bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
СТРУКТУРНО-ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ СТАН СЕРЦЯ ХВОРИХ НА АРТЕРІАЛЬНУ ГІПЕРТЕНЗІЮ ЗАЛЕЖНО ВІД ПОЛІМОРФІЗМУ ГЕНІВ ПІД ВПЛИВОМ ФІКСОВАНИХ КОМБІНАЦІЙ АНТИГІПЕРТЕНЗИВНИХ ЗАСОБІВ
Authors: Гніздюх Р. В. , Шманько В. В. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. Вплив взаємозв’язку генетичних факторів і зовнішніх впливів на перебіг артеріальної гіпертензії залишається актуальною проблемою сьогодення.
Мета дослідження – з’ясувати вплив фіксованих комбінацій валсартану з амлодипіном та олмесартану з амлодипіном у хворих на артеріальну гіпертензію із поліморфізмом генів на структурно-функціональний стан серця.
Матеріал і методи. У дослідженні взяли участь 86 пацієнтів, хворих на артеріальну гіпертензію. Групу контролю склали 30 практично здорових осіб. Структурно-функціональний стан серця вивчали на апараті Acuson Sequoia 512 за стандартною методикою згідно з рекомендаціями Американського товариства з ехокардіографії та Європейської асоціації з ехокаріографії. Дослідження алельного поліморфізму А1166С гена рецептора ангіотензину II першого типу та Т786С – промотора гена eNOS проводили методом полімеразної ланцюгової реакції з електрофоретичною детекцією результатів.
Результати. Після 6-місячного лікування із застосуванням фіксованої комбінації валсартану з амлодипіном у хворих на артеріальну гіпертензію достовірно покращилися показники ТЗСЛШ, іММЛШ, розмір ЛП, а також зменшилася діастолічна дисфункція у хворих із генотипом AC гена AGTR1 у порівнянні з показниками до лікування. Також вірогідно зменшилися розміри ЛП та іММЛШ у пацієнтів з CC генотипом цього ж гена. Застосування фіксованої комбінаці олмесартану з амлодипіном сприяло вірогідному зменшенню ТЗСЛШ, іММЛШ та розміру ЛП у носіїв CC генотипу обох досліджуваних генів. Достовірне зменшення ТМШП, іММЛШ та ЛП спостерігали у гетерозигот гена AGTR1. У пацієнтів з генотипом TT гена eNOS вірогідно зменшилась ТМШП, а у носіїв CT генотипу цього ж гена достовірно зменшився розмір ЛП.
Висновки. Застосування фіксованої комбінації валсаратну з амлодипіном протягом 6 місяців у хворих на артеріальну гіпертензію сприяє достовірному покращенню структурно-функціонального стану серця у носіїв C алеля (AC+CC генотип) гена AGTR1, тоді як у хворих з поліморфізмом T786C гена eNOS застосування цієї комбінації не приводить до вірогідних змін УЗД серця. Використання фіксованої комбінації олмесаратну з амлодипіном сприяє достовірному покращенню показників структурно-функціонального стану серця у пацієнтів із наявністю C алеля гена AGTR1 та eNOS, а також зменшенню товщини задньої стінки лівого шлуночка у гомозигот за T алелем гена eNOS.
ЕПІДЕМІОЛОГІЧНІ КРИТЕРІЇ ТА СЕРОЛОГІЧНА ДІАГНОСТИКА ЛАЙМ-БОРЕЛІОЗУ В МЕДИЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ ТЕРНОПІЛЬЩИНИ, ЯКІ ПЕРЕХВОРІЛИ НА COVID-19
Authors: Гук М. Т. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. Мета роботи – вивчити епідеміологічні особливості Лайм-бореліозу та встановити частоту виявлення специфічних антитіл IgM і/чи IgG до B. burgdorferi s.l. у медичних працівників, які перехворіли на COVID-19.
Матеріал і методи. Під спостереженням перебували 52 медичні працівники КНП «Заліщицька ЦМЛ» та КНП «Кременецька опорна лікарня», які протягом 2020–2023 рр. лікувались амбулаторно та стаціонарно з приводу COVID-19, віком від 24 до 65 років. Чоловіків було 2 (3,8 %), жінок – 50 (96,2 %). Сумарні специфічні антитіла IgM і IgG до збудників Лайм-бореліозу (комплекс B. burgdorferi s.l.) у сироватці крові 52 медичних працівників визначали методом ELISA з використанням тест-систем компанії Euroimmun AG (Німеччина). Для лабораторної діагностики COVID-19 (РНК коронавірусу) використали набір реактивів «Biocore® SARS-CoV-2».
Результати. Одноразовий епізод захворювання на COVID-19 відмітили 22 (42,3 %) із 52 опитаних. При цьому слід зазначити, що кількість зареєстрованих випадків захворюваності на COVID-19 серед обстежених медичних працівників була більшою у 2020 році, порівняно із 2023 роком: 37,5 % проти 6,3 %, p<0,05. Позитивний результат ПЛР для визначення РНК SARS-CoV-2 був у 43 (82,7 %) із 52 опитаних, негативний – у 9 (17,3 %) осіб. Амбулаторно лікувались 37 (71,2 %) із 52 медичних працівників, хворих на COVID-19, тоді як 15 (28,8 %) осіб були госпіталізовані у стаціонарні відділення лікарень Тернопільщини.
На факт укусу кліща вказали 23 (44,2 %) опитаних. Одноразовий укус в анамнезі мали 16 (69,6 %) із 23 осіб, дворазовий – 5 (21,7 %), багаторазовий – 2 (8,7 %) респонденти. Найчастіше, в 14 (60,9 %) випадках, укус кліща траплявся у сільській місцевості. Специфічні антитіла класу M виявлено у 19 (36,5 %) із 52 осіб, антитіла класу G – у 6 (11,5 %), з яких IgM та IgG одночасно – у 3 (5,8 %).
Висновки. Встановлено, що 28,8 % медичних працівників з COVID-19 були госпіталізовані у стаціонарні відділення лікарень Тернопільщини, 26,7 % із яких отримували оксигенотерапію в зв’язку з дихальною недостатністю. Факт укусу кліща відмітили 23 (44,2 %) із 52 медичних працівників, хворих на COVID-19; найчастіше респонденти вказували на одноразовий укус в сільській місцевості: 69,6 % і 60,9 %, відповідно. Допомогою лікаря чи медичної сестри для видалення кліща скористалися лише 17,4 % опитаних медичних працівників Тернопільської області. Специфічні IgM і IgG до комплексу B. burgdorferi s.l. за допомогою методу ІФА діагностовано у сироватці крові 42,3 % медичних працівників, які перехворіли на COVID-19.
ГІСТОЛОГІЧНІ ЗМІНИ ЗАГРУДНИННОЇ ЗАЛОЗИ БІЛИХ ЩУРІВ ПРИ 8-ТИЖНЕВОМУ ВПЛИВІ ГЛУТАМАТУ НАТРІЮ ТА ПІСЛЯ ЙОГО ВІДМІНИ
Authors: Кочмарь М. Ю. , Гаврилець М. М. 
Published: April 2024

резюме. Проведені дослідження вказують на те, що навіть мінімальні дози глутамату натрію (ГН) можуть спричиняти шкідливий вплив на організм людей і лабораторних тварин, зокрема гризунів.
Мета дослідження – вивчити особливості зміни гістологічних та морфометричних показників загруднинної залози та її судинного русла у білих щурів-самців після відміни тривалого перорального введення ГН з розрахунку 30 мг/кг маси тіла.
Матеріал і методи. Експеримент проведено на 30 білих нелінійних щурах репродуктивного віку. Піддослідні тварини були поділені на дві експериментальні групи (по 10 щурів у кожній групі), які щодня перорально отримували ГН у дозі 30 мг/кг ваги. Вивчали вплив 8-тижневого введення ГН (І група) та через 2 тижні після його відміни (ІІ група) піддослідних тварин. Щурам контрольних груп (ІІІ–IV) упродовж 8 тижнів вводили плацебо (0,5 мл питної водопровідної дехлорованої води кімнатної температури). Декапітація щурів ІІІ групи проведена на 8 тижні, IV групи – на 10 тижні. Визначали гістологічні та морфометричні зміни у загруднинній залозі та її судинному руслі на відповідні тижні досліду.
Результати. Аналіз даних морфометричного дослідження загруднинної залози у щурів І групи вказує на збільшення товщини капсули загруднинної залози. Відносна площа кіркової речовини загруднинної залози достовірно потовщена, тоді як її мозкова речовина навпаки, на 8-й тиждень введення ГН мала тенденцію до зменшення. У щурів І групи кірково-мозковий індекс достовірно перевищує такий показник у щурів контрольної групи. Кількість Т-лімфоцитів у щурів І групи в кірковій речовині наближається до кількості у щурів контрольних груп, тоді як у мозковій речовині встановлено достовірне їх зменшення (до 1,08±0,07 на площі 100 мкм2). Через 2 тижні після відміни ГН у щурів ІІ експериментальної групи виявлено тенденцію до зменшення товщини капсули загруднинної залози. Оцінено морфометричні параметри артерій, що кровопостачають загруднинну залозу у щурів контрольних груп, що в подальшому нами розцінено як норма. Тривале введення ГН у дозі 30 мг/кг маси тіла білим щурам-самцям призводить до змін гістологічної структури загруднинної залози, а також її судинного русла.
Висновки. Введення ГН білим щурам у дозі 30 мг/кг маси тіла протягом 8 тижнів призводить до морфологічних змін у структурі загруднинної залози (до збільшення товщини її капсули, збільшення відносної площі її кіркової речовини, а також кірково-мозкового індексу).
Введення ГН щурам у дозі 30 мг/кг маси тіла протягом 8 тижнів призводить до порушень морфометричних показників судинного русла у загруднинній залозі (до збільшення зовнішнього та внутрішнього діаметра артерій, збільшення площі середньої оболонки та просвіту судин).
Відміна ГН призводить до незначних позитивних змін у морфометричних показниках і вказує на незворотні зміни на фоні прийому даної харчової добавки в загруднинній залозі та її судинному руслі.
ВЗАЄМОЗВ'ЯЗОК МІЖ ІНФІКУВАННЯМ ВІРУСОМ ПАПІЛОМИ ЛЮДИНИ ТА ПРОБЛЕМАМИ З ФЕРТИЛЬНІСТЮ ЖІНОК ТА ЧОЛОВІКІВ У ПОДРУЖНІХ ПАРАХ
Authors: Курташ Н. Я. , Бахматюк І. В. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. Мета дослідження – виявлення можливого впливу ВПЛ на репродуктивну здатність.
Матеріал і методи. Дослідження проводилося на 78 парах, які пройшли процедуру ЕКЗ. Проводився аналіз клінічних записів, лабораторних досліджень та результатів використання методів допоміжної репродукції у формі ретроспективного дослідження. Чоловікам був проведений аналіз сперми. Для виявлення типів ВПЛ використовували метод ампліфікації нуклеїнових кислот. Для виділення ДНК використовували QIAamp DNA Blood Mini Kit від QIAGEN.
Результати. Аналіз показав, що ВПЛ-інфекція поширена серед 52,5 % пар (41/78), впливаючи на 38,5 % жінок і 46,1 % чоловіків. Множинні інфекції ВПЛ виявлено в 7 зразках сперми. У 14 пар (15,6 %) було виявлено інфікування ВПЛ в обох партнерів. ВПЛ тип 58 був найпоширенішим серед жінок (46,6 %), ВПЛ тип 52 – серед чоловіків (44,4 %), інші типи ВПЛ також були виявлені у численних чоловіків і жінок. У дослідженні 50 % зразків мали нормоспермію, в інших 50 % виявили відхилення в якості сперми, включаючи олігоспермію та астеноспермію. ВПЛ-інфекції були менш поширеними у зразках сперми з нормоспермією (10 %), порівняно із зразками із відхиленнями (36,6 %). Порівнюючи параметри сперми у пацієнтів із та без ВПЛ виявлено статистично значущу різницю в якості сперми. У чоловіків із відхиленнями більше ВПЛ-позитивних зразків (68,3 %), порівняно із ВПЛ-негативними (55,5 %).
Висновки. ВПЛ може впливати на сперматогенез, зокрема на якість сперми. ВПЛ 52 був найпоширенішим серед пар, що лікувалися через неплідність, особливо в разі низької концентрації та зниженої рухливості сперматозоїдів. Це вказує на можливий вплив ВПЛ 52 на неплідність у чоловіків.
ОЦІНКА ЯКОСТІ ЖИТТЯ ПАЦІЄНТІВ З ІШЕМІЧНОЮ ХВОРОБОЮ СЕРЦЯ ПІД ВПЛИВОМ ТЕЛЕКАРДІОРЕАБІЛІТАЦІЇ
Authors: Макарчук Н. Р. , Бакалюк Т. Г. , Стельмах Г. О. , Дух Р. М. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. В Україні протягом останніх 15 років зростає кількість випадків ішемічної хвороби серця, що становить серйозну загрозу. Це призводить до 71,1 % смертей від хвороб серця і 19,5 % первинної інвалідності. Фізична активність може значно знизити ризик серцево-судинних подій та поліпшити якість життя. Кардіореабілітаційні втручання є необхідним елементом лікування, що покращує фізичне, психологічне і соціальне благополуччя пацієнтів.
Мета – оцінити динаміку якості життя пацієнтів з ішемічною хворобою серця під впливом телекардіореабілітаційних технологій.
Матеріал і методи. У дослідженні взяли участь 23 хворих на ІХС із стабільною стенокардією напруги за МКХ-10, віком від 58 до 75 років (середній вік 64,46±1,25). Пацієнти були поділені на 2 групи: пацієнти 1 групи (n=11) отримували лише стандартне медикаментозне лікування та контролювали збільшення фізичної активності за допомогою щоденників самоконтролю, пацієнти 2-ї групи (n=12), окрім cтандартного лікування, збільшили фізичну активність за допомогою телереабілітаційних технологій.
Для оцінки якості життя досліджуваних пацієнтів використовували опитувальники Medical Outcomes Study – Short Form (SF-36) та Seattle Angina Questionnaire (SAQ). Результати впливу лікування оцінювали до та через 3 місяці лікування.
Результати. До початку лікування дані опитувальника SF-36 та SAQ між досліджуваними групами статистично не відрізнялися (p>0,05). Через 3 місяці, за даними опитувальника якості життя SF-36, у 2-й групі достовірно покращилися результати (p<0,05) майже за кожним пунктом опитувальника, на відміну від 1-ї групи, де достовірний результат отримано лише за пунктом рольової активності. Результати оцінки якості життя, згідно з опитувальником SAQ, у 2-й групі були значно кращі та достовірно відрізнялися за такими показниками як обмеження фізичних навантажень, шкала частоти нападів стенокардії, шкала задоволеності лікуванням, шкала ставлення до хвороби (p<0,05). Це вказує на високу ефективність застосування телереабілітаційного підходу.
Висновки. Динаміка якості життя у пацієнтів з ішемічною хворобою серця під впливом телекардіореабілітаційних технологій мала позитивні достовірні зміни, порівняно з пацієнтами, які не застосовували методи телереабілітації.
НЕАЛКОГОЛЬНА ЖИРОВА ХВОРОБА ПЕЧІНКИ – ПРОВІДНИЙ ЕТІОЛОГІЧНИЙ ФАКТОР ФОРМУВАННЯ СУБКЛІНІЧНОЇ ФОРМИ ПЕЧІНКОВОЇ ЕНЦЕФАЛОПАТІЇ У ХВОРИХ НА ЦИРОЗ ПЕЧІНКИ ПІСЛЯ COVID-19
Authors: Сірчак Є. С. , Марошан М. Т. , Устич О. В. , Когутич І. І. , Мігляс В. Г. , Вайнагій О. М. , Безименник Д. І. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. Дослідження особливостей етіологічних факторів формування цирозу печінки (ЦП) та їх взаємозв’язок із формуванням та прогресуванням печінкової енцефалопатії (ПЕ) при COVID-19 є актуальною проблемою сучасної медицини.
Мета дослідження – вивчити особливості прогресування ПЕ після СOVID-19 залежно від етіологічного фактора ЦП.
Матеріал і методи. Обстежено 126 хворих на ЦП та ПЕ після COVID-19. Усім пацієнтам проведено загальноклінічні дослідження. Охарактеризовано етіологічні фактори ураження печінки у даних пацієнтів. Хворих поділено на класи тяжкості за Child-Pugh, а також визначено ступінь ПЕ.
Результати. Найчастішим етіологічним фактором формування ЦП, у людей, що перехворіли на COVID-19, є зловживання алкоголем – у 41,3 % обстежених, а також метаболічні порушення у вигляді неалкогольної жирової хвороби печінки (НАЖХП), що передувало формуванню ЦП (у 34,1 % пацієнтів). Зловживання алкоголем (алкогольна хвороба печінки (АХП)), що призвело до формування ЦП, частіше виявлено серед чоловіків (в 3,3 раза – р<0,01), тоді як НАЖХП частіше встановлено у пацієнтів жіночої статі (у 1,5 раза – р<0,05). НАЖХП, що призвела до формування ЦП після перенесеної СOVID-19, частіше проявляється переважно мінімальними ознаками ПЕ (у 77,8 % латентною формою ПЕ та у 84,6 % випадків ПЕ І ст. (р<0,001)). Виражені ознаки ПЕ ІІ та ІІІ ст. діагностовано переважно у хворих на ЦП після СOVID-19 на фоні АХП та вірусного ураження печінки.
Висновки. У обстежених нами хворих на цироз частим етіологічним фактором ураження печінки є зловживання алкоголем (у 41,3 % випадків), а також – НАЖХП (у 34,1 % обстежених). При цьому ЦП алкогольної етіології частіше діагностовано у чоловіків (у 76,9 % обстежених – р<0,01), тоді як НАЖХП частіше встановлено у жінок (у 60,5 % пацієнток – р<0,05).
У хворих на ЦП, етіологічним фактором якого є НАЖХП, ПЕ після СOVID-19 має переважно мінімальні клінічні ознаки, а саме – у 77,8 % обстежених встановлено латентний її перебіг, та у 84,6 % пацієнтів – ПЕ І ст., тоді як у хворих на ЦП на фоні АХП або вірусного ураження частіше встановлено ПЕ ІІ та ІІІ ст.
ПРЕДИКТОРИ РОЗВИТКУ МІТРАЛЬНОЇ НЕДОСТАТНОСТІ ПРИ ГОСТРОМУ ІНФАРКТІ МІОКАРДА ТА ЇХ ВПЛИВ НА ВИЖИВАННЯ ПАЦІЄНТІВ
Authors: Стецюк Л. Р. , Кліщ І. М. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. У пацієнтів із гострим інфарктом міокарда розвиток мітральної недостатності є частим ускладненням, що погіршує перебіг захворювання.
Метою дослідження є виявлення предикторів розвитку мітральної недостатності у пацієнтів з гострим інфарктом міокарда зі зниженою фракцією викиду лівого шлуночка.У нашому дослідженні використовували загальноклінічне обстеження хворих, лабораторну діагностику, ехокардіографію, електрокардіографію та коронарографію, а також статистичний метод аналізу інформації.
Аналіз отриманих результатів свідчить, що інфаркт-залежне ураження огинаючої гілки лівої коронарної артерії найчастіше супроводжувалось розвитком мітральної недостатності з відношенням шансів 2,972 (95 % довірчий інтервал 1,207–7,322; р=0,018), на другому місці – права коронарна артерія, де показник відношення шансів достовірно становить 2,509 з 95 % довірчим інтервалом 11,171–5,374, р=0,018. Багатосудинне ураження, за даними коронарографії, є одним з факторів, що збільшує відношення шансів на виникнення мітральної регургітації (2,159 з 95 % довірчим інтервалом 1 1,067–4,367, р=0,032). При оцінці перфузії інфаркт-залежної артерії після точки оклюзії при коронарній ангіографії, відсутність антеградного кровотоку є прогностично несприятливою для пацієнтів і з високою ймовірністю супроводжувалось порушенням функції мітрального клапана (відношення шансів 5,744 з 95 % довірчим інтервалом 1 0,720–45,856, р=0,099). Аналізуючи летальність пацієнтів – 2 хворих (4,17 %) без порушення функції мітрального клапана та 8 (7,92 %) із мітральною недостатністю. Отже, прогностичними критеріями з високим відношенням шансів є виникнення мітральної недостатності у пацієнтів є інфаркт-залежне ураження огинаючої гілки лівої коронарної артерії, дещо з меншою ймовірністю – правої коронарної артерії, наявність багатосудинного ураження за результатами коронарографії та порушення антеградного кровотоку нижче місця оклюзії після реваскуляризації. Згідно отриманих даних, розвиток мітральної недостатності при гострому інфаркті міокарда зі зниженою фракцією викиду ЛШ знижує шанси на виживання. Наявність вищевказаних факторів ризику у хворого з гострим інфарктом міокарда дає можливість лікарям передбачити виникнення мітральної недостатності, обрати тактику лікування та вплинути на прогноз пацієнта.
РИЗИК РОЗВИТКУ ДІАБЕТИЧНОЇ НЕФРОПАТІЇ У ХВОРИХ ІЗ РІЗНОЮ ТРИВАЛІСТЮ ЦУКРОВОГО ДІАБЕТУ 2-ГО ТИПУ
Authors: Щурко М. М. , Лапан О. В. , Любінець Л. А. , Любінська О. І. 
Published: April 2024

РЕЗЮМЕ. У статті наведено зміни показників функції нирок в залежності від тривалості цукрового діабету.
Цукровий діабет (ЦД) є глобальною проблемою охорони здоров’я, оскільки сприяє високому ризику розвитку багатьох патологічних процесів, зокрема серцево-судинних захворювань, ураження нирок тощо. Діабетична нефропатія на сьогодні є однією з основних проблем та стає причиною смертності та інвалідності пацієнтів. Діабетичне ураження нирок, зокрема клубочків і канальців, а також судин, які їх живлять, може призвести до кінцевої (термінальної) стадії ниркової недостатності.
Мета – дослідити рівні азоту сечовини та швидкість клубочкової фільтрації у крові хворих на ЦД 2-го типу з різною тривалістю перебігу ЦД 2-го типу.
Матеріал і методи. Обстежено 40 пацієнтів із ЦД 2-го типу, з них 20 пацієнтів з верифікованим ЦД 2-го типу до 5 років (група 1) і 20 пацієнтів з верифікованим ЦД 2-го типу більше 15 років (група 2). Середній вік пацієнтів (65±5) роки. Контрольна група – 20 практично здорових осіб відповідного віку та статі.
Результати. Дослідження показали, що порушення функції нирок супроводжується високим рівнем азоту сечовини та зниженням ШКФ, що порушує виведення продуктів метаболізму та сприяє ще більшій інтоксикації організму людини.
Висновки. Отримані дані свідчать, що ураження ниркових структур залежить від тривалості перебігу ЦД, зокрема підвищення ниркового порогу рівня глюкози.
РОЛЬ МЕДСЕСТРИ У ВИКОНАННІ ПРОТОКОЛУ ABCDE В КРИТИЧНОГО ДОРОСЛОГО НЕТРАВМОВАНОГО ПАЦІЄНТА
Authors: Сухий В. Р. , Прохоренко О. О. 
Published: April 2024

Вступ. У наш час медицина стрімко розвивається і вимоги пацієнтів до якості медичних послуг зростають. Тому важливим етапом є вдосконалення, оволодіння новими протоколами медсестер. Медсестра часто першою контактує з пацієнтом, який перебуває в критичному стані, та до прибуття лікарів може ефективно вплинути на тривожні й ті, що загрожують життю, ланки, тим самим збільшивши можливість пацієнта вижити або зберегти ментальний статус.
Мета роботи – показати важливість знань та вмінь використовувати протокол первинного обстеження (ABCDE).
Основна частина. У роботі медсестри особливу увагу, незважаючи на профіль відділення, потрібно акцентувати на трьох ключових моментах, які можуть вплинути на подальшу тактику при погіршенні стану пацієнта:

Оцінці можливості виникнення критичного стану в пацієнта.
Попередженні можливості виникнення критичного стану в пацієнта.
Лікуванні критичного стану, якщо такий уже розвинувся, тобто послідовності виконання протоколу ABCDE для якісного забезпечення ланок використання і збереження ментального здоров’я.

Важливість системного підходу до покращення якості медичної допомоги приносить свої беззапереч­ні плоди, впливаючи на критичні точки. Медсестра кожного відділення повинна розуміти та чітко дотримуватися протоколу обстеження критичного пацієнта і надання екстреної/невідкладної медичної допомоги пацієнту, стан якого погіршується. Спираючись на досвід зарубіжних колег, після опрацювання та аналізу великої кількості праць дійшли висновку, що впровадження протоколу ABCDE в медсестринську практику є невід’ємною частиною якості надання допомоги і догляду.
Висновки. Медсестра є висококваліфікованим, клінічно орієнтованим партнером лікаря в наданні допомоги пацієнту, який перебуває в критичному стані. Знання та вміння використовувати протокол первинного обстеження (ABCDE) є невід’ємною основою медсестри будь-якого відділення, вони спрямовані на врятування життя пацієнта і збереження ментального здоров’я.
ЯКІСНИЙ АНАЛІЗ РОБОТИ ВІЙСЬКОВИХ МЕДИКІВ
Authors: Зарудна О. І. , Караневич М. І. 
Published: April 2024

Вступ. Стабілізаційні пункти виконують завдання в першому ешелоні надання медичної допомоги на відстані 3–7 км від лінії зіткнення. У них працюють анестезіологи, хірурги, медсестри, фельдшери, анестезисти, водії-санітари і водії. Від злагодженої роботи та професіоналізму цих людей залежить відсоток виживання поранених. Адже в сучасних обставинах багато спеціалістів повинні опанувати нові навички, бути взаємозамінними та вміти працювати за умов недокомплектування на вимогу часу.
Мета роботи – провести якісний аналіз роботи військових медиків на прикладі стабілізаційного пункту за допомогою добровільного анкетування.
Основна частина. Для реалізації мети дослідження проведено добровільне анкетування персоналу стабілізаційного пункту для з’ясування професії у цивільному житті, попереднього медичного досвіду, знань і вмінь, здобутих уже в процесі роботи у стабілізаційному пункті, та готовності опановувати нові навички, щоб рятувати життя поранених військовослужбовців. Проаналізовано отримані результати у трьох групах. Першу групу становили військові немедичних професій у цивільному житті, які сьогодні проходять військову службу в стабілізаційному пункті. В умовах сучасної війни вони відіграють роль санітарів і водіїв. До другої групи входили медсестри, фельдшери та медичні провізори, до третьої – лікарі різних спеціальностей. Усі військові медики беруть безпосередню участь у порятунку життя поранених військовослужбовців та прагнуть бути максимально корисними.
Висновки. Військові медики у стабілізаційному пункті працюють у складних умовах, щоденно здобуваючи нові знання та вміння для покращення допомоги пораненим бійцям. У результаті аналізу анкет військових виявлено готовність персоналу стабілізаційного пункту опановувати нові навички та здобувати знання в галузі медицини, встановлено міграцію обов’язків і навичок між спеціалістами різного рівня з метою оптимізації надання медичної допомоги та збереження життя кожного бійця в разі отримання поранень і бойових травм.