ДЕФАМІЛІАРИЗАЦІЯ ЯК ОДНА З КЛЮЧОВИХ ХУДОЖНІХ СТРАТЕГІЙ СУЧАСНОЇ ДИТЯЧОЇ ЛІТЕРАТУРИ НА МІЛІТАРНУ ТЕМАТИКУ
Authors: Сидоренко О. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Гостро актуалізоване в українському культурно- літературному просторі у 2023 році питання «Як говорити з дітьми про війну?» ще більше посилило важливість стратегії інтеграції дітей і підлітків у мілітарний контекст, якій тривалий час не вдавалося вийти на авансцену актуальних дискурсів у період соціально-політичної, онтологічно-ментальної криз, спричинених латентною гібридною війною та військовою агресією РФ проти України. Потреба
«віднайдення» нових способів проговорення з дітьми та підлітками травматичного воєнного досвіду очевидна, оскільки саме художня література значною мірою впливає на формування такого проактивного і нонконформістського громадянського суспільства, яке ставить питання і контролює, а також «озброює» прийдешні покоління відповідними засобами протистояння гібридним війнам, зміцнює національну самоідентифікацію однієї з найвразливіших ланок суспільства – дітей.
Мета статті. Аналіз сучасної дитячої прози на мілітарну тематику, передусім досвіду російсько-української війни, на предмет виокремлення панівної художньої стратегії – дефаміліаризації.
Методи дослідження. Застосовано окремі аспекти наративного аналізу.
Основні результати дослідження. Досвід російсько-української війни неминуче позначився на тенденціях не лише дорослої української літератури, а й на сегменті дитячих, підліткових книг. Ці зміни мотивовані потребою передусім допомогти молодшому поколінню впоратися з травматичною дійсністю, прояснити та розтлумачити закономірність подій, які мають місці у соціальному, громадському, політичному та культурному житті країни, подбати про здатність дітей протистояти численним засобам гібридного впливу на свідомість, запобігти драглистості і непрозорості національної самоідентифікації прийдешніх поколінь. Серед авторів дитячої літератури спостерігається загальна тенденція використання стратегії дефаміліаризації («одивнення», залучення неантропологічного наратора) задля уникнення імперативно-ідеологічного нав’язування єдиної точки зору і сприяння максимально об’єктивній, панорамній і критичній оцінці явищ дійсності, а також в якості менш травматичного способу артикулювання надскладних тем і проблем, тригером яких стала повномасштабна російсько-українська війна. Спосіб розгортання нарації через/за посередництва одивнених предметів чи істот слід також розглядати як спробу повернути довіру юного читача, адже культ досвідченого і мудрого дорослого, яким найчастіше зображено у дитячій та підлітковій прозі дорослих людей, зазнав значної переоцінки внаслідок досвіду революцій та повномасштабної війни на теренах України. Окрім цього, саме дитяча мілітарна проза актуалізувала і багато в чому започаткувала в українській літературі після повномасштабного вторгнення стратегію переосмислення концепту «дім», яка в подальшому особливо розвинеться в художніх антологіях кінця 2022 – початку 2023 років.
Висновки і перспективи. Проза для дітей та підлітків після лютого 2022 року значно активізувала свої зусилля у процесі формування мілітарного дискурсу вітчизняної прози. Автори демонструють активний пошук нових підходів і художніх стратегій артикулювання травматичного досвіду, які б відповідали викликам, що стоять перед сучасним українським суспільством, стоїчним, та все ж не сповна готовим до застосованих ворогом гібридних засобів впливу на самосвідомість і самоідентифікацію. Одна з панівних художніх стратегій – дефаміліаризації продемонструвала свою ефективність та значною мірою допомогла адаптувати чутливу і незахищену дитячу свідомість до реалій мілітарного часу, оскільки змогла повернути довіру юного читача до прози, написаної дорослими. Подальша перспектива дослідження полягає у виокремленні показових художніх стратегій сучасної дитячої прози на воєнну тематику, а також залучення інших прозових текстів для більш детального вивчення особливостей трансформування концепту «дім» у мілітарній прозі.