bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ХАРАКТЕР СТРУКТУРНОЇ РЕАКЦІЇ ДОВГИХ КІСТОК БЕЗПОРОДНИХ ЛАБОРАТОРНИХ ЩУРІВ-САМОК НА ВПЛИВ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОЇ ГІПЕРГЛІКЕМІЇ
Authors: Yushchak O. M. , Voloshyn M. V. , Lukiv O. A. , Voloshyn V. D. , Yushchak M. V. 
Published: May 2017

Дослідження впливу особливостей структурної реакції тканин та органів на порушення гомеостазу і розвиток стійких функціональних відхилень системного характеру залишаються важливим напрямком в сучасній медицині.Мета дослідження – дослідити особливості структурної реакції довгих кісток білих безпородних щурів-самок при моделюванні стрептозотоциніндукованого цукрового діабету.Матеріали і методи дослідження. Експеримент проведено на 14 білих безпородних лабораторних щурах-самках віком 2,4–2,6 місяця із масою тіла 180–200 г. Усіх тварин поділили на дві групи: контрольну – 6 тварин та експериментальну – 8 особин. Контрольні тварини перебували у звичайних умовах віварію. Стрептозотоциніндукований цукровий діабет моделювали за методикою О. П. Кіхтяк, Н. В. Скрипник (2004) [6]. Тривалість експерименту становила 30 діб.Результати досліджень та їх обговорення. Високий рівень глюкози у крові провокує розвиток широкого спектра патологічних порушень. Проведені дослідження губчастої речовини та проксимального епіфізарного хряща стегнових кісток через місяць від початку моделювання цукрового діабету фіксують відставання остеометричних параметрів експериментальних тварин від контрольних показників. Максимальна довжина кісток менша за контроль на 0,06 %, дефіцит ширини проксимального епіфіза сягає 0,05 %, ширина діафіза у поперечному напрямку зменшилася на 0,03 %. Достовірність досліджених остеометричних величин перевищувала 0,05. Зниження продуктивності остеобластів та метаболічних процесів у кістковій тканині загалом проявляється зменшенням кількості первинної спонгіози на 3,01 % та зменшенням об’єму загальної спонгіози на 2,97 %.Висновки. Стрептозотоциніндукований цукровий діабет у білих безпородних щурів-самок, що експериментально викликаний, є причиною розвитку дистрофічно-атрофічних змін та сповільнення ростових процесів у стегнових кістках тварин. Має місце зменшення остеометричних показників стегнових кісток, ширини проксимального епіфізарного хряща та його складових компонентів. Гістологічно виявлено дистрофічні зміни в ділянці індиферентних хрящових клітин, у зоні проліферації та деструкції, що поєднується із збільшенням кількості проміжної речовини в усіх згаданих ділянках. В губчастій речовині діафіза кістки показовим є зменшення кількості остеосинтетичних клітин, зменшення об’ємів первинної та загальної спонгіози, що формують трабекули кістки.
ГІПЕРАЛЬДОСТЕРОНІЗМ – ПОШИРЕНІСТЬ ТА ДЕ ЙОГО ШУКАТИ
Authors: Rybakov S. Y. , Shidlovsky V. O. , Shidlovsky O. V. 
Published: May 2017

Гіперальдостеронізм являє собою складний патологічний клініко-метаболічний гормональний симптомокомплекс, що включає синдроми порушень судинного тонусу (артеріальна гіпертензія), мінерального метаболізму, ниркових і нейром’язових розладів, зумовлених надмірною нерегульованою секрецією основного мінералокортикоїдного гормону кори надниркових залоз – альдостерону та близьких до нього мінералокортикоїдів.Мета дослідження – ознайомлення лікарів загальної практики, кардіологів, ендокринологів із симптомокомплексом гіперальдостеронізму.Матеріали і методи. Проведено аналіз основних фундаментальних досліджень із визначення сутності й поширеності гіперальдостеронізму серед пацієнтів з артеріальною гіпертензією.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що частота первинного гіперальдостеронізму серед пацієнтів зі стійкою артеріальною гіпертензією за даними різних статистик становить від 8 до 15 %. Для правильної організації лікування хворих на гіперальдостеронізм має значення розподіл на хірургічно корегувальні й некорегувальні форми. Критеріями пошуку гіперальдостеронізму є стійка, погано контрольована артеріальна гіпертензія, поєднана з аритмією, парестезіями, судомами, болем у серці, головним болем; гіпертензія, резистентна до антигіпертензивної терапії не менше ніж трьома препаратами; поєднання артеріальної гіпертензії із гіпокаліємією; гіпертензія в осіб молодого віку, особливо до 20 років; гіпертензія та обтяжений сімейний анамнез ранньої гіпертензії; випадки гіперальдостеронізму в сім’ї у прямих родичів.Висновки. Гіперальдостеронізм є складний симптомокомплекс, одним із проявів якого є стійка артеріальна гіпертензія. У 15 % хворих на артеріальну гіпертензію причиною її є гіперальдостеронізм. В таких випадках хірургічне лікування, видалення альдостероми є єдиним ефективним методом лікування артеріальної гіпертензії.
ФУНКЦІОНАЛЬНІ АСПЕКТИ ПСИХОЕМОЦІЙНИХ ПОРУШЕНЬ У ЖІНОК В ПЕРІОД ГЕСТАЦІЇ, ЩО ЗУМОВЛЕНІ ТРИВОЖНІСТЮ
Authors: Sysyka V. H. 
Published: May 2017

Природні фізіологічні, соматичні зміни, що виникають в жінок у зв’язку з вагітністю, створюють фон, на якому легко розвиваються нервово-психічні розлади.Мета дослідження – охарактеризувати функціональні порушення психоемоційного стану в жінок у період вагітності в контексті тривожності.Матеріали і методи. Обстежено 392 вагітні у ІІ та ІІІ триместрах. Індивідуально-психологічні особливості та їх психоемоційний стан досліджували з використанням комплексу психодіагностичних методів: особистісний опитувальник інституту Бехтерєва, шкала Спілбергера–Ханіна, тест САН. Варіаційно-статистичну обробку результатів здійснювали з використанням програм аналізу “STATISTICA6.0”.Результати досліджень та їх обговорення. На основі оцінки тесту САН встановлено, що у 268 (68,37 %) вагітних мало місце зниження активності. У 209 (52,91 %) жінок були зменшені показники самопочуття та у 76 (19,36 %) – настрою. Знижене самопочуття у поєднанні з такою активністю встановлено у 47,96 % обстежених жінок, а всіх показників – у 16,58 %. При оцінці показників САН з урахуванням рівня ситуативної тривожності (СТ) встановлено статистично достовірно (р<0,05) нижчий рівень самопочуття, активності та настрою у вагітних із високим та середнім рівнями СТ порівняно з відповідними показниками жінок із низьким рівнем СТ. Також показники за тестом САН були статистично достовірно (р<0,05) меншими у вагітних із високим рівнем особистісної тривожності (ОТ) порівняно з відповідними показниками вагітних із середнім та низьким її рівнями.Висновки. Результати проведеного дослідження свідчать про негативний вплив зростання тривожності на показники функціонального стану вагітних, а саме, самопочуття, активності та настрою, що підтверджуються наявністю статистично достовірної (р<0,05) різниці та кореляційним взаємозв’язком як ОТ, так і СТ із показниками САН.
КЛІНІЧНІ ФОРМИ ХОЛЕДОХОЛІТІАЗУ
Authors: Dziubanovsky O. I. 
Published: May 2017

Недивлячись на досягнення сучасних інноваційних технологій, верифікація холедохолітіазу на доопераційному періоді дуже часто не діагностується, що приводить до розвитку резидуального холедохолітіазу і повторних операційних втручаньМета дослідження – вивчити клінічні форми холедохолітіазу та їх діагностичні критерії.Матеріали і методи. Проведено порівняння клінічних форм холедохолітіазу та чутливості різних методів інструментальних досліджень (ультразвукове дослідження (УЗД), фіброезофагогастродуоденоскопію (ФЕГДС), ендоскопічну ретроградну холангіопанкреатографію (ЕРХПГ), магніторезонансну холангіопанкреатографію (МРХПГ)) при діагностичному виборі на основі ретроспективного аналізу лікування 177 пацієнтів.Результати досліджень та їх обговорення. Статистичний аналіз діагностичної цінності симптомів дозволив нам виділити 4 клінічні форми холедохолітіазу з високою специфічністю та чутливістю клінічних симптомів при жовтяничній формі й недостатньою інформативністю при атиповій і безжовтяничній (асимптомній) формах. Ретроградна холангіопанкреатографія, магніторезонансна холангіопанкреатографія з високим ступенем достовірності дозволяє діагностувати конкременти в загальній жовчній протоці при атиповій і безжовтяничній формах холедохолітіазу.
МІСЦЕВЕ МЕДИКАМЕНТОЗНЕ ЛІКУВАННЯ ГЕНЕРАЛІЗОВАНОГО ПАРОДОНТИТУ У ВАГІТНИХ ЖІНОК ІЗ ЗАЛІЗОДЕФІЦИТНОЮ АНЕМІЄЮ
Authors: Boychuk-Tovsta O. G. , Rozhko M. M. 
Published: May 2017

Захворювання тканин пародонта займають одне з перших місць у структурі стоматологічних захворювань, які виявляються під час вагітності. Ще глибші зміни в гомеостазі ротової порожнини відбуваються у разі патологічного перебігу вагітності. Одним із найпоширеніших захворювань, що ускладнює перебіг вагітності, є залізодефіцитна анемія (ЗДА). ЗДА – це клініко-гематологічний синдром, що характеризується зниженням кількості заліза в організмі (крові, кістковому мозку і депо), при якому порушується синтез гема, а також білків, які містять залізо (міоглобіну, залізовмісних тканинних ферментів).Мета дослідження – розробити місцеве медикаментозне лікування генералізованого пародонтиту у вагітних на тлі залізодефіцитної анемії.Матеріали і методи. Ефективність застосування запропонованого місцевого лікувально-профілактичного комплексу проводили за допомогою індексної оцінки пародонтологічного статусу в 32 вагітних жінок, хворих на генералізований пародонтит на тлі залізодефіцитної анемії. Досліджували динаміку змін клінічних показників стану тканин пародонта, а саме: індекс гігієни Гріна–Вермільйона, індекс кровоточивості за Muhlemann, глибини пародонтальних кішень, індекс Рамфйорда. Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено ефективність місцевого застосування для полоскання ротової порожнини розчину антисептика на основі октенідину дигідрохлориду і 2-феноксіетанолу “Октенісепт”, а для аплікацій – гель на основі 0,2 % гіалуронової кислоти “Генгігель”.Висновки. Використання запропонованого способу місцевого лікування генералізованого пародонтиту дає можливість отримати стабілізацію процесу й забезпечити довготривалу ремісію.
Порушення імунного гомеостазу в ранній період розвитку виразкової хвороби шунка на тлі експериментальної пневмонії
Authors: Furdychko L. O. 
Published: May 2017

Introduction. The article adduces the obtained results of the indices of immune homeostasis in the development of combined pathology (experimental pneumonia (EP) and gastric ulcer (GU) of the stomach). The immune system is characterized by the number of T-lymphocytes since they are the basis of the cellular component of the immuneresponse and the concentration of b-lymphocytes and circulating immune complexes (CIC), which are responsible for cellular immunity.The aim of the study – the content of T-lymphocytes, CEC to assess the immune system in the development of EP and GU.Materials and Methods. This experimental study was conducted on 39 guinea pigs-males. Experimental pneumonia caused by the method of V. N. Shliapnikova, T. L. Solodova [et al.] Gastric ulcer of the stomach wassimulated by the method of V. I. Komarova. We determined the content of T- and B-lymphocytes (SD3 and SD19) in the blood by the method of E. F. Chernushenko, L. S. Kohosova. The level of circulating immune complexes (CIC) in the blood by the method of Haskova V., Kaslik J..Results and Discussion. The results of experimental studies established that early period of development (4th and 8th day) of gastric ulcer and pneumonia is characterized by the following changes of immune homeostasis: decrease in the level of T-lymphocytes and elevated levels of lymphocytes and circulating immune complexes in the blood of Guinea pigs.Conclusion. A depression of cell growth and humoral types of immunity in terms of experimental pneumoniaand gastric ulcer was revealed.
Effect of Intensive Blood Pressure Lowering on Left Ventricular Hypertrophy in Patients With Hypertension
Authors: Soliman Elsayed Z. , Ambrosius Walter T. , Cushman William C. , Zhang Zhu-ming , Bates Jeffrey T. , Neyra Javier A. , Carson Thaddeus Y. , Tamariz Leonardo , Ghazi Lama , Cho Monique E. , Shapiro Brian P. , He Jiang , Fine Lawrence J. , Lewis Cora E. 
Published: May 2017

Background:
It is currently unknown whether intensive blood pressure (BP) lowering beyond that recommended would lead to more lowering of the risk of left ventricular hypertrophy (LVH) in patients with hypertension and whether reducing the risk of LVH explains the reported cardiovascular disease (CVD) benefits of intensive BP lowering in this population.

Methods:
This analysis included 8164 participants (mean age, 67.9 years; 35.3% women; 31.2% blacks) with hypertension but no diabetes mellitus from the SPRINT trial (Systolic Blood Pressure Intervention Trial): 4086 randomly assigned to intensive BP lowering (target SBP <120 mm Hg) and 4078 assigned to standard BP lowering (target SBP <140 mm Hg). Progression and regression of LVH as defined by Cornell voltage criteria derived from standard 12-lead ECGs recorded at baseline and biannually were compared between treatment arms during a median follow-up of 3.81 years. The effect of intensive (versus standard) BP lowering on the SPRINT primary CVD outcome (a composite of myocardial infarction, acute coronary syndrome, stroke, heart failure, and CVD death) was compared before and after adjustment for LVH as a time-varying covariate.

Results:
Among SPRINT participants without baseline LVH (n=7559), intensive (versus standard) BP lowering was associated with a 46% lower risk of developing LVH (hazard ratio=0.54; 95% confidence interval, 0.43–0.68). Similarly, among SPRINT participants with baseline LVH (n=605, 7.4%), those assigned to the intensive (versus standard) BP lowering were 66% more likely to regress/improve their LVH (hazard ratio=1.66; 95% confidence interval, 1.31–2.11). Adjustment for LVH as a time-varying covariate did not substantially attenuate the effect of intensive BP therapy on CVD events (hazard ratio of intensive versus standard BP lowering on CVD, 0.76 [95% confidence interval, 0.64–0.90] and 0.77 [95% confidence interval, 0.65–0.91] before and after adjustment for LVH as a time-varying covariate, respectively).

Conclusions:
Among patients with hypertension but no diabetes mellitus, intensive BP lowering (target systolic BP <120 mm Hg) compared with standard BP lowering (target systolic BP <140 mm Hg) resulted in lower rates of developing new LVH in those without LVH and higher rates of regression of LVH in those with existing LVH. This favorable effect on LVH did not explain most of the reduction in CVD events associated with intensive BP lowering in the SPRINT trial.

Clinical Trial Registration:

URL:
http://www.clinicaltrials.gov
. Unique identifier: NCT01206062.
Outcome of Alcohol Septal Ablation in Mildly Symptomatic Patients With Hypertrophic Obstructive Cardiomyopathy: A Long‐Term Follow‐Up Study Based on the Euro‐Alcohol Septal Ablation Registry
Authors: Veselka Josef , Faber Lothar , Liebregts Max , Cooper Robert , Januska Jaroslav , Krejci Jan , Bartel Thomas , Dabrowski Maciej , Hansen Peter Riis , Almaas Vibeke Marie , Seggewiss Hubert , Horstkotte Dieter , Adlova Radka , Bundgaard Henning , ten Berg Jurriën , Stables Rodney Hilton , Jensen Morten Kvistholm 
Published: May 2017

Background

The long‐term efficacy and safety of alcohol septal ablation (
ASA
) in patients with highly symptomatic hypertrophic obstructive cardiomyopathy has been demonstrated. The aim of this study was to evaluate the long‐term outcomes of mildly symptomatic patients with hypertrophic obstructive cardiomyopathy treated with
ASA
.

Methods and Results

We retrospectively evaluated consecutive patients enrolled in the Euro‐
ASA
registry (1427 patients) and identified 161 patients (53±13 years; 27% women) who were mildly symptomatic (New York Heart Association [
NYHA
] class
II
) pre‐
ASA
. The median (interquartile range) follow‐up was 4.8 (1.7–8.5) years. The clinical outcome was assessed and compared with the age‐ and sex‐matched general population. The 30‐day mortality after
ASA
was 0.6% and the annual all‐cause mortality rate was 1.7%, which was similar to the age‐ and sex‐matched general population (
P
=0.62). A total of 141 (88%) patients had resting left ventricular outflow tract gradient at the last clinical checkup ≤30 mm Hg. Obstruction was reduced from 63±32 to 15±19 mm Hg (
P
<0.01), and the mean
NYHA
class decreased from 2.0±0 to 1.3±0.1 (
P
<0.01); 69%, 29%, and 2% of patients were in
NYHA
class I,
II
, and
III
at the last clinical checkup, respectively.

Conclusions

Mildly symptomatic hypertrophic obstructive cardiomyopathy patients treated with
ASA
had sustained symptomatic and hemodynamic relief with a low risk of developing severe heart failure. Their survival is comparable to the general population.
Weekday and Survival After Cardiac Surgery—A Swedish Nationwide Cohort Study in 106 473 Patients
Authors: Dalén Magnus , Edgren Gustaf , Ivert Torbjörn , Holzmann Martin J. , Sartipy Ulrik 
Published: May 2017

Background
The purpose of this study was to investigate the association between weekday of surgery and survival following cardiac surgery.

Methods and Results

In a nationwide cohort study, we included all patients who underwent cardiac surgery in 1999–2013 from the
SWEDEHEART
(Swedish Web‐system for Enhancement and Development of Evidence‐based care in Heart disease Evaluated According to Recommended Therapies) register. All‐cause mortality until March 2014 was obtained from national registers. The association between weekday of surgery and mortality was estimated using Cox regression, and reported as hazard ratios with 95%
CI
. We used the restricted mean survival time difference to estimate loss of life related to weekday of surgery. Among 106 473 patients, 25 221 (24%), 24 471 (23%), 22 977 (22%), 20 189 (19%), 9251 (8.7%), and 4364 (4.1%) underwent surgery during a Monday, Tuesday, Wednesday, Thursday, Friday, and a Saturday/Sunday, respectively. More patients were operated on urgently during Friday to Sunday, and unadjusted analyses showed higher early and late mortality in those patients. The adjusted hazard ratios (95%
CI
) were 1.00 (0.89–1.13), 1.00 (0.88–1.12), 1.02 (0.90–1.16), 1.17 (1.01–1.37), and 1.05 (0.86–1.29) in patients who underwent surgery during a Tuesday, Wednesday, Thursday, Friday, and Saturday/Sunday compared to a Monday, after 1 year of follow‐up conditional on 30‐day survival. In elective surgery (n=46 146), the 1‐year restricted mean survival time difference (95%
CI
) was −0.5 (−1.8–0.8), −0.5 (−1.9–0.8), −1.0 (−2.6–0.5), 0.02 (−2.2–2.3), and −1.2 (−6.3–3.9) days in patients who underwent surgery during a Tuesday, Wednesday, Thursday, Friday, and a Saturday/Sunday, respectively, compared to a Monday.

Conclusions
We found no evidence of a clinically relevant weekday effect in patents who underwent cardiac surgery in Sweden during a 15‐year period. These data suggest that the early risk and long‐term prognosis following cardiac surgery was not affected by the weekday of surgery.

Clinical Trial Registration

URL
:
http://www.clinicaltrials.gov
. Unique identifier:
NCT
02276950.
Smell and Taste Impairment After Total Laryngectomy
Authors: Riva Giuseppe , Sensini Matteo , Corvino Andrea , Pecorari Giancarlo , Garzaro Massimiliano 
Published: May 2017

Objective: Aim of this observational study is the evaluation of olfactory and gustatory impairments in laryngectomized long-term survivors compared to control subjects. Correlation between smell and taste alterations, age, and previous adjuvant treatments in laryngectomees was investigated. Methods: Fifty control subjects and 50 patients who underwent total laryngectomy for advanced laryngeal carcinoma were evaluated. All subjects underwent symptoms evaluation, oropharyngeal exam, endoscopic fiberoptic nasal examination, and Taste Strips and Sniffin’ Sticks tests. Results: Hyposmia was reported by all laryngectomees and hypogeusia by 54% of patients. Sniffin’ Sticks and Taste Strips tests demonstrated a statistically significant difference between controls and laryngectomees regarding olfactory threshold, odor discrimination and identification, Threshold Discrimination Identification (TDI) score, and sour, salty, and gustatory Total Taste score ( P < .05). Multivariate analysis for Total Taste score in laryngectomees showed a statistically significant correlation with aging, having an odds ratio of 0.127 for age ≥65 years, but not with TDI score, radiotherapy, and follow-up time, whereas multivariate analysis for TDI score demonstrated no correlation with radiotherapy, age, and follow-up time. Conclusions: Total laryngectomy determines olfactory and gustatory impairments that should be taken into account in clinical practice. Relationships between sensorial alterations, aging, follow-up period, and adjuvant treatments should be further evaluated in prospective studies.
Image quality of low-radiation dose left atrial CT using filtered back projection and an iterative reconstruction algorithm: intra-individual comparison in unselected patients undergoing pulmonary vein isolation
Authors: Fahlenkamp Ute Lina , Diaz Ramirez Ivan , Wagner Moritz , Schwenke Carsten , Huppertz Alexander , Hamm Bernd , Lembcke Alexander 
Published: May 2017

Background Computed tomography (CT) of the left atrium (LA) is performed prior to pulmonary vein isolation (PVI) to improve success of circumferential ablation for atrial fibrillation. The ablation procedure itself exposes patients to substantial radiation doses, therefore radiation dose reduction in pre-ablational imaging is of concern. Purpose To assess and compare diagnostic performance of low-radiation dose preprocedural CT in patients scheduled for PVI using two types of reconstruction algorithms. Material and Methods Forty-six patients (61 ± 10 years) scheduled for PVI were enrolled in this study irrespective of body-mass-index or cardiac rhythm at examination. An electrocardiographically triggered dual-source CT scan was performed. Filtered back projection (FBP) and iterative reconstruction (IR) algorithms were applied. Images were integrated into an electroanatomic mapping (EAM) system. Subjective image quality was scored independently by two readers on a five-point scale for both reconstruction algorithms (1 = excellent to 5 = non-diagnostic). Signal-to-noise ratio (SNR), contrast-to-noise ratio (CNR), and effective radiation dose were calculated. Results Data acquisition and EAM integration were successful in all patients. Median image quality score was 1 for both FBP (quartiles = 1, 1.62; range = 1–3) and IR (quartiles = 1, 1.5; range = 1–3). Mean SNR was 7.61 ± 2.14 for FBP and 9.02 ± 2.69 for IR. Mean CNR was 5.92 ± 1.80 for FBP and 6.95 ± 2.29 for IR. Mean effective radiation dose was 0.3 ± 0.1 mSv. Conclusion At a radiation dose of 0.3 ± 0.1 mSv, high-pitch dual-source CT yields LA images of consistently high quality using both FBP and IR. IR raises SNR and CNR without significantly improving subjective image quality.