bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Comparative Outcomes of Miller Class III Gingival Recession Treatment Using the Tunnel or Coronally Advanced Flap Approach: A Case Report
Authors: Moussa Ehab W. , Bissada Nabil F. 
Published: August 2016

Introduction: Conflicting results have been published regarding treatment of Miller Class III gingival recession (GR). However, descriptions of esthetic outcomes of different root coverage (RC) approaches are lacking. This report describes the use of two different techniques and graft materials in treatment of recession defects with interdental attachment loss (AL) and provides comparative evaluation of esthetic outcomes using the RC esthetic score (RES) system.Case Presentation: A 50‐year‐old male presented with esthetic concerns regarding his maxillary teeth as a result of GR. Clinical examination verified the presence of Miller Class I and III GR. Right maxillary defects were managed with a tunneling procedure using acellular dermal matrix graft. Left maxillary teeth had more severe recession and lack of keratinized gingiva. These were managed with a coronally advanced flap (CAF) using a connective tissue graft. One‐year postoperative, results showed adequate RC outcomes for both techniques. Evaluation using RES indicated a higher score for sites treated with the tunnel approach than for CAF sites.Conclusions: GR defects with mild interdental AL can be treated with up to 100% RC using a tunnel or CAF approach. In this case, the tunnel approach led to a superior esthetic outcome.
Визначення біохімічної активності ферменту N-ацетилтрансферази, продукції гена NAT2 у дітей з екопатологією після проведеної терапії
Authors: Kech N.R. 
Published: August 2016

Вивчення біохімічної активності ферменту N-ацетилтрансферази, продукції гена NAT2 у дітей з екологічно несприятливих регіонів (ЕНР) є надзвичайно важливим для виявлення схильності до екопатології, зокрема до захворювань щитоподібної залози, нирок та органів сечовивідної системи в умовах забрудненого довкілля. Прикладом такого регіону є хімічно забруднені Галицький, Долинський і Калуський райони та радіологічно забруднений Снятинський район Івано-Франківської області. Було обстежено 239 дітей з ЕНР та 70 дітей із групи контролю. Вік дітей — від 3 до 18 років, стать: хлопці — 48 %, дівчата — 52 %. Всі діти оглянуті клінічно, їм проведена інструментальна (УЗД, ультразвукова денситометрія) та лабораторна діагностика до й після терапії. Біохімічним методом визначена активність ферменту N-ацетилтрансферази. Низька активність ферменту, що кодується геном NAT2, у дітей з екопатологією обумовлює їх низьку здатність до ацетилювання, що є підґрунтям для формування екозалежних захворювань щитоподібної залози, кісток і нирок у цих дітей. Мембранопротекторна, антиоксидантна, сорбційна терапія та застосування препаратів кальцію мають виражений позитивний ефект щодо активності ферменту N-ацетилтрансферази у крові обстежених дітей.
Диагностика и лечение пахово-мошоночных грыж у детей
Authors: Spakhi O.V. , Kopylov Ye.P. , Paholchuk O.P. 
Published: August 2016

Введение. Паховая грыжа — наиболее частое заболевание в практике детского хирурга и составляет 70–85 % от всех грыж у детей. Целью нашей работы является улучшение результатов диагностики и лечения пахово-мошоночных грыж у детей. Материалы и методы. Проанализировано 186 детей с пахово-мошоночными грыжами в период с 2010 по 2015 г. Односторонняя паховая грыжа — 68,4 % случаев, двусторонняя — 31,6 % случаев. У 76 детей паховая грыжа сочеталась с пупочной грыжей, с водянкой оболочек яичек — у 20 детей. Результаты и обсуждение. Анализируя полученные результаты, мы обнаружили, что у 84,9 % детей диагностика грыж основывалась на жалобах родителей и физикальном осмотре детей. Оперативное лечение 78 (42 %) детям произведено открытым доступом. 108 (58 %) пациентам произведена лапароскопическая коррекция. Из них у 28 детей грыжа с другой стороны была диагностирована во время оперативного вмешательства. В течение года после операции у 18 детей выявлена метахромная грыжа (контралатеральной области). У 12 детей с пахово-мошоночными грыжами огромных размеров выявлена водянка оболочек яичек. Выводы. 1. Оптимальным сроком операции является время установления диагноза с целью предупреждения осложнений и повреждений органов мошонки. 2. Лапароскопический доступ позволяет без труда произвести операцию с двух сторон, что, в свою очередь, предупреждает возникновение контралатеральных грыж в катамнезе.
Инородное тело верхних дыхательных путей у ребенка: клинический случай
Authors: Davydova A.H. , Kurochkin M.Yu. , Kokorkin D.M. , Buinyi I.O. , Кapusta V.M. , Skalozubov M.O. , Shamenko V.O. , Bakhtina O.V. , Klochkova V.V. , Khalzieva M.I. 
Published: August 2016

Инородные тела верхних дыхательных путей продолжают оставаться одной из ведущих причин заболеваемости и смертности в раннем детском возрасте, при этом анамнестические данные и клиническая картина заболевания не всегда бывают специфичными для аспирации. В статье представлен клинический случай нетипичной картины инородного тела гортани у ребенка десяти месяцев. Анамнез заболевания и клиническая картина при поступлении ребенка в стационар не дали возможности заподозрить данный диагноз, и более суток ребенок получал лечение по поводу острого стенозирующего ларинготрахеита вирусной этиологии. В связи с неэффективностью лечения сделана попытка интубации трахеи, однако степень сужения просвета гортани вынудила произвести трахеостомию. Только в дальнейшем, при исследовании гортани с помощью фибробронхоскопа, было обнаружено твердое инородное тело в надсвязочном пространстве, проникающее между связками, оттесняющее правую голосовую связку латерально. После извлечения инородное тело было идентифицировано как осколок кости размером около 0,6 × 0,9 см. Таким образом, клиническая картина аспирации инородного тела может быть многообразной, неспецифичной и иногда далекой от классической. Учитывая способность данной патологии к маскировке, подозрение на аспирацию инородного тела, вероятно, должно возникать во всех случаях отсутствия эффекта от стандартной терапии какого-либо заболевания верхних или нижних дыхательных путей.
Токсичні синдроми при гострих отруєннях умовно їстівними та отруйними грибами
Authors: Kurdil N.V. , Padalka V.M. , Ivashchenko O.V. , Lutsenko O.H. , Bohomol A.H. , Struk V.F. , Andriushchenko V.V. 
Published: August 2016

Актуальність дослідження обумовлена великою кількістю сезонних грибних отруєнь дикорослими отруйними та умовно їстівними грибами на території Київської області, що супроводжується тяжким перебігом отруєння, особливо серед дітей, високими показниками стаціонарної летальності, надзвичайною вартістю та складністю лікування. Метою даного дослідження був обраний аналіз найбільш поширених токсичних синдромів і невідкладних станів, що виникають при отруєнні дикорослими отруйними та умовно їстівними грибами, поширеними на території Київської області. Матеріалом дослідження були обрані випадки гострих отруєнь дикорослими отруйними та умовно їстівними грибами серед дорослого населення м. Києва та області за 1995–2015 рр. (усього 1587 випадків). Усі пацієнти проходили стаціонарне лікування на базі токсикологічного відділення Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Проведений ретроспективний аналіз результатів клініко-лабораторного обстеження та лікування пацієнтів. Використовувалися методи дослідження: аналітичний та порівняльного аналізу.За результатами проведеного дослідження встановлено, що залежно від виду грибного токсину, фази гострого отруєння та відповідно до клінічних проявів усі випадки гострих отруєнь дикорослими грибами були розподілені на три групи. Перша група об’єднала випадки отруєння грибами з гастроентеротропною дією; друга — з нейротропною дією; третя — з гепатонефротропною дією. За період дослідження отруєння грибами гепатонефротропної дії становили 15,2 % (242 випадки); гастроентеротропної дії — 81,3 % (1314 випадків); нейротропної дії — 1,9 % (31 випадок). Різноманітність і варіабельність симптомів гострих отруєнь дикорослими грибами обумовлюють необхідність проведення ретельної диференційної діагностики з широким спектром соматичних та інфекційних захворювань. Усі патологічні стани, що трактувались як отруєння грибами, були розподілені наступним чином: отруєння високотоксичними грибами (блідою поганкою та аманітальними мухоморами); токсикоінфекції і ботулізм; гострі отруєння пестицидами, металами, радіонуклідами та іншими токсикантами, що містилися у грибах у надмірно високих концентраціях; гострі та хронічні в стадії загострення захворювання органів черевної порожнини.З огляду на те, що в Україні не проводиться лабораторна ідентифікація грибних токсинів через високу вартість досліджень, відсутність обладнання, складність мікологічної ідентифікації, діагноз «отруєння грибами» повинен базуватися на токсикологічному та епідеміологічному анамнезі, клінічних проявах, клініко-біохімічних даних і результатах допоміжних методів дослідження. У складних для діагностики випадках слід залучати суміжних спеціалістів (неврологів, гастроентерологів, хірургів, інфекціоністів).
Вакуум-терапія діабетичних ран м’яких тканин: вплив на активність матриксних металопротеїназ
Authors: Petrenko O.M. , Bezrodnyi B.H. , Tykhomyrov A.O. 
Published: August 2016

Метою роботи було вивчити вплив вакуум-терапії на основні стадії загоєння гнійних ран м’яких тканин у пацієнтів із цукровим діабетом, ступінь мікробної контамінації ран та активність матричних металопротеїназ (ММП) тканин ранової поверхні. Проаналізовано результати лікування та обстеження 48 пацієнтів із хронічними діабетичними ранами м’яких тканин. У 26 хворих (основна група) у лікувальному комплексі застосовували вакуум-терапію ран. Під час лікувального періоду проводили визначення мікробіологічних та цитологічних показників. Активність ММП у тканинах ранової поверхні пацієнтів контрольної та основної груп визначали методом желатинової зимографії на різних етапах загоєння. Установлено, що в пацієнтів основної групи очищення ран від гнійного субстрату та мікроорганізмів відбувалося на 5,2 ± 1,5 доби раніше порівняно з пацієнтами контрольної групи. Разом із тим у тканинах ранової поверхні пацієнтів основної групи відбувається статистично вірогідне (р < 0,05) зниження активності ММП, величина якої на 5-ту та 10-ту добу лікування становила відповідно 68 і 45 % від початкового рівня. У ранах пацієнтів із діабетом, які проходили курс традиційного медикаментозного лікування, колагеназна активність залишалася стабільно високою протягом усього періоду спостереження. Отже, разом з антимікробними та протизапальними ефектами нормалізація протеолітичних процесів у рановому ложі може бути одним із ключових механізмів високої лікувальної ефективності VAC-терапії.
Патогенетичні аспекти превентивної корекції когнітивних порушень при метаболічному синдромі
Authors: Nasonova T.I. 
Published: August 2016

Мета. Вивчити можливості збільшення ефективності патогенетичної терапії пацієнтів з хронічними цереброваскулярними захворюваннями (ЦВЗ) (дисциркуляторна енцефалопатія, ДЕ) на фоні метаболічного синдрому (МС) з використанням препарату Вітаксон®. Особливістю роботи було виявлення стратегічних ділянок мозку при когнітивних та емоційних розладах у пацієнтів з МС та за його відсутності. Матеріали та методи. Спостерігали 49 пацієнтів з ДЕ ІІ ст. віком від 37 до 73 років на фоні МС. Основна група — 30 пацієнтів — у складі лікування отримувала препарат Вітаксон®. Контрольна група становила 19 пацієнтів з ДЕ ІІ ст. на фоні МС, порівнянних за віком і стадією захворювання, які не приймали препарат Вітаксон®. Пацієнтів спостерігали протягом 12 тижнів. Крім неврологічних, загальноклінічних обстежень, визначення ознак МС, застосовували нейропсихологічне тестування за шкалою Mini Mental State Examination (MMSE) та шкалою оцінки когнітивних функцій Montreal Cognitive Assessment (МоСА), шкалою тривоги Спілбергера; шкалою депресії Бека; дослідження уваги: пошук чисел за таблицями Шульте з оцінкою часу виконання завдання. Головний мозок і його лікворну систему у 41 пацієнта (27 пацієнтів з МС — перша група та 14 пацієнтів без МС — друга група) оцінювали за допомогою методу волюметрії (вимірювання об’ємів окремих ділянок мозку) на МРТ-сканері Toshiba Vantage Titan 1,5. Результати. Когнітивні порушення в обох групах проявлялись у зниженні пам’яті, порушенні уваги, уповільненні психічних процесів. На 12-му тижні медіана за шкалою ММSE вірогідно збільшилась на 3,3 % (р < 0,05 порівняно з першим тестуванням) у групі пацієнтів, які приймали препарат Вітаксон®. За шкалою МоСА, що чутливіша при визначенні легких когнітивних порушень, у групі, де пацієнти приймали препарат Вітаксон®, когнітивні функції покращились на 5 %, а в групі контролю — на 1,66 %. За шкалою Спілбергера показники реактивної тривожності покращились більше в тій групі, де пацієнти приймали досліджуваний препарат; на початку лікування — 42,4 ± 3,4 бала та 24,6 ± 2,8 бала на 12-му тижні (р < 0,05). Було визначено, що показники когнітивної функції за шкалою МоСА обернено залежні від показників глікованого гемоглобіну. Результати волюметричних досліджень показали вірогідне (р < 0,05) зменшення об’єму речовини мозку, об’єму кори та білої речовини великих півкуль мозку, скроневої частки у пацієнтів з ЦВЗ на фоні МС порівняно з пацієнтами аналогічного віку без ознак МС. Крім того, у пацієнтів з МС визначалось вірогідне зменшення площі мозолистого тіла (р < 0,05) порівняно з пацієнтами без МС. Висновки. При лікуванні пацієнтів з ЦВЗ на фоні МС слід ураховувати тривожно-астенічні стани та когнітивні порушення, що часто виникають при цій патології. Додавання до загальноприйнятої терапії препарату Вітаксон® сприяє відновленню психоемоційних розладів. У пацієнтів з хронічними ЦВЗ на фоні МС ступінь атрофії кори та білої речовини великих півкуль мозку, лобної та скроневої часток, а також мозолистого тіла визначався вірогідно більшим (р < 0,05) порівняно з хворими без МС.
Гіперпластичні процеси щитоподібної залози у постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, хворих на цукровий діабет 2-го типу
Authors: Muraviova I.M. , Chykalova I.H. 
Published: August 2016

З метою вивчення клінічних зв’язків між цукровим діабетом (ЦД) 2-го типу та гіперпластичними процесами щитоподібної залози (ЩЗ) нами було проведено обстеження учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції — 125 чоловіків віком 61,95 ± 0,66 року та 24 жінок віком 62,13 ± 1,34 року (група І), евакуйованих — 6 чоловіків віком 56,00 ± 6,45 року та 18 жінок віком 58,56 ± 2,07 року (група ІІ), мешканців радіаційно забруднених територій — 32 чоловіків віком 59,69 ± 2,13 року та 67 жінок віком 58,39 ± 1,23 року (група ІІІ). Контрольну групу становили мешканці м. Києва — 18 чоловіків віком 59,00 ± 2,45 року та 34 жінки віком 57,88 ± 2,61 року, у яких діагностовано ЦД 2-го типу та патологію ЩЗ. Результати. Частота гіперпластичних процесів ЩЗ у хворих з ЦД 2-го типу, потерпілих внаслідок аварії, більша серед жінок — 79,2 %, ніж серед чоловіків, — 45,6 % (χ2 = 9,078; р = 0,003), як і в групі контролю — 55,9 та 16,7 % відповідно (χ2 = 7,415; р = 0,007), при цьому вірогідно більша серед постраждалих внаслідок аварії чоловіків, ніж у контрольній групі (χ2 = 5,41; р = 0,02). Нами був встановлений сильний прямий кореляційний зв’язок між рівнем тиреотропного гормона (ТТГ) та індексом маси тіла (ІМТ) (r = 0,799; р = 0,031), глікованим гемоглобіном (r = 0,999; р = 0,027) серед чоловіків контрольної групи. При проведенні багатофакторного аналізу нами було виявлено вірогідну модель для тривалості захворювання ЦД 2-го типу та розвитку гіперпластичних процесів ЩЗ (F = 6,6947; p = 0,00022) та її відсутність для інших показників, а саме: ІМТ (F = 1,7351; p = 0,15969), рівня ТТГ (F = 0,29968; p = 0,82559), С-пептиду (F = 0,09665; p = 0,96160) та глікованого гемоглобіну (F = 0,17955; p = 0,90996). Висновки. У хворих на цукровий діабет 2-го типу, потерпілих внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції, частота гіперпластичних процесів щитоподібної залози статистично вірогідно перебільшує показник у неопромінених осіб та залежить від статі, тривалості основного захворювання та його декомпенсації.
Прогностична характеристика поширеності гіпотиреозу в Полтавській області та в Україні в цілому за умов йодного дефіциту
Authors: Horodynskа О.Yu. , Bobyriova L.Ye. 
Published: August 2016

Актуальність. Підвищення інтересу до проблем тиреоїдної патології за останні роки спричинене її зростаючою поширеністю серед населення України, а гіпотиреоз належить до найчастішої патології ендокринної системи. Мета дослідження — проведення аналізу захворюваності та поширеності гіпотиреозу в Україні і Полтавській області в умовах йододефіциту.Матеріали та методи. Проведена порівняльна характеристика тиреоїдної патології в Україні та Полтавській області за останні 30 років, проаналізовані поширеність гіпотиреозу за 2005–2013 роки з подальшою побудовою прогнозної моделі поширеності гіпотиреозу на Полтавщині та в Україні в цілому.Результати. Полтавська область належить до зони помірного йодного дефіциту. З 1980 року не тільки виріс обсяг тиреоїдної патології загалом, але й змінилася її структура, питома вага гіпотиреозу в Полтавській області зросла в 4,9 раза, тоді як по Україні — в 5,3. Аналізуючи прогнозну модель поширеності гіпотиреозу в Полтавській області, констатуємо, що з імовірністю 95,6 % частота даної патології з 2013 до 2019 року може зрости майже вдвічі і коливатиметься (інтервальний прогноз) у межах від 5220 до 5853.Висновки. Отримані дані свідчать, що постійне зростання поширеності цієї патології в різних регіонах України, зокрема в Полтавській області, обумовлює необхідність виявлення особливостей розвитку, клінічного перебігу, визначення схем лікування та профілактики залежно від регіональних особливостей.
Вплив дистрибуції поліморфізму гена дейодинази 1-го типу на показники тиреоїдного гомеостазу хворих на хронічні гепатити та цироз печінки невірусної етіології
Authors: Chympoi K.A. , Pashkovska N.V. , Pavliukovych N.D. , Korotash I.F. , Rybak O.Ya. , Misechko A.I. 
Published: August 2016

Вивчено особливості тиреоїдного гомеостазу у хворих на хронічні дифузні захворювання печінки залежно від А/С поліморфізму гена DIO1. Встановлено залежність показників тиреоїдного гомеостазу у хворих на хронічні дифузні захворювання печінки від дистрибуції А/С поліморфізму гена DIO1, а також відсутність зв’язку титру антитіл до тканини щитоподібної залози з даним поліморфізмом.
Genetic Predictors of Cardiovascular Mortality During Intensive Glycemic Control in Type 2 Diabetes: Findings From the ACCORD Clinical Trial
Authors: Shah Hetal S. , Gao He , Morieri Mario Luca , Skupien Jan , Marvel Skylar , Paré Guillaume , Mannino Gaia C. , Buranasupkajorn Patinut , Mendonca Christine , Hastings Timothy , Marcovina Santica M. , Sigal Ronald J. , Gerstein Hertzel C. , Wagner Michael J. , Motsinger-Reif Alison A. , Buse John B. , Kraft Peter , Mychaleckyj Josyf C. , Doria Alessandro 
Published: August 2016

OBJECTIVE
To identify genetic determinants of increased cardiovascular mortality among subjects with type 2 diabetes who underwent intensive glycemic therapy in the Action to Control Cardiovascular Risk in Diabetes (ACCORD) trial.

RESEARCH DESIGN AND METHODS
A total of 6.8 million common variants were analyzed for genome-wide association with cardiovascular mortality among 2,667 self-reported white subjects in the ACCORD intensive treatment arm. Significant loci were examined in the entire ACCORD white genetic dataset (n = 5,360) for their modulation of cardiovascular responses to glycemic treatment assignment and in a Joslin Clinic cohort (n = 422) for their interaction with long-term glycemic control on cardiovascular mortality.

RESULTS
Two loci, at 10q26 and 5q13, attained genome-wide significance as determinants of cardiovascular mortality in the ACCORD intensive arm (P = 9.8 × 10−9 and P = 2 × 10−8, respectively). A genetic risk score (GRS) defined by the two variants was a significant modulator of cardiovascular mortality response to treatment assignment in the entire ACCORD white genetic dataset. Participants with GRS = 0 experienced a fourfold reduction in cardiovascular mortality in response to intensive treatment (hazard ratio [HR] 0.24 [95% CI 0.07–0.86]), those with GRS = 1 experienced no difference (HR 0.92 [95% CI 0.54–1.56]), and those with GRS ≥2 experienced a threefold increase (HR 3.08 [95% CI 1.82–5.21]). The modulatory effect of the GRS on the association between glycemic control and cardiovascular mortality was confirmed in the Joslin cohort (P = 0.029).

CONCLUSIONS
Two genetic variants predict the cardiovascular effects of intensive glycemic control in ACCORD. Further studies are warranted to determine whether these findings can be translated into new strategies to prevent cardiovascular complications of diabetes.
Association Between High and Very High Albuminuria and Nighttime Blood Pressure: Influence of Diabetes and Chronic Kidney Disease
Authors: Ruiz-Hurtado Gema , Ruilope Luis M. , de la Sierra Alex , Sarafidis Pantelis , de la Cruz Juan J. , Gorostidi Manuel , Segura Julián , Vinyoles Ernest , Banegas José R. 
Published: August 2016

OBJECTIVE
Nighttime blood pressure (BP) and albuminuria are two important and independent predictors of cardiovascular morbidity and mortality. Here, we examined the quantitative differences in nighttime systolic BP (SBP) across albuminuria levels in patients with and without diabetes and chronic kidney disease.

RESEARCH DESIGN AND METHODS
A total of 16,546 patients from the Spanish Ambulatory Blood Pressure Monitoring Registry cohort (mean age 59.6 years, 54.9% men) were analyzed. Patients were classified according to estimated glomerular filtration rate (eGFR), as ≥60 or &lt;60 mL/min/1.73 m2 (low eGFR), and urine albumin-to-creatinine ratio, as normoalbuminuria (&lt;30 mg/g), high albuminuria (30–300 mg/g), or very high albuminuria (&gt;300 mg/g). Office and 24-h BP were determined with standardized methods and conditions.

RESULTS
High albuminuria was associated with a statistically significant and clinically substantial higher nighttime SBP (6.8 mmHg higher than with normoalbuminuria, P &lt; 0.001). This association was particularly striking at very high albuminuria among patients with diabetes and low eGFR (16.5 mmHg, P &lt; 0.001). Generalized linear models showed that after full adjustment for demographic, lifestyles, and clinical characteristics, nighttime SBP was 4.8 mmHg higher in patients with high albuminuria than in those with normoalbuminuria (P &lt; 0.001), and patients with very high albuminuria had a 6.1 mmHg greater nighttime SBP than those with high albuminuria (P &lt; 0.001). These differences were 3.8 and 3.1 mmHg, respectively, among patients without diabetes, and 6.5 and 8 mmHg among patients with diabetes (P &lt; 0.001).

CONCLUSIONS
Albuminuria in hypertensive patients is accompanied by quantitatively striking higher nighttime SBP, particularly in those with diabetes with very high albuminuria and low eGFR.