bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Стан систолічної функції та діастолічного наповнення міокарда у хворих з інфарктом міокарда правого шлуночка на фоні Q-інфаркту міокарда лівого шлуночка протягом 6 місяців спостереження
Authors: Tseluyko V.Y. , Lozova T.A. 
Published: December 2017

Актуальність. Постінфарктне ремоделювання внаслідок інфаркту міокарда (ІМ) правого шлуночка (ПШ) асоціюється з погіршенням прогнозу хворих. Актуальним є визначення зв’язку між ступенем порушень систолічної та діастолічної функції лівого шлуночка (ЛШ) та ПШ і прогресуванням серцевої недостатності (СН) у хворих з ІМ ПШ на фоні Q-ІМ ЛШ. Мета. Визначення особливостей динаміки постінфарктного ремоделювання та стану діастолічної дисфункції міокарда (ДДМ) ЛШ та ПШ у хворих з ІМ ПШ на фоні Q-ІМ ЛШ протягом 6 місяців спостереження та їх зв’язок з прогресуванням СН. Матеріали та методи. Обстежено 309 хворих з Q-ІМ віком 65,50 ± 4,42 року: 1-ша група — 155 пацієнтів з ІМ ПШ на фоні Q-ІМ задньої стінки (ЗС) ЛШ; 2-га група — 53 особи з ІМ ПШ на фоні циркулярного Q-ІМ ЛШ; 3-тя група — 101 хворий з Q-ІМ ЗС ЛШ — група контролю. Ехокардіоскопію з допплерографією проводили на 4–5-ту добу та через 6 місяців після ІМ. Результати. У хворих з ІМ ПШ у гострому періоді відзначали вірогідно більшу частоту псевдонормального та рестриктивного типу ДДМ ЛШ та ПШ (p < 0,05), які формувались на фоні значної дилатації ЛШ, ЛП, ПП та ПШ (p < 0,05), зниження систолічної функції ЛШ та ПШ і підвищення систолічного тиску в легеневій артерії (p < 0,05), що асоціювалось з високою частотою фатальних аритмій (p < 0,05) та вираженими проявами гострої СН у вигляді Killip III та кардіогенного шоку порівняно з групою контролю (p < 0,05). Через 6 місяців відзначалось покращення показників систолічної функції ЛШ і ПШ та показників діастолічного наповнення з ознаками нормалізації та переважанням релаксаційного типу ДДМ ЛШ та ПШ (p < 0,05), проте у пацієнтів після ІМ ПШ визначались більш тяжкі прояви СН у вигляді вірогідно більшої кількості хворих з СН ІІА стадії та функцінальним класом ІІІ (за NYHA) (p < 0,05) порівняно з групою контролю. Висновки. ІМ ПШ на фоні Q-ІМ ЛШ супроводжується більш глибокими порушеннями систолічної функції та діастолічного наповнення ЛШ і ПШ та асоціюється з високою частотою фатальних аритмій, набряку легень та кардіогенного шоку в гострому періоді, а також із прогресуванням СН протягом 6 місяців спостереження.
Деякі аспекти профілактики післяопераційного рецидиву у хворих на вузлові форми зоба
Authors: Tkachuk N.P. , Bilookyi V.V. , Gyrla Ya.V. 
Published: December 2017

Актуальність. Щорічне зростання поширеності вузлових форм зоба призводить до збільшення кількості оперативних втручань, а отже, і до зростання кількості післяопераційних ускладнень. За даними різних авторів, від 3 до 80 % хворих на вузлові форми зоба оперуються повторно з приводу рецидиву. Такий широкий діапазон може бути зумовлений у тому числі відсутністю уніфікованої системи моніторингу, прогнозування та профілактики рецидиву захворювання у післяопераційному періоді. Мета дослідження: оцінити прогностичні можливості розробленої шкали прогнозування ризику рецидиву вузлових форм зоба. Матеріали та методи. Матеріалом ретроспективного дослідження стали 100 медичних карт хворих на вузлові форми зоба. До основної (І) групи ввійшли 40 осіб, які були повторно оперовані з приводу рецидиву зоба; до порівняльної (ІІ) — 60 пацієнтів із безрецидивним перебігом захворювання. Клінічний матеріал проспективного дослідження становили 80 хворих на різні форми зоба. До основної (першої) групи було віднесено 40 хворих на вузловий зоб, у яких при виборі обсягу операції використовували шкалу прогнозування ризику рецидиву вузлових форм зоба, до порівняльної (другої) групи — 40 пацієнтів, при плануванні операції яких даною шкалою не користувалися. Результати. Проведений ретроспективний аналіз звернув увагу на те, що перше хірургічне втручання у 80 % пацієнтів із рецидивним зобом було економного характеру, тоді як для 90 % із них доцільним було виконання радикальних операцій. У 60 % хворих із безрецидивним перебігом було виконано гемі- чи тиреоїдектомію, у той час як тільки 45 % із них потребували таких операцій. При проспективному дослідженні протягом спостереження було встановлено, що в 2 пацієнтів першої групи та в 12 пацієнтів другої групи нами було відмічено рецидив захворювання. Висновки. Розроблена шкала прогнозування ризику рецидиву вузлових форм зоба є ефективним методом профілактики рецидиву вузлових форм зоба.
Стан забезпечення вітаміном D, рівень кальцію, магнію і паратгормону у хворих на цукровий діабет
Authors: Shchubelka Kh.M. , Oleksyk O.T. , Hanych T.M. 
Published: December 2017

Мета. Дослідити показники 25(ОН)D, паратгормону (ПТГ), іонізованого кальцію та магнію у хворих на цукровий діабет (ЦД) 1-го і 2-го типу порівняно з групою здорових осіб відповідного віку і статі. Матеріали та методи. В обстеження включено 40 осіб, розділених на три групи: дослідна група осіб із ЦД 1-го типу (n = 10, середній вік — 43,0 ± 4,5 року), дослідна група осіб із ЦД 2-го типу (n = 10, середній вік — 55,0 ± 5,8 року) та контрольна група осіб без ЦД, підібрана за віком та статтю (n = 20, середній вік — 53 роки). Результати. Рівень 25(ОН)D вірогідно нижчий у пацієнтів із ЦД 1-го і 2-го типу порівняно з особами без діабету (р < 0,001). Показник ПТГ вірогідно вищий у групі хворих на ЦД 1-го типу порівняно з конт­рольною групою (p < 0,05). Різниця між рівнем ПТГ у групі хворих на ЦД 2-го типу і у групі осіб без діабету статистично незначима. У хворих на ЦД 2-го типу спостерігається дисбаланс кальцію та магнію зі схильністю до гіперкальціємії та гіпомагніємії порівняно з особами без діабету. Висновки. Дефіцит вітаміну D встановлений у всіх обстежених хворих на ЦД 1-го типу. У хворих на ЦД 2-го типу також виявлено дефіцит (у 70 %) і недостатність (у 30 %) хворих. Отримані дані щодо рівня вказаних електролітів потребують подальшого дослідження щодо їх клінічної значимості і перевірки на більшій вибірці досліджуваних пацієнтів.
Функціональний стан гіпофізарно-тиреоїдної системи в дітей з алергодерматозами
Authors: Sorokman T.V. , Lozyuk I.Ya. , Daalder Lucas , Ostapchuk V.G. 
Published: December 2017

Вступ. Серед алергічних захворювань переважає шкірна патологія. Від атопічного дерматиту страждає до 10 % дитячого населення. Відомий вплив тиреоїдних гормонів на розвиток атопії. Мета дослідження: вивчити особливості функціонального стану гіпофізарно-тиреоїдної системи в дітей з алергодерматозами. Матеріали та методи. Обстежені 72 дитини віком від 7 до 18 років, які розподілені на 4 групи: I — діти, хворі на атопічний дерматит (n = 29), II — на алергійний контактний дерматит (n = 17), III — на простий контактний дерматит (n = 16), IV — практично здорові діти (n = 10). Визначали рівень тироксину, тиреотропного гормона, антитіл до тиреоглобуліну (ТГ). Одержані результати оброблені методом статистичного варіаційного і кореляційного аналізу з використанням програми «Біостат». Результати. Еритема виявлена у 95,2 %, набряк — у 43,5 %, ексудація — у 37,1 %, екскоріація — у 43,5 %, ліхеніфікація — у 56,4 % дітей із загальної групи хворих, що знаходилися під спостереженням. Визначені порушення функції гіпофізарно-тиреоїдної системи на рівні як центральної, так і периферичної ланки. Частота виявлення антитіл до ТГ у дітей I групи була найвищою і перевищувала середні популяційні значення у 3,7 раза (36,7 %; χ2 = 17,5; р < 0,05). Рівень ТГ у всіх обстежених хворих був вірогідно вищим від рівня групи порівняння. У I групі дітей рівень ТГ був у 15 разів вищим від рівня ТГ у дітей групи порівняння, у II — у 12 разів, у III — в 11 разів. Частота виявлення антитіл до ТГ у групі хворих зі стажем хвороби понад 10 років перевищувала середні популяційні значення у 3,2 раза (34,0 %; χ2 = 8,1; р < 0,05). Висновки. У дітей з алергодерматозами відмічаються зміни морфофункціонального стану гіпофізарно-тиреоїдної системи переважно автоімунного характеру. Для аналізу індивідуального прогнозу захворювань і моніторингу ефективності лікувально-профілактичних заходів доцільно визначати біохімічні показники, спрямовані на оцінку гіпофізарно-тиреоїдної системи у дітей з алергодерматозами.
Молекулярно-клітинні механізми захисної дії вітаміну D3 при експериментальному преднізолон-індукованому остеопорозі
Authors: Shymanskyi I.O. , Lisakovska O.O. , Veliky M.M. 
Published: December 2017

Актуальність. Довготривале введення глюкокортикоїдів (ГК) супроводжується порушенням мінерального обміну і, як наслідок, призводить до розвитку вторинного остеопорозу. Важливу роль у регулюванні процесу ремоделювання кісткової тканини відіграє вітамін D, який може реалізовувати свої біо­логічні ефекти через рецептор вітаміну D — VDR-опосередкований вплив на цитокінові системи, зокрема RANKL-RANK-OPG (ліганд рецептора активатора ядерного фактора транскрипції NF-κB — рецептор RANKL — остеопротегерин). Мета. Дослідження ГК-індукованих змін експресії детермінантних для процесів формування та резорбції кісткової тканини регуляторних протеїнів (RANK, RANKL, OPG, остеокальцин, VDR) залежно від біодоступності вітаміну D. Матеріали та методи. Щури-самиці лінії Wistar отримували преднізолон (5 мг/кг маси тіла) разом з вітаміном D3 (100 МО) або без нього протягом 30 днів. Рівні VDR, остеокальцину, RANK, RANKL і OPG у кістковій тканині визначали за методом вестерн-блот-аналізу. Рівень гідроксивітаміну D (25OHD) у сироватці крові аналізували, використовуючи метод ELISA. Вміст мінеральних компонентів (Ca2+ та Pi), активність лужної фосфатази (ЛФ) та її ізоформ визначали спектрофотометрично. Результати. Преднізолон значно знижував рівень 25OHD у сироватці крові та вміст протеїну VDR у кістковій тканині. Це супроводжувалось підвищенням загальної активності сироваткової ЛФ і її кісткової ізоформи, гіпокальціємією, гіпофосфатемією, а також зниженням вмісту мінеральних компонентів у кістковій тканині. Спостерігалось значне зниження експресії остеокальцину, ключового маркера остеосинтезу. Зміни у D-вітамінному статусі тварин, викликані ГК, призводили до зниження рівня RANK та OPG у кістковій тканині, тоді як рівень RANKL залишався без змін. Уведення вітаміну D3, підвищуючи рівні 25OHD і VDR, сприяло частковій або повній нормалізації викликаних преднізолоном змін мінерального обміну й кісткового гомеостазу через підвищення рівнів RANK, OPG та остеокальцину. Висновки. Преднізолон-індуковане дерегулювання цитокінової системи RANKL — RANK — OPG та остеокальцин-опосередковане формування кісткової тканини можуть бути тісно пов’язані зі зниженням біодоступності вітаміну D і порушенням клітинного сигналювання через VDR. Відновлення біодоступності вітаміну D є необхідною умовою, що протидіє негативним ефектам глюкокортикоїдної терапії у кістковій тканині.
Дефіцит вітаміну D3 та його роль у розвитку метаболічних порушень
Authors: Komisarenko Yu.I. , Veliky M.M. , Apukhovska L.I. 
Published: December 2017

Подано дані про вплив вітаміну D3 на кальцій-фосфорний і вуглеводний обміни, а також на функціональну активність β-клітин підшлункової залози на тлі D-гіповітамінозу та при експериментальному діабеті в мишей. Описано деякі механізми порушення обміну вітаміну D3 і результати його клінічного застосування в пацієнтів із цукровим діабетом 1-го і 2-го типу.
Епідеміологія та фактори ризику переломів кісток нижньої кінцівки (огляд літератури)
Authors: Grygorieva N.V. , Vlasenko R.O. 
Published: December 2017

У статті наведені сучасні уявлення про фактори ризику основних переломів кісток нижньої кінцівки (ПКНК) різної локалізації (стегнової кістки, кісток гомілки та ступні). Показано, що найбільша кількість наукових досліджень присвячена вивченню епідеміології та факторів ризику переломів стегнової кістки, а інформація щодо чинників ризику ПКНК іншої локалізації недостатня та суперечлива. Продемонстровано, що крім факторів віку та статі важливу роль у розвитку ПКНК відіграють дорожньо-транспортні пригоди, заняття спортом, неадекватна фізична активність, травми, падіння та попередні переломи, а серед супутніх захворювань — системний остеопороз, остеоартроз великих суглобів, ревматоїдний артрит, деменція, епілепсія, алкоголізм, паркінсонізм, онкологічні захворювання, ожиріння й катаракта. Серед факторів ризику ПКНК виокремлюють прийом лікарських засобів, зокрема гіпнотичних і седативних, а також антидепресантів, антипсихотичних ліків та глюкокортикоїдів. Майже всі типи переломів у жінок асоційовані з низькими показниками мінеральної щільності кісткової тканини, більшою мірою визначеною на рівні стегнової кістки, ніж на рівні хребта чи периферичного скелета, проте частка переломів, пов’язаних з остеопорозом, є невеликою та коливається від 10 до 44 %. Оцінка факторів ризику повинна обов’язково проводитись у рутинній клінічній практиці у хворих із ПКНК, оскільки це впливає не тільки на їх частоту, але й на прогноз лікування хворих даної категорії.
Основні літогенні фактори в раціоні польських пацієнтів, які страждають від сечокам’яної хвороби
Authors: Pyszczuk Barbara , Ziółkowska Anna 
Published: December 2017

Актуальність. Харчування є однією з найважливіших причин появи каменів у нирках. Це дослідження було розроблено для оцінки літогенних факторів у раціоні пацієнтів із нефролітіазом. Матеріали і методи. У дослідження ввійшли 40 пацієнтів із сечокам’яною хворобою, які не мали метаболічних порушень, що приводили б до утворення каменів (таких як гіперпаратиреоз, первинна гіпероксалурія). Проводились оцінка антропометричних даних (індекс маси тіла, співвідношення окружностей талії та стегон), аналіз композиційного складу тіла (біоімпедансний аналіз складу тіла), якісний і кількісний аналіз харчових звичок пацієнтів (3-денна реєстрація їжі, що приймається). Результати. У половини пацієнтів відмічались надлишкова вага або ожиріння. Їх раціон містив велику кількість білка, жиру, фосфору, вітаміну С й невелику кількість рідини, кальцію, магнію, калію, вітаміну В6. Споживання білка позитивно корелювало із споживанням сечової кислоти (r = 0,78), а маса тіла — із рівнем жиру в раціоні (r = 0,58) і споживанням сечової кислоти (r = 0,55). Висновки. Повний курс лікування із приводу нефролітіазу повинен включати дієтотерапію. Відсутність змін у звичайному раціоні пацієнтів із сечокам’яною хворобою може стимулювати процес літогенезу.
FibroScan і неінвазивні індекси в діагностиці неалкогольної жирової хвороби печінки
Authors: Stepanov Yu.M. , Nedzvetskaya N.V. , Yagmur V.B. , Popok D.V. , Shendrik L.M. 
Published: December 2017

Актуальність. Неалкогольна жирова хвороба печінки (НАЖХП) є самостійною нозологічною одиницею, характеризується накопиченням жиру в гепатоцитах, не пов’язаним зі зловживанням алкоголем, і включає широкий спектр порушень — від жирової дистрофії печінки, неалкогольного стеатогепатиту до фіброзу з можливим переходом у цироз печінки. З огляду на поширеність цієї патології, погіршення якості життя хворих, збільшення смертності від ускладнень зростає інтерес до розробки методів для точної й своєчасної оцінки фіброзу. Мета: порівняльна характеристика результатів транзієнтної еластометрії (FibroScan) і неінвазивних лабораторних індексів у визначенні фіброзної трансформації печінки у хворих із неалкогольною жировою хворобою печінки. Матеріали та методи. У дослідження включені пацієнти з НАЖХП, які проходили обстеження й лікування у відділенні захворювань печінки та підшлункової залози ДУ «Інститут гастроентерології НАМН України». Обстежені 42 пацієнти з НАЖХП, серед яких 18 (45 %) чоловіків і 24 (55 %) жінки. Усім пацієнтам було виконано розрахунок неінвазивних маркерів фіброзу печінки: APRI, FIB­4, співвідношення аланінамінотрансферази/аспартатамінотрансферази, проведено вимірювання жорсткості печінки за допомогою апарату FibroScan. Результати нашої роботи узгоджуються з більшістю досліджень, згідно з якими найбільш ефективним з малоінвазивних індексів є APRI. Висновки. Поєднання транзієнтної еластометрії (FibroScan) з індексом APRI може забезпечити більш ефективний підхід до діагностики фіброзу печінки у хворих з НАЖХП.
RISCOS NO USO DE BRINCOS TIPO PÊNDULO
Authors: Do Nascimento Elisa Strobel , Gomes Borges Júnior Noé , Gonçalves do Nascimento Donato , Gitirana Gomes Ferreira Marcelo , Domenech Susana Cristina 
Published: December 2017

Fatores Humanos, Cinemetria, Brincos tipo Pêndulo
Brincos tipo pêndulo são preferência de muitas mulheres, contudo são associados na bibliografia com o trauma físico do lóbulo lacerado. Este trabalho analisa o comportamento de um brinco tipo pêndulo em uma participante realizando movimentos do cotidiano valendo-se da Cinemetria. Por fim, após uma simplificação do modelo, estima-se a força que o brinco imprime sobre o lóbulo auricular.
REQUISITOS ERGONÔMICOS PARA O VESTUÁRIO INFANTIL
Authors: Longhi Tatiana Castro , De Sá e Silva Rosielli , Vianna dos Santos Flávio Anthero Nunes , Cinelli Milton José 
Published: December 2017

criança,vestuário, ergonomia
O artigo apresenta requisitos ergonômicos para o vestuário infantil, com foco no público até os sete anos de idade. Para que esses requisitos possam ser assimilados no planejamento de produto, utiliza-se como base os Parâmetros Ergonômicos para Confecção de Rosa (2011) e as recomendações da Norma Regulamentadora NBR 16365:2015.
A Low-Fat Dietary Pattern and Diabetes: A Secondary Analysis From the Women’s Health Initiative Dietary Modification Trial
Authors: Howard Barbara V. , Aragaki Aaron K. , Tinker Lesley F. , Allison Matthew , Hingle Melanie D. , Johnson Karen C. , Manson JoAnn E. , Shadyab Aladdin H. , Shikany James M. , Snetselaar Linda G. , Thomson Cynthia A. , Zaslavsky Oleg , Prentice Ross L. 
Published: December 2017

OBJECTIVE
We performed a secondary analysis to evaluate the effect of the Women’s Health Initiative dietary intervention on incident diabetes and diabetes treatment in postmenopausal women.

RESEARCH DESIGN AND METHODS
A total of 48,835 women were randomized to a comparison group or an intervention group that underwent a behavioral/nutritional modification program to decrease fat and increase vegetable, fruit, and grain intake for an average of 8.1 years. Ninety-three percent of participants completed the intervention, and 71% participated in active follow-up through 30 September 2015 (median 17.3 years). We measured time to development of treated diabetes and progression from oral antihyperglycemic agents to insulin. Serum glucose and insulin were measured in a subsample of women (N = 2,324) at baseline and years 1, 3, and 6.

RESULTS
During the trial, intervention group women had lower rates of initiation of insulin therapy (hazard ratio [HR] 0.74 [95% CI 0.59, 0.94]; P = 0.01). Moreover, women with baseline waist circumference ≥88 cm (P interaction = 0.01) and worse metabolic syndrome scores (P interaction = 0.02) had the greatest reduction in risk of initiating insulin therapy. The decreased risk from the intervention was present during the cumulative follow-up (HR 0.88 [95% CI 0.78, 0.99]; P = 0.04). In participants with measured biomarkers (5.8% subsample) who had baseline glucose &lt;100 mg/dL, the intervention reduced the risk of developing glucose ≥100 mg/dL by 25% (odds ratio 0.75 [95% CI 0.61, 0.93]; P = 0.008). Adjustment for weight change did not alter the results.

CONCLUSIONS
In this secondary analysis, a dietary intervention in postmenopausal women aimed at reducing fat and increasing intake of vegetables, fruits, and grains did not increase risk of diabetes and may have slowed progression.
Positive Impact of a Pilot Pharmacist-Run Diabetes Pharmacotherapy Clinic in Solid-Organ Transplant Recipients
Authors: Newland David M. , Edwards Angelina R. , Hall Reed C. , Maxwell Pamela R. 
Published: December 2017

Purpose.
Post-transplant diabetes mellitus (PTDM) can lead to significant morbidity and cardiovascular death with a functioning graft. A paucity of literature exists regarding glycemic control in solid-organ transplant (SOT) recipients, including pharmacist management of PTDM. This study aimed to assess the impact of pharmacist interventions on diabetes management in a pharmacist-run PTDM clinic.

Methods.
This was a single-center, prospective, observational study of 24 adult SOT recipients enrolled in a pilot pharmacist-managed PTDM clinic from 1 January to 30 June 2015.

Results.
Improvements were realized in markers of glycemic control, including changes in A1C, average daily self-monitoring of blood glucose (SMBG) results, fasting SMBG results, and pre-lunch SMBG results from enrollment through at least 3 months of follow-up. Median A1C decreased significantly from 8.05% (interquartile range [IQR] 6.33–11.75) at baseline to 6.45% (IQR 6.05–7.3) at the last follow-up encounter (P = 0.0010). Average daily SMBG results decreased significantly from a median of 191 mg/dL (IQR 138–232 mg/dL) at baseline to 125 mg/dL (IQR 111–167 mg/dL) at the final encounter (P = 0.0023). Median fasting and pre-lunch SMBG results decreased significantly from 153 mg/dL (IQR 117–208 mg/dL) at baseline to 120 mg/dL (IQR 102–134 mg/dL) (P = 0.0064) and from 212 mg/dL (IQR 159–258 mg/dL) to 122 mg/dL (IQR 110–169 mg/dL) (P = 0.0161), respectively. Changes from baseline in other SMBG values, lipid levels, and BMI were not statistically significant.

Conclusion.
The results of our study demonstrate that a pharmacist-managed PTDM clinic can significantly affect glycemic control in SOT recipients.
Assessing the Appearance and Fluorescence of Resin-Infiltrated White Spot Lesions With Caries Detection Devices
Authors: Markowitz K , Carey K 
Published: December 2017

SUMMARY

Objective:
This in vitro study examined the effectiveness of caries detector devices in assessing the ability of resin infiltration (RI) (Icon, DMG-Hamburg, Hamburg, Germany) to improve the optical properties of enamel white spot lesions (WSLs).

Methods and Materials:
Ten caries-free third molars were used. Photographs, a subjective visual assessment of the photographs, fluorescent camera (FC) images using the Spectra (Air Techniques, Melville, NY, USA), and laser fluorescent (LF) readings using the DIAGNOdent (KaVo, Biberach, Germany) were obtained from each tooth's buccal surface. Specimens were coated with nail polish leaving a rectangular window on the buccal surface and placed in pH 4.5 lactic acid gel for two weeks to create a WSL. The WSLs were analyzed by the same methods. RI was applied to half of each WSL; final photographs were then taken, and caries detector assessments were conducted. FC images were converted to grayscale, and the fluorescent image's brightness intensity was measured using ImageJ. Data were analyzed with analysis of variance and Tukey-Kramer honestly significant difference test. Significance was set at α=0.05.

Results:
Subjective assessment of the photographs showed that RI improved the appearance of the WSLs so that they resembled intact enamel. Mean FC-brightness intensities for intact, demineralized, and demineralized RI-treated areas were 159.6 ± 9.2, 123.4 ± 7.2, and 160.9 ± 11.5, respectively. There were no significant differences in fluorescent intensity between the intact and RI areas (p=0.58). The demineralized areas had significantly lower fluorescent intensity than both the RI-treated and intact areas (p&lt;0.001). LF values did not differ significantly between intact, demineralized, or RI-treated areas.

Conclusions:
This study demonstrates the ability of RI to restore artificial WSLs to the esthetics and fluorescence of intact enamel. The FC can be used to assess the optical properties of WSLs and the impact of RI on these properties.