bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Elephants and Human Color-Blind Deuteranopes Have Identical Sets of Visual PigmentsSequence data from this article have been deposited with the EMBL/GenBank Data Libraries under accession nos. AY686752, AY686753, AY686754.
Authors: Yokoyama Shozo , Takenaka Naomi , Agnew Dalen W , Shoshani Jeheskel 
Published: March 2005

Abstract
Being the largest land mammals, elephants have very few natural enemies and are active during both day and night. Compared with those of diurnal and nocturnal animals, the eyes of elephants and other arrhythmic species, such as many ungulates and large carnivores, must function in both the bright light of day and dim light of night. Despite their fundamental importance, the roles of photosensitive molecules, visual pigments, in arrhythmic vision are not well understood. Here we report that elephants (Loxodonta africana and Elephas maximus) use RH1, SWS1, and LWS pigments, which are maximally sensitive to 496, 419, and 552 nm, respectively. These light sensitivities are virtually identical to those of certain “color-blind” people who lack MWS pigments, which are maximally sensitive to 530 nm. During the day, therefore, elephants seem to have the dichromatic color vision of deuteranopes. During the night, however, they are likely to use RH1 and SWS1 pigments and detect light at 420–490 nm.
A potenciális talajsavanyúság vizsgálata automatikus mérőrendszerrel
Authors: Rékási Márk , Czinkota Imre , Czanik Péter 
Published: March 2005

A talajok állandó pH-értéken történo (pH-sztat) titrálása során felszabadítható aciditás vizsgálatára egy új mérorendszert fejlesztettünk ki, mely azon alapul, hogy számítógép és aktív visszacsatolás révén lúg adagolásával tartjuk állandó értéken a talajszuszpenzió pH-ját. A mérés során az adagolt lúg mennyisége és ido adatpárokból két elsorendu kinetikai függvény összegeként írtuk le a savanyító ionok deszorpciójának idofüggését. A kapott függvény extrapolációjával kiszámítottuk a végtelen idore extrapolált, adott pH-értéknél maximális savanyúság értékeket. A kapott adatokat a klasszikus módszerrel mért vizsgálati eredményekkel összevetve megállapítottuk, hogy az egyszeri extrakció során felszabadítható aciditást igen nagy statisztikai valószínuséggel a gyorsabb deszorpciós folyamat határozza meg, de a teljes folyamat egyensúlyi értékei a Kappen módszerével mért aciditás kétszeresét is elérik. Ennek okát keresve kimutattuk, hogy az aciditás növekedése egyre nagyobb reakció félidot, vagyis egyre lassabb reakciót eredményez, azaz a növekvo aciditással a talajalkotók nehezebben hozzáférheto részén is megkötodnek savanyúságot okozó ionok. Azt találtuk, hogy a talaj humusztartalmának növekedése és kisebb mértékben a leiszapolható rész mennyisége teheto felelossé a deszorpció lassulásáért. A kísérletek eredményei megerosítik, hogy a humuszanyagok makromolekulái, illetve az agyagfrakció belso kötohelyei miatt kialakuló megnövekedett diffúziós úthossz teheto leginkább felelossé a deszorpciós sebesség csökkenéséért. A függvénybol egy órás extrakcióra számított értékeket is összevetettük az egyszeri Ca-acetát extrakció aciditásértékeivel. Azt találtuk, hogy az egy óra alatt az állandó pH-n deszorbeálódó savanyúság 2,5 cmol H+/kg y1-értéknél több savanyúsággal rendelkezo talajok esetében kb. másfélszerese az azonos ido alatt kalcium-acetáttal eltávolítottnak, a különbség a növekvo aciditással egyre növekszik.
Az olaszperje (Lolium multiflorum Lam.) tápelemfelvételének vizsgálata mutrágyázási tartamkísérletben
Authors: Kádár Imre 
Published: March 2005

Löszön kialakult karbonátos csernozjom vályogtalajon, egy mutrágyázási tartamkísérlet 27. évében vizsgáltuk az eltéro N-, P- és K-ellátottsági szintek és kombinációik hatását a spenót (Matador) fejlodésére, gyomosodására, föld feletti termésére, oxálsavtartalmára, ásványi összetételére és elemfelvételére. A termohely talaja a szántott rétegben mintegy 3% humuszt, 5% CaCO3-ot és 20-22% agyagot tartalmazott, N és K elemekben eredetileg közepesen, P és Zn elemekben gyengén ellátottnak minosült. A kísérlet 4N×4P×4K = 64 kezelést ×2 ismétlést = 128 parcellát foglalt magában. A talajvíz 13-15 m mélyen helyezkedik el, a terület aszályérzékeny. A spenót 3 hónapos tenyészideje alatt mindösszesen 83 mm csapadékot kapott. Fobb eredményeink: - A föld feletti hajtás/torózsa friss tömege betakarításkor 7-15 t/ha, a légszáraz anyag hozama 1,7-3,6 t/ha között változott az N×K-ellátottsági szintek függvényében. Maximális termést a 100 kg N/ha/év trágyázás adta a 200 mg/kg körüli AL-oldható K2O-ellátottságú kezelésekben. A 200 és 300 kg N/ha/év adagok már nem növelték a levéltermést, csak a levelek NO3-N koncentrációját, fogyasztásra alkalmatlan terméket eloidézve. A káliummal és nitrogénnel jól ellátott parcellákon a hajtás több vizet tartalmazott és jobban ellenállt az aszálynak. A talaj növekvo P-kínálata csak a kezdeti fejlodést, kelést serkentette, a betakarításkori termést nem befolyásolta a termohely gyenge P-ellátottsága ellenére. - Az oxálsav mennyisége 3,3%-ról 1,3%-ra süllyedt az együttes PK-trá-gyázás eredményeképpen a vizsgált légszáraz levelekben. A levelek átlagosan 20% légszáraz anyagot tartalmaztak. A K-trágyázás kedvezo hatása részben a termésnöveléssel kiváltott hígulási effektusra vezetheto vissza. - Az uralkodó Amaranthus blitoides gyomfaj elofordulását/borítottságát a P-trágyázás 10-12-szeresére növelte, míg a K-trágyázás 30%-kal mérsékelte május elején. A N túlsúlya ekkor szintén az AMA BL gyomborítottságot mozdította elo. - A talaj növekvo N- és P-kínálatával általában emelkedett a hajtás fobb makro-, ill. mérséklodött a mikroelemeknek koncentrációja. A K-trágyázás a nátrium kivételével általában csökkentette az egyéb fémek, kationok beépülését. - Az 1 t légszáraz föld feletti hajtás képzodéséhez kerekítve és átlagosan 37 kg N, 27 kg K (32 kg K2O), 31 kg Ca (43 kg CaO), 15 kg Mg (25 kg MgO), 4 kg S, 2,5 kg P (6 kg P2O5), 1,4 kg Fe, 1,2 kg Al és Na, 321 g Mn, 75 g Sr, 44 g B, 18 g Zn, 14 g Ba és 6 g Cu elemet igényelt a spenót. A kiugróan nagy Ca és Mg fajlagos elemfelvétel részben az aszályos idojárással, kis terméssel, gyors elöregedéssel és a meszes termohellyel lehet összefüggésben.
A kutyaelme működésének vizsgálata: lehetőségek és korlátok
Authors: Topál József , Miklósi Ádám , Mányik Richárd 
Published: March 2005

Az utóbbi években több vizsgálat eredménye is valószínűsítette azt a hipotézist, hogy az emberi környezethez való alkalmazkodás (domesztikáció) során a kutya speciális viselkedésevolúción ment keresztül. Többen felvetették, hogy mivel az ember és a kutya evolúciós léptékben is számottevő ideje közös adaptációs feltételekkel szembesül, ez olyan konvergens evolúciós folyamatokhoz vezethetett, melyek a két fajban hasonló jellemvonások - viselkedési analógiák - kialakulását eredményezték. Véleményünk szerint e hipotézis új lehetőséget jelent az emberi viselkedési mechanizmusok megértését célzó összehasonlító vizsgálatok számára. A kutya és ember között feltételezett viselkedésevolúciós konvergenciák feltárására kutatócsoportunk olyan, egyetlen kutya (Filip) bevonásával végzett vizsgálatsorozatot indított, mely mélyebb betekintést enged a kutyaelme működésének sajátosságaiba. E kutatás alapvetően arra kérdésre irányul, hogy az emberrel való társas érintkezés követelménye hogyan befolyásolta azokat a kognitív struktúrákat, melyek a kommunikáció, a szociális tanulás és az elmeolvasás képességeiben nyilvánulnak meg. Kísérletes vizsgálataink paradigmatikus eleme, hogy Filip viselkedését természetes környezetében (otthon), a családtagokkal való interakció hétköznapi helyzeteiben figyeljük meg. Bár e longitudinális vizsgálat egyes eredményei korábban már publikálásra kerültek (Miklósi, Topál, 2001), az alábbiakban Filip elmeolvasási képességeit illetően közlünk részleteket. Kísérletünkben - mely egy korábbi emberszabású vizsgálat (Gomez, Teixidor, 1992) megismétlése volt - azt vizsgáltuk, hogy képes-e a kutya felismerni és saját viselkedésének kialakításakor számításba venni má­sok ismereti állapotát. Eredményeink szerint Filip képes volt kommunikációs viselkedését egy problémamegoldási helyzetben oly módon alakítani, hogy az meglepően jól illeszkedett a feladat megoldásában neki segítséget nyújtó ember szituációval kapcsolatos ismereteihez. Hangsúlyozzuk azonban, hogy e kifinomultan szabályozott viselkedés pontos mechanizmusa távolról sem tisztázott, s ami a kutya tényleges elmeolvasási képességeit illeti, különböző alternatív magyarázatok jöhetnek szóba.
Methods to Produce Brain Hyperthermia
Authors: Sharma Hari Shanker 
Published: March 2005

AbstractWith the increase in global warming, the problems of hyperthermia have recently attracted world‐wide medical attention. Deaths due to heat‐related illnesses that have occurred in many human populations in recent years are now recognized as a great social and medical problem. Interestingly, the detailed mechanisms of hyperthermia and probable therapeutic measures have still not been worked out. Thus, good experimental models to simulate hyperthermia under clinical conditions are needed to expand our knowledge in the field and to develop suitable therapeutic strategies in the future. This unit describes an animal model to induce hyperthermia that is comparable to the clinical situation. The model will be useful for studying the effects of heat‐related illnesses on various organs and systems. Because hyperthermia is associated with brain dysfunction, methods to assess some crucial parameters of brain injury, such as breakdown of the blood‐brain barrier and brain edema formation, are also described.
Immune Cell Phenotyping Using Flow Cytometry
Authors: Oughton Julie A. , Kerkvliet Nancy I. 
Published: March 2005

AbstractImmunophenotyping of lymphoid tissues, particularly spleen and thymus, has been used in the field of immunotoxicology for many years as part of a tiered screening approach for detecting immunotoxicity following chemical exposure. This unit describes basic procedures for direct and indirect immunofluorescent antibody staining of surface proteins on lymphoid cells from tissues or blood. Protocols for resolution of dead cells and for fixation of cells are also included. In addition, information on antibody selection and titration, fluorochrome choices, isotype controls, compensation, standardization of flow cytometric analysis, data analysis, and statistical issues is presented.
Spectroscopic Methods for the Determination of Protein Interactions
Authors: Groemping Yvonne , Hellmann Nadja 
Published: March 2005

AbstractThis unit provides guidelines on how to use steady‐state fluorescence spectroscopy for the quantification of protein‐protein interactions. The fluorescence of a protein is characterized by its excitation and emission spectra, quantum yield, and anisotropy. These parameters can change upon interaction with another protein and can be used to measure the extent of complex formation. The source of fluorescence can be an intrinsic fluorophore, such as tryptophan or tyrosine; a covalently attached fluorescent dye; or a fluorescent binding partner, such as a nucleotide or cofactor, that interacts specifically with the complex. Protocols are provided in this unit for determining affinity constants and stoichiometry values for protein‐protein interactions using equilibrium titration experiments. In addition, fluorescent labeling of proteins is discussed, and an introduction to data analysis is provided. Most of the topics addressed in this unit can easily be applied to other spectroscopic methods or to the analysis of protein‐ligand interactions.
Protein Microarrays
Authors: Kramer Stefan , Joos Thomas O. , Templin Markus F. 
Published: March 2005

AbstractWith the introduction of DNA microarrays as novel analytical tools, the determination of thousands of binding events in one reaction became possible. The developed technology platforms are not limited to nucleic acids, and, in principle, every ligand‐binding assay that works on solid phase can be miniaturized and brought into an array format. This unit explains how protein microarrays can be generated using equipment originally designed for DNA microarrays and how multiplexed assays for the quantification of proteins are set up. A protocol that describes a parallelized system for detecting autoantibodies in human serum is included as an example, and it is shown how existing sandwich immunoassays can be miniaturized and performed in array format. The unit also provides some theoretical background and commentary on the problems associated with this still‐novel technology.
Mapping of a new form of pure autosomal recessive spastic paraplegia (SPG28)
Authors: Bouslam Naima , Benomar Ali , Azzedine Hamid , Bouhouche Ahmed , Namekawa Michito , Klebe Stephan , Charon Céline , Durr Alexandra , Ruberg Merle , Brice Alexis , Yahyaoui Mohamed , Stevanin Giovanni 
Published: March 2005

AbstractPure hereditary spastic paraplegias are characterized by isolated and progressive spasticity in the lower limbs. We mapped the spastic paraplegia 28 (SPG28) locus to chromosome 14q21.3‐q22.3 in a Moroccan family with autosomal recessive hereditary spastic paraplegia. Affected patients experienced development of progressive spastic gait during childhood and required help walking in their early 40s. Nine additional hereditary spastic paraplegia families were not linked to this locus, demonstrating further genetic heterogeneity. No mutations were found in exons of GCH1 and SPG3A, two genes from the candidate region involved in movement disorders. Ann Neurol 2005;57:567–571
Mitochondrial DNA haplogroup cluster UKJT reduces the risk of PD
Authors: Pyle Angela , Foltynie Thomas , Tiangyou Watcharee , Lambert Claire , Keers Sharon M. , Allcock Liesl M. , Davison Jill , Lewis Simon J. , Perry Robert H. , Barker Roger , Burn David J. , Chinnery Patrick F. 
Published: March 2005

AbstractThere is increasing evidence that genetic variants of mitochondrial DNA have an important role in the cause of idiopathic Parkinson's disease. We determined the mitochondrial DNA haplogroup of 455 Parkinson's disease cases, 185 Alzheimer's disease cases, and 447 healthy English control subjects. The UKJT haplogroup cluster was associated with a 22% reduction in population‐attributable risk for Parkinson's disease. There was no association between individual haplogroups or the UKJT cluster and Alzheimer's disease, confirming that the association with Parkinson's disease was disease specific and not a general effect seen in all neurodegenerative diseases. Ann Neurol 2005;57:564–567
Giant SCA8 alleles in nine children whose mother has two moderately large ones
Authors: Corral Jordi , Genís David , Banchs Isabel , San Nicolás Hector , Armstrong Judith , Volpini Víctor 
Published: March 2005

AbstractWe report here a family in which each of nine children has inherited giant SCA8 CTG expansions from a homozygous mother who has two moderately large SCA8 CTG alleles. In contrast, three homozygous male individuals and a case of coexistence of two expansions of the FRDA gene and one of SCA8, all of them with moderately large alleles, have transmitted their respective SCA8 expanded alleles with minor changes, as usually occurs in heterozygous male transmissions. Ann Neurol 2005;57:549–553
Distinguishing the four genetic causes of jouberts syndrome–related disorders
Authors: Valente Enza Maria , Marsh Sarah E. , Castori Marco , Dixon‐Salazar Tracy , Bertini Enrico , Al‐Gazali Lihadh , Messer Jean , Barbot Clara , Woods C. Geoffrey , Boltshauser Eugen , Al‐Tawari Asma A. , Salpietro Carmelo D. , Kayserili Hulya , Sztriha László , Gribaa Moez , Koenig Michel , Dallapiccola Bruno , Gleeson Joseph G. 
Published: March 2005

AbstractJouberts syndrome–related disorders are a group of recessively inherited conditions showing cerebellar vermis hypoplasia and the molar tooth sign of the midbrain–hindbrain junction. Recent analyses have suggested at least three loci, JBTS1 (9q34.3), ‐2 (11p11.2‐q12.3), and ‐3 (6q23), but the phenotypic spectrum associated with each locus has not been delineated. In addition, deletions of theNPHP1gene, usually responsible for isolated juvenile nephronophthisis, are occasionally encountered among Jouberts syndrome–related disorder patients. Here, we describe four novel families showing evidence of linkage to two of these loci, provide a 3.6Mb refinement of the JBTS2 locus, and perform a detailed comparison of all linked families identified so far, to define the clinical and radiographical hallmarks for each genetic condition. We find that JBTS1 and ‐3 primarily show features restricted to the central nervous system, with JBTS1 showing largely pure cerebellar and midbrain–hindbrain junction involvement, and JBTS3 displaying cerebellar, midbrain–hindbrain junction, and cerebral cortical features, most notably polymicrogyria. Conversely, JBTS2 is associated with multiorgan involvement of kidney, retina, and liver, in addition to the central nervous system features, and results in extreme phenotypic variability. This provides a useful framework for genetic testing strategies and prediction of which patients are most likely to experience development of systemic complications. Ann Neurol 2005;57:513–519
Antemortem diagnosis of frontotemporal lobar degeneration
Authors: Knopman David S. , Boeve Bradley F. , Parisi Joseph E. , Dickson Dennis W. , Smith Glenn E. , Ivnik Robert J. , Josephs Keith A. , Petersen Ronald C. 
Published: March 2005

AbstractThe objective of this article is to study the accuracy of antemortem clinical diagnoses of frontotemporal lobar degenerations (FTLDs). From brain autopsies performed on subjects enrolled in the Mayo Alzheimer Center between 1991 and 2003, cases with neuropathological diagnoses of FTLD were identified. Neuropathological diagnoses of FTLDs were based on consensus criteria for FTLD. The initial clinical histories, neuropsychological test results, brain imaging studies, and initial clinical diagnoses were reviewed. There were 34 pathological FTLD cases among 433 subjects who underwent autopsy; 29 of these 34 cases were diagnosed as FTLD antemortem based on the sum of clinical, neuropsychological, and imaging features (sensitivity, 85%). The specificity was 99%. Among the 34 cases with pathological FTLD, 27 (79%) had clinical histories diagnostic of an FTLD syndrome, 20 (62%) had neuropsychological profiles consistent with FTLD, 17 (50%) had magnetic resonance scans consistent with FTLD, and 7 of 8 who had functional imaging studies had ones consistent with FTLD. In those with incorrect antemortem diagnoses, three were thought to have Alzheimer's disease, one was considered hard to classify, and one was diagnosed with vascular dementia. The antemortem consensus diagnosis of FTLD was moderately sensitive and very specific. With experienced clinicians and awareness of the unique manifestations of FTLD, accurate antemortem diagnosis was feasible. Ann Neurol 2005;57:480–488
Plasma testosterone in male patients with Huntington's disease: Relations to severity of illness and dementia
Authors: Markianos Manolis , Panas Marios , Kalfakis Nikos , Vassilopoulos Dimitrios 
Published: March 2005

AbstractHuntington's disease (HD) is a neurodegenerative disorder characterized by motor, cognitive, and psychiatric symptoms and by a progressive loss among other, of dopaminergic receptors in striatum, cortex, and hypothalamus. Central dopaminergic activity has been implicated in the regulation of sex hormones. Several features of testosterone deficiency, such as reduced muscle mass, depressive mood, and cognitive impairment, are often present in HD patients, but data on their testosterone levels are lacking. We assessed plasma levels of testosterone, LH, and FSH in 42 male patients with HD, confirmed by molecular genetic analysis, and searched for differences from age‐matched healthy male subjects and for relations to CAG repeat number, age, age range, 26 to 76 (mean, 50.7 ± 12.3) years; duration of illness range, 1 to 23 (mean, 6.7 ± 6.3) years; and CAG repeat numbers from 40 to 65 (45.1 ± 3.8). Disease symptomatology was assessed using the Unified Huntington's Disease Rating Scale. Testosterone and LH levels of the patients were significantly lower compared to the levels of 44 age‐matched (mean age, 48.9 ± 13.0, range, 26–76 years) healthy men. Severity of illness was negatively related to plasma testosterone levels. Further, low testosterone levels were associated with dementia but not with depression or psychotic features. Clinical studies with selected HD patients are needed to evaluate possible beneficial effects of androgen substitution therapy on cognitive functions, depression, muscle mass and strength, general well‐being, and, eventually, neuroprotective effects. Ann Neurol 2005;57:520–525
Interferon‐β1a therapy in human T‐lymphotropic virus type I–associated neurologic disease
Authors: Oh Unsong , Yamano Yoshihisa , Mora Carlos A. , Ohayon Joan , Bagnato Francesca , Butman John A. , Dambrosia James , Leist Thomas P. , McFarland Henry , Jacobson Steven 
Published: March 2005

AbstractHuman T‐lymphotropic virus type I (HTLV‐I)–associated myelopathy/tropical spastic paraparesis (HAM/TSP) is an immune‐mediated inflammatory disorder of the central nervous system. Immune activation in the host, which results from high levels of persistent antigenic stimulation and from transactivation of host immunoregulatory genes by HTLV‐I, appears important in the pathogenesis of HAM/TSP. In a single‐center, open‐label trial, 12 patients with HAM/TSP were treated with doses of interferon‐β1a of up to 60μg twice weekly, based on its antiviral and immunomodulatory effects. Primary end points were immunological and virological measures that are potential biomarkers for HAM/TSP. Interferon‐β1a therapy reduced the HTLV‐I tax messenger RNA load and the frequency of potentially pathogenic HTLV‐I–specific CD8+ cells. The HTLV‐I proviral DNA load remained unchanged. Spontaneous lymphoproliferation, a marker of T‐cell activation in HAM/TSP, also was reduced. Some measures of motor function were improved, and no significant clinical progression occurred during therapy. These results indicate that interferon‐β1a may beneficially affect the immune mechanisms central to the pathogenesis of HAM/TSP. Ann Neurol 2005;57:526–534
Normobaric hyperoxia extends the reperfusion window in focal cerebral ischemia
Authors: Kim Hahn Young , Singhal Aneesh B. , Lo Eng H. 
Published: March 2005

AbstractA major limitation in thrombolysis for acute ischemic stroke is the restricted time window for safe and effective therapy. Any method that can extend the reperfusion time window would be important. In this study, we show that normobaric hyperoxia extends the time window for effective reperfusion from 1 to 3 hours in rats subjected to focal cerebral ischemia. Normobaric hyperoxia did not increase cellular markers of superoxide generation or brain levels of matrix metalloproteinase‐9. Normobaric hyperoxia may be a clinically feasible adjunct method for significantly increasing the time window for effective thrombolytic therapy in acute ischemic stroke. Ann Neurol 2005;57:571–575
Acute intermittent porphyria presenting as a diffuse encephalopathy
Authors: Maramattom Boby V. , Zaldivar Renzo A. , Glynn Simon M. , Eggers Scott D. , Wijdicks Eelco F. M. 
Published: March 2005

AbstractAlthough acute intermittent porphyria presents with dramatic neurological findings, the diagnosis is difficult. An 18‐year‐old woman had a clinical picture of porphyric encephalopathy. Magnetic resonance (MR) imaging demonstrated multiple large contrast‐enhancing subcortical white matter lesions, which regressed with glucose and hematin infusions. Diffusion‐weighted MR imaging was normal, and MR spectroscopy excluded acute demyelination or tissue necrosis. MR findings of acute intermittent porphyria can differ from those in posterior reversible encephalopathy syndrome by virtue of intense contrast enhancement. Because diffusion‐weighted MR imaging and spectroscopy were normal, the lesions are likely caused by reversible vasogenic edema and transient breakdown of the blood–brain barrier. Ann Neurol 2005;57:581–584