bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Improving reconstructive operations for “fresh” injuries and scar strictures of the main bile ducts
Authors: MARDONOV B. A. , KURBANIYAZOV Z. B. , DAVLATOV S. S. , RAKHMANOV K. E. 
Published: February 2024

The aim of the work: prevention of hepaticocholedochal stricture in the long-term postoperative period after reconstructive surgery.
Materials and Methods. The study is based on data from a clinical examination of 41 patients with injuries to the main bile ducts, who were operated on in the surgical department of the multidisciplinary clinic of Samarkand State Medical University for the period from 2010 to 2022. Depending on the choice of treatment tactics, the patients were divided into two groups. The first group, the comparison group, consisted of 18 (43.9 %) patients who underwent biliobiliary anastomosis in the traditional way. The second group, the main group, consisted of 23 (56.1%) patients who underwent reconstructive surgery using our improved method.
Results and Discussion. Of the 18 patients in the comparison group, 13 (72.2 %) had a cicatricial stricture of the hepaticocholedochus in the long-term postoperative period after 1–3 years, requiring repeated operations. Of these, 9 patients underwent reconstructive hepaticojejuno- and hepaticoduodenoanastomosis, 4 patients underwent X-ray endobiliary interventions with the installation of a stent into the lumen of the hepaticocholedochus.
ОДНОЧАСНЕ ВИЗНАЧЕННЯ ДІЮЧИХ РЕЧОВИН ПЕСТИЦИДІВ МЕТОДОМ ВИСОКОЕФЕКТИВНОЇ РІДИННОЇ ХРОМАТОГРАФІЇ ПРИ ЇХ СУМІСНІЙ ПРИСУТНОСТІ В ОБ’ЄКТАХ ДОВКІЛЛЯ
Authors: Коршун О. М. 
Published: February 2024

Вступ. Застосування сучасних пестицидів призводить до потрапляння в об’єкти навколишнього середовища і однакових, і різноспрямованих за біологічною дією їх діючих речовин, які можуть належати як до одного, так і до різних хімічних класів. У статті викладено наукове обґрунтування вибору методу, розробку умов пробопідготовки, якісної ідентифікації та кількісного визначення декількох діючих речовин пестицидів при їх сумісній присутності в об’єктах довкілля.
Мета дослідження – розробити хроматографічні методики аналітичного визначення декількох діючих речовин пестицидів при їх сумісній присутності в об’єктах навколишнього середовища.
Методи дослідження. Хроматографічний аналіз проводили на рідинних хроматографах фірми “Шимадзу” (Японія) з ультрафіолетовим або флуоресцентним детектором. Хроматографічне розділення досліджуваних сумішей здійснювали на сталевих колонках 250/4,6 Nucleosil 100-5 С18; 250/4,6 Nucleosil 100-7 С6Н5; 250/4,6 Nucleodur 100-5 СN-RP. Правильність і точність визначення досліджуваних сполук у пробах перевіряли методом “введено – знайдено”. Ідентифікацію досліджуваних діючих речовин в екстрактах проб проводили за часом їх утримування в градуювальних розчинах суміші; кількісне визначення здійснювали методом абсолютного градуювання (зовнішнього стандарту). Для статистичної обробки результатів використовували пакет статистичних програм IBM SPSS StatisticsBase v.22 та MS Exсel.
Результати й обговорення. Аналіз декількох пестицидів методом високоефективної рідинної хроматографії при їх сумісній присутності в пробі проводили за умов: 1) обернено-фазової хроматографії із застосуванням неполярного адсорбенту (нерухомої фази) С18 і полярного елюенту (рухомої фази) з основними компонентами (вода, ацетонітрил та/або метанол) і, можливо, модифікатором (ортофосфорна кислота) в режимі ізократичного чи градієнтного елюювання; 2) ультрафіолетового, рідше – флуоресцентного, детектування.
Висновки. Метод високоефективної рідинної хроматографії дозволяє одночасно визначати декілька діючих речовин пестицидів одного та/або різних хімічних класів при їх сумісній присутності, що прискорює аналіз, зменшує витрати на його проведення і мінімізує хімічне навантаження на дослідників та об’єкти навколишнього середовища.
ПОРІВНЯЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА ГЕНЕРАЦІЇ АКТИВНИХ ФОРМ ОКСИГЕНУ В ПОПУЛЯЦІЇ НЕЙТРОФІЛІВ КРОВІ ЩУРІВ РІЗНОГО ВІКУ І СТАТІ ЗА УМОВИ “ПАСИВНОГО ТЮТЮНОКУРІННЯ” НА ТЛІ ТРИВАЛОГО ВВЕДЕННЯ НАТРІЙ ГЛУТАМАТУ
Authors: Криницька І. Я. , Бай А. В. , Ярошенко Т. Я. 
Published: February 2024

Вступ. Тютюн у всьому світі вбиває 1 з 10 осіб, а до 2030 р. очікується, що куріння тютюну буде вбивати 1 із 6 осіб, якщо не буде вжито ефективних заходів щодо профілактики поширеності тютюнокуріння. Натрій глутамат застосовують у більшості харчових технологій як харчову добавку, і його вживання є практично неконтрольованим процесом. Реальна загроза одночасного надходження в організм тютюнового диму і натрій глутамату надає вивченню їх поєднаної дії особливої актуальності.
Мета дослідження – визначити генерацію активних форм оксигену (АФО) у популяції нейтрофілів крові щурів різних віку і статі за умови “пасивного тютюнокуріння” на тлі тривалого введення натрій глутамату.
Методи дослідження. Досліди проведено на 32 безпородних статевозрілих білих щурах-­самцях з початковою масою 180–200 г, 32 безпородних статевозрілих білих щурах-­самках з початковою масою 180–200 г та 32 безпородних статевонезрілих білих щурах-­самцях з початковою масою 60–80 г. Кожну групу тварин було поділено на чотири підгрупи: 1-­ша – контрольна (n=8); 2-­га – щури, яким моделювали “пасивне тютюнокуріння” (n=8); 3­-тя – щури, яким вводили натрій глутамат (n=8); 4-­та – щури, яким моделювали “пасивне тютюнокуріння” на тлі введення натрій глутамату (n=8). Генерацію АФО нейтрофілами крові визначали за допомогою барвника із заблокованою флуоресценцією – дигідродихлорфлуоресцеїну діацетату (“Sigma Aldrich”, США) методом проточної лазерної цитофлуориметрії на апараті “Epics XL” (“Beckman Coulter”, США).
Результати й обговорення. “Пасивне тютюнокуріння” на тлі застосування натрій глутамату в статевозрілих щурів-самців супроводжувалося збільшенням генерації АФО нейтрофілами крові у 3,1 раза (р<0,001) відносно контрольної групи, що на 43,0 % (р<0,01) перевищувало цей показник за умови ізольованої дії тютюнового диму, а у статевозрілих щурів-самок – у 3,7 раза (р<0,001)) щодо контрольної групи, що на 23,7 % (р<0,02) перевищувало цей показник при ізольованій дії тютюнового диму. Що стосується статевонезрілих щурів-самців, то інтенсивність генерації АФО нейтрофілами крові за умови “пасивного тютюнокуріння” була більшою від показника статевозрілих самців на 66,6 %, а за умови “пасивного тютюнокуріння” на тлі застосування натрій глутамату – на 84,8 %. За допомогою однофакторного аналізу встановлено статистично значущий вплив віку на генерацію АФО нейтрофілами крові за умови “пасивного тютюнокуріння” на тлі використання натрій глутамату та вірогідні статеві відмінності в генерації АФО при ізольованому впливі досліджуваних чинників.
Висновки. За умови “пасивного тютюнокуріння” спостерігали інтенсифікацію генерації АФО нейтрофілами крові щурів, більш виражену при поєднанні впливу тютюнового диму та натрій глутамату. При статевому зіставленні змін генерації АФО виявлено їх достовірне переважання у щурів-самок; при віковому зіставленні змін генерації АФО встановлено їх достовірне переважання у статевонезрілих тварин.
ДОСЛІДЖЕННЯ З РОЗРОБЛЕННЯ МЕТОДИК ВИЗНАЧЕННЯ БІОЛОГІЧНО АКТИВНИХ РЕЧОВИН У ТРАНСДЕРМАЛЬНОМУ ПЛАСТИРІ ПРОТИЗАПАЛЬНОЇ ДІЇ
Authors: Олефір А. І. , Вишневська Л. І. 
Published: February 2024

Вступ. Тютюн у всьому світі вбиває 1 з 10 осіб, а до 2030 р. очікується, що куріння тютюну буде вбивати 1 із 6 осіб, якщо не буде вжито ефективних заходів щодо профілактики поширеності тютюнокуріння. Натрій глутамат застосовують у більшості харчових технологій як харчову добавку, і його вживання є практично неконтрольованим процесом. Реальна загроза одночасного надходження в організм тютюнового диму і натрій глутамату надає вивченню їх поєднаної дії особливої актуальності.
Мета дослідження – визначити генерацію активних форм оксигену (АФО) у популяції нейтрофілів крові щурів різних віку і статі за умови “пасивного тютюнокуріння” на тлі тривалого введення натрій глутамату.
Методи дослідження. Досліди проведено на 32 безпородних статевозрілих білих щурах-­самцях з початковою масою 180–200 г, 32 безпородних статевозрілих білих щурах-­самках з початковою масою 180–200 г та 32 безпородних статевонезрілих білих щурах-­самцях з початковою масою 60–80 г. Кожну групу тварин було поділено на чотири підгрупи: 1-­ша – контрольна (n=8); 2-­га – щури, яким моделювали “пасивне тютюнокуріння” (n=8); 3­-тя – щури, яким вводили натрій глутамат (n=8); 4-­та – щури, яким моделювали “пасивне тютюнокуріння” на тлі введення натрій глутамату (n=8). Генерацію АФО нейтрофілами крові визначали за допомогою барвника із заблокованою флуоресценцією – дигідродихлорфлуоресцеїну діацетату (“Sigma Aldrich”, США) методом проточної лазерної цитофлуориметрії на апараті “Epics XL” (“Beckman Coulter”, США).
Результати й обговорення. “Пасивне тютюнокуріння” на тлі застосування натрій глутамату в статевозрілих щурів-самців супроводжувалося збільшенням генерації АФО нейтрофілами крові у 3,1 раза (р<0,001) відносно контрольної групи, що на 43,0 % (р<0,01) перевищувало цей показник за умови ізольованої дії тютюнового диму, а у статевозрілих щурів-самок – у 3,7 раза (р<0,001)) щодо контрольної групи, що на 23,7 % (р<0,02) перевищувало цей показник при ізольованій дії тютюнового диму. Що стосується статевонезрілих щурів-самців, то інтенсивність генерації АФО нейтрофілами крові за умови “пасивного тютюнокуріння” була більшою від показника статевозрілих самців на 66,6 %, а за умови “пасивного тютюнокуріння” на тлі застосування натрій глутамату – на 84,8 %. За допомогою однофакторного аналізу встановлено статистично значущий вплив віку на генерацію АФО нейтрофілами крові за умови “пасивного тютюнокуріння” на тлі використання натрій глутамату та вірогідні статеві відмінності в генерації АФО при ізольованому впливі досліджуваних чинників.
Висновки. За умови “пасивного тютюнокуріння” спостерігали інтенсифікацію генерації АФО нейтрофілами крові щурів, більш виражену при поєднанні впливу тютюнового диму та натрій глутамату. При статевому зіставленні змін генерації АФО виявлено їх достовірне переважання у щурів-самок; при віковому зіставленні змін генерації АФО встановлено їх достовірне переважання у статевонезрілих тварин.
ЗМІНИ ПОКАЗНИКІВ ЛІПІДНОГО ПРОФІЛЮ ТА АДИПОКІНІВ ЗАЛЕЖНО ВІД ПОЛІМОРФІЗМУ A1166C ГЕНА РЕЦЕПТОРА АНГІОТЕНЗИНУ II ПЕРШОГО ТИПУ ЯК ПРЕДИКТОРА РОЗВИТКУ АРТЕРІАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ
Authors: Гніздюх Р. В. , Шманько В. В. , Палиця Л. М. 
Published: February 2024

Вступ. Як свідчать результати досліджень останніх років, генетичні фактори відіграють вагому роль у розвитку і перебігу артеріальної гіпертензії. Вивчення поліморфізму генів ренін-ангіотензин-альдостеронової системи є перспективним напрямком для оцінки взаємозв’язку спадковості, артеріальної гіпертензії та дисліпідемії.
Мета дослідження – дослідити показники ліпідного профілю та адипокінів залежно від поліморфізму А1166С гена рецептора ангіотензину II першого типу як предиктора розвитку артеріальної гіпертензії.
Методи дослідження. У дослідженні взяли участь 86 пацієнтів, хворих на артеріальну гіпертензію. Групу контролю становили 30 практично здорових осіб. Показники ліпідного обміну в сироватці крові хворих визначали за допомогою наборів “Lachema” на аналізаторі. Дослідження алельного поліморфізму А1166С гена рецептора ангіотензину II першого типу проводили методом полімеразної ланцюгової реакції з електрофоретичною детекцією результатів.
Результати й обговорення. Рівень загального холестерину в пацієнтів-носіїв генотипу CC виявився достовірно вищим на 49,9 % порівняно з носіями генотипу AA. Показники ліпопротеїнів низької щільності та ліпопротеїнів дуже низької щільності у носіїв генотипу CC були вищими в 1,4 і 3,2 раза, ніж у гомозигот за алелем A. Вміст тригліцеридів у сироватці крові виявився достовірно більшим у 2,48 раза у носіїв генотипу CC порівняно з хворими, які мали генотип AA. Значення ліпопротеїнів високої щільності були нижчими на 60,4 % у гомозигот за алелем C, ніж у хворих з генотипом AA. Для носіїв генотипу CC характерні достовірно вищі показники резистину, лептину й адипонектину порівняно з носіями генотипу AA, проте рівень греліну виявився нижчим у носіїв генотипу CC.
Висновки. Наявність генотипу CC гена рецептора ангіотензину II першого типу сприяє розвитку дисліпідемії. Наявність у пацієнтів з артеріальною гіпертензією алеля C гена ангіотензину II першого типу сприяє достовірному підвищенню показників сироваткових адипокінів та зниженню рівня греліну.
ВПЛИВ ІНОЗИТОЛУ НА РОЗВИТОК НІТРООСИДАТИВНОГО СТРЕСУ В ПЕЧІНЦІ ТА ШКІРІ ЩУРІВ РІЗНОЇ СТАТІ ЗІ СТЕАТОГЕПАТОЗОМ
Authors: Сопель О. В. , Денефіль О. В. 
Published: February 2024

Вступ. Стеатогепатоз є однією з основних проблем сьогодення. До методів корекції ураження печінки належить використання препаратів інозитолу.
Мета дослідження – оцінити зміни вмісту нітрит-аніона в печінці та шкірі щурів різної статі зі стеатогепатозом і вплив препаратів інозитолу на нього.
Методи дослідження. Досліди виконано на 216 білих щурах різної статі, на момент виведення з експерименту їм було 7,5–8 місяців. Тварин поділили на дев’ять груп: 1-ша – контрольна; 2-га – міо-інозитол (МІ); 3-тя – D-chiro інозитол (DІ); 4-та – стеатогепатоз 2 місяці; 5-та – стеатогепатоз 2 місяці+МІ 2 місяці; 6-та – стеатогепатоз 2 місяці+DІ 2 місяці; 7-ма – стеатогепатоз 4 місяці; 8-ма – стеатогепатоз 4 місяці+МІ 2 останні місяці; 9-та – стеатогепатоз 4 місяці+DІ 2 останні місяці. Стеатогепатоз викликали, даючи тваринам замість пиття 20 % розчин фруктози (Фр): 2 місяці – в 4–6-й групах, 4 місяці – в 7–9-й. Інозитоли вводили інтрагастрально (МІ – 400 мг/кг маси, DI – 30 мг/кг маси) через 2 місяці від початку моделювання стеатогепатозу. В гомогенатах печінки і шкіри визначали вміст нітрит-аніона.
Результати й обговорення. У щурів-самиць 1-ї групи вміст нітрит-аніона в печінці був більшим на 45,1 % (p<0,001), а у шкірі – на 15,8 % (p<0,001). Міо-інозитол викликав достовірне його зростання в печінці самців на 12,4 % (p<0,001), а D-chiro інозитол – на 3,5 % (p<0,05). При введенні МІ чи DІ зберігався вищий показник у печінці та шкірі самиць. У щурів із стреатогепатозом відзначено його зростання в печінці, залежало воно від тривалості вживання Фр. У шкірі самиць виявлено таку ж закономірність. Дія Фр на печінку, порівняно зі шкірою, щодо вмісту нітрит-аніона була більшою. У печінці та шкірі самців відмічено вищий його рівень тільки через 2 місяці. Через 4 місяці значення у самців і самиць достовірно не відрізнялися в печінці, а у шкірі були більшими в самиць. Введення МІ чи DІ сприяло достовірному зменшенню вмісту нітрит-аніона в печінці та шкірі, але повернення до значень контролю спостерігали лише в шкірі самиць 5-ї і 6-ї груп. При припиненні вживання Фр DІ краще діяв на печінку самиць. У печінці та шкірі самців і самиць, яким продовжували давати Фр та одночасно вводили МІ чи DІ, відмічено достовірне зниження рівня нітрит-аніона. У шкірі самців 8-ї і 9-ї груп, порівняно з 5-ю та 6-ю, його вміст був меншим, а в самиць – більшим.
Висновки. Стеатогепатоз у печінці та шкірі щурів різної статі спричинює розвиток нітрооксидативного стресу. В печінці тварин він прямо залежить від тривалості вживання Фр, а в шкірі таку залежність спостерігають тільки в самиць, у самців він менший через 4 місяці пиття Фр. Міо-інозитол і D-chiro інозитол викликають зниження вмісту нітрит-аніона в печінці та шкірі щурів. При припиненні вживання фруктози міо-інозитол і D-chiro інозитол мають більш виражений вплив на печінку та шкіру самиць.
Failing to Make the Grade: Conventional Cardiac Allograft Rejection Grading Criteria Are Inadequate for Predicting Rejection Severity
Authors: Arabyarmohammadi Sara , Yuan Cai , Viswanathan Vidya Sankar , Lal Priti , Feldman Michael D. , Fu Pingfu , Margulies Kenneth B. , Madabhushi Anant , Peyster Eliot G. 
Published: February 2024

BACKGROUND:
Cardiac allograft rejection is the leading cause of early graft failure and is a major focus of postheart transplant patient care. While histological grading of endomyocardial biopsy samples remains the diagnostic standard for acute rejection, this standard has limited diagnostic accuracy. Discordance between biopsy rejection grade and patient clinical trajectory frequently leads to both overtreatment of indolent processes and delayed treatment of aggressive ones, spurring the need to investigate the adequacy of the current histological criteria for assessing clinically important rejection outcomes.

METHODS:
N=2900 endomyocardial biopsy images were assigned a rejection grade label (high versus low grade) and a clinical trajectory label (evident versus silent rejection). Using an image analysis approach, n=370 quantitative morphology features describing the lymphocytes and stroma were extracted from each slide. Two models were constructed to compare the subset of features associated with rejection grades versus those associated with clinical trajectories. A proof-of-principle machine learning pipeline—the cardiac allograft rejection evaluator—was then developed to test the feasibility of identifying the clinical severity of a rejection event.

RESULTS:
The histopathologic findings associated with conventional rejection grades differ substantially from those associated with clinically evident allograft injury. Quantitative assessment of a small set of well-defined morphological features can be leveraged to more accurately reflect the severity of rejection compared with that achieved by the International Society of Heart and Lung Transplantation grades.

CONCLUSIONS:
Conventional endomyocardial samples contain morphological information that enables accurate identification of clinically evident rejection events, and this information is incompletely captured by the current, guideline-endorsed, rejection grading criteria.
Five-Year Safety and Effectiveness of Paclitaxel Drug-Coated Balloons Alone or With Provisional Bare Metal Stenting for Real-World Femoropopliteal Lesions: IN.PACT Global Study Subgroup Analysis
Authors: Ansel Gary M. , Brodmann Marianne , Rocha-Singh Krishna J. , Menk Jeremiah S. , Zeller Thomas ,   for the IN.PACT Global Study Investigators
Published: February 2024

BACKGROUND:
The treatment of complex infra-inguinal disease with drug-coated balloons (DCBs) is associated with a significant number of patients undergoing provisional stenting to treat a suboptimal result. To determine the potential long-term impact of DCB treatment with provisional bare metal stenting in complex lesions in real-world patients, a post hoc analysis was performed on data from the IN.PACT Global Study (The IN.PACT Global Clinical Study for the Treatment of Comprehensive Superficial Femoral and/or Popliteal Artery Lesions Using the IN.PACT Admiral Drug-Eluting Balloon). Five-year outcomes were compared between participants who were stented after DCB treatment versus those treated with DCB alone.

METHODS:
The IN.PACT Global Study enrolled 1535 participants with intermittent claudication and/or ischemic rest pain caused by femoropopliteal lesions; 1397 patients were included in this subgroup analysis (353 stented and 1044 nonstented). Effectiveness was assessed as freedom from clinically driven target lesion revascularization through 60 months. The primary safety composite end point was defined as freedom from device- and procedure-related death through 30 days, and freedom from major target limb amputation and clinically driven target vessel revascularization through 60 months.

RESULTS:

Lesions in the stented group were longer (15.37 versus 10.98 cm;
P
<0.001) and had more total occlusions (54.7% versus 28.6%;
P
<0.001) compared with the nonstented group. The 5-year Kaplan-Meier estimated freedom from clinically driven target lesion revascularization was similar between groups (66.8% stented versus 70.0% nonstented group, log-rank
P
=0.22). The safety composite end point was achieved in 64.5% stented versus 68.2% nonstented participants (log-rank
P
=0.19) as estimated by the Kaplan-Meier method. No significant difference was observed in the cumulative incidence of major adverse events (49.1% stented versus 45.0% nonstented; log-rank
P
=0.17), including all-cause death (19.6% stented versus 19.3% nonstented, log-rank
P
=0.99).

CONCLUSIONS:
In this real-world study, revascularization of complex femoropopliteal artery lesions with DCB angioplasty alone or DCB followed by provisional bare metal stenting in certain lesions achieved comparable long-term safety and clinical effectiveness.

REGISTRATION:

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifier: NCT01609296.
Transformational leadership and public employee performance: The mediating roles of employee participation and public service motivation
Authors: Tran Yen Thi , Hoang Trang Cam 
Published: February 2024

Despite the growing attention given to the connection between transformational leadership (TL) and job performance (JP), the precise mechanisms driving this association remain inadequately understood. This research delves into diverse causal factors that elucidate the TL–JP relationship. Drawing upon both TL theory and self-determination theory, the study explores the mediating role of employee participation in developing performance measures (PM participation) and public service motivation in the TL–JP relationship. The survey encompassed 208 pairs of employees and their direct managers operating in 208 different public organizations in Vietnam. Employing partial least square regression, the study validates that PM participation and public service motivation partly mediate the TL–JP relationship. The findings furnish valuable insights for managers seeking to enhance the performance of public employees in Vietnam and within emerging economies characterized by comparable structures. Points for Practitioners This study advocates for public sector leaders to adopt a transformational leadership approach. It emphasizes the importance of encouraging employee participation in the design, implementation and improvement of performance measures. Such engagement is anticipated to boost public service motivation, subsequently contributing to increased work efficiency among employees.
Safety and feasibility of transbronchial microwave ablation for subpleural lung nodules
Authors: Chang Aliss Tsz Ching , Chan Joyce Wing Yan , Siu Ivan Chi Hin , Lau Rainbow Wing Hung , Ng Calvin Sze Hang 
Published: February 2024

Background Transbronchial microwave ablation in treating lung nodules is gaining popularity. However, microwave ablation in subpleural lung nodules raised concerns about pleural-based complications due to the proximity between the pleura and the ablation zone. Methods Patients who underwent transbronchial microwave ablation between March 2019 and November 2022 were included in this analysis. The lung nodules were categorized into the subpleural group—less than 5 mm distance to the nearest pleural surface; the deep nodule group—larger or equal to 5 mm distance to the nearest pleural surface. A review of the safety profile of subpleural lung nodule ablation was conducted. Results Eighty-two lung nodules ( n = 82) from 77 patients were treated. The mean nodule size was 14.2 ± 5.50 mm. The technical success rate was 100%. The mean procedural time was 133 min. No statistically significant differences were detected in the complication rate and the length of stay between the subpleural and deep nodule groups. Complications occured in 21 nodules (25.6%). No minor pneumothorax was reported. Total five cases of pneumothorax required drainage were observed (6.06% in subpleural nodules [ n = 2] vs. 6.12% in deep nodules [ n = 3], p = 0.991). Total seven cases of pleuritic chest pain were observed (12.1% in subpleural nodules [ n = 4] vs. 6.12% in deep nodules [ n = 3], p = 0.340). Conclusions This single-center retrospective analysis found no significant difference in the safety outcomes between subpleural and nonsubpleural lung nodule ablation. The overall rate of complications was low in the cohort. This demonstrated that transbronchial microwave was feasible and safe for most lung nodules.