ШЛЯХИ ВИВЧЕННЯ МОВЛЕННЄВОЇ НОМІНАЦІЇ В УКРАЇНСЬКІЙ МОВІ
Authors: Шлапаков О. 
Published: September 2024

Постановка проблеми. З огляду на те, що мислення безпосередньо пов’язане з мовленням, постає питання про належність процесу номінації у його первинному представленні саме мовленню, а не мові. У цьому контексті надважливим виявляється докладне дослідження моделювання процесів універбації (універбалізації, універбізації), абревіації, лексикалізації, номіналізації та інших феноменів сучасної номінації, а також розробленням критеріїв типологічного аналізу омонімії компресивів різної етимології.
Метою дослідження є визначення сутності мовленнєвої номінації, втіленої у формі зокрема компресивів – одиниць, що імплементуються як скорочені вербальні еквіваленти словосполучень і окремих слів і тому функційно й семантично їм тотожних. Завдання постають конкретними кроками на шляху досягнення зазначеної мети:1) на підставі певних підходів встановити види вмотивованості похідних мовних і мовленнєвих одиниць; 2) визначити параметри диференціювання процесів лінгвальної компресії (зокрема універбації та абревіації) як процесів створення вербальних дублетів номем-словосполучень, з одного боку, та лексикалізації й деривації як процесів створення нових номем – з іншого; 3) визначити місце універбалізаційного формо- та словотворення серед суміжних явищ; 4) встановити параметри ономасіологічного моделювання досліджуваних компресивів, створивши можливість опису цих моделей тощо.
Методи дослідження як шляхи досягнення очікуваних результатів розвідки постають комплексом описового, порівняльного, типологічного методів та прийомів етимологізування (адже він уможливлює реальність походження й спорідненості досліджуваних одиниць – результатів зазначених процесів) і аналітичного огляду джерел (що уможливлює критично проаналізувати наявні в цій галузі дослідження та обрати найбільш релевантні з них).
Основні результати дослідження. Номінація реалій лінгвальної дійсності відбувається шляхом застосування номінативних одиниць, зазвичай створених за певними моделями в мовленні чи в мові. Тому номінативні процеси безпосередньо пов’язані з процесами словотворення. Сучасні дискурси (студентський, побутовий, воєнний, ігровий та ін. субкоди) надають дослідникам багатий матеріал для опису й узагальнення. Приклади вжитку конкретних мовленнєвих номінацій уможливлюють диференціювання не лише саме мовленнєвих репрезентантів та відповідних їм мовних одиниць, але й демонструють здатність первинних і вторинних мовленнєвих одиниць номінувати об’єкти реальної дійсності.
Висновки і перспективи. Розвідки у царині сучасної теорії номінації передбачають класифікування компресивів з позицій їх структурно-семантичного та ономасіологічного статусу. Процеси формування компресивів унаслідок перетворення словосполучень на слова та простих окремих слів на слова-абревіатури без порушення внутрішньої форми (семантичної тотожності) потрактовано як процеси утворення дублетів цих словосполучень; це ґрунтується передусім на визначенні базової номінативної одиниці – номеми, тобто мовної сутності, яка є абстрактною та об’єднує конкретні різностуктурні, утім формально взаємопов’язані мовленнєві одиниці – слово, сполучення слів, словосполучення тощо – на тлі їх лексико-граматико-семантичної (номінативної) тотожності, зреалізованої як семантична ідентичність або семантична варіативність, а по-друге, на диференціюванні явищ зовнішньої вмотивованості (вмотивованості однією номемою іншої) та внутрішньої вмотивованості (вмотивованості номемою її мовленнєвих модифікацій) мовних одиниць.