ЕКСПРЕСИВНИЙ ПОТЕНЦІАЛ ПАРЦЕЛЬОВАНИХ РЕЧЕНЬ У ХУДОЖНЬОМУ ДИСКУРСІ ШІСТДЕСЯТНИКІВ
Authors: Шевченко Т. 
Published: January 2024

Анотація
Постановка проблеми. Пошуки нових форм відтворення дійсності зумовлюють функційну активність синтаксичних одиниць експресивного характеру, здатних синонімічно замінити загальновживані, стилістично нейтральні конструкції. Своєрідний підхід до актуального членування речення є характерним для художнього дискурсу шістдесятників. Поетичний доробок цих майстрів слова можна вивчати в різних аспектах, але один з них – синтаксичний – до цього часу не описаний у мовознавстві. Поєднання новітніх європейських та питомо українських традицій, яке ми спостерігаємо в творчості Ліни Костенко, сприяло виробленню особливої синтаксичної манери, яка розкриває нові виражальні можливості мови художніх текстів авторки.
Мета статті – виявити й обґрунтувати особливості парцелювання синтаксичних конструкцій у перших збірках поетеси («Проміння землі» та «Вітрила»). Основні завдання статті: описати структурно-синтаксичні типи парцельованих конструкцій у творах Ліни Костенко, розкрити функційно-стильовий потенціал парцелятів у сучасному художньому мовленні, з’ясувати специфіку впливу творчої манери поетеси на тенденцію розвитку семантики образного слова в українському художньому дискурсі 60-х років ХХ століття.
Методи дослідження. Вибір методів дослідження зумовлений метою статті, її завданнями та об’єктом. У нашій науковій розвідці використано загальнонаукові методи аналізу, синтезу, порівняння; лінгвістичні методи, зокрема такі, як-от: описовий метод – для витлумачення статусу парцельованих одиниць; метод інтегративного аналізу, який покладено в основу комплексного дослідження сукупності різних аспектів, яких ми торкалися під час вивчення художнього тексту як утілення індивідуально-авторських комунікативних інтенцій; трансформаційний аналіз – для визначення синтаксичних і семантичних подібностей і відмінностей розчленованих та нерозчленованих речень, а також контекстуально-інтерпретаційний метод – для опису ймовірних читацьких стратегій сприйняття художнього тексту.
Основні результати дослідження. Форма, яку обрала поетеса для відтворення дійсності, сприяє кращому розумінню змісту, набираючи то стислі, то поширені обриси, дає змогу показати свою оцінку, ставлення до кожного з полюсів протиставлення. Проаналізувавши основні типи парцельованих утворень у поетичній збірці Ліни Костенко «Проміння землі», можна помітити, що авторка послідовно парцелює складні синтаксичні побудови, віддаючи перевагу багатокомпонентним, складносурядним, безсполучниковим реченням, майже уникаючи розчленування складнопідрядних. Дещо іншим постає характер парцелювання у збірці поезій «Вітрила», активно на змістові відрізки розпадається просте речення, з’являються парцельовані другорядні члени. Це підтверджує думку про те, що розчленування синтаксичної конструкції, побудованої за формулою речення, потрібне Ліні Костенко не лише для того, щоб уникнути перевантаження речення розділовими знаками, а й для наголошення на кожному членові синтаксичного ряду.
Висновки і перспективи. Використання значних за обсягом парцелятів стає певною ознакою художнього дискурсу 60-х рр. ХХ століття. Розчленування синтаксичної конструкції, побудованої за формулою речення, викликане не лише потребою зменшення обсягу складного чи простого речення, а й пошуками нової форми для передавання неповторності ліричних переживань, інтонацій. Пропонована наукова розвідка відкриває перспективи подальших досліджень як особливостей художніх дискурсів письменників-класиків та відомих сучасних митців, так і синтаксичної семантики речення загалом.