bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Androgen Receptor Supports an Anchorage-Independent, Cancer Stem Cell-like Population in Triple-Negative Breast Cancer
Authors: Barton Valerie N. , Christenson Jessica L. , Gordon Michael A. , Greene Lisa I. , Rogers Thomas J. , Butterfield Kiel , Babbs Beatrice , Spoelstra Nicole S. , D'Amato Nicholas C. , Elias Anthony , Richer Jennifer K. 
Published: May 2017

Abstract
Preclinical and early clinical trials indicate that up to 50% of triple-negative breast cancers (TNBC) express androgen receptor (AR) and are potentially responsive to antiandrogens. However, the function of AR in TNBC and the mechanisms by which AR-targeted therapy reduces tumor burden are largely unknown. We hypothesized that AR maintains a cancer stem cell (CSC)-like tumor-initiating population and serves as an antiapoptotic factor, facilitating anchorage independence and metastasis. AR levels increased in TNBC cells grown in forced suspension culture compared with those in attached conditions, and cells that expressed AR resisted detachment-induced apoptosis. Culturing TNBC cells in suspension increased the CSC-like population, an effect reversed by AR inhibition. Pretreatment with enzalutamide (Enza) decreased the tumor-initiating capacity of TNBC cells and reduced tumor volume and viability when administered simultaneously or subsequent to the chemotherapeutic paclitaxel; simultaneous treatment more effectively suppressed tumor recurrence. Overall, our findings suggest that AR-targeted therapies may enhance the efficacy of chemotherapy even in TNBCs with low AR expression by targeting a CSC-like cell population with anchorage independence and invasive potential. Cancer Res; 77(13); 3455–66. ©2017 AACR.
A Systematic Analysis of Oncogenic Gene Fusions in Primary Colon Cancer
Authors: Kloosterman Wigard P. , Coebergh van den Braak Robert R.J. , Pieterse Mark , van Roosmalen Markus J. , Sieuwerts Anieta M. , Stangl Christina , Brunekreef Ronne , Lalmahomed Zarina S. , Ooft Salo , van Galen Anne , Smid Marcel , Lefebvre Armel , Zwartkruis Fried , Martens John W.M. , Foekens John A. , Biermann Katharina , Koudijs Marco J. , Ijzermans Jan N.M. , Voest Emile E. 
Published: May 2017

Abstract
Genomic rearrangements that give rise to oncogenic gene fusions can offer actionable targets for cancer therapy. Here we present a systematic analysis of oncogenic gene fusions among a clinically well-characterized, prospectively collected set of 278 primary colon cancers spanning diverse tumor stages and clinical outcomes. Gene fusions and somatic genetic variations were identified in fresh frozen clinical specimens by Illumina RNA-sequencing, the STAR fusion gene detection pipeline, and GATK RNA-seq variant calling. We considered gene fusions to be pathogenically relevant when recurrent, producing divergent gene expression (outlier analysis), or as functionally important (e.g., kinase fusions). Overall, 2.5% of all specimens were defined as harboring a relevant gene fusion (kinase fusions 1.8%). Novel configurations of BRAF, NTRK3, and RET gene fusions resulting from chromosomal translocations were identified. An R-spondin fusion was found in only one tumor (0.35%), much less than an earlier reported frequency of 10% in colorectal cancers. We also found a novel fusion involving USP9X-ERAS formed by chromothripsis and leading to high expression of ERAS, a constitutively active RAS protein normally expressed only in embryonic stem cells. This USP9X–ERAS fusion appeared highly oncogenic on the basis of its ability to activate AKT signaling. Oncogenic fusions were identified only in lymph node–negative tumors that lacked BRAF or KRAS mutations. In summary, we identified several novel oncogenic gene fusions in colorectal cancer that may drive malignant development and offer new targets for personalized therapy. Cancer Res; 77(14); 3814–22. ©2017 AACR.
In VivoHemin Conditioning Targets the Vascular and Immunologic Compartments and Restrains Prostate Tumor Development
Authors: Jaworski Felipe M. , Gentilini Lucas D. , Gueron Geraldine , Meiss Roberto P. , Ortiz Emiliano G. , Berguer Paula M. , Ahmed Asif , Navone Nora , Rabinovich Gabriel A. , Compagno Daniel , Laderach Diego J. , Vazquez Elba S. 
Published: May 2017

AbstractPurpose: Conditioning strategies constitute a relatively unexplored and exciting opportunity to shape tumor fate by targeting the tumor microenvironment. In this study, we assessed how hemin, a pharmacologic inducer of heme oxygenase-1 (HO-1), has an impact on prostate cancer development in an in vivo conditioning model.Experimental Design: The stroma of C57BL/6 mice was conditioned by subcutaneous administration of hemin prior to TRAMP-C1 tumor challenge. Complementary in vitro and in vivo assays were performed to evaluate hemin effect on both angiogenesis and the immune response. To gain clinical insight, we used prostate cancer patient-derived samples in our studies to assess the expression of HO-1 and other relevant genes.Results: Conditioning resulted in increased tumor latency and decreased initial growth rate. Histologic analysis of tumors grown in conditioned mice revealed impaired vascularization. Hemin-treated human umbilical vein endothelial cells (HUVEC) exhibited decreased tubulogenesis in vitro only in the presence of TRAMP-C1–conditioned media. Subcutaneous hemin conditioning hindered tumor-associated neovascularization in an in vivo Matrigel plug assay. In addition, hemin boosted CD8+ T-cell proliferation and degranulation in vitro and antigen-specific cytotoxicity in vivo. A significant systemic increase in CD8+ T-cell frequency was observed in preconditioned tumor-bearing mice. Tumors from hemin-conditioned mice showed reduced expression of galectin-1 (Gal-1), key modulator of tumor angiogenesis and immunity, evidencing persistent remodeling of the microenvironment. We also found a subset of prostate cancer patient-derived xenografts and prostate cancer patient samples with mild HO-1 and low Gal-1 expression levels.Conclusions: These results highlight a novel function of a human-used drug as a means of boosting the antitumor response. Clin Cancer Res; 23(17); 5135–48. ©2017 AACR.
КЛІНІЧНА ЕФЕКТИВНІСТЬ ПЕНТОКСИФІЛІНУ В ЛІКУВАННІ ВАГІТНИХ З ПЕРЕДЧАСНИМ РОЗРИВОМ ПЛОДОВИХ ОБОЛОНОК ПРИ НЕДОНОШЕНІЙ ВАГІТНОСТІ
Authors: Ventskivskyi B. M. , Bila V. V. , Strashko I. V. , Zagorodnia O. S. 
Published: May 2017

Мета дослідження – оцінити клінічну ефективність включення пентоксифіліну до комплексного лікування вагітних із передчасним розривом плодових оболонок .Матеріали та методи дослідження – обстежено 68 вагітних з передчасним розривом плодових оболонок в терміни 24-34 тижнів, яких розподілено на 2 групи. 33 пацієнтки групи 1 отримували традиційну токолітичну та антибактеріальну терапію, 35 вагітних групи 2 додатково отримували пентоксифілін. Оцінено частоту септичних ускладнень вагітності, пологів та післяпологового періоду.Результати та їх обговорення. Додаткове призначення пентоксифіліну вагітним з передчасним розривом плодових оболонок призводило до вірогідного зростання частки пацієнток, де вагітність було пролонговано на 5 днів – 31,4% проти 18,2% в групі традиційного лікування. З 18,2% до 2,9% знижено частку вагітних, у яких виникли показання до завчасної індукції пологів через прояви хоріоамніоніту. Досягнуто також зменшення частоти гіпертермії в пологах з 15,6% до 2,9%. Позитивний вплив на перебіг післяпологового періоду полягає у вірогідному зниженні частоти субінволюції матки з 30,3% до 5,7%, а також тривалого лейкоцитозу в післяпологовому періоді.Висновки: Включення пентоксифіліну до комплексного лікування вагітних з передчасним розривом плодових оболонок при недоношеній вагітності дозволяє збільшити частку пацієнток з пролонгуванням гестації на 5 днів, що покращує перинатальні наслідки. Призначення пентоксифіліну вагітним з передчасним розривом плодових оболонок призводить до зниження частоти гіпертермії в пологах та субінволюції матки в післяпологовому періоді.
ВПЛИВ ДЕЗІНТОКСИКАЦІЙНОЇ ТЕРАПІЇ НА ПОРУШЕННЯ ВОДНО-ЕЛЕКТРОЛІТНОГО ОБМІНУ ПРИ КЕТОАЦИДОТИЧНИХ СТАНАХ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ 2 ТИПУ
Authors: Pasуechko N. V. , Naumova L. V. , Stasiuk N. S. , Dzhula M. A. , Holyk I. V. , Kulchinska V. M. , Krytskyi T. I. 
Published: May 2017

Цукровий діабет (ЦД) належить до найбільш прогресуючих захворювань суспільства, що не обминає стороною жодну країну та жоден прошарок суспільства. Незважаючи на сучасні методи діагностики цукрового діабету та достатній арсенал лікарських засобів, досягти компенсації вдається менше ніж у 30 % пацієнтів. Упродовж життя майже у 87 % хворих на ЦД виникають гострі ускладнення. Саме тому пошук найефективніших та доступних методів лікування, з метою поліпшення електролітного обміну, та пришвидшення виведення пацієнта з стану декомпенсації залишаються досить актуальними.Мета дослідження – вивчити перебіг помірного кетоацидозу та оптимізувати методи його лікування; дослідити вплив препарату “Регідрон Оптім” на електролітний баланс при діабетичному помірному кетоацидозі та порівняти ефективність комплексного використання його у лікуванні порівняно зі стандартною терапією. Матеріали і методи. Обстежено 30 пацієнтів, хворих на ЦД, віком від 18 до 40 років із гострими його ускладненнями у стані декомпенсації.Результати досліджень та їх обговорення. Виявлено дисбаланс електролітів у пацієнтів із кетоацидозом та встановлено пришвидшення компенсації гомеостазу при використанні в комплексному лікуванні препарату “Регідрон Оптім”.Висновки. Призначення препарату “Регідрон Оптім” із дезінтоксикаційною метою вже через 24 год дозволяє достовірно знизити частоту клінічних проявів кетоацидозу, а на 3 день лікування повністю ліквідувати кетоацидоз у більшості пацієнтів. Він добре переноситься, доступний у використанні та має хороший профіль безпеки застосування, сприяє відновленню рівня електролітів у крові порівняно з контрольною групою.
СТАН ІМУННОЇ СИСТЕМИ В ПІЗНІЙ ПЕРІОД ФОРМУВАННЯ ВИРАЗКОВОЇ ХВОРОБИ НА ТЛІ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОЇ ПНЕВМОНІЇ ТА КОРЕКЦІЯ ЇЇ ПОРУШЕНЬ ТІОТРИАЗОЛІНОМ
Authors: Furdychko L. O. 
Published: May 2017

В експериментальному дослідженні охарактеризовано захворювання, які часто зустрічаються у клінічній медицині – пневмонія і виразкова хвороба шлунка (ВХШ).Мета дослідження – встановити стан імунної системи в пізній період розвитку виразкової хвороби шлунка і експериментальної пневмонії (ЕП) та вплив тіотриазоліну на її показники.Матеріали і методи. Дослідження проводили на 49 морських свинках-самцях масою 180–210 г. Експериментальну пневмонію викликали за методом В. Н. Шляпникова і співавт., виразкову хворобу шлунка моделювали за методом В. И. Комарова. Визначали вміст Т- і В- лімфоцитів (СД3 і СД19) в крові за методом Е. Ф. Чернушенко, Л. С. Когосова. Рівень циркулюючих імунних комплексів (ЦІК) у крові – за методом V. Haskova, J. Kaslik. Тіотриазолін вводили внутрішньом’язово у дозі 100 мг на1 кг маси щоденно з 10 до 18 доби експерименту. Декапітацію тварин здійснювали під ефірним наркозом на 10 та 18 доби формування запального процесу в легенях і виразкової хвороби шлунка.Результати досліджень та їх обговорення. На 10 добу експерименту вміст СД19 зріс на 71,2 % (p<0,05) і на 18 добу ЕП і ВХШ збільшився на 78,9 % (p<0,05) відносно контрольної групи тварин. Досліджуваний рівень ЦІК на 10 і на 18 доби формування ЕП і ВХШ підвищився на 86,2 % (p<0,05) і на 91,5 % (p<0,05) відповідно, порівняно з інтактними тваринами. Вміст СД3 на 10 і 18 доби знизився на 68,3 % (p<0,05) і на 62,0 % (p<0,05) відповідно проти першої групи, що свідчить про виснаження клітинного імунітету. Застосування тіотриазоліну показало підвищення Т-лімфоцитів у крові – на 21,2 % (p<0,05), зниження рівня В-лімфоцитів і ЦІК у крові – на 26,3 % (p<0,05) і 30,4 % (p<0,05) відповідно, порівняно з тваринами на 18 добу експерименту, які не піддавалися дії цього лікарського засобу.Висновоки. Виявлено депресію клітинного і зростання гуморального виду імунітету. Використання тіотриазоліну зумовлює корегуючий його вплив на показники клітинного та гуморального імунітету за умов розвитку ЕП і ВХШ.
МІКРОФЛОРА СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ГОРТАНІ У ХВОРИХ НА НЕСПЕЦИФІЧНУ ПОСТІНТУБАЦІЙНУ ГРАНУЛЬОМУ ГОРТАНІ
Authors: Kovalyk A. P. , Kovalyk P. V. 
Published: May 2017

Актуальною проблемою сучасної медицини є профілактика і лікування неспецифічної постінтубаційної гранульоми гортані. Одним із факторів виникнення даної патології є запальний процес у гортані після проведеної інтубації, спричинений мікрофлорою. Остання у пацієнтів із неспецифічною гранульомою гортані не вивчена взагалі.Мета дослідження – порівняльне вивчення загального кількісного та якісного бактеріального й грибкового обсіменіння слизової оболонки гортані у здорових людей і хворих на неспецифічну гранульому гортані.Матеріали і методи. Кількісну та якісну характеристику мікробних асоціацій і видовий склад мікрофлори слизової оболонки гортані вивчали у 40 здорових людей і 72 хворих на неспецифічну гранульому гортані. Ідентифікацію мікроорганізмів проводили згідно з класифікаційними схемами Bergey, використовуючи тест-системи “API Staph”, “API Strep”, “API 20 E”, “API NH”, “API Caryne”, “API Candida”. Антибіотикочутливість кожного штаму досліджували відповідно до Інформаційного листа №189. При цьому використовували диски з бензилпеніциліном, амоксиклавом, стрептоміцином, гентаміцином, офлоксацином, левофлоксацином, еритроміцином, цефазоліном, цефуроксином, цефтриаксоном, цефпіромом.Результати досліджень та їх обговорення. Порівняльний аналіз отриманих результатів дозволяє констатувати, що у хворих на неспецифічну постінтубаційну гранульому гортані виявлено всі ті ж види аеробних мікроорганізмів, що й у здорових людей, однак висівались вони значно частіше. Загальна щільність мікробних популяцій на слизовій оболонці гортані у здорових осіб становила (2672±614) КУО/мл, у хворих на неспецифічну гранульому – (21514±2382) КУО/мл. В обох досліджуваних групах домінували представники кокової мікрофлори. У хворих на неспецифічну гранульому гортані стрептококи висівались у 56 (77,8 %), стафілококи – у 60 (83,3 %) і нейсерії – у 65 (90,3 %) пацієнтів. Аналіз антибіотикограм мікроорганізмів, виділених у хворих на неспецифічну гранульому гортані, показав підвищення їх резистентності до досліджуваних антибіотиків, порівняно з мікрофлорою, виділеною у здорових осіб.Висновки. У процесі лікування хворих на неспецифічну гранульому гортані антибіотиками вибору можуть бути представники цефалоспоринового (цефуроксин, цефтриаксон, цефпіром) і фторхінолонового (левофлоксацин) рядів.
ДОСЛІДЖЕННЯ МІЄЛОПРОТЕКТОРНОЇ АКТИВНОСТІ ДВОХ ПРЕПАРАТІВ ГРАНУЛОЦИТАРНОГО КОЛОНІЄСТИМУЛЮЮЧОГО ФАКТОРА НА МОДЕЛІ ЦИТОСТАТИЧНОЇ МІЄЛОСУПРЕСІЇ
Authors: Shevchuk O. O. , Todor I. M. , Posokhova K. A. , Snezhkova Ye. O. , Nikolaev V. G. 
Published: May 2017

Мієлосупресія, що розвивається на фоні інтенсивної цитостатичної поліхіміотерапії, часто стає причиною переривання лікування та зростання смертності пацієнтів. Ефективним засобом для попередження та лікування нейтропенії, є застосування препаратів гранулоцитарного колонієстимулювального фактора (Г-КСФ).Мета дослідження – стало порівняння мієлопротекторної активності оригінального вітчизняного препарату, рекомбінантного Г-КСФ (рГ-КСФ), розробленого співробітниками ІЕПОР НАНУ, та офіцинального препарату “Філграстим”. Матеріали і методи. Експерименти проводили на білих нелійних щурах-самцях масою (200±20) г. Для моделювання цитостатичної мієлодепресії застосовували мелфалан (L-PAM, Алкеран, GlaxoSmithKline) внутрішньовенно одноразово 4 мг/кг. У якості референс-препарату було використано “Філграстим” (Нейпоген, Hoffman-La Roche Ltd, Switzerland). Доза нейпогену та рГ-КСФ складала 50 мкг/кг. Піддослідних здорових тварин поділили на такі групи: перша – інтактні щури; друга – тварини, яким вводили мелфалан (L-PAM); третя та четверта – щури, які окрім L-PAM отримували нейпоген (L-PAM + філграстим) та рГ-КСФ (L-PAM + рГ-КСФ) відповідно. Цитокін вводили підшкірно, починаючи з наступного дня після введення мелфалану впродовж 4 днів один раз на добу. Отриманий цифровий матеріал було оброблено у програмі StatSoft STATISTICA 10. Результати досліджень та їх обговорення. Введення мелфалану призводило до розвитку мієлосупресії та тромбоцитопенії: вміст лейкоцитів знижувався на 75,6 %, еритроцитів – на 10,3 %, тромбоцитів – на 59,9 %, рівень гемоглобіну не змінювався. При аналізі лейкоформули в абсолютних числах спостерігалось зниження абсолютної кількості нейтрофілів на 53,8 %, а лімфоцитів – на 86,8 %. Застосування препаратів Г-КСФ призводило до зростання показників лейкоцитів на 57,0 % (філграстим) та на 53,9 % (рГ-КСФ). Аналізуючи лейкоформулу в абсолютних цифрах, встановлено, що філграстим та рГ-КСФ сприяли зростанню абсолютного числа нейтрофілів на 67,0 та 61,1 %, і не мали впливу на інші ростки кровотворення.Висновки. Дані, отримані нами, показують, що обидва препарати рекомбінантного гранулоцитарного колонієстимулюючого фактора мають виражений мієлопротекторний ефект, а засіб вітчизняної розробки не поступається за своєю активністю референс-препарату. Отримані результати підтверджують доцільність його подальшого вивчення та впровадження у клінічну практику.
МЕДИКО-СТАТИСТИЧНА ОЦІНКА СТАТЕВО-ВІКОВОЇ СТРУКТУРИ ЗАХВОРЮВАНОСТІ ТА СМЕРТНОСТІ ВІД ОНКОЛОГІЧНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ В УКРАЇНІ
Authors: Romaniv M. P. 
Published: May 2017

У статті представлено медико-статистичну характеристику захворюваності та смертності в Україні від онкологічних хвороб. Встановлено, відбувається динамічне зростання онкологічних захворювань, яке в основному відбувається унаслідок зростання захворюваності серед жіночого населення. Мета дослідження – дати медико-статистичну оцінку захворюваності та смертності населення України протягом 2005–2015 рр. від онкологічної патології та визначити основні їхні динамічні зміни. Матеріали і методи. Матеріалом для дослідження стали дані національного канцер-реєстру України за період 2005–2015 рр. У ході дослідження використано статистичний та бібліосемантичний методи.Результати досліджень та їх обговорення. За останні 10 років серед населення України значно зросла як захворюваність, так і поширеність онкологічної патології. Аналізуючи динаміку поширеності онкологічної патології, можна на основі отриманих розрахунків впевнено стверджувати, що частота випадків онкологічних хвороб зростає з року в рік із виразним темпом приросту, недивлячись на зменшення популяції української людності. Захворюваність серед жіночого та чоловічого населення у різних регіонах характеризувалася різними параметрами динамічних показників. Смертність населення у віковій групі 30–54 роки переважає серед чоловіків, а у віковий період після 65 років серед жіночого населення. Висновки. Статистично значущої різниці у віковій структурі смертності чоловіків і жінок від онкологічної патології не встановлено. У віковий період 30–54 роки питома частка смертності серед чоловічого населення переважає над аналогічними параметрами, що встановлені серед жіночого населення, – на 0,73 %, а у віковий період 65–74 роки переважає на 1,95 % питома частка смертності чоловічого населення, у віці 75 років і старше – на 1,3 % смертність жіночого населення.
Дослідження інуліну в артишоку суцвіттях, заготовлених в Україні та Франції
Authors: Fedosov А. І. , Kyslychenko V. S. , Novosel О. М. 
Published: May 2017

Introduction. There are over 12 000 medicinal plants encountered nowadays which are a biogenetically formed complex of biologically active compounds (BAC) and are extensively used in scientific as well as folk medicine. The plants which are used as food products and contain a large number of biologically active compounds are of great importance. Artichoke (Cynara scolymus L.) from Asteraceae family belongs to the group of plants which due to the presence of different groups of BAC is widely used as cholagogue, hepatoprotective, diuretic, antisclerotic, anti-inflammatory, analgesic, hypoglycaemic agent. BAC of artichoke is represented by carbohydrates, hydroxycinnamic acids, flavonoids, essential oil etc.The aim of the study – identification and determination of the quantitative content of inulin in the artichoke inflorescences collected inUkraine andFrance.Methods of the research. The presence of inulin in the studied plant material was confirmed using the Molisch’s test. The quantitative content of inulin in the artichoke inflorescences was determined spectrophotometrically (method 1) and by the means of GC chromato-mass-spectrometric method (method 2).Results and Discussion. The appearance of the dark-violet coloring confirmed the presence of inulin in both samples of the plant material studied. The content of fructosanes’ sum, determined spectrophotometrically, was found to be 2.31 % in the artichoke inflorescences collected inUkraine, and 2.77 % in those collected inFrance. The content of inulin determined by the means of GC chromato-mass-spectrometry comprised 119.30 mg/ml and 147.60 mg/ml respectively.Conclusions. The presence of inulin was confirmed using the Molisch’s test in both samples of artichoke inflorescences.The content of inulin in the artichoke inflorescence collected inUkraineandFrancewas determined by the means of spectrophotometric and GC chromato-mass-spectrometric methods of analysis, and comprised 2.31% and 119.30 mg/ml respectively in the artichoke inflorescences collected inUkraine, and 2.77% and 147.60 mg/ml respectively in the artichoke inflorescences collected inFrance. The results obtained allow considering the plant material of artichoke of Ukrainian and French origin interchangeable for the biologically active substances obtaining.
Associations of Acid Suppressive Therapy With Cardiac Mortality in Heart Failure Patients
Authors: Yoshihisa Akiomi , Takiguchi Mai , Kanno Yuki , Sato Akihiko , Yokokawa Tetsuro , Miura Shunsuke , Abe Satoshi , Misaka Tomofumi , Sato Takamasa , Suzuki Satoshi , Oikawa Masayoshi , Kobayashi Atsushi , Yamaki Takayoshi , Kunii Hiroyuki , Nakazato Kazuhiko , Suzuki Hitoshi , Saitoh Shu‐ichi , Takeishi Yasuchika 
Published: May 2017

Background

It has been recently reported that histamine H
2
receptor antagonists (H2
RA
s) are associated with impairment of ventricular remodeling and incident heart failure. In addition, favorable pleiotropic effects and adverse effects of proton pump inhibitors (
PPI
s) on cardiovascular disease have also been reported. We examined the associations of acid suppressive therapy using H2
RA
s or
PPI
s with cardiac mortality in patients with heart failure.

Methods and Results

In total, 1191 consecutive heart failure patients were divided into 3 groups: a non–acid suppressive therapy group (n=363), an H2
RA
group (n=164), and a
PPI
group (n=664). In the follow‐up period (mean 995 days), 169 cardiac deaths occurred. In the Kaplan–Meier analysis, cardiac mortality was significantly lower in the
PPI
group than in the H2
RA
and non–acid suppressive therapy groups (11.0% versus 21.3% and 16.8%, respectively; log‐rank
P
=0.004). In the multivariable Cox proportional hazards analysis, use of
PPI
s, but not H2
RA
s, was found to be an independent predictor of cardiac mortality (
PPI
s: hazard ratio 0.488,
P
=0.002; H2
RA
s: hazard ratio 0.855,
P
=0.579). The propensity‐matched 1:1 cohort was assessed based on propensity score (H2
RA
s, n=164;
PPI
s, n=164). Cardiac mortality was significantly lower in the
PPI
group than in the H2
RA
group in the postmatched cohort (log‐rank
P
=0.025). In the Cox proportional hazards analysis, the use of
PPI
s was a predictor of cardiac mortality in the postmatched cohort (hazard ratio 0.528,
P
=0.028).

Conclusions

PPI
s may be associated with better outcome in patients with heart failure.