Жировий індекс — неінвазивний маркер стеатозу печінки та інсулінорезистентності в дітей
Authors: Zavhorodnia N.Yu. , Lukyanenko O.Yu. , Konenko I.S. , Petishko O.P. , Kudryavtseva V.E. 
Published: July 2017

Актуальність. Підвищений рівень вісцерального жиру вважається фактором ризику розвитку неалкогольної жирової хвороби печінки в дітей. Неінвазивні способи оцінки типу розподілу жирової тканини дозволяють отримати корисні біомаркери для стратифікації ризику формування стеатозу печінки в дітей, динамічного моніторингу й оцінки ефективності терапії. Мета. Дослідити антропометричні та сонографічні параметри розподілу жирової тканини та визначити можливість їх використання як діагностичних маркерів стеатозу печінки в дітей; дослідити їх взаємозв’язок із показниками вуглеводного обміну. Матеріали та методи. Обстежені 56 пацієнтів віком від 5 до 17 років, які перебували на стаціонарному лікуванні у відділенні дитячої гастроентерології ДУ «Інститут гастроентерології НАМН України». Визначення наявності стеатозу печінки проводилось за допомогою апарата «FibroScan® 502 Touch» із дослідженням контрольованого параметра ультразвукового затухання. Характер розподілу жирової тканини оцінювали на підставі вимірювання товщини підшкірного жиру (ПЖ), надчеревного жиру (НЧЖ) та розрахунку жирового індексу черевної стінки (ЖІ): ЖІ = НЧЖmax/ПЖmin. Також вимірювалася товщина вісцерального жиру (відстань між білою лінією та передньою стінкою аорти). Проводили дослідження рівня інсуліну за допомогою імуноферментного методу з подальшим розрахунком індексу НОМА. За наявністю стеатозу й показником індексу маси тіла пацієнти були розподілені на 3 групи: 1-ша група — 33 пацієнти зі стеатозом печінки й надмірною вагою та ожирінням, 2-га група — 18 пацієнтів із надмірною вагою та ожирінням без стеатозу, 3-тя група (контрольна) — 5 пацієнтів із нормальною вагою без стеатозу. Результати. Ожиріння було діагностовано у 87,9 % хворих групи зі стеатозом, у 2-й групі діти з ожирінням становили 65 %. Товщина надчеревного жиру в дітей 1-ї групи в 1,4 раза перевищувала цей показник 2-ї групи та у 2 рази — 3-ї групи. Товщина підшкірного жиру в дітей 1-ї групи була в 1,18 раза більшою за аналогічний показник 2-ї групи та в 2,1 раза більшою за показник 3-ї групи. Середні значення товщини вісцерального жиру були максимальними у представників 1-ї групи, вірогідно відрізняючись від аналогічного показника дітей 3-ї групи (р < 0,05), значущість відмінностей між показниками 1-ї та 2-ї групи не була достатньою (p = 0,1). Середній рівень ЖІ був вірогідно вищим у дітей із стеатозом печінки порівняно з дітьми з ожирінням та нормальною вагою (0,49 ± 0,24 — у 1-й групі, 0,30 ± 0,10 — у 2-й, 0,24 ± 0,08 у 3-й, p < 0,05). Рівень індексу НОМА в дітей 1-ї групи був в 1,7 раза більшим за аналогічний показник 2-ї групи (p < 0,05). При проведенні кореляційного аналізу виявлено, що ЖІ мав позитивний кореляційний зв’язок середньої сили з рівнем індексу НОМА (r = 0,540, p < 0,05) та позитивний кореляційний зв’язок високої сили з рівнем С-пептиду (r = 0,99, p < 0,05). Рівень С-пептиду був асоційований із зростанням співвідношення ВЖ/ПЖ (r = 0,78, p < 0,05) та виявив негативну кореляцію з товщиною підшкірного жиру (r = 0,42, p < 0,05) в досліджуваних пацієнтів. Висновки. Продемонстровано, що жировий індекс характеризує тип розподілу жирової тканини та може використовуватися як неінвазивний маркер розвитку стеатогепатозу та інсулінорезистентності в дітей. Визначено, що перевищення ЖІ порогового значення 0,35 з чутливістю 88,9 % свідчить про наявність стеатозу печінки в дітей.