ЗАСОБИ ВИРАЖЕННЯ ПОНЯТТЯ КСЕНОФОБІЇ В ПОБУТОВОМУ ТА ПУБЛІЦИСТИЧНОМУ ДИСКУРСАХ У СУЧАСНІЙ ФРАНЦУЗЬКІЙ МОВ
Authors: Пузирей Н. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Актуальний шлях розвитку суспільства передбачає розмивання кордонів між національностями та культурами, їх змішування та подальше видозмінення. Проте наразі такі зрушення приводять до поширення ксенобофних поглядів, що ґрунтуються на страхові перед іншим, невідомим та нерозумінні чужого. Ксенофобія, як і будь яке соціально-психологічне явище, пройшла шлях від суто фізичного вираження до психо-емоційного та вербального. Актуальність представленої роботи зумовлена тим, що вербальна сторона цього явища є малодослідженою, проте широко представленою у багатьох галузях людської діяльності.
Мета статті – виокремлення мовних засобів вираження поняття ксенофобії в сучасній французькій мові, закцентувавши увагу на двох сферах – побутовому та публіцистичному дискурсах. Основними завданнями є: 1) дослідити історичний та соціально-культурний розвиток поняття ксенофобії та виділити його основні складники; 2) виявити основні засоби її вираження та розглянути саме вербальну репрезентацію досліджуваного поняття на матеріалі французької мови; 3) проаналізувати ксенофобію як тип мовленнєвої агресії сучасної французької мови, визначити її специфіку, що характерна для різних типів дискурсу.
Методи дослідження: історичний та соціально-культурний аналіз для вивчення поняття ксенофобії; контекстологічний аналіз для виокремлення засобів вираження ксенофобічної семантики.
Основні результати дослідження. Поняття ксенофобія має соціально-психологічне підґрунтя, адже воно утворюється як реакція на страх, нерозуміння іншого, чужого. Результатом є створення образу ворога, який підкріплюється, подекуди, ірраціональними забобонами, упередженнями тощо. Ксенофобію можна розділити на три складники: 1) расизм – тип нетерпимості, заснований на кольорі шкіри та належності людей до різних рас; 2) ісламофобія, утворена на тлі різних віросповідань; 3) антисемітизм, що ґрунтується на певних історично усталених стереотипах і різниці між віросповіданнями та етносами. Кожен із цих типів нетерпимості має вербальне вираження у французькій мові.
Висновки і перспективи. Основний принцип, на якому побудовано ксенофобічні висловлення у французькій мові, полягає в дихотомії «свій/чужий», «ми/вони». Фрази з такою семантикою можуть мати різні інтенції залежно від обставин комунікації, адресатів та адресантів. Проаналізувавши приклади з побутового та публіцистичного дискурсів, можна виокремити інтенції: 1) впливу та зміни сприйняття певного явища адресатом; 2) інформування адресата про наявність цієї проблеми; 3) заклику до боротьби з нетерпимістю. Хоча мета висловлень є різною, видається можливим виділити однакові для них лексичні засоби, на кшталт «les blancs», «les noirs», «les islamistes», «les juifs», «les musulmans». У побутовому дискурсі переважає також нецензурна та емоційно-забарвлена лексика, у публіцистичному дискурсі за допомогою нейтральних лексичних одиниць мовець апелює до певних історичних стереотипів або ж до загальновідомих фактів. Перспективою подальшого дослідження є виокремлення засобів увиразнення ксенофобічної семантики в різних типах дискурсів для створення певної моделі репрезентації аналізованого явища в сучасній французькій мові.