bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ ТА ЛІКУВАННЯ АЛЕРГІЧНОГО РИНІТУ У ВАГІТНИХ
Authors: Korchynska O. O. , Kostur K. P. , Kryvanych N. V. , Zhyla M. M. , Zultakova S. , Galdunova H. 
Published: May 2017

Мета дослідження – розгляд особливостей клінічної картини, перебігу, терапії та профілактики сезонного алергічного риніту у вагітних жінок.Матеріали та методи. Проведено огляд наукової літератури вітчизняних та зарубіжних авторів і видань у медичній бібліотеці Закарпатського обласного медичного інформаційно-аналітичного центру, оглянуто та проаналізовано джерела Інтернету.Результатидослідження та їх обговорення. У статті розглянуто причини виникнення сезонного алергічного риніту у вагітних жінок, зазначено особливості його перебігу. Також показано вплив алергічного риніту на вагітність та плід, можливі ускладнення та наслідки даного захворювання. Наводяться особливості лікування алергічного риніту під час вагітності, розглядаються питання, що пов’язані з діагностикою та вибором лікарського засобу з урахуванням ступеня потенційної небезпеки препаратів для вагітної та майбутньої дитини. Проаналізувавши дані літературних джерел, авторами статті було виявлено, що від сезонного алергічного риніту страждає близько третини жінок репродуктивного віку, що підкреслює актуальність та наукову значимість даної теми. При вагітності симптоматика захворювання дещо змінюється, що утруднює його діагностику. В статті розглядається питання щодо терапії сезонного алергічного риніту у вагітних, особливістю якої є те, що під час призначення медикаментозної терапії вагітним потрібно керуватися класифікацією категорій ризику призначених препаратів (класифікація FDA).Висновок. Вагітні з алергічним ринітом потребують динамічного спостереження, адекватного лікування, контролю і оцінки ефективності призначеної терапії. Рекомендується проведення консиліуму у складі алерголога-імунолога, акушера-гінеколога, а при необхідності й інших спеціалістів, для визначення тактики лікування та профілактики загострень алергічних захворювань при вагітності. Незначна кількість праць та видань з даної теми свідчить про те, що дослідженням особливостей перебігу, діагностики, лікування та профілактики алергічних захворювань під час вагітності майже не займаються ні акушери-гінекологи, ні алергологи. Оскільки ряд серйозних ускладнень даного захворювання може призвести до негативного впливу як на організм матері, так і дитини, тому питання розробки способів профілактики та безпечної і ефективної терапії є дуже важливим і може значно покращити якість життя. Ось чому для збереження здоров’я майбутньої матері і народження здорової дитини є необхідними знання про перебіг алергічного риніту у вагітних і причини його виникнення. Адже це дасть можливість правильно проводити підготовку, спостереження та лікування хворих на всіх строках вагітності.
СТАН СУДИННОГО ГОМЕОСТАЗУ У ЖІНОК З НЕПЛІДДЯМ ПІСЛЯ ВИКОРИСТАННЯ ДОПОМІЖНИХ РЕПРОДУКТИВНИХ ТЕХНОЛОГІЙ.
Authors: Boychuk A. G. , Boychuk-Tovsta O. H. , Kyshakevych I. T. , Rymarchuk M. I. 
Published: May 2017

Мета – встановити роль порушень судинної регуляції у виникненні перинатальних ускладнень у вагітних високого ризику.Методи дослідження. Обстежено 50 вагітних жінок після допоміжних репродуктивних технологій із непліддям гормонального генезу (основна група), 50 вагітних жінок після допоміжних репродуктивних технологій внаслідок трубно-перитонеального фактору непліддя (група порівняння) і 50 соматично здорових жінок із неіндукованою вагітністю (контрольна група) у терміні гестації 14–16 тижнів. Рівень гомоцистеїну визначено методом ферментативної циклічної реакції, за допомогою набору Diasyis (Німеччина) з використанням аналізатора Respons 920 (Німеччина) за методикою виробника. Вміст L"аргініну в крові визначено за допомогою фотометричного методу, в основу якого покладено реакцію L"нафтола з гіпобромідним реактивом. Для кількісного визначення плацентарного фактора росту людини (PLGF) в зразках плазми крові використано імунохімічний метод з електрохемілюмінесцентною детекцією (ECLIA).Результати. Для визначення ролі порушень регуляції судинного гомеостазу у виникненні ускладнень вагітності в основній групі виділено 2 підгрупи: 1"ша – 9 жінок із суттєвими акушерськими й перинатальними порушеннями (викидні та завмерлі вагітності, прееклампсія тяжкого ступеня, декомпенсований дистрес плода), 2"га – 31 жінка без таких порушень. Встановлено, що вагітність після програм допоміжних репродуктивних технологій проходила з особливо тяжкими ускладненнями в тих жінок із непліддям гормонального генезу, в яких вже на початку вагітності формування і розвиток плаценти відбувались в умовах ендотеліальної дисфункції: негативної дії гомоцистеїну, порушень процесів ангіогенезу.Отже, ці фактори можуть бути ранніми прогностичними маркерами тяжких акушерських і перинатальних порушень при індукованій вагітності в жінок із непліддям різного генезу. Висновки. В умовах гомеостатичного дисбалансу в даної категорії жінок порушення ендотелію та факторів судинної регуляції лежать в основі патогенезу репродуктивних, акушерських і перинатальних ускладнень, що є теоретичною передумовою для розробки патогенетично обґрунтованого комплексу профілактики й лікування, спрямованого на корекцію виявлених порушень.
ПРОГНОСТИЧНІ КРИТЕРІЇ ЗАГРОЗИ АНТЕНАТАЛЬНОЇ ЗАГИБЕЛІ ПЛОДА ПРИ ВРОДЖЕНИХ ВАДАХ РОЗВИТКУ
Authors: Galych S. R. , Shchurko D. M. , Shurko M. I. , Kalanzhova O. M. 
Published: May 2017

Мета дослідження – прослідкувати динаміку внутрішньоутробного тенатогенезу плодів із вродженими вадами розвитку. Динаміку внутрішньоутробного тенатогенезу було прослідковано у 24-х внутрішньоутробних плодів, які мали вроджені вади розвитку.Матеріали та методи. Цим пацієнткам щоденно здійснювали доплерометрію кровоплину в маткових артеріях, пупковій артерії і середньомозковій артерії та низькочастотну п’єзоелектричну тромбоеластографію із моменту реєстрації загрозливої ознаки та до моменту констатації внутрішньоутробної загибелі плода. Визначали коефіцієнти кореляції за методом Спірмена між кількісними показниками та вірогідністю антенатальної загибелі плода.Результати дослідження та їх обговорення. Аналіз отриманих даних показав, що при порушеннях кровоплину виключно у матковій артерії ризик антенатальної загибелі плода відсутній. При порушеннях кровоплину у пупковій артерії та поєднанні цих порушень із гіперкоагуляцією висока вірогідність настання антенатальної загибелі плода впродовж від 2–3-х до 7–14-ти діб. Найвищий ризик антенатальної загибелі плода впродовж 2–4-х год обумовлений порушенням кровоплину у середньомозковій артерії на тлі гіперкоагуляції та пригнічення фібринолізу. На основі оцінки показників кровоплину в судинах фетоплацентарного комплексу та гемостазу методом низькочастотної п’єзоелектричної тромбоеластографії у вагітних із вродженими вадами розвитку плода, поєднаних із плацентарною дисфункцією, було розроблено метод прогнозування ризику антенатальної загибелі плода, який полягає в оцінці стану гемодинаміки внутрішньоутробного плода (доплерометрія) із одночасним дослідженням задопомогою низькочастотної п’єзоелектричної тромбоеластографії. При констатації порушень кровоплину в артеріях пуповини чи (та) середньомозковій артерії, поєднаних із гіперкоагуляцією та пригніченням фібринолізу, рекомендовано термінове розродження впродовж доби.Висновки. Запропонований алгоритм ведення вагітності, обстеження та розродження приводить до відсутності антенатальної загибелі плода, зниження показника перинатальної смертності, перинатальної захворюваності.
DETERMINING THE FREQUENCY FACTORS OF CARDIOVASCULAR RISK IN PATIENTS WITH ANKYLOSING SPONDYLITIS
Authors: Smiian S. I. , Koshak B. O. , Slaba U. S. 
Published: May 2017

Анкілозивний спондилоартрит (АС) – хронічне системне запальне захворювання з переважним ураженням осьового скелета. Відомо, що смертність серед пацієнтів з АС у 1,5 раза вище популяційного рівня і зумовлена сердцево-судинною патологією та хронічною нирковою недостатністю унаслідок амілоїдозу.Мета дослідження – стратифікація факторів серцево-судинного ризику.Матеріали і методи. Обстежено 104 пацієнти з анкілозивним спондилоартритом, яким проводили стандартні діагностичні методи, що характеризують перебіг захворювання, а також параметри ліпідограми та УЗД комплексу інтима-медіа сонної артерії. Критеріями включення були: достовірний, згідно з модифікованими Нью-Йоркськими критеріями, діагноз АС; інформативна згода пацієнта на участь у дослідженні. Критеріями виключення в дослідженні були: вік понад 60 років, наявність псоріазу, хвороби Крона, неспецифічного виразкового коліту, ішемічної хвороби серця, маніфестного периферичного атеросклерозу, клінічно значущих вад серця, недостатності кровообігу будь-якого генезу, цукрового діабету, тяжкого ураження печінки, нирок, інших хронічних захворювань у фазі загострення. Клінічну активність недуги визначали за допомогою індексу активності захворювання BASDAI, функціонального індексу BASFI, метрологічного індексу BASМI, якості життя ASQoL. Для оцінки 10-річного ризику серцево-судинних захворювань використовували шкалу QRISK.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що за умов наявності високих ступенів активності захворювання частіше спостерігається достовірне збільшення кількості пацієнтів із ЛПНШ>1,7 ммоль/л, ЛПВЩ<1,0 ммоль/л, потовщенням ТІМ>0,9 мм. Поряд із тим у хворих даної когорти реєструються достовірно вищі значення тривалості захворювання та суттєві відмінності при його перебігу за показниками ВАШ, СРП, ШОЕ та індексами активності й функціональних розладів.Висновки. Варто припустити, що в проблемі розвитку ССЗ за умов АС найбільшого значення набуває факт наявності системного запального захворювання, що асоціюється із розвитком дисфункції ендотелію і збільшенням рівня атерогенних ліпідів.
СИНДРОМ ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ: ФАКТОРИ, ЩО СПРИЯЮТЬ ЙОГО ВИНИКНЕННЮ І ПОПЕРЕДЖЕННЮ
Authors: Stadniuk L. A. , Davydovych O. V. , Prichodko V. J. , Oliynyk M. V. , Shyrjaeva M. I. 
Published: May 2017

Синдром емоційного вигорання (СЕВ) можна розглядати як вид психосоматичної деформації осіб, які змушені під час виконання своїх обов’язків тісно спілкуватися з людьми. Виникнення вказаного симптомокомплексу може бути зумовлено не тільки інтенсивністю спілкування при професійній діяльності, але й тривалими напруженими стосунками у сім’ї і громаді при наявності тяжкохворих, несприятливих матеріальних і побутових умов тощо.Мета дослідження – узагальнення факторів, що сприяють виникненню синдрому емоційного вигорання.Матеріали і методи. Обстежено групи емоційнолабільних осіб із підвищеною чутливістю, з напруженою психоемоційною діяльністю у професійній сфері.Результати досліджень та їх обговорення. До факторів виникнення СЕВ належать: особистісні та організаційні чинники. Cхильність до розвитку СЕВ значною мірою визначають індивідуальними особливостями поведінки. Розвиток СЕВ пов’язаний із наявністю напруженої психоемоційної діяльності, дестабілізуючою організацією діяльності, наявністю психологічно тяжкого контингенту. У чоловіків більш високі бали з деперсоналізації, а жінки більшою мірою схильні до емоційного виснаження. Лікарі мають підвищений ризик розвитку СЕВ. Існують певні групи лікарів, які схильні до додаткових стресогенних впливів, зокрема лікарі-жінки; медики, які практикують у віддалених і малодоступних районах. Одне з перших місць щодо ризику виникнення СЕВ займає професія медсестри. У медсестер СЕВ виникає швидше, ніж у лікарів. Ризик емоційного вигорання менший у людей із такими особливостями: хороше здоров’я, свідома, цілеспрямована турбота про свій фізичний стан, досвід успішного подолання професійного стресу і здатність конструктивно змінюватися у напружених умовах; здатність формувати і підтримувати оптимістичні установки стосовно себе, а також інших людей і життя в цілому. Вивчення засобів профілактики СЕВ, що включають: постійний розвиток, правило не жити за інших людей, а сконцентруватися на своєму житті, фізичне навантаження, хороші стосунки з сім’єю, друзями, сусідами, колегами і тощо, уміння відмовляти, мистецтво раціоналізації, психологічне відсторонення, повноцінний сон.Висновки. СЕВ – це глобальне явище, що суттєво обмежує фізичні й психічні ресурси людини. Наявні засоби профілактики сприяють значному зниженню ризику виникнення таких небезпечних розладів.
НЕВИРІШЕНІ ПИТАННЯ ХІРУРГІЧНОГО ЛІКУВАННЯ ХВОРИХ НА ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНУ ВЕНТРАЛЬНУ ГРИЖУ ЗА УМОВ КОМОРБІДНОСТІ.
Authors: Piatnochka V. I. 
Published: May 2017

Хірургічне лікування пацієнтів із вентральною грижею є однією із важливих проблем хірургії органів черевної порожнини.Мета дослідження – на основі аналізу літературних даних визначити головні пріоритетні напрямки, що потребують подальшого вивчення і розробки при хірургічному лікуванні хворих на післяопераційну вентральну грижу за умов коморбідності.Матеріали і методи. Проведено огляд літературних джерел, присвячений вивченню питання хірургічного лікування хворих на післяопераційну вентральну грижу за умов коморбідності.Результати досліджень та їх обговорення. Від 3 % до 19 % усіх лапаротомій ускладнюються формуванням післяопераційної вентральної грижі (ПОВГ) із тенденцію до зростання. 60 % пацієнтів із ПОВГ є працездатного віку, що визначає проблему лікування таких хворих не тільки як медичну, але і як соціальну. Відсоток рецидивувань складає 4,3–46 %, а при великих і гігантських ПОВГ сягає 80 % з летальністю 12–21 % у хворих старшої вікової групи. У пацієнтів із морбідним ожирінням ризик виникнення ПОВГ як після лапаротомних, так і після лапароскопічних операційних втручань підвищується в 3–4 рази і складає 28–45 %. Досвід активного застосування сіток у хірургії ПОВГ продемонстрував значні переваги поліпропіленових монофіламентних матеріалів, порівняльна оцінка яких є досить стриманою. Аналіз літератури підкреслює, що результат хірургічного лікування післяопераційних вентральних гриж залежить як від місцевих чинників у зоні імплантації сітчастого ендопротеза, так і від загального стану організму.Висновки. Залишається невирішеною проблема підвищеної ексудації рідини в ділянці імплантації сітки, відсутня порівняльна оцінка тканинної реакції на сітки з різною питомою вагою вмісту пролену та діаметром пор. Відсутні критерії вибору імплантата та способу операційного втручання у хворих із недиференційованої дисплазії сполучної тканини (НДСТ). Недостатньо висвітлені можливості сонографічного моніторингу з метою оцінки стану тканин у зоні імплантації сітки в післяопераційному періоді. Все це підлягає подальшому науковому вивченню.
АЛЕЛЬНИЙ ПОЛІМОРФІЗМ ГЕНІВ GSTS У МАТЕРІВ ІЗ ПЛАЦЕНТАРНОЮ ДИСФУНКЦІЄЮ ТА ЇХ НОВОНАРОДЖЕНИХ: АКУШЕРСЬКІ ТА ПЕРИНАТАЛЬНІ НАСЛІДКИ
Authors: Rymarchuk M. I. , Makarchuk O. M. , Boychuk O. G. 
Published: May 2017

Роль плаценти зумовлена реалізацією ряду функціональних механізмів забезпечення росту і внутрішньоутробного розвитку плода. Глутатіон-S-трансферази беруть активну участь у знешкодженні продуктів пероксидного окиснення ліпідів та пероксидів ДНК, відновлюючи органічні гідроперекиси в спирти та сприяючи ізомеризації деяких стероїдів та простагландинів. При наявності певних поліморфних варіантів GSTT1, GSTM1, GSTP1 генів сімейства глутатіон-S-трансфераз проходить виснаження глутатіонзалежного АОЗ та пригнічення детоксикаційної функції плаценти.Мета дослідження – визначити алельний поліморфізм генів глутатіон-S-трансфераз GSTT1 та GSTM1 у жінок із плацентарною дисфункцією, в здорових новонароджених та новонароджених із затримкою внутрішньоутробного розвитку на основе проведеного молекулярно-генетичного дослідження пуповинної крові.Матеріли і методи. У дослідження було залучено 105 жінок: основну групу склали 33 жінки з плацетарною дисфункцією (ПД) без затримки внутрішньоутробного розвитку (ЗВУР) у дітей, яких вони народили (перша група), та 17 жінок із ПД та ЗВУР (друга група). Контрольну групу склали 55 жінок (третя група), які народили здорових доношених дітей.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що ризик розвитку ПД та ПД зі ЗВУР за домінантної моделі успадкування (313AG + 313GG порівняно з 313AA) достовірно зростав. Перспективними прогностичними моделями міжгенної взаємодії для оцінки розвитку ПД передбачається аналіз варіантів генів GSTM1, GSTP1, а ПД зі ЗВУР – GSTT1, GSTM1, GSTP1. У результаті аналізу проб сироватки пуповинної крові та отриманих даних встановлено, що частота поліморфного варіанта GSTМ1“+” у всіх новонароджених області склала 42,69 %, а GSTМ1 “–” – 57,30 %. Частота поліморфного варіанта GSTT1“+” у всіх новонароджених області становила 79,77 %, а GSTT1 “–” – 20,22 %.Висновки. Результати досліджень розподілу різних алельних варіантів генів GSTM1 і GSTT1 показали їх відмінності у різних групах новонароджених. Виявлено вірогідну різницю між частотами делеційного варіанта гена GSTM1 у здорових новонароджених та новонароджених із ЗВУР. Сукупний аналіз комбінованого впливу декількох чинників виявив, що перебіг вагітності у жінок із ПД, гестозом та генотипом GSTМ1deletion асоціюється із значним зростанням ризику ЗВУР у плодів.
ДИНАМІКА ПОКАЗНИКІВ РОТОВОЇ РІДИНИ ТА КЛІНІЧНОГО СТАНУ ТКАНИН ПАРОДОНТА У ДІТЕЙ ІЗ ГІНГІВІТОМ ПІД ВПЛИВОМ ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНИХ ЗАХОДІВ
Authors: Avdeev O. V. , Zmarko Y. K. , Boykiv A. B. , Drevnitska R. O. 
Published: May 2017

Ураховуючи високу поширеність запальних процесів у пародонті дітей різного віку, слід зробити висновок про недостатню ефективність профілактичних і лікувальних заходів.Мета дослідження – провести порівняльну оцінку традиційного лікування гінгівіту з терапією із використанням протизапального гелю з неовітином.Матеріали і методи. 47 дітей, хворих на хронічний катаральний гінгівіт, було взято під диспансерне спостереження та поділено на групи: основну (23 дитини) і порівняльну (24 дитини). Усім дітям проводили загальноприйняту терапію згідно з протоколами надання медичної допомоги – базова терапія. В основній групі протягом місяця застосовували засоби патогенетичної спрямованості – протизапальний гель із неовітином, рекомендовані засоби гігієни. В порівняльній групі для місцевої терапії використали 3 % розчин пероксиду водню; для полоскань ротової порожнини (протягом першого тижня лікування) – “Ротокан”, лікувально-профілактична зубна паста. Контрольні огляди та обстеження із визначенням гігієнічного стану порожнини рота за гігієнічним індексом Федорова–Володкіної, поширеності та інтенсивності запального процесу в яснах оцінювали за допомогою проби Шиллера–Писарєва та індексу РМА, показників ротової рідини (вміст загального глутатіону, окисненого та відновленого глутатіону, редокс-індекс глутатіону).Результати досліджень та їх обговорення. Після проведеного лікування ліквідація процесу запалення ясен у хворих основної групи супроводжувалась зменшенням індексу РМА у 2,8 раза; ГІ – в 1,6 раза. Встановлено скорочення терміну лікування дітей при застосуванні запропонованої лікувальної схеми. Через 0,5 року вміст загального глутатіону в основній групі достовірно був більшим як від показника порівняльної групи до лікування (у 1,2 раза), так і від показника порівняльної групи через 0,5 року (1,2 раза). Також достовірною була різниця між вмістом відновленого глутатіону в дітей основної і порівняльної груп – у 1,2 раза, редокс-індекс глутатіону в основній групі зріс і навіть достовірно перевищив показник контрольної групи.Висновки. Застосування запропонованої терапії із використанням гелю з неовітином сприяло кращим результатам лікування: зменшенню ступеня запалення ясен, кількості відвідувань лікаря, поліпшенню показників антиоксидантного захисту в ротовій рідині дітей, причому, більшою мірою через півроку після проведеного лікування.
ВПЛИВ ВОДИ ВІД’ЄМНОГО ОКИСНО-ВІДНОВНОГО ПОТЕНЦІАЛУ НА ФУНКЦІЮ НИРОК В ОЛІГУРИЧНІЙ СТАДІЇ СУЛЕМОВОЇ НЕФРОПАТІЇ
Authors: Rohovyi Yu. Ye. , Kolesnik O. V. , Bocharov A. V. 
Published: May 2017

Відомо, що зниження окисно-відновного потенціалу води на кожні 59 мВ призводить до збільшення кількості електронів у 10 разів.Мета дослідження – з’ясувати вплив навантаження водою від’ємного окисно-відновного потенціалу на показники функції нирок, порівняно з індукованим діурезом звичайною водогінною водою в олігуричній стадії сулемової нефропатії.Матеріали і методи. У дослідах на 40 білих нелінійних статевозрілих щурах-самцях в олігуричній стадії сулемової нефропатії, яку моделювали за умов гіпонатрієвого раціону харчування шляхом підшкірного введення сулеми в дозі 5мг/кг, при навантаженні водою від’ємного окисно-відновного потенціалу (-232,0±25,12) мВ, порівняно з індукованим діурезом звичайною водогінною водою (окисно-відновний потенціал (88,7±18,35) мВ, який вимірювали ОВП-метром, досліджено екскреторну, іонорегулювальну та кислоторегулювальну функції нирок.Результати досліджень та їх обговорення. За умов досліду встановлено гальмування діурезу та відносного діурезу, що поліпшенням покращанням реабсорбції іонів натрію в проксимальних і дистальних канальцях за рахунок збільшення постачання електронів до канальців нирок. Зазначене положення підтверджено за допомогою багатофакторного регресійного аналізу, оскільки тенденції до наростання дистальної та проксимальної реабсорбції іонів натрію призвели до зменшення синдрому втрати іонів натрію з сечею із тенденцією наростання його концентрації в плазмі крові та встановленням достовірних корелятивних зв’язків (р<0,05) між вищезазначеними показниками. Покращання енергетичного стану проксимального відділу нефрона за умов досліду призвело до поліпшення реабсорбції білка та зменшення його екскреції з сечею. У результаті зазначених змін відбулося зниження постачання іонів натрію до macula densa дистального відділу нефрона, гальмування тубуло-гломерулярного зворотного зв’язку із зниженням реактивності ренін-ангіотензин-альдостеронової системи та зменшенням концентрації і екскреції іонів калію із сечею. Зниження екскреції аміаку зумовлені олужнювальними властивостями мікрогідрину, що викликало гальмування амоніогенезу, який зазвичай активується при некомпенсованих ацидозах.
КЛІНІКО-ЛАБОРАТОРНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ ВПЛИВУ СЛИННИХ ЗАЛОЗ НА СТОМАТОЛОГІЧНИЙ СТАТУС У ХВОРИХ ІЗ ГЕПАТОБІЛІАРНОЮ ПАТОЛОГІЄЮ
Authors: Levitsky A. P. , Boris G. Z. , Furdychko A. I. 
Published: May 2017

Слинні залози відіграють значну роль у підтриманні нормального гомеостазу тканин і органів порожнини рота. Захворювання гепатобіліарної системи займають центральне місце серед усіх соматичних патологій людського організму. В разі ушкодження бар’єрної та антимікробної функцій печінки із кишечника через портальну кров відбувається транслокація умовно патогенних бактерій. Як наслідок, відомі гепаторенальний, гепатопульмональний, гепатомукозальний та гепатооральний симптоми. Встановлено, що ризик виникнення порушення стану слинних залоз при гепатобіліарній патології значно вищий. У таких хворих обов’язково присутні такі стоматологічні захворювання, як катаральний та атрофічний гінгівіт, пародонтит, глосит, гіпосалівація та гіперестезія емалі та дентину.Мета дослідження вивчити стан слинних залоз та їх вплив на стоматологічний статус у хворих із гепатобіліарною патологією.Матеріали і методи Було обстежено 40 осіб, яких поділили на 3 групи. Першу групу – контрольну (здорові люди) склали 11 осіб. Другу групу – хворі (10 осіб) із хронічним запаленням жовчного міхура. Третя група (19 осіб) – пацієнти з хронічним холециститом у поєднанні з гострим гіалоденітом. Вік обстежуваних – 20–45 років. Обстеження складалось із збору анамнезу, об’єктивного обстеження порожнини рота та визначення індексів гігієни (Гріна–Вермільйона, Федорова–Володкіної). Проводили збір нестимульованої слини впродовж 15 хв натще. Стан гепатобіліарної системи оцінювали за допомогою біохімічного дослідження сироватки крові у пацієнтів гастроентерологічного відділення.Результати досліджень та їх обговорення. За даними проведених досліджень, доведено, що у пацієнтів із гепатобіліарною патологією збільшується ймовірність виникнення захворювання слинних залоз та стоматологічної патології.Висновки. За допомогою проведених клініко-лабораторних досліджень ми переконались, що при гіпосалівації збільшується ймовірність виникнення стоматологічних захворювань. У результаті зменшення об’єму слини, знижується її кількість у порожнині рота, як наслідок мікробний фактор перемагає над захисними властивостями з розвитком патологічних процесів.