bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Incorporating Supramaximal Resection into Survival Stratification of IDH-wildtype Glioblastoma: A Refined Multi-institutional Recursive Partitioning Analysis
Authors: Park Yae Won , Choi Kyu Sung , Foltyn-Dumitru Martha , Brugnara Gianluca , Banan Rouzbeh , Kim Sooyon , Han Kyunghwa , Park Ji Eun , Kessler Tobias , Bendszus Martin , Krieg Sandro , Wick Wolfgang , Sahm Felix , Choi Seung Hong , Kim Ho Sung , Chang Jong Hee , Kim Se Hoon , Wongsawaeng Doonyaporn , Pollock Jeffrey Michael , Lee Seung-Koo , Barajas Ramon Francisco , Vollmuth Philipp , Ahn Sung Soo 
Published: June 2024

Abstract

Purpose:
To propose a novel recursive partitioning analysis (RPA) classification model in patients with IDH-wildtype glioblastomas that incorporates the recently expanded conception of the extent of resection (EOR) in terms of both supramaximal and total resections.

Experimental Design:
This multicenter cohort study included a developmental cohort of 622 patients with IDH-wildtype glioblastomas from a single institution (Severance Hospital) and validation cohorts of 536 patients from three institutions (Seoul National University Hospital, Asan Medical Center, and Heidelberg University Hospital). All patients completed standard treatment including concurrent chemoradiotherapy and underwent testing to determine their IDH mutation and MGMTp methylation status. EORs were categorized into either supramaximal, total, or non-total resections. A novel RPA model was then developed and compared with a previous Radiation Therapy Oncology Group (RTOG) RPA model.

Results:
In the developmental cohort, the RPA model included age, MGMTp methylation status, Karnofsky performance status, and EOR. Younger patients with MGMTp methylation and supramaximal resections showed a more favorable prognosis [class I: median overall survival (OS) 57.3 months], whereas low-performing patients with non-total resections and without MGMTp methylation showed the worst prognosis (class IV: median OS 14.3 months). The prognostic significance of the RPA was subsequently confirmed in the validation cohorts, which revealed a greater separation between prognostic classes for all cohorts compared with the previous RTOG RPA model.

Conclusions:
The proposed RPA model highlights the impact of supramaximal versus total resections and incorporates clinical and molecular factors into survival stratification. The RPA model may improve the accuracy of assessing prognostic groups.
See related commentary by Karschnia et al., p. 4811
Early Evaluation of Risk Stratification and Clinical Outcomes for Patients with Advanced Breast Cancer through Combined Monitoring of Baseline Circulating Tumor Cells and DNA
Authors: Zhang Qiang , Cai Zheng , Gerratana Lorenzo , Davis Andrew A. , D’Amico Paolo , Chawla Akhil , Jacob Saya , Zhang Youbin , Jiao Jianhua , Qin Weijun , Reduzzi Carolina , Flaum Lisa , Shah Ami , Gradishar William J. 
Published: June 2024

Abstract

Purpose:
Early evaluation of tumor heterogeneity related to metastasis and outcomes is a major challenge in the management of advanced breast cancer (BCa) in the clinic. In this study, we introduced the value of baseline circulating tumor cells (CTC) and ctDNA for early differentiation of clinical stages, tumor heterogeneity, and prognosis in clinic.

Experimental Design:
A total of 292 patients with BCa were enrolled in this study, including 254 Stage IV and 38 Stage III patients, and examined the baseline levels of CTCs, CTC-clusters, and plasma ctDNA before initiating therapies. Outcomes including progression-free survival (PFS) and overall survival were evaluated using proportional hazards regression analysis.

Results:
The baseline CTCs, including HER2+ CTCs, in Stage IV patients were approximately 9.5 times higher than those detected in Stage III patients. Baseline CTC counts with a cutoff of 5 were significantly associated with the prognosis. Within each stage, patients with &lt;5 CTCs had significantly longer PFS. Stage III patients with no CTCs exhibited the longest survival compared with patients with ≥1 CTC. CTC-clusters were only found in Stage IV patients, among whom 15 Stage IV patients with ≥5 CTC-clusters had the worst PFS compared with the 239 Stage IV patients with &lt;5 CTC-clusters. Similar outcomes were observed in 28 out of 254 Stage IV patients who had at least one CTC-cluster detected, as these patients had shorter PFS compared with CTC-cluster negative group. The major differences in ctDNA mutations between patients with Stage III and Stage IV BCa were in PIK3CA and ESR1, which were associated with specific organ metastasis and worse outcomes.

Conclusions:
Assessing the baseline levels of CTCs, CTC-clusters, and mutational ctDNA profile could reliably aid in differentiation of clinical stage and early prediction of metastasis and outcomes in advanced BCa.
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ТРАНЗИТОРНОЇ ПРОГРАМИ ПЕРЕПІДГОТОВКИ ФЕЛЬДШЕРІВ І СЕСТЕР МЕДИЧНИХ З МЕДИЦИНИ НЕВІДКЛАДНИХ СТАНІВ У ПІДВИЩЕННІ ЯКОСТІ НАДАННЯ ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ НА ДОГОСПІТАЛЬНОМУ ЕТАПІ
Authors: Ковдриш Н. В. , Malasauskaite Ugne , Гудима А. А. 
Published: June 2024

Вступ. В Україні донедавна існували об’єктивні причини, які зумовлювали несвоєчасність, недостатню послідовність та водночас низьку якість надання екстреної медичної допомоги населенню як у повсякденних умовах, так і в разі виникнення надзвичайних ситуацій. З 2017 р. бере свій початок реформа екстреної медичної допомоги, спрямована забезпечити максимально скоординовані та професійні дії на всіх етапах «ланцюжка» – від дзвінка у «швидку» до спеціалізованого відділу в лікарні. Одним з її завдань стало впровадження західних протоколів порятунку життя пацієнтові, який перебуває у невідкладному стані, й нових стандартів навчання. Для реалізації цього завдання для фельдшерів і сестер медичних з медицини невідкладних станів було розроблено транзиторну (перехідну) програму підвищення кваліфікації.
Мета роботи – оцінити ефективність транзиторної програми перепідготовки фельдшерів і сестер медичних з медицини невідкладних станів у підвищенні якості надання екстреної медичної допомоги на догоспітальному етапі.
Основна частина. Було проаналізовано зміст транзиторної програми 2019 р. та її останню версію 2024 р., встановлено основні напрямки оновлення та вдосконалення технологій навчання. Проведено анкетне опитування 78 фельдшерів з медицини невідкладних станів, які проходили транзиторну програму протягом листопада 2022 – квітня 2023 рр. Респондентів просили оцінити власний рівень знань та вмінь, набутих під час навчання в коледжі (медичному училищі), в ході професійної діяльності, в тому числі засобами неформальної освіти, а також після проходження транзиторної програми. Для оцінки респондентів було відібрано 24 практичні навички, вміння та компетенції з медицини невідкладних станів. Результати досліджень показали, що під час навчання в коледжі необхідних знань для роботи в системі екстреної медичної допомоги набули 25,1–37,0 % респондентів (довірчий інтервал (ДІ) для р<0,05), вмінь та компетенцій – 9,7–27,1 % (ДІ для р<0,05), не набули – 38,1–62,8 % (ДІ для р<0,05); у ході професійної діяльності – 40,9–44,5, 53,2–56,8 й 1,1–3,3 % відповідно (ДІ для р<0,05); після проходження транзиторної програми – 98,4–99,2, 92,6–94,8 та 0,8–1,2 % відповідно (ДІ для р<0,05).
Висновки. Транзиторна програма перепідготовки фельдшерів і сестер медичних з медицини невідкладних станів сприяє суттєвому підвищенню рівня набуття знань, умінь та компетенцій з медицини невідкладних станів, що покращує якість надання екстреної медичної допомоги на догоспітальному етапі.
СИСТЕМНА ЗАПАЛЬНА ВІДПОВІДЬ У РОЗВИТКУ ЕНДОТЕЛІАЛЬНОЇ ДИСФУНКЦІЇ ТА ГІПЕРКОАГУЛЯЦІЙНОГО СИНДРОМУ У ХВОРИХ ІЗ СТЕНОТИЧНО-ОКЛЮЗІЙНИМИ ЗАХВОРЮВАННЯМИ
Authors: КОСТІВ С. Я. , ЦЮПРИК Н. І. 
Published: June 2024

Мета роботи: вивчити вплив рівня системної запальної відповіді на розвиток ендотеліальної дисфункції та частоти розвитку післяопераційного тромботичного процесу в пацієнтів із хронічною ішемією, що загрожує кінцівці.
Матеріали і методи. В роботу включено 121 пацієнта із стенотично-оклюзійним атеросклеротичним ураженням інфраінгвінального артеріального русла. Пацієнти були розділені на 2 групи: 1-ша група – 74 (%) хворих із стенотично-оклюзійним атеросклеротичним ураженням інфраінгвінального артеріального русла, 2 група – 47 (%) пацієнтів із стенотично-оклюзійним атеросклеротичним ураженням інфраінгвінального артеріального русла із супутнім цукровим діабетом. Рівень активності системної запальної відповіді визначали за рівнем С-реактивного білка (СРБ), інтерлейкіну-1 (ІЛ-1), інтерлейкіну-6 (ІЛ-6) та фактора некрозу пухлин-α (ФНП-α); стан рівня ендогенної інтоксикації визначали за рівнем показників лейкограми та гематологічних індексів інтоксикації.
Результати. Розвиток хронічної артеріальної ішемії, що загрожує кінцівці, супроводжується наростанням рівня показників системної запальної відповіді, яка проявляється у зростанні рівня СРБ. Порушення функції ендотелію, особливо у пацієнтів 2 групи, супроводжувалось розвитком гіперкоагуляційного синдрому ще у доопераціному періоді та проявлялось зростанням рівня фібриногену, ФСФ, ТА та ЧРП, відповідно, на 22,2 % (Р<0,05), 19,2 % (Р<0,05), 8,7 % (Р<0,05), 9,2 % (Р<0,05). У післяопераційному періоді найвищу активність показників згортальної системи встановлено у хворих 2 групи на 12 год після операційного втручання із незначним зниженням активності останньої на 24 год післяопераційного періоду. Тотожні зміни активності згортальної системи виявлено також у хворих 1-ї групи.
З огляду на результати стає зрозумілою і частота тромботичних ускладнень, що значно частіше виникають у хворих із гострими хірургічними процесами. Так, у пацієнтів 1-ї групи частота післяопераційного ТГВ склала 1 (2,0 %) випадок, а у хворих 2-ї групи – 4 (10,5 %) випадки.
У хворих із стенотично-оклюзійним ураженням периферичного артеріального русла встановлено наростання активності показників системної запальної відповіді із зростанням рівня ендогенної інтоксикації, що супроводжується розвитком ендотеліальної дисфункції гіперкоагуляційного синдрому. Ці зміни виразніші у хворих із супутнім цукровим діабетом. Вказані зміни сприяють розвитку тромботичного процесу у післяопераційному періоді.
ВЗАЄМОЗВ’ЯЗКИ МІЖ СТРУКТУРОЮ СТЕГНОВОЇ ТА ВЕЛИКОГОМІЛКОВОЇ КІСТОК І ВМІСТОМ МАКРОЕЛЕМЕНТІВ У ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИХ ТВАРИН ПРИ ДІАБЕТИЧНІЙ АРТРОПАТІЇ КОЛІННОГО СУГЛОБА
Authors: Гнатюк М. С. , Вадзюк Н. С. , Татарчук Л. В. 
Published: June 2024

Вступ. У хворих на цукровий діабет нерідко ушкоджуються суглоби. Особливості змін структури стегнової та великогомілкової кісток і вміст у них макроелементів при діабетичній артропатії колінного суглоба вивчено недостатньо.
Мета дослідження – вивчити особливості взаємозв’язків між структурою стегнової та великогомілкової кісток і вмістом у них макроелементів у експериментальних тварин при діабетичній артропатії колінного суглоба.
Методи дослідження. Досліджено структуру і вміст макроелементів у стегновій та великогомілковій кістках 90 лабораторних статевозрілих білих щурів-самців, яких поділили на три групи: 1-ша – 30 інтактних практично здорових тварин; 2-га – 30 щурів з місячною діабетичною артропатією колінного суглоба; 3-тя – 30 тварин з двомісячною вказаною патологією. Цукровий діабет моделювали шляхом одноразового внутрішньочеревного введення стрептозотоцину фірми “Sigma” в дозі 50 мг/кг. Евтаназію щурів здійснювали кровопусканням за умов використання тіопенталового наркозу. Проводили лінійні вимірювання стегнової та великогомілкової кісток і визначали в них вміст макроелементів. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати й обговорення. Встановлено, що при діабетичній артропатії колінного суглоба істотно погіршуються процеси росту, хондрогенезу, остеогенезу і мінералізації стегнової та великогомілкової кісток. При місячному діабетичному ушкодженні колінного суглоба вміст кальцію у стегновій кістці знизився на 7,2 %, фосфору – на 11,7 %, магнію – на 7,9 %, натрію – зріс на 5,4 %. При двомісячній артропатії наведені показники змінилися, відповідно, на 10,3, 16,0, 17,0 та 9,1 % (р<0,001). Більш виражений дисбаланс макроелементів виявлено при двомісячній артропатії колінного суглоба у великогомілковій кістці, що підтвердилося зменшенням відношення вмісту в ній фосфору та кальцію на 7,6 % (р<0,001).
Висновки. Експериментальна діабетична артропатія колінного суглоба характеризується порушенням росту, хондрогенезу та остеогенезу, нерівномірним, диспропорційним зниженням вмісту кальцію, фосфору, магнію і зростанням рівня натрію у стегновій та великогомілковій кістках. Найбільш виражений дисбаланс між вмістом досліджуваних макроелементів виявлено при двомісячній діабетичній артропатії колінного суглоба та у великогомілковій кістці, він впливає на порушення процесів хондрогенезу, мінералізації та остеогенезу.
Application of the Win Ratio Method in the ENGAGE AF-TIMI 48 Trial Comparing Edoxaban With Warfarin in Patients With Atrial Fibrillation
Authors: Bergmark Brian A. , Park Jeong-Gun , Hamershock Rose A. , Melloni Giorgio E.M. , De Caterina Raffaele , Antman Elliott M. , Ruff Christian T. , Rutman Howard , Mercuri Michele F. , Lanz Hans-Joachim , Braunwald Eugene , Giugliano Robert P. 
Published: June 2024

BACKGROUND:
Cardiovascular trials often use a composite end point and a time-to-first event model. We sought to compare edoxaban versus warfarin using the win ratio, which offers data complementary to time-to-first event analysis, emphasizing the most severe clinical events.

METHODS:
ENGAGE AF-TIMI 48 (Effective Anticoagulation With Factor Xa Next Generation in Atrial Fibrillation-Thrombolysis in Myocardial Infarction 48) was a double-blind, randomized trial in which patients with atrial fibrillation were assigned 1:1:1 to a higher dose edoxaban regimen (60/30 mg daily), a lower dose edoxaban regimen (30/15 mg daily), or warfarin. In an exploratory analysis, we analyzed the trial outcomes using an unmatched win ratio approach. The win ratio for each edoxaban regimen was the total number of edoxaban wins divided by the number of warfarin wins for the following ranked clinical outcomes: 1: death; 2: hemorrhagic stroke; 3: ischemic stroke/systemic embolic event/epidural or subdural bleeding; 4: noncerebral International Society on Thrombosis and Haemostasis major bleeding; and 5: cardiovascular hospitalization.

RESULTS:
21 105 patients were randomized to higher dose edoxaban regimen (N=7035), lower dose edoxaban regimen (N=7034), or warfarin (N=7046), yielding >49 million pairs for each treatment comparison. The median age was 72 years, 38% were women, and 59% had prior vitamin K antagonist use. The win ratio was 1.11 (95% CI, 1.05–1.18) for higher dose edoxaban regimen versus warfarin and 1.11 (95% CI, 1.05–1.18) for lower dose edoxaban regimen versus warfarin. The favorable impacts of edoxaban on death (34% of wins) and cardiovascular hospitalization (41% of wins) were the major contributors to the win ratio. Results consistently favored edoxaban in subgroups based on creatine clearance and dose reduction at baseline, with heightened benefit among those without prior vitamin K antagonist use.

CONCLUSIONS:
In a win ratio analysis of the ENGAGE AF-TIMI 48 trial, both dose regimens of edoxaban were superior to warfarin for the net clinical outcome incorporating ischemic and bleeding events. As the win ratio emphasizes the most severe clinical events, this analysis supports the superiority of edoxaban over warfarin in patients with atrial fibrillation.

REGISTRATION:

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifier: NCT00781391.
The Shrinking Great Salt Lake May Exacerbate Droughts by Reducing Local Precipitation: A Case Study
Authors: Gu Hongping , Zhang Wei , Gillies Robert 
Published: June 2024

Abstract
The Great Salt Lake (GSL) is a shallow terminal lake located in northern Utah, United States. Over the years, the water extent of the GSL has undergone substantial reduction due to water diversions and a changing climate—in particular rising temperatures. However, the potential impacts of the shrinking GSL water body on the local hydroclimate system are poorly understood. In this study, we utilized the Weather Research and Forecasting Model, version 4.2, coupled with a lake model to simulate a series of high-resolution numerical experiments; these experiments aimed to assess the effect of varying lake areal extents on a storm event that occurred on 6 June 2007. The results revealed a systematic decline in the quantity of precipitation over the GSL and downwind regions with declining areal coverage. In the event of complete disappearance, the regional average precipitation would experience an approximate 50% reduction relative to its 2004 base lake extent; this decrease is principally attributed to a diminished water vapor flux and moist static energy (MSE) above the lake. The research underscores the consequences of a shrinking GSL, not just for precipitation delivery downstream but that of a negative feedback loop within the hydroclimatic system of the GSL basin, i.e., water flow reductions into the basin.
Examining the Impact of Assimilating Surface, PBL, and Free Atmosphere Observations from TORUS on Analyses and Forecasts of Two Supercells on 8 June 2019
Authors: Wilson Matthew B. , Houston Adam L. 
Published: June 2024

Abstract
This study describes data-denial experiments conducted to examine the impact of assimilating subsets of data from the TORUS project on storm-scale ensemble forecasts of two supercells on 8 June 2019. Assimilated data from TORUS includes mobile mesonet, UAS, and radiosonde observations. The TORUS data are divided into three spatial subsets to evaluate the importance of observing different parts of the atmosphere on forecasts of this case: the SFC subset consisting of just the near-surface mobile mesonet observations, the PBL subset consisting of UAS observations and radiosonde profiles below 762 m, and the FREE subset consisting of radiosonde profiles above 762 m. Data denial experiments are then conducted by comparing analyses and free forecasts generated using a cycled EnKF data assimilation system assimilating conventional observations, radar observations, and all of the TORUS observations at once with experiments where one of the three subsets is removed in turn as well as a control experiment assimilating only conventional and radar observations. Our results show that assimilating all of the TORUS observations at once in the ALL experiment improves the storm-scale ensemble forecasts much more often than it degrades them, and that no one subset of the TORUS data was consistently most important for improving the analyses or forecasts.
Effectiveness of digital home rehabilitation and supervision for stroke survivors: A systematic review and meta-analysis
Authors: Hestetun-Mandrup Ann Marie , Toh Zheng An , Oh Hui Xian , He Hong-Gu , Martinsen Anne Catrine Trægde , Pikkarainen Minna 
Published: June 2024

Objective Stroke survivors often experience residual impairments and motor decline post-discharge. While digital home rehabilitation combined with supervision could be a promising approach for reducing human resources, increasing motor ability, and supporting rehabilitation persistence there is a lack of reviews synthesizing the effects. Thus, this systematic review and meta-analysis aimed to synthesize the effect of digital home rehabilitation and supervision in improving motor ability of upper limb, static balance, stroke-related quality of life, and self-reported arm function among stroke survivors. Methods Six electronic databases, grey literature, ongoing studies, and reference lists were searched for relevant studies. Two investigators independently reviewed titles, abstracts, screened full texts for eligibility and performed data extraction. Meta-analysis of 13 independent studies were grouped into four separate meta-analyses. The Grading of Recommendations, Assessments, Development and Evaluations (GRADE) tool was used for evaluating the overall quality of the evidence. Results Meta-analyses showed no statistically significant difference between intervention (digital home rehabilitation) and control groups (home training/clinic-based) of all outcomes including motor ability of upper limb, static balance, stroke-related quality of life, and self-reported arm function. In the sub-group analysis digital home rehabilitation was associated with better quality of arm use (standardized mean difference = 0.68, 95% confidence interval: [0.27, 1.09], p = 0.001). Conclusions This result indicated that digital home rehabilitation has similar effects and could potentially replace home training or clinic-based services. This review highlights better-targeted digital motor interventions to examine the effects of interventions further. The quality of evidence was moderate to high in motor and self-reported arm outcomes, and low for balance and quality of life.
Impact of cancer therapy on clonal hematopoiesis mutations and subsequent clinical outcomes
Authors: Nead Kevin T. , Kim Taebeom , Joo LiJin , McDowell Tina L. , Wong Justin W. , Chan Irenaeus C. C. , Brock Elizabeth , Zhao Jing , Xu Ting , Tang Chad , Lee Chang-Lung , Abe Jun-ichi , Bolton Kelly L. , Liao Zhongxing , Scheet Paul A. , Lin Steven H. 
Published: June 2024

Abstract
Exposure to cancer therapies is associated with an increased risk of clonal hematopoiesis (CH). The objective of our study was to investigate the genesis and evolution of CH after cancer therapy. In this prospective study, we undertook error-corrected duplex DNA sequencing in blood samples collected before and at 2 time points after chemoradiation in patients with esophageal or lung cancer recruited from 2013 to 2018. We applied a customized workflow to identify the earliest changes in CH mutation count and clone size and determine their association with clinical outcomes. Our study included 29 patients (87 samples). Their median age was 67 years, and 76% (n = 22) were male; the median follow-up period was 3.9 years. The most mutated genes were DNMT3A, TET2, TP53, and ASXL1. We observed a twofold increase in the number of mutations from before to after treatment in TP53, which differed from all other genes examined (P &lt; .001). Among mutations detected before and after treatment, we observed an increased clone size in 38% and a decreased clone size in 5% of TP53 mutations (odds ratio, 3.7; 95% confidence interval [CI], 1.75-7.84; P &lt; .001). Changes in mutation count and clone size were not observed in other genes. Individuals with an increase in the number of TP53 mutations after chemoradiation experienced shorter overall survival (hazard ratio, 7.07; 95% CI, 1.50-33.46; P = .014). In summary, we found an increase in the number and size of TP53 CH clones after chemoradiation that were associated with adverse clinical outcomes.