bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Evolution of Salamander Life CyclesWe dedicate our work to the memory of Virginia Graue, without whose efforts in conserving natural axolotls we would have not gained the evolutionary insights reported in this article.
Authors: Voss S R , Smith J J 
Published: March 2005

Abstract
The evolution of alternate modes of development may occur through genetic changes in metamorphic timing. This hypothesis was examined by crossing salamanders that express alternate developmental modes: metamorphosis vs. paedomorphosis. Three strains were used in the crossing design: Ambystoma tigrinum tigrinum (Att; metamorph), wild-caught A. mexicanum (Am; paedomorph), and laboratory Am (paedomorph). Att/Am hybrids were created for each Am strain and then backcrossed to their respective Am line. Previous studies have shown that a dominant allele from Att (metAtt) and a recessive allele from lab Am (metlab) results in metamorphosis in Att/Am hybrids, and metAtt/metlab and metlab/metlab backcross genotypes are strongly associated with metamorphosis and paedomorphosis, respectively. We typed a molecular marker (contig325) linked to met and found that metAtt/metlab and metAtt/metwild were associated with metamorphosis in 99% of the cases examined. However, the frequency of paedomorphosis was 4.5 times higher for metlab/metlab than for metwild/metwild. We also found that metAtt/metwild and metwild/metwild genotypes discriminated distributions of early and late metamorphosing individuals. Two forms of phenotypic variation are contributed by met: continuous variation of metamorphic age and expression of discrete, alternate morphs. We suggest that the evolution of paedomorphosis is associated with genetic changes that delay metamorphic timing in biphasic life cycles.
A Role for DNA Mismatch Repair Protein Msh2 in Error-Prone Double-Strand-Break Repair in Mammalian Chromosomes
Authors: Smith Jason A , Waldman Barbara Criscuolo , Waldman Alan S 
Published: March 2005

Abstract
We examined error-prone nonhomologous end joining (NHEJ) in Msh2-deficient and wild-type Chinese hamster ovary cell lines. A DNA substrate containing a thymidine kinase (tk) gene fused to a neomycin-resistance (neo) gene was stably integrated into cells. The fusion gene was rendered nonfunctional due to a 22-bp oligonucleotide insertion, which included the 18-bp I-SceI endonuclease recognition site, within the tk portion of the fusion gene. A double-strand break (DSB) was induced by transiently expressing the I-SceI endonuclease, and deletions or insertions that restored the tk-neo fusion gene's reading frame were recovered by selecting for G418-resistant colonies. Overall, neither the frequency of recovery of G418-resistant colonies nor the sizes of NHEJ-associated deletions were substantially different for the mutant vs. wild-type cell lines. However, we did observe greater usage of terminal microhomology among NHEJ events recovered from wild-type cells as compared to Msh2 mutants. Our results suggest that Msh2 influences error-prone NHEJ repair at the step of pairing of terminal DNA tails. We also report the recovery from both wild-type and Msh2-deficient cells of an unusual class of NHEJ events associated with multiple deletion intervals, and we discuss a possible mechanism for the generation of these “discontinuous deletions.”
Néhány anion ionkromatográfiás meghatározása talaj- és növénymintákban
Authors: Balláné Kovács Andrea , Loch Jakab 
Published: March 2005

Talaj- és növényminták NO3--, SO42-- és Cl--tartalmának egyoszlopos ionkromatográfiás módszerrel történo meghatározására dolgoztunk ki sorozatmérésre is alkalmas mintaelokészítési és mérési módszert. Talajminták NO3--, SO42-- és Cl--tartalmának mérésére meghatároztuk a mintaelokészítés legkedvezobb feltételeit. Az említett ionok ionkromatográfiás sorozatmérésére az 1:5 arányú vizes kivonatot (egy órás extrakció ido) találtuk legmegfelelobbnek. A NO3-, SO42- és Cl- ezekben a kivonatokban egymás mellett, párhuzamosan egyaránt jól mérheto. A CaCl2-os kivonatokban a SO42- mérheto eredményesen. A vizes és a 0,01 M CaCl2-os kivonatok egyaránt alkalmasak a talaj oldható SO42--tartalmának vizsgálatára. A víz, mint extrahálószer alkalmazása azonban abból a szempontból tunik elonyösebbnek, hogy a vizes kivonatokban nemcsak a SO42-, hanem a Cl - és NO3- mennyisége is meghatározható párhuzamosan. Növényminták (búzaszem, búzaszalma és földieper) NO3--, SO42-- és Cl-- tartalmának meghatározására is optimális mintaelokészítési módszert dolgoztunk ki. A megfeleloen elokészített vizes növénykivonatokban a Cl- ésSO42-, ill. NO3- egymás mellett eredményesen meghatározható. A talaj-, ill. növénykivonat ionkromatográfiás mérésének a reprodukálhatóságának megismerése érdekében szórásvizsgálatokat végeztünk. A mérések szórására jellemzo CV% értéke minden esetben kisebb volt, mint 11,45, azonos kivonatokban 1-6% között változott. A módszer reprodukálhatóságát talaj- és növénykivonatok esetében visszanyerési kísérletekkel is igazoltuk. A hozzáadott ionokat minden esetben jó hatásfokkal nyertük vissza. A kidolgozott módszereket eredményesen alkalmaztuk tenyészedény-kísérletek talaj- és növényvizsgálataiban (Balláné, 2000; Balláné & Filep, 2000).
Talajérték meghatározása mesterséges neuronhálózatok módszerével
Authors: Makó Zoltán , Máté Szilárd 
Published: March 2005

A közleményben bemutatott módszer egyik nagy előnye, hogy nagy általánossággal bír (más tájegységekre is alkalmazható) és egy bizonyos mértékben kiküszöböli a romániai táblázatos módszer szubjektivitásából adódó bizonytalanságokat. Pontosabban mondva, ha egy szakértőkből álló csoport meghatározza a példabemenetekhez tartozó talajértékeket, akkor a továbbiakban minden más tényezőhöz tartozó talajérték egyértelműen kiszámolható a súlyok segítségével megadott P-függvény (8) által. Az általunk megadott TP-típusú függvény (8. képlet) viszonylag sok (17) tényező alapján tudja csak megbecsülni egy adott pontban a talajértéket. Ha megfigyeljük a tanuló táblázatot (2. táblázat), észrevehető, hogy egy tájegységen belül bizonyos tényezők nem változnak. Ezeket ki lehet iktatni a gépi tanulás alkalmazásakor és így egyszerűsíthető a P-függvény. A hálózat által adott eredmények kiértékelése során (3. ábra) azt tapasztaltuk, hogy a Csíki-medence tájegységre a P-függvény (8) egy tizedes pontossággal meghatározza a talajértéket. A módszer által kapott TP-függvény csak a mintavételi pontok tartományán belül alkalmazható. Így pl. a Csíki-medencére meghatározott súlyok csak e tájegység talajértékeinek kiszámítására használhatók. Más tájegységre az ottani mintavételi adatok alapján a hiba-visszaterjesztési algoritmusával új súlymátrixokat kell szerkeszteni. A módszer egy fontos eredménye, hogy a kapott súlyok egy tájegységet jellemeznek talajérték szempontjából. Érdekes következtetések vonhatók le, ha több különböző tájegységre meghatározzuk a súlyokat és megvizsgáljuk ezek között a korrelációkat. Ennek megvalósításához létrehozunk az ESRI Arcview térinformatikai programcsomaghoz egy kiegészítő modult (Arcview extension) az Avenue script nyelv segítségével. Ez a modul egy tájegységre az ismert példabemenetek és talajértékek alapján megszerkeszt egy megfelelő számú neuronból álló hálózatot és meghatározza a súlyokat. A súlyok segítségével és a talajértéket befolyásoló tényezők ismeretében a tájegység bármely pontjában a talajérték kiszámítható és összehasonlítható a más módszerek által adott eredményekkel. A pontosság növelése nem szükséges, mivel a talajok osztályokba való csoportosítása a talajérték nagyobb léptékű változása szerint történik. Így elégséges, hogy bizonyos tényezőkre a hálózat által megtanult súlyok jól osztályozzanak. Ezt a hálózat statisztikai értelemben meg is valósítja, mivel a hálózati osztályozók aszimptotikusan egyenértékűek a Bayes-féle statisztikai osztályozó eljárásokkal (Ruck et al., 1990).
Toxikuselem-szennyeződés káros hatásainak mérséklése fitoremediációval
Authors: Máthéné Gáspár Gabriella , Anton Attila 
Published: March 2005

A talaj- és vízszennyezettség csökkentésének új és ígéretes módja a fitoremediáció. A fitoremediáció, más néven zöld- vagy botanikai remediáció, azoknak az eljárásoknak az összefoglaló elnevezése, melyek növényekkel (és társult mikrobákkal) csökkentik a környezet szennyező anyagait egy elfogadható kockázatú szintre. A fitoremediáció legfőbb előnye a környezetkímélés és a viszonylagos olcsóság, legfőbb hátránya a korlátozott alkalmazhatóság és a nagy időigény. A fitoremediáció gyorsan fejlődő, üzemszerűen még nem alkalmazott technológia. Alapja a növények szennyező anyagokat felvevő, akkumuláló, átalakító vagy lebontó képessége. Attól függően, hogy melyik folyamat a döntő, a fitoremediáción belül többféle eljárást különböztetünk meg. A nehézfém-szennyezéseknél alkalmazható fitoremediációs eljárásokat két csoportra oszthatjuk aszerint, hogy a szennyező anyagok oldhatóságát, felvételét és transzportját elősegíteni (kivonás: fitoextrakció, filtráció, volatilizáció) vagy éppen akadályozni (helyben tartás: fitostabilizáció) célszerű. A fitostabilizáció lényege a nehézfémek immobilizálása, az oldható, mozgékony frakciók csökkentése növények segítségével. A módszer alkalmazása során a nehézfémek oldhatóságát különböző adalékanyagokkal csökkentik, majd a még „felvehető” frakciót dús gyökérzetű, évelő növényekkel, fémtoleráns fű- vagy fafajokkal megkötik. A módszer különösen alkalmas lehet a „nehézkes” ólom ártalmatlanítására. A legismertebb fitoremediációs eljárások során a nehézfémet a növények kivonják a szennyezett közegből. A vízben levő szennyezések kivonása történhet vízi növényekkel (fitofiltráció), növényi gyökerekkel (rizofiltráció), csíranövényekkel (blastofiltráció). Nagy tömegű, viszonylag alacsony szennyezettségű vizek tisztítására alkalmazható eljárásegyüttes. A módszerre jellemző a vízben oldott szennyező anyagok többnyire gyors koncentrációcsökkenése. A fitoextrakciós módszer során a szennyezőket növényekkel vonják ki a talajból. A legvitatottabb módszer alapjául a hiperakkumuláló, vagy az akkumuláló növények szolgálnak. A jövőben megoldást jelenthetnek a transzgénikus növények is. A kivonással ártalmatlanító eljárások során a szennyező nehézfém a növények föld feletti részébe (hajtásába) kerül. A szennyezett biomasszát letermelik, ellenőrzött körülmények mellett feldolgozzák (komposztálják, hamvasztják). A fitoremediáció hatékonysága a talaj, a szennyező fém és a növényi tulajdonságoktól egyaránt függ, vagyis valamennyi fémoldékonyságot, növényi felvételt és akkumulációt alakító tényezőtől. A bonyolult környezeti rendszer kezelése, a megfelelő módszer kiválasztása és helyi adaptálása mindenkor gondos és részletes elővizsgálatokat igényel. A jelenleg rendelkezésünkre álló adatok birtokában a környezeti veszélyek csökkentésére legáltalánosabban a fitostabilizáció, illetve a talaj (közeg) alkalmassága esetén a fitoextrakció látszik a leginkább járható útnak.
Művelt mezőségi talajok szerkezeti stabilitásának jellemzése a reológia módszerével
Authors: Szegi Tamás , Michéli Erika , Gál Anita , Tombácz Etelka 
Published: March 2005

A reológiai módszer alkalmasnak bizonyult különbözo talajösszetevok (szervesanyag-, CaCO3- és agyagtartalom) aggregátum-stabilitásra gyakorolt hatásának megítélésében. A reológiával kapott eredmények közvetlen, és értékekben kifejezett információt nyújtanak a részecskék között fennálló erokrol. Jól ismert, hogy a szerves anyag mennyiségének fontos szerepe van a kedvezo talajszerkezet kialakulásában, amely egészséges talajbiológiai állapotot is eredményez. Vizsgálataink alapján elmondhatjuk, hogy nagy gyakorisággal az eredetileg jó szerkezettel rendelkezo mezoségi talajaink szántott szintjének szerkezete a muvelés hatására leromlott (2. ábra) (Stefanovits, 1992). Reológiai méréseink alátámasztják azt a feltételezést, hogy a szerves anyag által kialakított szerkezet nagyon érzékeny a bolygatásra. Into jelnek tartjuk, hogy méréseink során nem tapasztaltunk szerkezeti újraépülést ezekben a mintákban. A feltételek és az idotényezo természetes viszonyok között különbözo, de elmondhatjuk, hogy tapasztalataink szerint természetes körülmények között sem észleltünk szerkezeti regenerálódást, elporosodott, tömodött talajaink esetében. Ha egyéb kötoanyagok (agyagásványok, kalcium-karbonát) dominálnak a szerkezet kialakításában, úgy tapasztalható regenerálódás a szerkezeti hálózatban. Ennek valószínuleg egyszeru, a részecskék koagulációját meghatározó kolloidkémiai magyarázata van. A szerves anyag által meghatározott szerkezeti hálózat azonban nem egyszeruen kolloidkémiai, rövid ideju folyamatok eredménye, hanem a talaj szerves anyaga érzékeny szerkezetének és annak az ásványi részekkel felépült bonyolult kapcsolatáról van szó. Mivel e kapcsolatok évszázadok alatt és nagymértékben biológiai folyamatok által is meghatározottan alakulnak ki, fontos ennek kello súllyal való értékelése és a megfelelo, a szerkezetet kevésbé romboló agrotechnikai muveletek megválasztása. A bemutatott reológiai mérések ígéretesek a szerkezeti stabilitás (elsosorban mikroszerkezeti) értékadásában. Ennek egy-egy talajra vonatkozó változása fontos indikátora lehet más degradációs folyamatok elorejelzésében. Az erózió egyik mozzanata például az aggregátumok közötti kapcsolat megszunése. Ennek alapján a reológiai mutatók az erózióbecslo modellekben is felhasználásra kerülhetnek.
A műtrágyázás, a meszezés és a csapadék hatása a rozs, a burgonya, az őszi búza és a triticale termésére
Authors: Márton László 
Published: March 2005

A Nyírlugoson 1962-ben beállított mutrágyázási tartamkísérletben homokos, savanyú, kovárványos barna erdotalajon vizsgáltuk a N-, P-, K-, Ca- és Mg-trágyázás és a csapadékmennyiségek hatását a rozs, burgonya, oszi búza és a triticale termésére. A talaj agrokémiai paraméterei pH(H2O): 5,8, pH(KCl): 4,6, hidrolitos aciditás: 8,1, hy1: 0,27, humusz-: 0,58%, összes-N-: 32,8, AL-P2O5-: 43, AL-K2O-tartalom: 52 mg·kg-1 értékekkel jellemezhetok. A kísérlet 1962-tol 1980-ig 2×16×4×4 = 512, 1980-tól 32×4 = 128 parcellát tartalmazott kétszeresen osztott és faktoriális véletlen blokk elrendezésben. A bruttó parcellák mérete 10×5 = 50 m² volt. 1980-ig a nitrogén 55, foszfor 24 (P2O5), kálium 52 (K2O), magnézium 10 (MgO); 1980-tól a nitrogén 75, foszfor 90 (P2O5), kálium 90 (K2O), kalcium 437,5 (CaCO3) és a magnézium 140 (MgCO3) kg·ha-1·év-1 átlagos adagokban került kijuttatásra. Fobb eredményeink az alábbiakban foglalhatók össze röviden: A rozs jó (N: 90 kg·ha-1 + NP, NK, NPK, NPKMg kombinációk) tápelem-ellátottságánál átlagos évben a termések meghaladták a 3,5 t·ha-1 mennyiséget. Aszályos évben 17, a csapadékboben 52%-kal csökkent a termés. A legkedvezobb (4 t·ha-1 körüli) termések a csapadék 400-500 mm-es mennyiségeinél voltak regisztrálhatók. A burgonya jó tápláltságánál (N: 150 kg·ha-1 + NP, NK, NPK, NPKMg kombinációk) a csapadékbo és aszályos évjáratok terméscsökkento hatása nem jelentkezett. A maximálishoz (21 t·ha-1) közeli termések a 280-330 mm közötti természetes csapadékoknál adódtak. A búzánál csapadékos évben az aszálykárt meghaladó mértékben csökkent a hozam. Az optimális csapadékok és a hozzárendelheto termések 449-495 mm és 1,7-3,4 t·ha-1 között változtak. A triticale-kísérletekben szárazságban és aszályban az egyoldalú N- és a hiányos NP- és NK-kezeléseknél 45 és 24% volt a terméskiesés, amelyet a NPK-, NPKCa-, NPKMg- és NPKCaMg-adagok még 22 és 22 %-kal fokoztak. Az 5,0-6,0 t·ha-1 körüli maximális termések az 550-600 mm közötti csapadéktartományban, 580 mm-nél mutatkoztak.
A spenót (Spinacea oleracea L.) mutrágyázása csernozjom talajon
Authors: Radics László , Daood Hussein 
Published: March 2005

Löszön kialakult karbonátos csernozjom vályogtalajon, egy mutrágyázási tartamkísérlet 27. évében vizsgáltuk az eltéro N-, P- és K-ellátottsági szintek és kombinációik hatását a spenót (Matador) fejlodésére, gyomosodására, föld feletti termésére, oxálsavtartalmára, ásványi összetételére és elemfelvételére. A termohely talaja a szántott rétegben mintegy 3% humuszt, 5% CaCO3-ot és 20-22% agyagot tartalmazott, N és K elemekben eredetileg közepesen, P és Zn elemekben gyengén ellátottnak minosült. A kísérlet 4N×4P×4K = 64 kezelést ×2 ismétlést = 128 parcellát foglalt magában. A talajvíz 13-15 m mélyen helyezkedik el, a terület aszályérzékeny. A spenót 3 hónapos tenyészideje alatt mindösszesen 83 mm csapadékot kapott. Fobb eredményeink: - A föld feletti hajtás/torózsa friss tömege betakarításkor 7-15 t/ha, a légszáraz anyag hozama 1,7-3,6 t/ha között változott az N×K-ellátottsági szintek függvényében. Maximális termést a 100 kg N/ha/év trágyázás adta a 200 mg/kg körüli AL-oldható K2O-ellátottságú kezelésekben. A 200 és 300 kg N/ha/év adagok már nem növelték a levéltermést, csak a levelek NO3-N koncentrációját, fogyasztásra alkalmatlan terméket eloidézve. A káliummal és nitrogénnel jól ellátott parcellákon a hajtás több vizet tartalmazott és jobban ellenállt az aszálynak. A talaj növekvo P-kínálata csak a kezdeti fejlodést, kelést serkentette, a betakarításkori termést nem befolyásolta a termohely gyenge P-ellátottsága ellenére. - Az oxálsav mennyisége 3,3%-ról 1,3%-ra süllyedt az együttes PK-trá-gyázás eredményeképpen a vizsgált légszáraz levelekben. A levelek átlagosan 20% légszáraz anyagot tartalmaztak. A K-trágyázás kedvezo hatása részben a termésnöveléssel kiváltott hígulási effektusra vezetheto vissza. - Az uralkodó Amaranthus blitoides gyomfaj elofordulását/borítottságát a P-trágyázás 10-12-szeresére növelte, míg a K-trágyázás 30%-kal mérsékelte május elején. A N túlsúlya ekkor szintén az AMA BL gyomborítottságot mozdította elo. - A talaj növekvo N- és P-kínálatával általában emelkedett a hajtás fobb makro-, ill. mérséklodött a mikroelemeknek koncentrációja. A K-trágyázás a nátrium kivételével általában csökkentette az egyéb fémek, kationok beépülését. - Az 1 t légszáraz föld feletti hajtás képzodéséhez kerekítve és átlagosan 37 kg N, 27 kg K (32 kg K2O), 31 kg Ca (43 kg CaO), 15 kg Mg (25 kg MgO), 4 kg S, 2,5 kg P (6 kg P2O5), 1,4 kg Fe, 1,2 kg Al és Na, 321 g Mn, 75 g Sr, 44 g B, 18 g Zn, 14 g Ba és 6 g Cu elemet igényelt a spenót. A kiugróan nagy Ca és Mg fajlagos elemfelvétel részben az aszályos idojárással, kis terméssel, gyors elöregedéssel és a meszes termohellyel lehet összefüggésben.
Mikrobacsoportok herbicid-szennyvíz kombinációkkal szembeni érzékenységének vizsgálata modellkísérletben
Authors: Angerer P. Ildikó , Ködöböcz László , Biró Borbála 
Published: March 2005

Laboratóriumi tenyészedényes, talajinkubációs modellkísérletben tanulmányoztuk a mezogazdasági termesztés során a talajokat potenciálisan éro néhány mesterséges környezeti tényezo - az élovilágra idegen xenobiotikum-koncent-ráció (80% klór-szulfuron-tartalmú herbicid, Glean) és egy ipari melléktermék (Dunaferr kokszolói szennyvíze) - hatását a talaj mikrobiális közösségeire. A kísérletben beállított négy herbiciddózis (0,001, 0,01, 1 és 10 mg·kg-1 talaj) a mezogazdasági gyakorlatban alkalmazott koncentráció 1-, 10-, 1000- és 10000-szeresét reprezentálta. A három mintasorozat egyikét a klór-szulfuron négyféle koncentrációjával, a másikat a Dunaferr kokszolói szennyvizével, a harmadik sorozatot pedig a herbicid és szennyvíz kombinációjával kezeltük. A kezeléseket követoen a tenyészedényeket három hétig inkubáltuk (28 oC, a szabadföldi vízkapacitás 60%-os értékén tartva). Rendszeres mintavételekkel elemeztük néhány, a talajtermékenység szempontjából fontos mikrobacsoport számszeru alakulását. Az összes heterotrof csíraszám, a szabadon élo nitrogén-kötok, a sugárgombák és a spóraképzok egy fajcsoportja, a Bacillus cereus var. mycoides kitenyésztésére szelektív, Nutrient, Kongóvörös Ashby és Arginin-glicerin agar-lemezeket alkalmaztunk. A mikrobaszámokat általunk módosított eljárással talajhígítási sorozatból állapítottuk meg és a telepképzo egységek számát 1 g száraz talajra konvertáltuk. Az átlagadatok log10-transzformált adatait ábrázoltuk, a varianciaanalízis eredményeként jelentkezo szignifikáns (P0,5%) értékeket is jelöltük. Az inkubáció során bizonyítást nyert, hogy a kitenyésztheto mikrobacsoportok érzékenysége különbözo az adott herbicid- és szennyvízadagokkal szemben. Az anyagok közötti interakció az egyes komponensek külön-külön kimutatott hatását módosíthatja, ami a vizsgálati körülmények között a kokszolói szennyvíz toxikus cián-, rodanid- és fenoltartalma miatt a kitenyésztheto mikrobaszám további csökkenésében nyilvánult meg. Legérzékenyebb mikrobacsoportnak - a korábbi eredményekkel megegyezoen - a nitrogénköto baktériumok bizonyultak. A sugárgombák és a kitenyésztett Bacillus faj csíraszámát ugyanakkor a herbicid 0,01 mg·kg-1 mennyiségei serkentették, amely hatás a sugárgombáknál az ipari szennyvízzel való kombinációkban is fennmaradt. A mikrobacsoportok eltéro érzékenysége miatt a vizsgált talaj mikrobaközös-ségeinek az összetétele és esetleges aktivitása is módosult.
ToxAlert teszt alkalmazása talajszennyezettség minősítésére
Authors: Kováts Nóra , Reichel Andrea , Szalay Tímea , Bakonyi Gábor , Nagy Péter 
Published: March 2005

Az ökotoxikológiai tesztek a talaj össz-toxicitását, a hatások eredojét mutatják meg, és általuk ismeretlen összetételu anyagok hatása is mérheto. Az ún. direkt tesztek során a tesztszervezet közvetlen kontaktusba kerül a talajjal, míg a kivonatot alkalmazó tesztek elsosorban arra alkalmasak, hogy csapadékvíz vagy felszín alatti víz hatására bekövetkezo kimosódást és terjedést vizsgáljunk. A direkt tesztek, egyértelmu reprezentativitásuk mellett, rendelkeznek egy jelentos hátránnyal: jelentos expozíciós idovel dolgoznak (4-8 hét). Éppen ezért elsodleges célunk az volt, hogy megvizsgáljuk egy vizes oldattal dolgozó teszt, a ToxAlert mennyire alkalmas talajszennyezettség minosítésére. Mintaterületként egy alumíniumipari veszélyeshulladék-lerakó környezetét jelöltük ki, a területrol feltételeztük, hogy a lerakó fennállása alatt elszennyezodött. A ToxAlert teszt alapelve a biolumineszcencia, az alkalmazott tesztszervezet a Vibrio fischeri (biolumineszcens baktérium). Toxikus hatásra bioluminesz-cencia-gátlás következik be. A ToxAlert teszt megbízhatóságának ellenorzésére alkalmazott vizsgálatok a Folsomia candida és Enchytraeus albidus tesztek, ill. talajzoológiai vizsgálatok voltak. A fonálféreg-együttesek jellemzésére az abundancia és genusszám értékek, valamint a Maturity Index szolgált. Az eredmények értékelésébol kitunik, hogy a Folsomia candida, ill. az Enchytraeus albidus laboratóriumi reprodukciós tesztjeiben mért paraméterei alapján nem sikerült távolsághatást kimutatni. A fonálféreg-közösségek elemzése során sem sikerült szennyezettséget egyértelmuen megállapítani, az abun-dancia értékek és a taxonszámok egyaránt megfelelnek a hasonló agrárterületeken mért adatoknak. A ToxAlert teszt eredményei alapján a lerakó szomszédságában két összefüggo szennyezett területet is sikerült lehatárolni, amely a lerakó jelentette környezeti kockázatra enged következtetni. Végso megállapításként elmondható, hogy a ToxAlert teszt alkalmasnak bizonyult veszélyeshulladék-lerakók környezetterhelésének minosítésére, így a kármentesítés elso, diagnosztikai fázisában ez a teszt fontos szerepet kaphat.