bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ЗАСОБИ ФОРМУВАННЯ ДІЄСЛІВНИХ УНІВЕРБІВ В УКРАЇНСЬКІЙ МОВІ
Authors: Івко О. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Статтю присвячено розбудові понять засобів формування дієслівних універбів. Універбацію відносять до сучасних компресійних мовних процесів. Вона має формальні ресурси, подібні до словотвірних, і тому, уподібнюючись до словотвірного акту, є фактично його імітуванням.
Метою статті є узагальнення наявних формальних засобів дієслівної універбації. Для її досягнення потрібно поступово вирішити такі завдання: 1) визначити поняття формального засобу; 2) класифікувати їх з позицій відповідних критеріїв; 3) продемонструвати наявні варіанти приватних універбальних моделей як комплексних формальних одиниць.
Методи й прийоми дослідження. У статті застосовано методи, які відповідають її тематиці й меті: метод суцільної вибірки для накопичення фактичного матеріалу; методика дистрибутивного аналізу для диференціювання понять; описовий метод для опису та узагальнення статусу досліджуваних формальних структур.
Основні результати дослідження. Кожна конкретна універбальна модель зумовлює структуру дієслівного універба, що містить афікс дієслова з відповідним значенням, зазвичай це «включене» значення другого структурного компонента вихідного словосполучення. Універбальна модель є індивідуальною схемою оформлення синтетичних утілень номінантем досліджуваного зразка. Ця схема містить 1) структуру еквівалентної аналітичної конструкції – словосполучення; 2) основу залежного слова еквівалентної аналітичної конструкції, що імітує твірну основу; 3) універбальний формант, що складається з ядра (універбального засобу) та периферії (додаткових чинників, що супроводжують універбацію); 4) лексико-граматичний розряд універба.
Висновки. Засобами формування дієслівних універбів в українській мові ми вважаємо не лише загальновідомі афікси, за допомогою яких побудовано досліджувані одиниці. До таких засобів уналежнюємо також всі інші структурні елементи, як-от: універбальний тип та всі можливі види універбальних моделей – загальні та приватні.
ВІЙСЬКОВА ЛЕКСИКА У РОМАНІ ВАСИЛЯ ШКЛЯРА «ЗАЛИШЕНЕЦЬ.ЧОРНИЙ ВОРОН» ЯК ВІДОБРАЖЕННЯ ЕПОХИ
Authors: Рибалка Я. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. На сьогодні доволі широко досліджено етапи історії розвитку української військової термінології. Матеріалом для вивчення цієї субмови у минулі історичні періоди зазвичай слугують писемні пам’ятки, зокрема твори письменства, позаяк, відтворюючи певну історичну добу, письменники використовували питомі, автентичні й запозичені терміни, які відповідали тогочасним досягненням військового ремесла. Тож вивчення цих історичних пластів допомагає скласти повне уявлення про систему української військової субмови. Саме тому джерелом нашого дослідження став історичний роман Василя Шкляра «Залишенець. Чорний ворон», у якому репрезентовано велику кількість військової лексики, з-поміж якої чітко розмежовуються два світи: воїнів української повстанської армії, з одного боку, та червоної армії − з іншого.
Мета нашого дослідження – виявити й описати особливості функціонування військових номенів у романі Василя Шкляра «Залишенець. Чорний Ворон».
Методи та методики дослідження. Вибір методів дослідження зумовлений метою статті, її завданнями та об’єктом У татті використано загальнонаукові методи аналізу, синтезу, порівняння; лінгвістичні методи, зокрема такі, як-от: описовий метод – для планомірного аналізу військових номенів, з’ясування особливостей функціонування з урахуванням різних перехідних випадків, створення бази для лексикологічних досліджень; метод інтегративного аналізу, який покладено в основу комплексного дослідження сукупності різних аспектів утілення індивідуально-авторських комунікативних інтенцій; функціональний метод з використанням методики контекстуально-інтерпретаційного аналізу тексту.
Основні результати дослідження. Аналіз твору показав, що тогочасний колорит епохи допомагає відтворити ціла система військових номенів: і назви військових чинів та посад, і назви військових та збройних угруповань, і назви зброї та спорядження, і назви одягу, і слова на позначення тактики та стратегії тощо.
Висновки і перспективи. Унаслідок уведення у сюжет документів, численних військових термінів і номенів, реалістичною системою образів, Василь Шкляр у романі «Залишенець. Чорний ворон» створив особливу візію України 20-х років ХХ століття. Використання військової лексики дало змогу авторові подати повну картину дійсності та стало своєрідним свідченням того, як, водночас збагачуючись новими лексемами, українська військова терміносистема розвивається на ґрунті колишніх героїчних звершень. Вивчення цих історичних пластів допоможе скласти повне уявлення про систему української військової субмови.
ЛЕКСИЧНА СИНОНІМІКА ЯК МОВНОСТИЛІСТИЧНИЙ ЗАСІБ У СУЧАСНІЙ УКРАЇНСЬКІЙ ЖІНОЧІЙ ПРОЗІ
Authors: Семак Л. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. У лінгвістиці наразі немає праць, у яких здійснено докладний усебічний аналіз мови сучасних прозаїкинь. Лінгвісти вже студіювали неологізми, оказіоналізми, евфемізми й жаргонізми, що побутують у художньому дискурсі прозаїкинь, проте лексичні синоніми, що маркують мову сучасної української жіночої прози й оприявлюють оригінальний жіночий мовний стиль залишаються поза скрупульозною увагою науковців. Цим умотивовуємо актуальність нашого дослідження.
Мета статті – описати лексичні синоніми, що по-особливому фігурують у сучасній українській жіночій прозі та є функціонально релевантними мовностилістичними засобами.
Методи дослідження. У статті використано загальнонаукові методи аналізу й синтезу; лінгвістичні методи, із-поміж яких описовий і дистрибутивний метод, методи лінгвостилістичного й контекстуального аналізу; метод компонентного аналізу, застосований для встановлення лексичних значень багатьох лексем, а також інтегральних і диференційних сем, що стали підставою для семантичного зближення / протиставлення в художньому дискурсі.
Основні результати дослідження. Спостережено, що найпоказовішим явище синонімії є для лексико-семантичного рівня, оскільки зближення понять, відбите мовними одиницями, оприявлює складну мисленнєву діяльність індивіда – письменника / письменниці, який здавна усвідомив системну тотожність / близькість багатьох фактів навколишнього світу. Помічено, що в сучасному мовознавстві домінує функціонально-семантичний напрям дослідження слів, зокрема й синонімів, метою якого є синхронне вивчення функціонування семантики одиниць лексико-синонімічної парадигми, тому синонімічний ряд слід розуміти як мікросистему в синонімічній системі мови, а також спосіб упорядкування синонімів. Доведено, що розмаїття синонімічних рядів формує лексичну синоніміку, проте синонімічний ряд як парадигма загальномовних лексем не є визначальним і релевантним для художнього дискурсу, тому під час лінгвостилістичного аналізу увагу слід зосереджувати на тих низках синонімічних мовних одиниць, складниками яких нерідко є емоційно, експресивно, стилістично забарвлені лексеми, індивідуально-авторські новотвори, що оприявнюють оригінальну мовну манеру прозаїкинь. Зазначено, що сукупності синонімів є виразними константами ідіостилів письменниць, коли в художніх текстах формують різні стилістичні фігури – ампліфікації, градації, парцеляції, синонімічні антонімізації тощо.
Висновки і перспективи. Художній дискурс сучасної української жіночої прози оприявлює чимало близькозначних слів, що потребують обґрунтування у різних площинах лінгвістичного аналізу. У цьому вбачаємо й перспективи подальших досліджень, оскільки сучасна лінгвістика потребує докладних коментарів значно більшої кількості синонімічних нанизувань у мовотворчості майстринь української прози, що дасть змогу виявити нові смисли в їхніх значеннях.
ГЕНДЕРНІ АСПЕКТИ ТВОРЕННЯ ОКАЗІОНАЛІЗМІВ У ТВОРАХ Н. НІКУЛІНОЇ ТА О. ІГНАТЕНКО
Authors: Шевченко Т. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Виступаючи джерелом мовленнєвого новаторства, оказіональні слова використовують у мові поетичного твору з художньо-виражальною метою, їх основна функція – експресивна. Оскільки більшість оказіоналізмів називає явище з погляду емоційного сприйняття зображуваного реципієнтом, то головною метою таких утворень є вплив на читача. Актуальність нашого дослідження зумовлена потребою ґрунтовного вивчення оказіональної експресії різних рівнів у творах Н. Нікуліної та О. Ігнатенко, виявленням особливостей її функціонування. Фіксування і теоретичне осмислення індивідуально-авторських новотворів, їх лексикографічне опрацювання допоможуть науково систематизувати у лексиці інноваційні процеси, пов’язані з явищем оказіональної експресії.
Мета статті. Мета статті – дослідити гендерні аспекти творення оказіоналізмів у лексичній мікросистемі творів Н. Нікуліної та О. Ігнатенко.
Методи дослідження. Для всебічного вивчення оказіональної лексики використано метод спостереження над мовою, синхронно-описовий метод, метод дериваційно-компонентного аналізу, який дає можливість розглядати оказіоналізми як структурну організацію з єдністю ознак, метод синтезу, метод контекстуально-семантичного аналізу, що дозволяє враховувати текстове оточення оказіоналізмів і з більшою точністю окреслити значення новотворів, а також лексико-семантичний і комунікативно-функціональний методи.
Основні результати дослідження. Серед оказіональних іменників О. Ігнатенко переважають відприкметникові абстрактні іменники, такі форми авторка використовує для створення відповідної атмосфери. Оказіональна лексика Н. Нікуліної також, як і у О. Ігнатенко, переважно складається з іменникових і прикметникових форм. У творах Н. Нікуліної знаходимо лексику із власне жіночим звучанням, ці новотвори викликають у читача певну почуттєву гаму, створюючи атмосферу, відповідну до авторського задуму.
Висновки і перспективи. Жінки-мисткині більше спираються на узуальну лексику, вони, створюючи оказіоналізми, інколи вдаються до вживання гострих слів, але переважає оказіональна лексика, сповнена підкреслено позитивною оцінною семантикою (щоб передати почуття ніжності, довірливості, чуттєвості, закоханості, щирості).
Дослідження інтенсифікації виразності мовлення, спричиненої використанням оказіональної лексики у творах Н. Нікуліна та О. Ігнатенко, може поповнити арсенал необхідних знань з комунікативної лінгвістики, допомогти осягнути тенденції розвитку сучасного мовного процесу. Аналіз оказіональної експресії у творах Н. Нікуліної та О. Ігнатенко дає змогу визначити перспективи розвитку словотвірної системи сучасної української мови та висвітлити питання, пов’язані з функціонально-стилістичним аналізом новотворів, оскільки оказіоналізми тісно взаємодіють не лише з семантикою всього висловлювання, але й з окремими його компонентами.
ON SOME ASPECTS OF GRAPHIC NOVELS OR «VISUAL NARRATIVES». FROM TEXT TRANSLATION TO INTERSEMIOTIC TRANSMUTATION
Authors: Ходоренко А. 
Published: January 2024

Background. Graphic novels as well as graphic novel translation process is reaching more interest of scientists from both proper linguistic and multidisciplinary point of view. Graphic novels provide the possibility to work with the abundant investigation corpus and also it provokes great interest for investigating its translation characteristics. It should be mentioned that the term translation here is used from a semiotic and intersemiotic perspectives as well as its cognitive and multimodal implementation.
The purpose of the study is to demonstrate the methods for the translator to apply to be able to translate, to offer its proper transcreation.
Methods. Procedures of the research are qualitative methods that involve observation over the corpus the investigation which is corpus of English versions of historical graphic novels, among which Persepolis by M. Satrapi, and its translations, selection of the examples of illustrative material, analysis of translation transformations used, application of the methods of intersemiotic and multimodal theories as well as some tools of cognitive linguistic theory thesis.
Results. The present article deals with some aspects of graphic novels, its translation process and the result, from both proper linguistic and multidisciplinary point of view. The corpus of the investigation is the graphic novel Persepolis written by M. Satrapi, graphic novel English version and its published translations. It is described why graphic novels are analysed from point of view of semiotics, while its translation is considered to be realised in the intersemiotic framework.
The term translation is used from a semiotic and intersemiotic perspectives as well as its cognitive and multimodal implementation is suggested in the article. It is disputed about the difference between terms translation and transcreation. Some special characteristics of inner and outer form of graphic novels have been given. It is further discussed the methods for the translator to apply to be able to translate, to offer its proper transcreation. It also challenges the scientific though to clarify the term translation in the case of translating graphic novel, and it asks many questions about the multimodal aspects of the trilogy – the author, the translator, the reader. Modulation is proved to be considered the main and universal method of translation. Illustrative examples are given.
Discussion. One universal way of translating graphic novels is modulation, the translation shift, allowing to change the form with the sense unchanged. All the modalities should be taken into account while realizing translation of the one. From cognitive point of view graphic novel is the embodiment of cognitive metaphor and concepts blended inside one and the same narrative. As a perspective of the study it is suggested to further analyse the constraints of trilogy – the novel, its transmutation, the reader and the place with the role of every participant of a graphic novel creation defined and described.
СИНТАКСИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ АНГЛОМОВНОЇ РЕКЛАМИ
Authors: Висоцька Т. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Прогресуюча інформатизація соціального життя веде до підвищення впливу інтерпретаційних схем і парадигм на почуття і настрої людей, зближує раніше не досліджені культурні світи, однак при цьому освітлює нові можливості для цілеспрямованого маніпулювання масовою свідомістю.
Сучасна реклама – це елемент загальнонаціональної культури мистецтва, економіки і компонент соціальної інформації. Різноманіття країн та культур, на глобальному рівні, підіймає питання використання такої мови, яка буде зрозуміла більшості учасників комунікації. Можна встановити, що сьогодні статус міжнародної мови має англійська, оскільки використовується на міжнародному рівні у всіх сферах діяльності, а отже і різними ЗМІ. Актуальність теми зумовлена необхідністю дослідження особливостей перекладу письмових рекламних текстів не тільки в силу великої поширеності даного явища, але також з огляду на важливість реальності відображення навколишньої дійсності при перекладі.
Мeтa дослідження – вивчeння синтаксичних особливостей aнглoмoвнoї рeклaми. Суть завдань полягає в тому, щоб 1) прoаналізувати лiнгвocтилicтичні ocoбливocті рeклaмнoгo тeкcту; 2) визнaчити найпоширеніші синтаксичні конструкції, що застосовуються в англомовних рекламних слоганах.
Методи та методики дослідження. З мeтою вирiшeння поcтaвлeниx зaвдaнь i вивчeння проблeми зacтоcовaно комплeкc мeтодiв: опиcовий мeтод, мeтод iнтeрпрeтaтивного aнaлiзу aнгломовниx рeклaмниx тeкcтiв, мeтод контeкcтуaльного aнaлiзу, мeтод контрacтивного (зicтaвного) aнaлiзу.
Основні результати дослідження. Рeклaмний тeкcт являє coбoю приклaд мaкcимaльнo eфeктивнoгo викoриcтaння мoвниx зacoбiв. Прaгмaтичний acпeкт рeклaмнoгo тeкcту бeзпoceрeдньo прoявляєтьcя йoгo cвoєрiднoю oргaнiзaцiєю, тoбтo вибoрi грaмaтичниx i лeкcичниx oдиниць, cтилicтичниx прийoмiв, ocoбливoму cинтaкcиci, oргaнiзaцiї друкoвaнoгo мaтeрiaлу, викoриcтaнням eлeмeнтiв рiзниx знaкoвиx cиcтeм.
В ocнoвi cтвoрeння рeклaмниx тeкcтiв лeжaть двi тeндeнцiї: cтиcлicть (лaкoнiчнicть вирaзу) i вирaзнicть (ємнicть iнфoрмaцiї). У тривiaльнiй рeклaмi будувaння тeкcту звoдитьcя дo cпрoщeння грaмaтичниx cтруктур i рoзмaїтocтi клiшe-штaмпiв за зaгaльної пoвтoрювaнocтi й oбмeжeнocтi лeкcики.
Висновки і перспективи. Серед найпоширеніших синтаксичних конструкцій, що використовуються в текстах рекламних слоганів, виділяємо еліпсис, парцеляцію, анафору, паралельні конструкції, односкладні речення, антитезу, умовчання та риторичні запитання.
МЕТАФОРА В ХУДОЖНЬОМУ ДИСКУРСІ СЕРГІЯ ЖАДАНА
Authors: Антошина М. , Зайцева В. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Робота присвячена аналізу та систематизації продуктивних і непродуктивних метафоричних трансформацій на лексико- семантичному, стилістичному та граматичному рівнях, що функціонують у поетичних збірках «Життя Марії» (2015), «Тамплієри» (2016), «Антена» (2018) Сергія Жадана.
Мета статті полягає в дослідженні й аналізі стилістичного, лексико- семантичного та граматичного вираження метафори у творчому доробку Сергія Жадана, виокремленні найпоширеніших за вживанням моделей метафоричних одиниць.
Методи дослідження. Відповідно до заявленної проблеми використано описовий метод, метод концептуального аналізу та прийом індукції.
Основні результати дослідження. Поезія Сергія Жадана зосереджує в собі важливі соціальні, моральні, естетичні ідеали сучасності, розкриває глибину поетичного мислення автора, гостроту світосприймання, уміння майстерно зобразити внутрішній світ людини.
Яскраві метафоричні конструкції репрезентовано на лексико-семантичому рівні, ілюстраціями різнопланових метафор на позначення явищ і об’єктів природи, переживання почуттів ліричного героя, абстрактних понять. Однією з тем, якій Сергій Жадан присвятив чимало уваги, є тема війни, тому досить часто у текстах митця помічаємо метафоризовані образи смерті, зими і снігу, що асоціюються з мертвотою, непорушністю, холодом, образи ночі, темряви та тиші, за якими інтуїтивно відчувається складова світобудови, діяння нумінозних сил. Також процесу метафоризації піддається тема плину часу, образи війни, образ міста й слова.
На окрему увагу під час дослідження заслуговують персоніфікація, репрезентована автором у його творчому доробку задля перенесення людських рис на інших живих істот, предмети, поняття, а також уособлення й генітивна метафора – своєрідний маркер мовотворчості письменника. Метафоричний епітет поглиблює емоційний вплив на читача. Гіперболічна метафора уведена з метою посилення виразності й презентабельності тексту. Антитеза, в основі якої – зіткнення абсолютних і контекстуальних антонімів, створює своєрідний амбівалентний образ. На граматичному рівні виокремлено в мові текстів аналізованих збірок продуктивні дієслівні метафоричні перенесення, що створені за моделлю іменник + дієслово.
Висновки і перспективи. Отже, Сергій Жадан у своїх творах звертається до найрізноманітніших метафоричних трансформацій, які є різними за своїм семантичним, стилістичним і граматичним навантаженням. Митець послуговується не лише традиційними метафоричними зразками, а й уводить індивідуально-авторські конструкції, надаючи тексту оригінальності й самобутності.
Аналіз метафори в поетичній творчості Жадана узагальнюює вже відомі поняття, а також під новим кутом зору висвітлює особливості вживання метафоричних конструкцій і їхню роль у художніх текстах письменника. Результати дослідження сприятимуть подальшому вивченню мовної метафори як складника художнього тексту Сергія Жадана.
МЕНТАЛЬНІ СФЕРИ КАТЕГОРІЇ УМОВНОСТІ ЯК СКЛАДНИКИ КАТЕГОРІЇ ФУТУРАЛЬНОСТІ
Authors: Кірковська І. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. У межах дослідження категорії футуральності постає несумнівна важливість розмежування мовного оформлення КФ та її немовного, поняттєвого наповнення. У запропонованій статті наявна спроба пояснити як проєктуються поняттєві, ментальні сфери КФ на мовні засоби, що її вербалізують.
Метою є з’ясування предикативної природи Conditionnel та визначення його основних модальних значень.
Основні результати дослідження. Основне модальне значення гіпотетичності об’єднує граматичні форми майбутнього часу та елементи інших мовних рівнів – напівграматичні, лексичні – які знаходяться на периферії, в єдину функційно-семантичну категорію, яка є однією із трьох складників загальної категорії темпоральності. Основними типами модальних значень в Conditionnel є вірогідність / гіпотетичність, гіпотетичний імператив та спонукання.
Суб’єктно-предикативний зв’язок з дійсністю, що передається Conditionnel може бути представлений двома семантичними різновидами, в основу яких покладено поняття «ймовірної змоги / вірогідності» – зумовлена змога / вірогідність та бажана змога / вірогідність. У концептуальному аспекті Conditionnel передає об’єктивне значення змоги / вірогідності виконання дії, яка за відповідних умов могла чи ще може перейти з ймовірної площини в реальну площину. Семантику Conditionnel présent характеризовано як «зумовлена змога», оскільки зміст речень не може бути потрактований як ірреальний, адже мовець допускає здійснення такої дії в майбутньому за наявності певних умов.
Висновки і перспективи. У діахронічній перспективі вирішення «питання про Conditionnel» постають два магістральних шляхи: а) невизнання Conditionnel як окремого способу і уналежнення його до системи Indicatif, на підставі того, що він послуговується формами дійсного способу французької мови та б) виокремлення майбутніх часів французької мови разом з Conditionnel в окремий спосіб (Supositif), на підставі того, що майбутні часи дійсного способу передають нереальну дію. Якщо керуватися не формальним підходом, а семантико-модальним аспектом уживання форм системи futurum, то найприйнятнішим є, на нашу думку, перехід зазначених форм до складу Conditionnel, оскільки всі вони здатні передавати семантику гіпотетичної дії.