bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
The Impact of Parents’ Medication Beliefs on Asthma Management
Authors: Gomez Dinger Patricia L. , Kaplan Michael S. 
Published: October 2008

Conn KM, Halterman JS, Lynch K, Cabana MD. Pediatrics. 2007;120(3). Available at: www.pediatrics.org/cgi/content/full/120/3/e521
PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate how parents’ beliefs about asthma medications can influence their adherence to their child's prescribed therapy and assess whether race/ethnicity is an independent predictor of medication adherence.
STUDY POPULATION. The authors conducted a cross-sectional survey of parents of children with asthma in southeast Michigan who were on ≥1 preventive asthma medication between April 2004 and February 2005. Parents (n = 1858) were selected from rural, suburban, and urban areas from 40 primary care pediatric offices, of which 1322 agreed to participate in the telephone survey (response rate: 71.2%). There were 622 patients who completed the survey and met the study criteria.
METHODS. To assess parents’ positive and negative attitudes about their child's medications, a previously validated 10-item Beliefs About Medications Questionnaire was used. A necessity-concern differential score was calculated and separated the study population into 3 groups: greater concern than necessity; equal to concern; and greater necessity than concern. To measure medication adherence, a 4-item parent-report scale Medication Adherence Score was used.
RESULTS. Only 14% of the parents reported full compliance with their child's medications. Among 77% of the parents, necessity scores outweighed concern scores. For 17%, concerns outweighed necessity, and 6% had equal scores. Nonminority parents were more likely to have necessity scores that exceeded concern scores (79% vs 68%; P = .03). Other factors associated with parents having a higher concern than need score were parents who used alternative therapies (P = .03), parents whose children were taking &lt;2 preventive medications (P = .01), and parents who rated their child's last exacerbation as moderate to severe. Mean adherence scores increased as the necessity-concern differential score increased.
CONCLUSIONS. When parents’ positive and negative beliefs about medications are weighed against each other, most felt greater need for their child's medications than concern, and this was independently associated with better adherence scores. Nonminority status was independently linked with better medication adherence scores.
REVIEWER COMMENTS. The question that was not answered with this study is whether physician-directed patient education regarding asthma and asthma medications affects parents’ beliefs and subsequent adherence to their child's asthma medications. It would be interesting to explore the basis for parental concern, addressing the concerns and reinforcing the perception of need through education, and then measure the impact of the intervention on change in adherence.
Outcome of a Randomized Multifaceted Intervention With Low-Income Families of Wheezing Infants
Authors: Kim Jennifer S. 
Published: October 2008

Klinnert MD, Liu AH, Pearson MR, et al. Arch Pediatr Adolesc Med. 2007;161(8):783–790
PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate whether a secondary intervention applied to infants with a history of multiple wheezing episodes can prevent early asthma and reduce asthma severity and morbidity.
STUDY POPULATION. This study identified 149 children from low-income urban families in the Denver, Colorado, area with ≥3 wheezing episodes before the age of 24 months. These children were followed until they reached 4 years of age.
METHODS. Families were randomly assigned to a 12-month intervention or control group. Home intervention consisted of nursing visits designed to decrease environmental allergen and tobacco-smoke exposure and improve the quality of maternal caregiving and illness management. Psychosocial information was used to individualize plans for behavior change.
RESULTS. The percentage of children with asthma at 4 years of age did not differ significantly between the 2 groups (intervention and control) (P = .33). However, among children with lower symptom severity at study entry, the odds of developing asthma were 3 times lower for those in the intervention group (P = .04). Caregiver quality of life was significantly better (P = .01) and symptom severity was lower (P = .03) for those in the intervention group. It is interesting to note that asthma rates did not differ significantly for children whose mothers had asthma or for those found to be atopic (≥1 positive skin-test result).
CONCLUSIONS. Multifaceted intervention was unsuccessful as a secondary intervention in decreasing the development of asthma in this cohort as a whole. However, asthma development was ameliorated in children with low symptom severity in infancy.
REVIEWER COMMENTS. The nonmedical interventions, performed in a relatively small cohort, were ineffective in altering the progression from infant wheezing to persistent asthma at 4 years of age. However, they did have a significant positive effect on the caregivers’ quality of life compared with those in the control group. The authors hypothesized that children with lower severity at baseline may be more susceptible to changes in environmental exposures or illness-related caregiving. However, the study did not ensure that children with more severe symptoms received appropriate treatment with inhaled corticosteroids or that the medications were administered appropriately. This may explain why only children with milder disease benefited from environmental interventions. The investigators plan to follow these children until the age of 7 years.
H1-Antihistamine Treatment in Young Atopic Children: Effect on Urticaria
Authors: Goldsobel Alan B. 
Published: October 2008

Simons FE; Early Prevention of Asthma in Atopic Children Study Group. Ann Allergy Asthma Immunol. 2007;99(3):261–266
PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate the effect of long-term treatment with levocetirizine on urticaria in young children with atopic dermatitis (AD).
STUDY POPULATION. The group studied 510 children with severe AD disease (mean Scoring Atopic Dermatitis [SCORAD] index: 30) aged 12 to 24 months at enrollment. This study is from the Early Prevention of Asthma in Atopic Children (EPAAC) study.
METHODS. This was a multicenter, randomized, double-masked, parallel-group, placebo-controlled study. Enrolled children were followed for 18 months on treatment with levocetirizine 0.125 mg/kg or placebo twice daily. The occurrence of urticaria was recorded on diary cards by parents or caregivers and “validated” by study investigators (validation was not explained).
RESULTS. During the 18 months of treatment, 27.5% (70 of 255) of the children receiving levocetirizine experienced urticaria in contrast to 41.6% (106 of 255) of the children receiving placebo (P &lt; .001). The mean number of episodes of urticaria was 0.71 ± 0.11 and 1.71 ± 0.25 in the levocetirizine and control groups, respectively (P &lt; .001). Urticaria was noted on a mean of 4.43 days in levocetirizine-treated patients and 5.36 days in placebo-treated patients (P &lt; .001). For 85% of the children, the urticaria lasted ≤7 days. In 77% of the children with urticaria, the outbreak was associated with food ingestion. No significant adverse effects or long-term adverse effects were noted with active treatment.
CONCLUSIONS. Forty-two percent of highly atopic young children in the EPAAC study had acute urticaria, predominantly associated with food ingestion. Levocetirizine was effective at preventing urticarial outbreaks and had a modest effect treating urticaria, as demonstrated by the decrease in the duration of the episodes.
REVIEWER COMMENTS. In a previous, similar trial (Early Treatment of the Atopic Child [ETAC]) in young children with AD treated with cetirizine, acute urticaria was reported in 16% of the patients treated with placebo and 6% of the patients treated with the antihistamine (Simons FE. J Allergy Clin Immunol. 2001;107[4]:703–706). These patients were less highly atopic than the present study. The current EPAAC study is hindered by the lack of explanation of validation of urticarial episodes. This study has extended knowledge on the safety of cetirizine/levocetirizine for young children with AD and their efficacy in preventing acute urticaria resulting from food allergy.
The Natural History of IgE-Mediated Cow's Milk Allergy
Authors: Sicherer Scott H. 
Published: October 2008

Skripak JM, Matsui EC, Mudd K, Wood RA. J Allergy Clin Immunol. 2007;120(5):1172–1177
PURPOSE OF THE STUDY. Cow's milk allergy (CMA) is generally reported to resolve in 85% of children by the age of 3 to 5 years. This study evaluated the rate of resolution of CMA in a food-allergy referral population with emphasis on factors predicting resolution.
STUDY POPULATION. Final selection of charts for review and abstraction were obtained from clinical records of 4117 patients seen by 1 of the authors over 14 years; 1368 patients had food allergy, and 1073 patients had CMA. After excluding non–immunoglobulin E (IgE)-mediated disease and fewer than 2 visits, 807 patients’ charts were reviewed.
METHODS. A retrospective chart review was conducted, and 3 definitions were applied regarding tolerance of cow's milk. The strictest definition (1) was tolerating home introduction or a supervised food challenge, the second definition (2) included those with a milk-specific IgE level of &lt;3 kU/L and no history of clinical reactions in 1 year, and the least stringent criteria (3) included a milk-specific IgE level of &lt;15 kU/L and no history of clinical reactions in the preceding year.
RESULTS. When tolerance was defined by using the most stringent criteria, only 5% outgrew their allergy by 4 years of age, 21% by 8 years of age, 37% by 12 years of age, and 55% by 16 years of age. With criteria 2, the rates of resolution were 19% at 4 years of age, 42% by 8 years of age, 64% by 12 years of age, and 79% by 16 years of age. For the least stringent criteria (3), 26% were tolerant by 4 years of age, 56% by 8 years of age, 77% by 12 years of age, and 88% by 16 years of age. The higher the milk-specific IgE level noted per patient, the less likely was prompt resolution (P &lt; .001). Coexisting asthma (P &lt; .001) and allergic rhinitis (P &lt; .001) were also significant predictors of delayed tolerance.
CONCLUSIONS. The prognosis for CMA in this population was worse than previously reported. However, some patients developed tolerance during adolescence, indicating that follow-up and reevaluation of patients with CMA is important in their care. Cow's milk–specific IgE levels are highly predictive of outcome.
REVIEWER COMMENTS. It is depressing to see recent studies supporting a slower resolution of common food allergies (see also the following review on a study about egg allergy). However, the good news is that hope is not lost when an allergy persists into school age; these studies confirm that children may continue to “outgrow” allergies into adolescence and that repeated evaluations are helpful. It must be appreciated that this study represents a referral population that likely is enriched for children with a more persistent phenotype of milk allergy.
Attenuation of the September Epidemic of Asthma Exacerbations in Children: A Randomized, Controlled Trial of Montelukast Added to Usual Therapy
Authors: Virnig Christine , Gern James E. 
Published: October 2008

Johnston N, Mandhane P, Dai J, et al. Pediatrics. 2007;120(3). Available at: www.pediatrics.org/cgi/content/full/120/3/e702
PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate whether montelukast, when added to usual asthma therapy, would affect the asthma symptoms experienced during the annual asthma epidemic occurring each year when school resumes after summer vacation.
STUDY POPULATION. Participants included 194 subjects from 2 to 14 years of age with physician-diagnosed asthma. More than 90% of the children had prescriptions for an inhaled corticosteroid (ICS).
METHODS. Children were randomly assigned to receive either an age-appropriate dose of montelukast (n = 98) or placebo (n = 96). The first tablet was taken the evening of September 1 and continued nightly for 45 days. Asthma symptoms, cold symptoms, use of oral prednisone, and unscheduled physician visits resulting from asthma were recorded daily. Subjects were instructed to take the tablet in addition to their usual asthma therapy.
RESULTS. Children who received montelukast experienced 53% fewer days with “worse asthma symptoms” compared with children who received placebo (3.9% vs 8.3%; P &lt; .02). In addition, there was a 78% reduction in the number of unscheduled visits to a physician for asthma (4 vs 18; P = .011). These improvements were seen in patients with and without cold symptoms. Among boys, the greatest benefit from montelukast was seen in those aged 2 to 5 years. Girls benefited most from montelukast when they were between the ages of 10 and 14 years.
CONCLUSIONS. Montelukast, when added to usual asthma therapy, reduced the risk of worsening asthma symptoms and unscheduled physician visits during the annual September asthma epidemic.
REVIEWER COMMENTS. It has long been recognized that epidemics of asthma exacerbations occur annually after students return to school after summer vacation. This study demonstrates that montelukast, a leukotriene-receptor antagonist, could be used in conjunction with usual asthma medications to attenuate some of these annual symptoms. The study population enrolled in this study was composed largely of persistently asthmatic children, based on the fact that &gt;90% were prescribed ICSs. Additional studies are needed to investigate whether a similar reduction in asthma symptoms would be seen in subjects with less-severe asthma. In addition, compliance with the use of prescribed ICS in this study was relatively poor, with only 47% of subjects using an ICS routinely. This is in agreement with other studies that have shown that ICS prescription filling is at its lowest just before the return to school. It remains to be seen whether simply improving compliance with prescribed ICSs at the start of the academic school year would also lead to a significant reduction in asthma symptoms.
Broncho-pleuralis fistulát okozó necrotizáló pneumonia operált esete 2 éves gyermekenr
Authors: Mohos Elemér , Szabó Éva , Módi Judit , Beller József , Szabados György , Nagy Attila 
Published: November 2008

Absztrakt
A szerzők a necrotizáló pneumonia (NP) egyik súlyos szövődményének, a broncho-pleuralis fistulának (BPF) a therapiás lehetőségeit ismertetik esetük tapasztalatai és az irodalmi adatok alapján. A necrotizáló pneumonia mellett kialakuló pleurális folyadék esetén hangsúlyozzák a mellűri drainage és – válogatott esetekben – a videoasszisztált thoracoscopia (VATS) fontosságát. Amennyiben BPF alakul ki és a jelentős légáteresztés miatt a beteg oxigén saturatiója nem tartható elfogadható értéken, akkor a fistula elzárását kell megkísérelni lehetőleg bronchoscopos technikát alkalmazva. Amennyiben ez nem lehetséges, akkor indokolttá válhat a fistula thoracotomiából történő ellátása.
A 100. magyar szívátültetés margójára: Egy elemző számvetésr
Authors: Szabolcs Zoltán , Moravcsik Endre , Hüttl Tivadar , Hartyánszky István , Apor Astrid , Bartha Elektra , Kertai Miklós , Bodor Elek 
Published: November 2008

Absztrakt
A Semmelweis Egyetem Ér- és Szívsebészeti Klinikáján 2006. szeptember 28-án megtörtént a 100. szívátültetés, majd 15 évvel a magyar szívátültetési program 1992. évi elindítását követően. Ez adja az aktualitását az elmúlt 15 év eredményei áttekintésének. A viszonylag magas műtéti halálozás (15,68%) leggyakoribb oka az akut graft elégtelenség. A Kaplan-Meier túlélési görbe alapján 56%-os 5 éves, és 46%-os 10 éves túlélés találtak. A jelenleg is élő 63 beteg 95% a New York Heart Assotiation (NYHA) I. stádiumban van. A késői halálokok sorában a rosszindulatú betegségek előfordulása a leggyakoribb. Szerzők megállapítása szerint a műtéti szám emelkedésének legfőbb akadálya a várólistára kerülő kevés beteg.
Szívelégtelenség reszinkronizációs kezeléser
Authors: Merkely Béla , Róka Attila , Szilágyi Szabolcs , Zima Endre , Kutyifa Valentina , Apor Astrid , Szűcs Gábor , Gellér László 
Published: November 2008

Absztrakt
A szívelégtelenség magas prevalenciájú, a gyógyszeres terápiában tapasztalható fejlődés ellenére is rossz prognózisú betegség. A reszinkronizációs terápia biventricularis pacemakerrel az intraventricularis vezetési zavarral szövődött súlyos szívelégtelenség számos klinikai tanulmányban bizonyított hatékonyságú kezelési módja. Hagyományosan az indikáció alapja a súlyos szívelégtelenség (NYHA III-IV.) optimális gyógyszeres kezelés mellett, megnyúlt QRS időtartam (≥120 ms), echocardiographiás paraméterek (bal kamrai ejectiós frakció legfeljebb 35%). Új módszerek bevezetése (szöveti doppler echocardiograp-hia, CT, MRI, elektroanatómiai térképezés) segíthetnek a potenciálisan responder betegek kiválasztásában. Non-invazív és invazív módszerek segítségével a kezelés individuális beállítása elvégezhető, a hatékonyság responder betegeknél is fokozható. A reszinkronizáció kiemelkedő hatékonysága miatt az indikációs kör szélesítése is cél. Jelenleg enyhe szívelégtelenségben, illetve keskeny QRS esetén vizsgálják a kezelés hatékonyságát. Számos egyéb kérdésre (transzvénás vagy sebészi implantáció, implantálható de-fibrillator szükségessége) csak a jövőben tervezett vizsgálatok adhatnak választ.
A carotis szűkületek stenteléssel történő kezeléser
Authors: Hüttl Kálmán , Nemes Balázs , Dósa Edit , Varga Dániel , Bérczi Viktor 
Published: November 2008

Absztrakt
Szerzők a carotis stentelés indikációját, technikai részleteit valamint nemzetközi irodalmát foglalják össze. Az elmúlt 3 évben, intézetükben beültetett carotis stentelések adatait ismertetik. 2003. január 1. és 2006. július 31. között 703 betegen végeztek carotis stent beültetést (CAS). Az átlagos életkor 67 év (39–91 év) volt. A vizsgálatban 273 nő (39%) és 430 férfi (61%) vett részt. A beavatkozást megelőző fél évben 154 betegnek (22%) voltak releváns neurológiai tünetei, 549 beteg (78%) tünetmentes volt. A carotis intervenció indikációjánál tünetes betegek esetén a NASCET ajánlásokat vettük figyelembe. Tünetmentes esetben az ACST tanulmány volt a mérvadó. A szűkületek átlagos értéke 87% volt. A 703 beavatkozásból 684 (97,3%) sikeres volt. A 19 sikertelen eset többségében (n = 12) az anonyma vagy a bal a. carotis communis mélyen ülő eredése és/vagy jelentős fokú elongációja akadályozta meg a vezető katéter felvezetését. A beavatkozások során distalis embolisatio ellen védő eszközt minden esetben használtunk. A 24–48 órás perioperatív 3,11% stroke/halálozási ráta megfelel a nemzetközi elvárásoknak.
Hybrid megoldások az aortaív sebészetbenr
Authors: Dzsinich Csaba , Hüttl Kálmán , Bodor Elek , Nemes Attila , Bíró Gábor , Szabó Gábor , Szeberin Zoltán , Bodor Gábor , Windisch Mária , Gálfy Ildikó , Széphelyi Katalin 
Published: November 2008

Absztrakt
A hybrid megoldások a nagyér transzpozícióval szabaddá tett aortaíven eddigi gyakorlatunkban az elektív esetekben kiváló eredménnyel jártak. Az endograftok további fejlődése az úgynevezett elágazó, oldalágakkal rendelkező endograftok előállítása, amelyek individuális tervezést és gyártást feltételeznek, és a hybrid megoldások további lépcsőfokát jelenthetik. Az új lehetőségek jelentősen szélesítették az aorta-ív sebészetében végezhető beavatkozások palettáját, ami szükségessé teszi a cardiovascularis sebészek számára a képzés kiterjesztését és a katéter technikák elsajátítását.
Alsó végtagi artériás thrombolysis az érsebészeti gyakorlatbanr
Authors: Entz László , Laczkó Ágnes , Bíró Gábor , Széphelyi Katalin , Simonffy Árpád , Járányi Zsuzsanna 
Published: November 2008

AbsztraktAz akut alsóvégtagi artériás thrombosis nem csak a végtagot, hanem gyakran az életet is veszélyeztető kórkép. Ezért fontos a műtéti rizikót csökkentő egyéb terápiás eljárások alkalmazása, mint amilyen a katéteres artériás thrombolysis. A manapság használatban lévő thrombolyticumok kivétel nélkül plasmino-gén aktivátorok.A különböző tanulmányok szerint a legalkalmasabb szerek az urokináz és a szöveti plasminogén aktivátorok, illetve recombináns változataik. Két nagyobb tanulmány foglalkozott az egyes szerek alkalmazásával szerzett tapasztalatok, illetve a random módon párhuzamosan végzett műtétek eredményeinek összevetésével. Mindkét vizsgálat (STILE és TOPAS) megállapította, hogy a fentebb említett szerek alkalmazása a műtétekhez hasonló eredményt ad (70% körüli egy éves amputációmentes túlélés). Különbség az occludált artéria, illetve műér vonatkozásában mutatkozott: a natív artéria elzáródás esetén a műtét adott jobb eredményt, míg graft occlusió esetén a thrombolysis. Megjegyzendő, hogy csak thrombolysis esetén a későbbiek során vagy endovascularis, vagy műtéti beavatkozásra is szükség van.Saját tapasztalatok és az irodalmi adatok alapján akut artériás thrombosis esetén egyéni mérlegelés alapján graft elzáródás esetén inkább a lysis, míg natív artériás occlusió esetén inkább primer műtét mellett foglalhatunk állást.
Emlőműtéttől a HER2-státuszig, avagy a sebész szerepe a molekulárisan célzott terápiábanr
Authors: Kahán Zsuzsanna 
Published: November 2008

Absztrakt
Napjainkban az onkológiai kezelés új korszakát éljük: egyre nagyobb teret kap az egyénre szabott, molekuláris diagnosztika és a célzott terápia. Az új lehetőségek átalakították a szemléletünket, és a terápiás döntéshozatalt. A megváltozott klinikai gyakorlat eredményeképpen a daganatos betegek gyógyulási illletve kezelési eredményei tovább javultak. A molekulárisan célzott terápia sikerességére vonatkozó egyik első elméleti és gyakorlati jelentőségű példa a HER2-pozitív emlőrák kezelésére kifejlesztett trasztuzu-mab alkalmazása. A trasztuzumab a HER2-pozitív korai emlőrák adjuváns kezelésének részeként adva drámaian javítja a gyógyulás esélyét. A betegek sikeres interdiszciplinális ellátásában a sebésznek kettős felelőssége van: egyrészt a daganat eltávolításával megteremti a kuratív kezelés alapját, másrészt a meg-felelő minőségű műtéti szövetminta biztosításával hozzájárul a terápiát, és ezáltal a beteg sorsát befolyásoló molekuláris labordiagnosztika eredményességéhez, illetve közvetve az egyénre szabott, műtét utáni kezeléshez.
A VATS szerepe a tompa mellkasi sérülések kezelésébenr
Authors: Szentkereszty Zsolt , Horkai Péter , Furka Andrea , Sápy Péter , Sz. Kiss Sándor , Fekete Károly 
Published: November 2008

AbsztraktBevezetés:A tompa mellkasi sérülések diagnózisában és kezelésében egyre gyakrabban alkalmazott módszer a video asszisztált thoracoscopia (VATS). Az esetek egy részében csupán diagnosztikai jelentőséggel bír, míg más esetekben végleges ellátást biztosít. A szerzők a VATS diagnosztikus és terápiás alkalmazásának lehetőségeit elemzik 83 haemothorax miatt kezelt betegnél.Betegek és módszer:Tompa mellkasi sérülés okozta akut haemothorax miatt 83 beteget (60 férfi, 23 nő, átlagéletkor: 54,4 év) kezeltek. A betegek közül 31 (37,3%) esetben kellett mellkas csövezést alkalmazni. Két (2,4%) betegnél végeztek sürgős throracotomiát. Összesen 11 (13,3%) betegnél történt elektív, programozott VATS, 3 esetben diagnosztikus céllal, 8 esetben terápiás beavatkozásként. A három diagnosztikus beavatkozás során baloldali rekeszizom sérülést észleltek, majd thoracotomiát végeztek. Nyolc esetben haematoma evacuatio és 3 esetben arteria intercostalis coagulatio is történt.Eredmények:A VATS-szal kapcsolatos műtéti és posztoperatív szövődményt nem észleltek. A thoracoto-mia mindhárom rekeszsérülést igazolta. A 8 terápiás VATS után valamennyi beteg gyógyult. A VATS-szal kezelt betegek átlagos ápolási ideje 7,8 nap, a rekeszsérült, throracotomizált betegeké 11,3 nap volt.Következtetés:A VATS hasznos lehetőség a tompa mellkasi és rekeszizom sérülések diagnózisában. Az esetek egy részében alkalmazásuk végleges gyógyulást eredményez.