bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Politika 3: Universiteto kova demokratijos sąlygomis
Authors: Kačerauskas Tomas , Zavadskas Edmundas Kazimieras 
Published: January 2019

Remiantis universiteto kaip demokratinio instituto pavyzdžiu, nagrinėjama pliuralistinė visuomenė. Autoriai teigia, kad universitetas – minties kovos židinys, kuriame formuojasi ne tik akademinė bendrija, bet ir visuomenė apskritai. Universiteto ir visuomenės kaip dalies ir visumos dialektinėje sąveikoje ugdomos demokratinės vertybės ir siekiai. Demokratinė visuomenė, pasak autorių, turi vis atsinaujinti, o tai įmanoma minties kovos aplinkoje, kurioje nuolat falsifikuojama valdžia. Autoriai iškelia tris tezes. Didžioji tezė: demokratijos didžiausias pranašumas – minties laisvė – veda į kovą ir suponuoja didžiausią jos trūkumą – prievartą. Mažoji tezė: universitetas kaip demokratinės visuomenės dalis suponuoja ne tik minties laisvę, bet ir kovą. Autorių kelias – „iš apačios“, t. y. pirmiausia siekiama pagrįsti mažąją tezę, vėliau ja remiantis – didžiąją. Trečioji tezė: demokratija kuriama kovos būdu „iš apačios“. Trečioji tezė traktuojama tiek kaip mažoji (universitete vyksta minties kova, kuri lemiama kuriant demokratiją), tiek kaip didžioji (demokratinė visuomenė plėtojasi vykstant kovai jos institutuose).
TIKĖJIMAS, ŽINOJIMAS IR LINKSMAS DISERTACIJOS GYNIMAS
Authors: Vasiliauskaitė Nida 
Published: January 2019

2006 m. birþelio 30 d. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete doktorantas Mindaugas Briedis apgynë daktaro disertacijà „Tikëjimo ir þinojimo problema P. Tillicho filosofinëje teologijoje“.Belief, Knowledge and Jolly Defense of Thesis Nida Vasiliauskaitė

an>
INTERSUBJEKTYVAUS KŪNO FENOMENOLOGIJA: PRISILIETIMO PATIRTIS
Authors: Jonkus Dalius 
Published: January 2019

Straipsnis analizuoja Edmundo Husserlio, Jeano-Paulo Sartre’o ir Maurise Merleau-Ponty požiūrį į kūno vaidmenį intersubjektyviuose santykiuose. Jeanas-Paulas Sartre’as atmeta dvigubų jutimų sampratą. Jis neigia galimybę patirti kūną kaip subjektą ir objektą vienu metu. Sartre’as akcentuoja, kad kitas vizualiai pažįstamas tik jį paverčiant objektu. Edmundas Husserlis ir Maurise Merleau-Ponty ieško sąryšio su kitu kūniškumo plotmėje. Atrasdami prisilietimo grįžtamąjį ryšį su savimi, o vėliau išplėtodami šią kvazirefleksijos sampratą ir kitų juslių lygmeniu, Husserlis ir Merleau-Ponty sugriauna tradicinę sąmonės ir savasties sampratą. Sąmonė nebegali būti suprantama kaip vidujybė, o kūnas kaip išorybė. Pats kūnas atrandamas kaip susidvejinęs – patiriantis kitą ir save tuo pat metu. Suskyla ir savasties substanciškumas. Savastis visada pasirodo kitame, kitam ir per kitą. Kartu pasikeičia ir santykio su kitu traktuotė. Kitas nėra kažkoks transcendentiškas objektas, kurį reikia pažinti ar užvaldyti. Santykis su kitu atsiskleidžia kartu kaip santykis su savimi ir santykis su pasauliu. Jei mano kūnas nėra vien mano kūnas, bet jis yra tarp manęs ir kitų, tai tada galime suvokti, kodėl aš negaliu savęs sutapatinti su vieta, kurioje esu. Ir mano vieta, kaip ir mano kūnas, yra mano tiktai kitų atžvilgiu. Mano savastį iš esmės apibrėžia šis tarpkūniškumas, kurio patirtis sudaro sąlygas ne tik įsisąmoninti savąjį socialumą, bet ir suvokti savosios būties tarp – pasauliškumą. Pagrindiniai žodžiai: fenomenologija, intersubjektyvumas, kitas, gyvenamas kūnas, tarpkūniškumas, savipatirtis.

Phenomenology of Intersubjective Body: the Experience of TouchDalius Jonku
Summary The article deals with the conception of intersubjective body in Edmund Husserl’s, Jean-Paul Sartre’s and Maurice Merleau-Ponty philosophy. Jean-Paul Sartre rejects the conception of double sense, i.e. he denies the possibility to have bodily experience as a subject and an object at the same time. He argues that we can know Other visually only as an object. Husserl and Merleau-Ponty are in search of connection with the Other on a new plane. They investigate the preconditions of the openness to the Other. Their attention is focused on the bodily self-awareness in the experience of touch. Both philosophers develop the conception of bodily quasi-reflection. They transform the traditional conception of selfhood and show its paradoxical alienation from itself. The one’s own body is revealed as insisting on the otherness. The analysis of double senses in the experience of the sense of touch reveals the experience of “my” body as an inter-corporality. That’s because both philosophers can reject the prejudice of immanence and transcendence. The experience of a living body is always a relation with “myself”, with the other and with the world. Keywords: phenomenology, intersubjectivity, interreflectivity, Other, living body, self-awareness.ibri, sans-serif; font-size: 15px; line-height: 17px;">
KUKLUS NIHILIZMO ŽAVESYS
Authors: Sodeika Tomas 
Published: January 2019

Šerpytytė R. Nihilizmas ir Vakarø filosofija. Vilnius: VU leidykla, 2007. 479 p.ISBN 978-9955-33-035-6Modest Spell of NihilismTomas Sodeika

sp;
J. McTAGGARTAS IR H. MELLORAS APIE LAIKĄ
Authors: Dagys Jonas 
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas vienas garsiausių XIX–XX a. sandūros britų idealistinės metafizikos pavyzdžių – Johno McTaggarto argumentas, neigiantis savarankišką laiko egzistavimą. Teigiama, kad, priimdami McTaggarto įvestą A sekos ir B sekos skirtį, susilaikyti nuo jo siūlomos išvados galime tik neigdami B sekos nepakankamumą kismui paaiškinti arba A sekos implicitišką prieštaringumą. Kaip būdingiausias tokios strategijos atvejis čia tiriama Hugh’o Melloro kritika. McTaggarto ir Melloro polemikoje paaiškėja, kad jei pasaulį laikytume faktų (o ne daiktų) visuma, tai tokiame pasaulyje tikras kismas nebūtų įmanomas ir McTaggartas būtų teisus. Tačiau jei tuos faktus nulemiančių daiktų tikrovę laikysime fundamentalesne, turėsime pripažinti, kad bent kai kurie šių daiktų kinta, ir laiko kaip pagrindinio šio kismo matmens negalima atsisakyti. Pagrindiniai žodžiai: laikas, kismas, metafizika, britų idealizmas.J. McTaggart and H. Mellor on TimeJonas Dagys
SummaryThe article analyzes John McTaggart’s argument for unreality of time, a classical piece of fin de sičcle Brittish idealist metaphysics. Having accepted the distinction between A-series and B-series, one can only resist McTaggartian conclusion by denying at least one of the two: that B-series alone is insufficient for change or that A-series implies a contradiction. Hugh Mellor’s criticism is taken to represent this strategy. The lesson to be learnt from this debate is that if the world is conceived as a mere totality of facts no change could be real in such a world, and so McTaggart would right. However, if the reality of things determining those facts is recognized as more fundamental, it would not be denied that at least some of these things undergo genuine temporal change, and time as a dimension of this real change cannot be rejected. Keywords: time, change, metaphysics, British idealism.size: 11pt; line-height: 115%; font-family: Calibri, sans-serif;">
GIANNI VATTIMO „SILPNASIS MĄSTYMAS“ IR HERMENEUTIKA
Authors: Mickevičius Arūnas 
Published: January 2019

Pagrindinis straipsnio tikslas – išaiškinti, su kokiu hermeneutiniu teoriniu modeliu ir kontekstu galime sieti bei identifikuoti G. Vattimo „silpnąjį mąstymą“. Straipsnyje išskiriami ir apibūdinami trys kultūros supratimo hermeneutiniai modeliai: silpnoji (silpnų argumentų), arba neįtikinančioji, hermeneutika, svarioji (svarių argumentų), arba tvirtoji, hermeneutika ir nuodugnioji (nuodugnių, išsamių argumentų), arba gilioji, hermeneutika. Straipsnyje siekiama pagrįsti tezę, jog „silpnąjį mąstymą“ reikėtų priskirti silpnajai hermeneutikai ir parodyti, kuo jis skiriasi nuo kitų hermeneutinių modelių. Pagrindiniai žodžiai: silpnasis mąstymas, hermeneutika, interpretacija, supratimas, tikrovė.Gianni Vattimo: „Weak Thought“ and Hermeneutics Arūnas Mickevičius
SummaryThe article is dedicated to G. Vattimo “weak thought” and its hermeneutical implications. There are three distinguishing features of hermeneutical models – weak hermeneutics, strong hermeneutics and deep hermeneutics. The article’s main problem is to prove thesis that “weak thought” is inseparable from weak hermeneutics. Also article discusses differences between these three hermeneutical models and its implication for understanding of contemporary culture. Keywords: weak thought, weak hermeneutics, strong hermeneutics, deep hermeneutics, interpretation, understanding, reality.-family: Calibri, sans-serif;">
NAUJOS HERMENEUTIKOS SAMPRATOS LINK: GENEALOGIJA VERSUS HERMENEUTIKA
Authors: Bielskis Andrius 
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami Hanso Georgo Gadamerio ir Alasdairo MacIntyre’o hermeneutinės filosofijos koncepcijos bei Nietzsche’s genealogijos skirtumai. Teigiama, kad Ricoeuro pagarsėjusi skirtis tarp tikėjimo ir įtarumo hermeneutikų klaidina, jei Nietzsche’s genealogija suprantama ir interpretuojama ontologiškai. Užuot Nietzsche’s filosofiją supratus kaip įtarumo hermeneutiką, kur kas tikslingiau Nietzsche’s ir Foucault interpretacinę filosofiją suprasti taip, kaip ją supranta patys autoriai, t. y. kaip genealogiją. Atskiriant gadamerišką hermeneutiką ir nyčišką genealogiją ir perinterpretuojant Gadamerio hermeneutiką MacIntyre’o tradicijos-nulemtos ir tradiciją-formuojančios filosofijos koncepcijos plotmėje, galima suformuluoti alternatyvią hermeneutikos sampratą. Straipsnyje teigiama, kad hermeneutika turi būti suprantama kaip tiesiogiai susijusi su tradicija, t. y. hermeneutika ne tik moraline ir intelektualine prasme priklauso nuo tradicijos, bet ir leidžia ją tęsti. Pagrindiniai žodžiai: hermeneutika, genealogija, tradicija, ontologija, valia galiai.Towards a New Account of Hermeneutics: Genealogy versus Hermeneutics Andrius Bielskis
SummaryThe essay analyses the difference between Hans-Georg Gadamer’s and Alasdair MacIntyre’s conceptions of hermeneutic philosophy, on the one hand, and Nietzschean genealogy, on the other. It argues that Ricoeur’s famous distinction between ‘hermeneutics of faith’ and ‘hermeneutics of suspicion’ in the light of the ontological reading of Nietzsche’s genealogy is misleading. Rather than trying to understand Nietzsche’s philosophy as the hermeneutics of suspicion, it is more accurate to see Nietzsche’s and Foucault’s interpretive philosophy in terms of genealogy. The contrast between Gadamerian hermeneutics and Nietzschean genealogy, the one hand, as well as reading Gadamer hermeneutics in the light of MacIntyre’s conception of tradition-constituted and tradition-constitutive philosophical inquiry, on the other, allow us to formulate an alternative conception of hermeneutics. The essay argues that hermeneutics is inevitably linked to tradition: hermeneutics depend on and draws its moral and intellectual resources from tradition as well as determines and continues tradition further.Keywords: Hermeneutics, genealogy, tradition, ontology, will to power.: Calibri, sans-serif;">
NIHILIZMAS LIETUVOJE, ARBA KAS BENDRA TARP A. ŠLIOGERIO IR E. SEVERINO
Authors: Šerpytytė Rita 
Published: January 2019

Kaip nihilizmo problemos kėlimo bei nihilizmo ir Niekio problemos nealternatyvaus traktavimo pavyzdžius autorė analizuoja E. Severino ir A. Šliogerio filosofiją. Nihilizmo ištakų analizė rodo, kad būtent loginė (onto-loginė) nihilizmo plotmė provokuoja nihilizmo kritiką. Šiuolaikinės ontologijos radikali orientacija – neoparmenidiškoji laikysena, atstovaujama Severino, – nihilizmą taip pat laiko loginiu „defektu“. Autorė parodo, kad nors Severino save ir išbraukia iš Vakarų mąstytojų, „užmiršusių būtį“, t. y. mąsčiusių nihilistiškai, šis iškėlimas nėra Vakarų ontologinės tradicijos užginčijimas, o atvirkščiai – yra jos aktualizavimas. Šliogerio filosofijoje išvengiama „pačios būties“ požiūrio nulemto nihilizmo skelbimo: Šliogeris nihilizmo problemą įšaknija antropologiškai. Šliogeriui nihilizmo skelbimo ir jo konceptualizavimo horizontą sudaro savitas svyravimas tarp retorinės ir antropologinės plotmių. Šliogeriui nihilistinis yra mąstymas, kuriame ne Niekis yra tapęs Būties duoties būdu, o kaip tik mąstymas, kuriame Būtis visada buvusi Niekio duoties būdas. Autorė problemiškai klausia – kaip įmanoma ir ar įmanoma skelbti nihilizmą, užginčijant Būtį kaip pirminę metafizinę duotį ir šitaip iškeliant save anapus Vakarų mąstymo tradicijos? Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, Niekis, Būtis, logos, Vakarų mąstymas.Nihilism in Lithuania or – What Is in Common between A. Šliogeris and E. Severino?Rita Šerpytytė
SummaryThe article deals with the philosophy of Emanuele Severino and Arvydas Šliogeris as two cases of the non-alternative treatment of the history of nihilism. The analysis of the fountainhead of nihilism demonstrantes that the critics of nihilism is being evocated on a logical (onto-logical) level. The radical orientation of contemporary philosophy – neoparmenidian one – which is namely representated by E. Severino, treats nihilism as a logical “defect”. While Severino excludes himself from those Western thinkers, who “have forgotten” the Being, according to the author, this elimination is not the contestation of Western ontological tradition, but, on the contrary, its actualization. Šliogeris avoids the treating of the nihilism as determinated by the attitude of “Being itself” as he roots the nihilism antropologically. The horizon of the proclamation and the conceptualization of the nihilism, for Šliogeris, is composed of the particular fluctuation (variation) between the rhetorical and antropological levels. For him, the thought is a nihilistic one not in the case when Nothingness has become a mode of the giveness of Being, but when the Being is a mode of giveness of Nothingness. The author questions – how it is possible or whether it is possible to proclaim the nihilism, while contesting the Being as the primordial metaphysical giveness, and taking this way yourself out of the tradition of Western philosophy? Keywords: nihilism, Nothingness, Being, logos, Western thought./span>
FILOSOFIJOS ATSIRADIMAS LIETUVOJE
Authors: Plečkaitis Romanas 
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos lietuviškąjį pasaulį praturtinusio įžymaus reiškinio – profesionaliosios filosofijos radimosi Lietuvoje aplinkybės. Šiam reiškiniui pradžią davė 1507 m. atsiradusios filosofijos ir teologijos studijos Vilniaus dominikonų mokykloje. Čia puoselėta vėlyvoji viduramžių filosofija tegalėjo būti tomistinė. Tik neaišku, kokio pobūdžio ją įtvirtino Vilniuje – ar tomizmo pagrindu naujų paieškų, ar tomizmo konservavimo dvasia. Mokyklinė filosofija Lietuvoje formavo nemaža naudingų intelektualinių nuostatų. Iki įkuriant Vilniaus universitetą 1579 m., užsienio universitetus ir Vilniaus dominikonų mokyklą baigusieji Lietuvoje sudarė būrį tų asmenų, kurie pajėgė rimtai aptarti scholastikos rudens – vėlyvosios viduramžių filosofijos – problemas, taip pat Renesanso humanistų pažiūras. Pagrindiniai žodžiai: dominikonai, partikuliarinė mokykla, vėlyvoji viduramžių filosofija, tomizmas, scholastika.The Rise of Philosophy in Lithuania Romanas Plečkaitis
SummaryThe first Lithuanians to be introduced to philosophy were young members of the gentry who studied in European universities at the end of the 14th century. The recently baptized Lithuania strove to adopt Western culture and to present itself as a Western state. At the end of the 14th century, Vilnius Cathedral School was founded. The elements of logic were probably taught there. The growth of the political and economic power of the Grand Duchy of Lithuania brought about the need for higher education. The need was significantly increased by the growing activity of various religious orders. In 1507, the Dominicans started teaching philosophy and theology to their novicies in Vilnius. They were able to teach late me dieval philosophy in its thomistic interpretation. We can regard 1507 as the year Lithuania benefited from a new phenomenon, professional philosophy, and the Dominicans as its initiators. The Dominicans and later the Jesuits, Franciscans, Bernardines, Carmelites, Trinitarians and other monastic orders enriched intellectual life in Lithuania by teaching philosophy in their schools. The most important event in the development of philosophy in Lithuania was the foundation of Vilnius University in 1579. The disciplines usual to second level scholastics were taught in its philosophy department. Keywords: dominicans, particular school, late medieval philosophy, tomism, scholastics.y: Calibri, sans-serif;">
TARPUKARIO VILNIAUS FILOSOFINIS GYVENIMAS
Authors: Jokubaitis Alvydas 
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – atskleisti pagrindines tarpukario Vilniaus filosofinės terpės formavimosi ir funkcionavimo tendencijas. Į mokslinę apyvartą įtraukiami kai kurie nauji, lig šiol nenaudoti archyviniai šaltiniai. Autoriaus nuomone, savarankiška tarpukario Vilniaus filosofinė terpė galutinai susiformavo ketvirtojo dešimtmečio viduryje. Tai sietina su naujos, Vilniuje išaugusios filosofų kartos mokslinės veiklos pradžia.Pagrindiniai žodžiai: Lenkijos filosofijos istorija, Vilniaus filosofinė terpė, Lvovo–Varšuvos mokykla.Philosophical Life in Interwar VilniusAlvydas Jokubaitis

SummaryIn the interwar period, the institutionalization of philosophical life in Vilnius was slower than in other Polish cities for various economic and cultural reasons. The philosophical environment of Vilnius had already formed only during the mid thirties. This had to do with the rise of a new generation of philosophers who had graduated from Vilnius S. Batory University. It was evident from the third Polish Congress of philosophers that the philosophical forces of Vilnius at the time were strong enough to surpass the results achieved by colleagues from Poznan. One thing is striking about the philosophical life in S. Batory University. Throughout the twenty years, no department of philosophy in the Humanitarian Faculty was run by graduates of this university.Keywords: history of Polish philosophy, Vilnius philosophical environment, Lwów–Warsaw School of Philosophy.ight: 18px;">
DVI ROBERTO T. KRAIGO PRAGMATINĖS KOMUNIKACIJOS METATEORIJOS PROBLEMOS
Authors: Kirtiklis Kęstutis 
Published: January 2019

Roberto T. Craigo komunikacijos metateorija pasiūlė pragmatinį pagrindą sistematizuoti, tipologizuoti šiuolaikines komunikacijos teorijas bei kurti universalesnę komunikacijos teoriją. Straipsnyje tvirtinama, jog Craigo metateorija remiasi Richardo Rorty neopragmatizmu ir orientuojasi ne į praktines kasdienės komunikacijos problemas, o į bendresnio pobūdžio komunikacijos tarp skirtingų teorinių diskursų klausimą. Būtent iš tokios neopragmatinės laikysenos kyla svarbiausios Craigo komunikacijos metateorijos problemos. Pirma, neįvardytas skirtumas tarp pirmojo ir antrojo laipsnio pragmatinės komunikacijos teorijų. Antra, pragmatinio vertinimo kriterijaus nepakankamumas nustatant pirmojo laipsnio komunikacijos teorijų tinkamumą.Pagrindiniai žodžiai: pragmatizmas komunikacijos teorijoje, komunikacijos metateorija, komunikacijos filosofija.Two Problems in Robert T. Craig’s Pragmatic Communication MetatheoryKęstutis Kirtiklis

SummaryRobert T. Craig’s metatheory of communication proposed the pragmatic basis for the systematization typologizing contemporary communication theories and the creation of a more universal communication theory. The article argues that the main problems of Craig’s metatheory are caused by the acceptance of Rortyan style neopragmatism and thereby by the orientation not towards everyday communication problems, but towards the question of communication among different theoretical discourses. First, it does not state the difference between the first and the second order pragmatic communication theories; second, the pragmatic evaluation criterion is not sufficient to ascertain the adequacy of first-order communication theories.Keywords: pragmatism in communication theory, communication metatheory, philosophy of communication.: 18px;">
GALIA, ISTORIJA IR GENEALOGIJA: FRIEDRICHAS NIETZSCHE IR MICHELIS FOUCAULT
Authors: Bielskis Andrius 
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos Friedricho Nietzsche’s ir Michelio Foucault genealogijos sampratos. Teigiama, kad genealogija gilinasi į istoriją ne dėl įvykių, mūšių ir karų aprašymo, bet dėl diskursyvių režimų ir praktikų, kurios formuoja mūsų tapatybę. Glaudus pažinimo/tiesos bei galios saitas yra esminis tiek Nietzsche’s, tiek Foucault genealogijai. Foucault dispositive (suprantamumo režimas) yra viena iš esminių sąvokų tiek istoriškumo sampratai, tiek studijuojant pačią istoriją. Nyčiška valios galiai idėja transformuojama į pažinimo tipais grindžiamą ir besiremiančią galios santykių strategijų idėją. Daroma išvada, jog Foucault genealogija redukuoja prasmę į galios santykius. Taip pat teigiama, kad Foucault sampratoje istorija yra pažini ne dėl jos vidinio prasmingumo, bet dėl to, jog žinios ir diskursyvios praktikos, būdamos esminės istorijos vyksmo procesui, yra suvokiamos kaip taktikos ir strategijos.Pagrindiniai žodžiai: genealogija, istorijos filosofija, galia, diskursas.Power, History and Genealogy: Friedrich Nietzsche and Michel FoucaultAndrius Bielskis
SummaryThe essay explores Friedrich Nietzsche’s and Michel Foucault’s accounts of genealogy. It argues that genealogy sees human history not in terms of events, battles and wars (i.e. through empirical facts), but in terms of discursive regimes and practices which form our subjectivity. The link between knowledge/truth and power plays crucial role in both Nietzsche’s and Foucault’s accounts of genealogy. Foucault’s notion of dispositive (the regime of intelligibility) serves as a key concept in his approach to history. The Nietzschean idea of the will to power is transformed into the idea of strategies of relations of forces supporting and supported by types of knowledge. The essay concludes that Foucault’s genealogy reduces meaning to power relations. It argues that in Foucault’s thought human history is intelligible not because of its inner meaning, but because knowledge and discourses, which play a key role in human history, are understood in terms of tactics and strategies.Keywords: genealogy, philosophy of history, power, discourse.