a felszínen különbözo, foleg karbonátos Na-sók alakjában kivirágoztak. Mikor beállt a csapadékos idoszak, ezek a sókiválások oldatba kerültek, a magas pH-jú oldat beszivárgott a talajba, a Na+-ionok helyettesítették a rétegközi Ca++-t, amely végül kicsapódott, kérgeket képezvén karbonátos és nem-karbonátos szemcséken a talajvíz szintje közelében. A folyamat, periodikus jellegébol adódóan számtalanszor megismétlodött, minek eredményeként a talajvíz felszínén egy sóoldat-párna keletkezett és a talajban a mészlerakódások egy többé-kevésbé összefüggo réteget képeztek. Ugyanakkor a felaprózódó agyagásványok szintjén általánosult a szerkezeti rendezetlenség. Mindezek alapján meg lehet állapítani, hogy a szikesedés kezdeti, evolutív vagy érett stádiumban van. Az apajpusztai és zabszéki mintavételi területek e szempontból a kifejlodés állapotában vannak. Ásványgenetikai szempontból a szikes területek valójában új ásványok bölcsojének tekinthetok. Itt jönnek létre a vízben oldható különbözo Na-sók, a Mg-tartalmú kalcit, a gipsz és itt esnek szét az agyagásványok, kolloid méretu és tulajdonságú rácsfoszlányokká, amelyekbol az üledékgyujtoben vagy a diagenezis során újból felépülnek a rendezett szerkezetu agyagásványok.
Talajtulajdonságok hosszú idő alatt bekövetkezett változásai a Dunántúlon
Authors: Szűcs Mihály , Szűcs Mihályné 
Published: July 2004

Az 1970-es évek elején mintavételezett üzemi táblákon 26-31 év elteltével - mintegy 250 mintavételi nyomvonalat ismételten felkeresve - mintát vettünk és a vizsgálati adatokat az első mintavételezés óta légszáraz állapotban megőrzött minták újravizsgálata során nyert adatokhoz hasonlítottuk. A légszáraz állapotban tárolt minták újravizsgálata azt is bizonyította, hogy a tárolás alatt a humusztartalom és a pH-érték nem változott szignifikánsan. Az expozíciós idő alatt az üzemi táblák átlagában a feltalajban a humusztartalom nem változott szignifikánsan, helyi eltérések azonban mindkét irányban előfordultak. Enyhe növekedést a nagyobb arányban parlagon hagyott területeken, enyhe csökkenést a rendszeres meszezésben vagy elégtelen tápanyag-visszapótlásban részesült területeken tapasztaltunk. A vizsgálati idő alatt a legnagyobb mértékű pH-csökkenést, (1,5 pH-érték), a Vasi-hegyháton mértük, gyakori volt a 0,5-0,9 értékű csökkenés. A felszínhez közeli karbonátos kőzettel (lösz, Marcal öntés) rendelkező területeken nem tapasztaltunk csökkenést. A hosszú időn át pozitív tápanyagmérlegek feltöltő hatása jelenleg is mérhető, a műtrágyázási szint visszaesése után eltelt évtized alatt viszont a kísérő anyagok (pl. klorid) kimosódtak a talajból. Ez a jelenség kedvező körülményeket biztosít az érzékeny növények termesztéséhez.
Chromosome Maps
Authors: Speed T.P. , Zhao H. 
Published: July 2004

AbstractChromosome maps are a natural way of organizing genetic data about chromosomes. Existing chromosome maps can be broadly divided into four categories: genetic maps, physical maps, radiation hybrid maps, and gene maps. Although they all make reference to the same biological entity, namely chromosomes, these maps differ substantially in the types of genetic experiments conducted and the types of genetic data collected. They further differ in the metrics employed to define distances and the resolution achievable. Collectively, these maps provide essential tools to further our understanding of the organization and function of the genome. In this review, we first describe the biological principles behind each type of chromosome map and then outline the statistical models and methods that have been developed to construct it. The current state of each chromosome map is summarized, and links to mapping software are provided for readers interested in getting hands‐on experience with chromosome mapping.
Comparative Genomics
Authors: Dicks J. , Savva G. 
Published: July 2004

AbstractOver the last couple of decades, numerous genetic and physical maps have been developed for a wide range of species. This has led to the field ofcomparative genomicswhich analyses characteristics of whole genomes, in contrast to the analysis of single genes in comparative genetics. Where markers on one map are known to be have homologues on another, we can get a feel for the relative distribution of markers on the chromosomes of different species. From these we can deduce segments of chromosomes where the gene content, and sometimes also the order of the genes, is similar in two or more species. More recently, we have begun to see the DNA sequences of whole genomes, which enables us to compare genomes at both the sequence and gene levels. The promise of the post‐genome era means that we will see many fully sequenced genomes within the next decade, and we should develop analytical methods that are mature when significant quantities of data become available. However, not all species will be sequenced and so we should continue to develop methods of analysis that are appropriate for both types of data. In this chapter, we will give a flavour of the types of comparative genome analysis that are carried out. We will highlight particular problems, such as phylogenetic inference and the use of maps to compare genomes. Finally, we will give examples of problems with our current analyses that could be solved in the future.
Analysis of Microarray Gene Expression Data
Authors: Huber W. , von Heydebreck A. , Vingron M. 
Published: July 2004

AbstractThis chapter reviews the methods utilized in processing and analysis of gene expression data generated using DNA microarrays. This type of experiment allows relative levels of mRNA abundance in a set of tissue samples or cell populations to be determined for thousands of genes simultaneously. Naturally, such an experiment requires computational and statistical analysis techniques. As processing begins, the computational procedures are largely determined by the technology and experimental setup used. Subsequently, as more reliable intensity values for genes emerge, pattern discovery methods come into play. The most striking peculiarity of this kind of data is that one usually obtains measurements for thousands of genes for a much smaller number of conditions. This is at the root of several of the statistical questions discussed here.
Adaptive Molecular Evolution
Authors: Yang Z. 
Published: July 2004

AbstractThis chapter reviews statistical methods for detecting adaptive molecular evolution by comparing synonymous and non‐synonymous substitution rates in protein‐coding DNA sequences. A Markov process model of codon substitution is introduced first, which forms the basis for all later discussions in this chapter. I then consider the case of comparing two sequences to estimate the numbers of synonymous (dS) and non‐synonymous (dN) substitutions per site. The maximum likelihood (ML) method and a number ofad hoccounting methods are evaluated. The rest of the chapter deals with joint analyses of multiple sequences on a phylogeny. I review Markov models of codon substitution that allow the non‐synonymous/synonymous rate ratio to vary among branches in a phylogeny or among amino acid sites in a protein. Those models can be used to construct likelihood ratio tests to identify evolutionary lineages under episodic Darwinian selection or to infer critical amino acids in a protein under diversifying selection. I use real data examples to demonstrate the application of the methods. The chapter finishes with a discussion of the limitations of current methods.
Application of the Likelihood Function in Phylogenetic Analysis
Authors: Huelsenbeck J.P. , Bollback J.P. 
Published: July 2004

AbstractThe likelihood of a phylogenetic tree is proportional to the probability of observing the comparative data (such as aligned DNA sequences) conditional on the tree. The likelihood function is important because it is the vehicle that carries the observations. The likelihood function can be used in two ways to infer phylogeny. First, the tree that maximizes the likelihood can be chosen as the best estimate of phylogeny; this is the method of maximum likelihood. Second, a prior probability distribution on trees can be specified and inferences based upon the posterior probability distribution of trees; this is the approach taken by Bayesians. Although maximum likelihood and Bayesian inference are similar in that the same models of DNA substitution can be used to calculate the likelihood function, they differ in their interpretation of probability. Markov chain Monte Carlo (MCMC) can be used to approximate the posterior probabilities of trees. MCMC also makes it possible to perform comparative analyses that accommodate phylogenetic uncertainty.
Marker‐Assisted Selection and Introgression
Authors: Whittaker J.C. 
Published: July 2004

AbstractGood maps of molecular markers now exist for many species. In this chapter we discuss the statistical methodology that has been developed to facilitate the exploitation of these maps in commercial breeding programs. Methods appropriate both for populations derived from inbred line crosses and outbred populations, particularly dairy cattle populations, are considered, and the possible utility of such methods discussed. There is a consensus that incorporating marker information into breeding programs can increase selection response, but the value of such schemes once marker typing costs are allowed for is less clear‐cut.
Coalescent Theory
Authors: Nordborg M. 
Published: July 2004

AbstractThe coalescent process is a powerful modeling tool for population genetics. The allelic states of all homologous gene copies in a population are determined by the genealogical and mutational history of these copies. The coalescent approach is based on the realization that the genealogy is usually easier to model backward in time, and that selectively neutral mutations can then be superimposed afterwards. A wide range of biological phenomena can be modeled using this approach.Whereas almost all of classical population genetics considers the future of a population given a starting point, the coalescent considers the present, while taking the past into account. This allows the calculation of probabilities of sample configurations under the stationary distribution of various population genetic models, and makes full likelihood analysis of polymorphism data possible. It also leads to extremely efficient computer algorithms for generating simulated data from such distributions, data which can then be compared with observations as a form of exploratory data analysis.
Inferences from Spatial Population Genetics
Authors: Rousset F. 
Published: July 2004

AbstractThis chapter reviews theoretical models and statistical methods for inference from genetic data in subdivided populations. These methods are mainly concerned with estimation of dispersal rates and are generally based on neutral models of genetic differentiation. The formulation and main results of migration matrix, island, and isolation by distance models, are briefly described. The definition and basic properties ofF‐‘statistics’ are detailed (including a reformulation of the ‘random effect’ model forF‐statistics), and moment methods for their estimation are contrasted to likelihood methods. Then the application of the different methodologies to the different theoretical models is reviewed. The practical performance of these methods is discussed in light of comparisons with demographic estimates, as well as of their robustness to different assumptions in theoretical models.
Conservation Genetics
Authors: Beaumont M.A. 
Published: July 2004

AbstractThis chapter reviews some of the statistical methodologies used in the genetic analysis of endangered and managed populations. The topics covered include the estimation of effective population size,Ne, the detection of past changes in population size, the estimation of admixture proportions, and the detection of immigrant and hybrid individuals. The reasons why it may be useful to measureNeare discussed. Using genetic information it is possible to estimateNefrom changes in gene frequencies between samples taken at different times, or from genotypic disequilibria in one sample, or from differences in gene frequencies between two recently descended populations. The different statistical methodologies that have been applied are discussed in some detail. The ability to detect past changes in population size may also be useful in conservation management, and some of the more recent approaches are described. Another area of concern in conservation biology is introgressive hybridization. At the population level it is possible to infer admixture proportions by comparing the gene frequencies in the admixed and non‐admixed populations, providing they are available, and the different statistical approaches to analysing this problem are reviewed. Very recently statistical methods have been developed to detect immigrant and hybrid individuals from their multilocus genotype, and the main methods developed in this area are described.
Genetic History of the Human Species
Authors: Relethford J.H. 
Published: July 2004

AbstractA major and continuing issue in anthropology is the recent evolutionary history of the human species. One question is the relationship of early humans (Homo erectus) to later larger‐brained hominids often referred to as ‘archaic humans’ and ‘anatomically modern humans’. The major debate is between the recent African origin model and the multiregional model. The recent African origin model proposes thatHomo sapiensarose as a separate species in Africa within the past 200 000 years, and then dispersed across the Old World replacing non‐African archaic populations. The multiregional model suggests that human evolution over the past 2 million years has been within a single evolving polytypic species. Genetic data have been used increasingly to address these different models (and different variants of each). Several different approaches have been used: gene trees, genetic diversity within populations, genetic distances between populations, and reconstructions of ancient demography. Much of the genetic data is consistent with a replacement model. However, these data are also compatible with a general multiregional model that postulates genetic input from at least two geographic regions. To date, neither model is supported unequivocally by the genetic evidence. Genetic estimates of ancient population size favor an African origin model, but it is still not clear whether this rules out non‐African archaic genetic input. One possibility is that our species is mostly, but not exclusively, out of Africa.
Nonparametric Linkage
Authors: Holmans P. 
Published: July 2004

AbstractModel‐free methods are commonly used to detect linkage to both dichotomous and quantitative traits. This review begins by discussing the principles underlying model‐free methods for detecting linkage, and their merits relative to traditional lod‐score methods. Affected sib‐pair methods and their extensions to include other typed unaffected relatives and extra affected siblings are discussed, together with model‐free methods for the analysis of dichotomous traits on larger pedigrees. Extensions of the methods for the analysis of covariates, multiple marker loci and disease loci are reviewed, together with an investigation of the most effective ways to perform genome scans. Finally, various methods for the analysis of quantitative traits are discussed.
Statistical Basis of Risk Calculations
Authors: Chakraborty R. 
Published: July 2004

Abstract
Risk calculation, in the context of genetic counseling, is commonly formulated as a problem of Bayesian inference. Employing its simplest formulation, this chapter reviews the major advances which have prompted changes in the computational routines of the various stages of risk calculation. Recent data from the functional genomics and radiation genetics literatures illustrate that genetic risk calculations are feasible for complex diseases as well, although to attain the desired accuracy of risk predictions for complex adult‐onset diseases more precise additional data will be needed. However, the future holds promise in this direction as we enter the post‐genome era of human genetics. Through examples, the uniqueness of risk predictions in each individual counseling case is stressed, advocating the concept of ‘nondirective’ counseling recommendations based on risk analysis.