bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
The Use of Therapeutic Nanoparticulate Systems for Treating Atopic Dermatitis
Authors: Lin Yin-Ku , Chou Wei-Ling , Wang Pei-Wen , Yang Shih-Chun , Fang Jia-You 
Published: December 2017

Background:
Atopic dermatitis (AD) is a chronic inflammatory skin disorder involving
defects in epidermal barrier function and abnormal immune response to environmental stimuli. Standard
treatment of AD involves topical application of emollients and anti-inflammatory drugs such as
corticosteroids.

Objective:
Because of the barrier function defects in AD skin, the topical drug delivery can lead to
systemic drug absorption, thereby eliciting systemic complications. Nanoparticles as the carriers used
for cutaneous drug delivery provide some benefits over conventional formulations, including enhanced
stability, improved epithelium permeability and bioavailability, controlled drug release, skin
targeting, and minimal side effects. In recent years, the concept of using nanocarriers as vehicles for
drug delivery to manage AD has attracted increasing attention. Polymeric nanoparticles, lipid
nanoparticles, and liposomes are the most extensively studied nanocarriers for the treatment of AD.
In this review, we highlight the recent progress on the development of nanosystems for AD treatment.

Method:
We systematically introduce the concepts and amelioration mechanisms of the nanomedical
techniques for AD treatment. Different AD animal models for evaluating the efficacy of the therapeutic
nanoparticles are described herein.

Results:
The discrepancy of the nanoparticle skin absorption between healthy skin and AD skin is
also discussed.

Conclusion:
This review aimed to summarize the evidence for the therapeutic advantages of
nanoparticles over the conventional AD therapy.
3D Hierarchical Ni/NiCo2O4 Core-Shell Nanotube Arrays with High Capacitance and Stable Cycling Performance for Supercapacitor
Authors: Li Ying-Qi , Li Jian-Chen , Han Li-Ping , Shi Hang , Wen Zi , Liu Gang , Lang Xing-You , Jiang Qing 
Published: December 2017

Background:
Binary metal oxides, such as spinel nickel cobaltite (NiCo2O4), are attractive
pseudocapacitive materials in electrochemical supercapacitors because they have higher theoretical
capacitance than carbonaceous materials, and higher electronic conductivity than conventional
monometal oxides. However, their practical pseudocapacitive performance is dramatically hindered
by traditional electrode assembly technologies, through which extremely high internal resistances are
generated at supplementary interfaces within nanostructured binary metal oxides and between binary
metal oxides/current collector.

Methods:
Here, we develop polymer-binder-free hybrid electrodes by employing Ni nanotube arrays
as 3D current collectors for the loading of electroactive NiCo2O4 nanosheets (Ni/NiCo2O4 nanotube
array).

Results:
As a result of the remarkably enhanced electronic conductivity and ion diffusion, the
Ni/NiCo2O4 nanotube array electrodes exhibit a specific capacitance of as high as ~753 F g-1 at a
scan rate of 5 mV s-1 and rate performance, in addition to a long-term cycling stability.

Conclusion:
The outstanding performance makes the Ni/NiCo2O4 nanotube array to be an efficacious
power source electrode in a wide range of applications.
Вплив психоемоційного перенапруження у дітей молодшого шкільного віку на частоту рекурентних захворювань респіраторного тракту та функціональний стан міокарда
Authors: Ovcharenko L.S. , Sheludko D.N. , Vertegel A.A. 
Published: December 2017

Актуальність. Науково-технічний прогрес, інтенсифікація навчального процесу та інформаційні перевантаження мають негативний вплив на ще несформовану центральну нервову систему молодшого школяра, викликаючи психоемоційне перенапруження, що позначається на збільшенні частоти рекурентних захворювань респіраторного тракту (ГРЗ) та функціональному стані міокарда. Через це було проаналізовано функціональний стан міокарда у дітей із рекурентними ГРЗ. Встановлена критична тривалість роботи дитини молодшого шкільного віку з електронними комунікаційними засобами зв’язку, що впливає на якість нічного сну і характер ранкового пробудження. Вивчено зв’язок вищепереліченого з частотою рекурентних ГРЗ, рівнем шкільної тривожності і станом функціонального резерву міокарда. Мета роботи: вивчення показників функціонального резерву міокарда у дітей молодшого шкільного віку залежно від частоти гострих захворювань респіраторного тракту та рівня психоемоційного навантаження. Матеріали та методи. Обстежено 239 дітей віком від 6 до 9 років. Проведено аналіз стану функціонального резерву міокарда у школярів з різною частотою гострих захворювань респіраторного тракту залежно від віку. А також вивчено вплив електронних засобів комунікації на якість нічного сну і характер ранкового пробудження, визначено рівень шкільної тривожності. В ході дослідження діти були розділені на дві групи. Група 1 — діти з рекурентними ГРЗ — 143 людини. Група 2 — діти, які епізодично хворіють на ГРЗ, — 96 осіб. Результати. Із 239 дітей з рекурентними ГРЗ 173 дитини мають знижений функціональний резерв міокарда (72,4 %). Серед дітей з рекурентними ГРЗ частота зниження функціонального резерву міокарда зустрічалася у 76,2 %, а у дітей, які хворіють епізодично, — у 66,7 % випадків. Школярі з рекурентними ГРЗ частіше, ніж діти, які хворіють епізодично, проводять час з електронними комунікаційними засобами зв’язку, виявлений сильний позитивний зв’язок зниження функціонального резерву міокарда з часом, проведеним за гаджетами, порівняно з дітьми, які хворіють на ГРЗ епізодично. Висновки. Діти з рекурентними ГРЗ більше, ніж діти, які хворіють епізодично, проводять часу за електрон­ними комунікаційними засобами зв’язку. Серед дітей з рекурентними захворюваннями респіраторного тракту частіше виявляються ознаки порушення нічного сну й ранкового пробудження. Школярі з рекурентними ГРЗ частіше, ніж діти, які хворіють епізодично, мають високу шкільну тривожність. Тривале використання електронних комунікаційних засобів зв’язку, порушення нічного сну й характеру ранкового пробудження супроводжуються зниженням функціонального резерву міокарда.
Стан здоров’я юних спортсменів — вихованців училища фізичної культури
Authors: Nyankovskyy S.L. , Plastunova O.B. 
Published: December 2017

Актуальність. Стан здоров’я юних спортсменів — вихованців училища фізичної культури залишається невивченим. Мета дослідження — порівняльна оцінка стану здоров’я юних спортсменів залежно від віку, статі та виду спорту. Матеріали та методи. Вивчено стан здоров’я 499 вихованців училища фізичної культури (330 хлопців і 169 дівчат) віком 12–19 років — представників 14 видів спорту за результатами медичних оглядів і записів у картах диспансерного спостереження. Результати. У 72 % учнів спостерігалися відхилення від норми показників електрокардіограми, у 65 % — соматичні та інфекційні захворювання, у 48 % — патологія опорно-рухового апарату, у 35 % — травми, 14 % учнів пред’являли скарги на стан здоров’я, частота яких, як правило, залежала від їх віку та статі. Специфіка виду спорту суттєво впливала на частоту відхилень на електрокардіограмі, менш істотно — на частоту патології опорно-рухового апарату, травм і майже не впливала на частоту інших соматичних та інфекційних захворювань. Висновки. Більша частота відхилень на електрокардіограмі, захворювань і травм реєструється в представників циклічних, технічних видів спорту, боротьби та п’ятиборства.
Лікування внутрішньошкірних та поверхневих гемангіом у дітей
Authors: Rybalchenko V.F. , Rybalchenko I.G. , Demidenko Yu.G. 
Published: December 2017

Актуальність. Гемангіоми — це доброякісні пухлини, що серед різних новоутворень у дітей становлять до 80 %. Втім у новонароджених становлять 0,3–2,6 %, а в дітей віком 1 рік — до 10–12 %. Мета роботи: покращити результати лікування внутрішньошкірних та поверхневих гемангіом у дітей за рахунок удосконалення міні-інвазивних хірургічних технологій. Матеріали та методи. Обстежено 43 дитини віком від 1 до 12 років (жіночої статі — 29 (67,4 %)), яким проведено лікування. У 11 (25,6 %) хворих здійснено динамічне спостереження. У 32 (74,4 %) дітей проведено міні-інвазивне лікування. Результати. Установлена така локалізація гемангіом: волосиста частина голови — 4 (9,3 %), ніс — 5 (11,6 %), щока — 4 (9,3 %), тулуб — 8 (18,6 %), пояс — 5 (11,6 %), верхні кінцівки — 9 (21 %), нижні кінцівки — 8 (18,6 %). Інволютивні зміни гемангіом визначені у 2 дітей віком понад 10 місяців (18,1 %), в 11 місяців — у 3 (27,2 %), а після 12–13 місяців — у 5 (45,4 %) та більш активні зміни сталися з 14–16-го місяця. Міні-інвазивне лікування проведено в 32 дітей. У 26 хворих використана внутрішньошкірна монополярна діатермія (методика Рибальченко В.Ф., 1994) без пошкодження зовні гемангіом. Установлено, що в 16 (61,5 %) хворих була одна судина, яка живила ангіодисплазію, у 8 (30,7 %) пацієнтів — дві, а у 2 (7,8 %) — чотири. Повторний сеанс внутрішньошкірної монополярної діатермії проведено в 6 (23 %) пацієнтів, у яких гемангіоми мали від 2 до 4 судин. У 6 хворих використана термоелектрокоагуляція. Віддалені результати лікування оцінені як відмінні, рецидивів не було. Висновки. Інволюція гемангіом встановлена у 25,6 % хворих дітей при динамічному спостереженні та щомісячному моніторингу параметрів останньої. При лікуванні внутрішньошкірних та поверхневих гемангіом у дітей доцільним є використання малоінвазивних хірургічних технологій: внутрішньошкірної монополярної діатермії та термоелектрокоагуляції, що була ефективною в 74,4 % хворих дітей.
Морфологічні зміни головного мозку при діабетичній енцефалопатії
Authors: Mikhaylichenko Т.Е. 
Published: December 2017

Метою наведеної роботи було вивчення морфологічних характеристик змін головного мозку у хворих із діабетичною енцефалопатією (ДЕ) на підставі дослідження аутопсійного матеріалу. Матеріали та методи. В роботі наведено результати 14 секційних спостережень. Середній вік хворих становив 51,0 ± 3,4 року. Шматочки мозку фіксували в розчині IHC Zink Fixative, виготовляли серійні парафінові зрізи товщиною 10 ± 1 мкм. Препарати фарбували гематоксиліном і еозином, конго рот, тіоніном за методом Ніссля, ставили ШИК-реакцію, імпрегнували нітратом срібла за методом Більшовського і хлоридом золота за Кахалем, проводили морфометричне дослідження за Г.Г. Автанділовим. Препарати досліджували на мікроскопі Olympus AX70 з цифровою камерою Olympus DP50. Мікрофотографування препаратів здійснювалося з використанням програми AnalysisPro 3.2. Результати. Основними цито-ангіоархітектонічними проявами ДЕ є дифузна альтерація базальних мембран і ендотелію судин мікроциркуляторного русла, меншою мірою — артеріол, внутрішньомозкових артерій і вен. Висока щільність (питомий обсяг) капілярної мережі при ДЕ морфологічно відображає картину капілярного паралітичного застою. Капілярний застій супроводжується стазом крові, збільшенням навколосудинного капілярного простору (простір Вірхова — Робіна), ширина якого є морфологічним еквівалентом лімфатичної дисциркуляції. Ранні морфологічні ушкодження стінок капілярів — потовщення і розщеплення основної мембрани з накопиченням ШИК-позитивних речовин, вогнищева проліферація ендотеліоцитів. До пізніх пошкоджень відносяться капілярний фіброз і гіаліноз, проліферація перицитів, що супроводжується різким порушенням транскапілярного транспорту. Порушення стріарної і радіарної цитоархітектоніки в I–IV шарах головного мозку, випадіння нейронів (нейрональні спустошення) проявляються вогнищевим випадінням гангліозних і пірамідальних клітин. Висновки. Ранніми зворотними морфологічними змінами нейронів є набухання нейронів (гідропічна дистрофія нервових клітин), вогнищевий гіперхроматоз. Незворотними структурними ушкодженнями нейронів є лізис ядра і ядерця з гомогенізацією цитоплазми, формування клітин-тіней, вакуолізація цитоплазми, перицелюлярний набряк, лізис відрост­ків у поєднанні з нейрофагією. Є характерним поєднання гострих альтернативних ушкоджень нейронів із хронічними (ішемічного характеру) — пікноз, зморщування ядер з вираженою атрофією цитоплазми.
Лікування солідних вузлів щитоподібної залози з використанням лазеріндукованої термотерапії
Authors: Shidlovskyi O.V. 
Published: December 2017

Актуальність. Невирішеними питаннями застосування лазеріндукованої інтерстиціальної термотерапії (ЛІТТ) у лікуванні солідних вузлів щитоподібної залози (ЩЗ) на сьогодні є визначення показань і протипоказань, методики і технології її виконання, підвищення ефективності і покращання віддалених результатів. Мета дослідження: вивчити вплив ЛІТТ на навколовузлову тканину і функціональну здатність ЩЗ, визначити фактори, що впливають на терміни заміщення вузла сполучною тканиною та її об’єм, розробити показання до повторного застосування термотерапії. Матеріали та методи. З використанням ЛІТТ проліковані 272 хворі на вузловий зоб без ознак кістозної дегенерації. Усі пацієнти — жінки віком від 22 до 68 років. Об’єм вузлів був у межах від 0,8 до 5,0 см3. За ультразвуковими характеристиками, зокрема за ехогенністю, вузли були такими: 46 — гіпоехогенні, 189 — ізоехогенні та 37 — гіперехогенні. Використовували діодний лазер Лахта-Мілон. ЛІТТ проводили за таких параметрів: довжина хвилі 1060 нм, безперервний режим, потужність випромінювання у межах від 2,5 до 3,2 Вт. Перебіг ЛІТТ контролювали сонографічно. Зміни у вузлі, навколовузловій тканині та функцію залози після ЛІТТ визначали на другу добу, через 2 тижні, через 1, 3, 6, 9 та 12 місяців після маніпуляції. Результати. На другу добу після лазерної термотерапії у вузлах розвивається асептичне запалення, а розміри їх збільшуються на 25–30 %. У подальшому, у визначені терміни обстеження, розміри вузлів зменшувались, показники гормональної функції не змінювались. Через 6 місяців після ЛІТТ при розмірах вузлів до 2 см повне їх заміщення сполучною тканиною відмічалось у всіх випадках гіпо- й ізоехогених вузлів і в 71 % — гіперехогенних, а при розмірах від 2 до 5 см — у 75 % випадків вузлів гіпоехогенної структури, 18 % — ізоехогенної і не було позитивного ефекту у разі гіперехогенних вузлів. У випадках неефективного лікування знадобилося проведення повторної ЛІТТ, після якої у всіх пацієнтів настала повна редукція вузла. Висновки. У розроблених режимах ЛІТТ не викликає деструктивних змін у навколовузловій тканині і розладів гормональної функції залози. Тривалість регресу і заміщення вузла сполучною тканиною визначають його ехогенність і об’єм. Показаннями до повторного застосування термотерапії є залишкова тканина в ділянці вузла в межах більше 42 % від вихідного об’єму через півроку після проведеного лікування та наявність у ній тиреоїдного епітелію.
Порівняльна оцінка впливу чинників прогресування діабетичної ретинопатії на показники ліпідного обміну при метаболічному синдромі
Authors: Pуlуpenko L.Yu. , Serdіuk V.М. , Kucher O.P. 
Published: December 2017

Актуальність. З огляду на те, що відносний внесок різних факторів на ризик розвитку ретинопатії залишається невизначеним, є актуальними пошук і вивчення нових факторів ризику розвитку і прогресування діабетичної ретинопатії (ДРП) та їх модифікуючий вплив на компоненти метаболічного синдрому (МС) при цукровому діабеті (ЦД) 2-го типу. Мета: виконати порівняльну оцінку впливу деяких факторів прогресування ДРП на показники ліпідного обміну при МС. Матеріали та методи. Дослідження проведені в 64 пацієнтів (95 очей) із ЦД 2-го типу, МС і ДРП (чоловіки і жінки, середній вік — 61,55 ± 2,37 року, середня тривалість діабету — 11,20 ± 2,11 року, середній рівень HbA1с — 9,89 ± 0,78 %, середній індекс маси тіла — 34,55 ± 3,75 кг/м2), яких залежно від стадії ДРП розподілили на 3 групи. Результати. Модифікуючий вплив на рівень загального холестерину в крові у хворих із ЦД 2-го типу і ДРП справляють: вік пацієнтів (до 60 років), тривалість діабету (до десяти років), декомпенсація вуглеводного обміну — для третьої стадії ДРП, особливість терапії ЦД 2-го типу — для другої стадії ДРП; на рівень холестерину ліпопротеїнів низької щільності: молодший вік хворих, декомпенсація діабету — для третьої стадії ДРП, особливість гіпоглікемічної терапії (інсулінотерапія), менша тривалість діабету — для другої стадії ДРП; на рівень тригліцеридів: вік пацієнтів (до 60 років), тривалість діабету (до десяти років) і інсулінотерапія — для першої та третьої стадій ДРП. Висновки. Особливості цукрознижувальної терапії можуть слугувати новим фактором прогресування ДРП.
Особливості баріатричного впливу Стифімолу в пацієнтів із цукровим діабетом 2-го типу з ожирінням та артеріальною гіпертензією
Authors: Zuiev K.O. 
Published: December 2017

Мета: оцінити вплив лікування фіксованою комбінацією екстракту гарцинії камбоджійської, хрому піколінату, L-тирозину, L-карнітину та водоростей бурих сухого екстракту на антропометричні показники, а також кількість жирової тканини (ЖТ) і характер її розподілу за допомогою двофотонної рентгенівської абсорбціометрії у хворих на цукровий діабет (ЦД) 2-го типу з ожирінням та артеріальною гіпертензією. Матеріали та методи. У дослідження були включені 53 пацієнти (з них 25 чоловіків) віком 55,90 ± 2,15 року з ЦД 2-го типу, артеріальною гіпертензією та ожирінням (індекс маси тіла (ІМТ) ≥ 30 кг/м2). Результати. Через 12 тижнів лікування такою фіксованою комбінацією в дозі по 1 капсулі 3 рази на день відмічене статистично значуще зниження маси тіла на 4,5 ± 0,6 % (P1 = 0,0001) та ІМТ — на 4,60 ± 0,59 % (P1 = 0,0001), а також зменшення загальної кількості ЖТ на 4,16 ± 1,33 % (P1 = 0,003). Зниження маси тіла відбулося за рахунок абдомінальної ЖТ, про що свідчить статистично значуще зменшення кількості ЖТ в абдомінальному компартменті на 6,02 ± 10,15 % (P1 = 0,0003), а також зниження окружності талії як у чоловіків, так і в жінок на 6,73 ± 1,24 % (P1 = 0,0001) і 4,06 ± 0,77 % (P1 = 0,0009) відповідно. Висновки. Терапія означеною фіксованою комбінацією привела до зниження маси тіла в основному за рахунок абдомінальної ЖТ.
Surface Modification with Silane Coupling Agent on Tensile Properties of Natural Fiber Composite
Authors: Wirawan Willy Artha , Setyabudi Sofyan Arief , Widodo Teguh Dwi , Choiron Moch. Agus 
Published: December 2017

Biocomposite is an innovation of renewable material in engineering made from the bark fiber of waru (Hibiscus tiliaceus, the bark is environmentally friendly and has the potential to be developed. The purpose of this study is to modify biocomposite by adding methacryloxypropyltrimethoxysilane-coupling agent on waru bark fiber (Hibiscus tiliaceus) as an effort to improve tensile properties. Waru bast fibers, as reinforcement, were prepared by alkali procces using 6% NaOH solution for 120 minutes and then added 0.75% coupling agent and ordered using continous fibers with 0°/0°, 0°/90° and 45°/45° orientation. After that, the Biocomposites were formed with a polyester matrix using Vacuum Pressure Resin Infusion (VAPRI) method. The results of SEM tested showed the quality improvement of the bonds bringing significant impact on the tensile properties of the waru bark biocomposite. On the continous fiber 0°/90° orientated showed that the highest strength was 401.368 MPa, while biocomposites with 45°/45° orientation has lowest tensile strength of 65.243 MPa
Prevalence of Helicobacter Pylori among Patients undergoing Gastrodudenoscopy in a Hospital in Western Nepal
Authors: Shakya Raju Prasad , Regmi Sudeep , Adhikari Suraj 
Published: December 2017

Introduction: Helicobacter pylori (H. pylori) related chronic gastritis is a major health problem worldwide, specially in the developing countries. The prevalence of H. pylori infection has been reported to vary between and even within countries. There are limited data on this infection in Western Nepal. Our objective was to study the prevalence of H. pylori infection and its association with presenting complains and upper gastrointestinal diseases.
Methods: Medical records of patients undergoing gastrodudenoscopy and biopsy for various upper gastrointestinal symptoms from 1st of January 2015 to 30th of June 2017 were reviewed for presence of H. pylori infection, demographics, indications for gastrodudenoscopy, and histopathology findings. T-test, Chi-square test, and Fisher exact test were applied.
Results: Two hundred fifty six patients (135 male and 121 female) with a mean age of 47 (SD = 16.5) underwent gastroscopic biopsy and had an overall H. pylori prevalence of 24.6%. H. pylori infection was most commonly noted between 41 to 60 years of age. Gender did not seem to be significantly associated (p = 0.82) but gastrointestinal bleed was significantly associated with H. pylori infection (p = 0.006). The most common histopathological diagnosis was gastritis followed by gastrodudenitis; however, none of the diagnosis were found to be significantly associated with H. pylori infection.
Conclusion: The overall prevalence of H. pylori infection was 24.6% and was most common between 40 to 60 years of age. Heart burn was the most common symptom and gastrointestinal bleed was the only significantly associated symptom with H. pylori infection.
PROJETO URBE
Authors: Everling Marli Teresinha 
Published: December 2017

Relações de Uso, Contexto Urbano, Design
Este relato aborda as intenções, ações e resultados do projeto de pesquisa URBE vinculado ao Programa de Pós-Graduação em Design PPGDesign/Univille. Destaca-se que a ênfase da proposta é considerar aspectos relacionados ao Design observando Relações de Uso estabelecidas com o espaço urbano, bem como, desafios pertinentes a esta temática no contexto de empreendimentos sociais, públicos e privados.
ESTUDO ERGONÔMICO DE AMBIÊNCIA NO HABITAR DOMÉSTICO DO ACOLHIMENTO INSTITUCIONAL
Authors: Savi Aline Eyng , Dischinger Marta 
Published: December 2017

Estudo Ergonômico, Ambiência, Acolhimento Institucional
O acolhimento institucional recebe crianças e adolescentes e salvaguarda os direitos básicos. O estudo ergonômico teve o objetivo de definir parâmetros para o ambiente construído aproximar-se da ambiência do habitar doméstico. O método principal foi o Jogo de Imagens e Palavras. Privacidade e territorialidade mostraram-se importantes para alcançar o objetivo.
Ergonomic study, Ambience, Shelter
The shelter receives children and adolescents, and safeguard the basic rights. The ergonomic study aimed to define parameters for the built environment approach the ambience of domestic dwelling. The main method was the game Images and Words. Privacy and territoriality shown to be important to achieve the goal.
BARREIRAS À ADOÇÃO DO DESIGN INCLUSIVO NA PRÁTICA DO DESIGN
Authors: Zitkus Emilene 
Published: December 2017

design universal, processo de design, indústria.
O emprego do design inclusivo na prática profissional npossibilita que novos produtos do dia-a-dia sejam usados de maneira igualitária, por uma diversidade de pesssoas, independente da idade, ou das capacidades físicas, sensoriais ou cognitivas. No entanto, seus princípios e métodos não tem sido amplamente aplicados no contexto industrial. Este artigo analisa algumas das barreiras à adoção do design inclusivo na prática industrial, e sugere maneiras de incorporar inclusividade no papel do designer e do cliente.
DESIGN E TECNOLOGIA ASSISTIVA:
Authors: Scatolim Roberta Lucas , Guarnetti dos Santos João Eduardo , Da Cruz Landim Paula , Casari Odair 
Published: December 2017

tecnologia assistiva, cadeira de rodas, Arduino.
A acessibilidade é um direito, mas ainda são necessárias pesquisas e desenvolvimento de objetos que propiciem aos deficientes físicos a realização de atividades sem dificuldade. O objetivo é mostrar como a Inteligência Artificial e as Cadeiras de Rodas Inteligentes têm beneficiado aqueles que possuem mobilidades reduzidas, enfatizando o sistema Arduino, que possibilita o aprimoramento de tecnologias assistivas, com o desenvolvimento de objetos interativos e recursos que capazes de trazer mais qualidade de vida ao portador de lesão medular, com independência e segurança em seu cotidiano, além de contribuir para um design acessível, sem restrição de uso.