ФЕНОМЕН «КУЛЬТУРА МОВИ» В ЛІНГВОСОФІЇ ПАВЛА ЗАГРЕБЕЛЬНОГО
Authors: Голікова Н. 
Published: September 2024

Постановка проблеми. Однією з актуальних проблем сучасної лінгвоукраїністики є всебічне дослідження мови художніх творів письменників, які активно продукують різнотипні новотвори, що становлять важливий сегмент національної культури та мови. У межах сучасної інтегративної лінгвостилістики їх розглядають у контексті таких питань, як: «мова і культура», «мова і людина», «мова і ситуація спілкування», що дає змогу синтезувати багатогранний мовосвіт митців, спираючись на внутрішньо- та зовнішньомовні чинники. Такого комплексного аналізу досі потребує літературний доробок П. Загребельного – одного з найвідоміших українських письменників другої половини ХХ – початку ХХІ ст., мовне багатство художньої прози якого ще повністю не охоплене й не осягнене науковцями як щодо розмаїття оригінальних виражально-зображальних засобів, так і щодо його індивідуально-авторських лінгвософських глибин та своєрідного новаторства в царині художньо-реалістичної інтерпретації національно-мовної картини світу українців.
Мета статті – із погляду сучасної лінгвостилістики обґрунтувати різнотипні контекстуальні вияви та засоби ословлення феноменального поняття «культура мови», що є важливим фрагментом індивідуально-мовної картини світу П. Загребельного.
Методи дослідження. У праці використано описовий метод – для витлумачення поняття «культура мови»; метод лінгвостилістичного аналізу, що вможливлює виявлення різнотипних індивідуалізмів як виражально-зображальних засобів мови аналізованих текстів; метод інтегративного аналізу, який покладено в основу комплексного студіювання маркувально-текстових мовних одиниць з погляду неології, лінгвостилістики, когнітивної лінгвістики; когнітивно-текстовий метод – для визначення узагальнених висловлень філософського змісту у вертикальному контексті авторської мовотворчості.
Основні результати дослідження. Феномен «культура мови» належить до найважливіших понять, що становлять осереддя духовного світу українського народу. Останнім часом воно є важливим не лише для мовознавців, а й для письменників, політиків, журналістів, діячів у різних сферах мистецтва, служителів церкви та ін. Лексема «культура» в мовознавчій науці набула чимало додаткових семантико-термінологічних відтінків. Загалом це слово належить до еврисемантів, а втім, у зв’язку з лексемою «мова» воно зазнало істотного семантичного звуження. Поняття «культура мови» наразі найбільшою мірою актуалізоване в лінгвостилістиці та ортології.
П. Загребельний, до мовотворчості якого апельовано у науковій розвідці, завжди дбав про культуру української мови та її нормативні засади. У художній мовотворчості письменника зближені поняття «мова» і «слово» відбивають найважливіші ознаки культури української мови, їх діалектичний зв՚язок оприявнено в низці самобутніх авторських мудрослів’їв. Крилаті слова та філософські роздуми П. Загребельного розглянуто в науково- дослідницькій площині сучасної інтегративної лінгвостилістики, методологійною основою для якої є лінгвософія, тобто «мудрість мови». У лінгвософії автора поняття «культура мови» концентрує низку таких проблем, як: рідна мова, її значення для формування української нації; мова і церква; мова і суспільство; слово у сміховій культурі українського народу тощо.
Висновки і перспективи. Феноменальне поняття «культура мови» є одним із ключових в індивідуально-мовній картині світу П. Загребельного. У письменницькій лінгвософії воно репрезентоване низкою інноваційних лінгвоодиниць, серед яких – численні мудрослів՚я філософського змісту, що своєрідно відбивають ставлення самого митця до культури мови в суспільстві. Перспективи щодо вивчення цієї актуальної проблеми вбачаємо в подальшому аналізові художніх творів інших українських письменників.