bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Гибридная коронарная реваскуляризация с использованием мини-инвазивного маммарно-коронарного шунтирования (опыт одного центра)
Authors: Пєтков О. В. , Полівенок І. В. , Скібо Ю. М. , Бучнєва О. В. , Бойко В. В. 
Published: August 2019

Гибридная коронарная реваскуляризация (ГКР) сочетает в себе такие преимущества коронарного шунтирования и чрескожных коронарных вмешательств (ЧКВ), как надежный отдаленный результат и низкие перипроцедуральные риски.
Цель работы – анализ результатов ГКР с использованием мини-инвазивного маммарно-коронарного шунтирования (мини-МКШ) на основе опыта одного центра.
Материалы и методы. Мини-МКШ в переднюю межжелудочковую артерию (ПМЖА) под прямым визуальным контролем доступом через переднюю мини-торакотомию было проведено 30 пациентам. Восьмерым из них проведена ГКР.
Результаты и обсуждение. В исследуемой группе не отмечено госпитальной летальности и периоперационных инфарктов миокарда; к конверсиям не прибегали. Наиболее значимым осложнением было плохое заживление торакотомной раны, отмеченное у восьми пациентов (27%), из которых у семи был сахарный диабет или ожирение, что, однако, не имело отдаленных негативных последствий. В отдаленном периоде наблюдали один летальный случай по невыясненным причинам через 13 месяцев после мини-МКШ. Еще у одного пациента произошел рецидив стенокардии через 4 года после ГКР вследствие окклюзии стента.
Выводы. Мини-МКШ является предпочтительной альтернативой ЧКВ у пациентов со сложными поражениями ПМЖА, особенно в центрах с ограниченными ресурсами. Оно также может быть использовано в качестве этапа ГКР в таких центрах, особенно у пациентов с дополнительными рисками или ограничениями для традиционного коронарного шунтирования.
Вплив трансплантації мононуклеарних стовбурових клітин пуповинної крові на відновлення порушеної скоротливої здатності міокарда
Authors: Усенко О. Ю. , Якушев А. В. , Матящук А. С. , Костилєв М. В. , Оніщенко В. Ф. 
Published: August 2019

Існуючі методи лікування серцевої недостатності (СН) не вирішують повністю цю проблему, тому в світі триває пошук альтернативних підходів. Одним з новітніх методів є клітинна терапія. В ході низки досліджень було продемонстровано перспективність застосування мононуклеарних стовбурових клітин пуповинної крові (МСК ПК). Проте маловивченим залишається вплив СК ПК на скоротливу здатність міокарда.
Мета роботи – проаналізувати зміни скоротливої здатності міокарда та параметрів внутрішньосерцевої гемодинаміки у пацієнтів із серцевою недостатністю після трансплантації мононуклеарних стовбурових клітин пуповинної крові.
Матеріали та методи дослідження. Проаналізовано результати лікування 20 хворих, яким було виконано трансплантацію МСК ПК у комплексі консервативного лікування рефрактерної СН. Всім хворим проводили ЕхоКГ-обстеження до та після трансплантації.
Результати та обговорення. В післятрансплантаційному періоді зареєстровано статистично значуще підвищення фракції викиду лівого шлуночка, переважно за рахунок зниження кінцево-систолічного індексу, а також покращення значень індексу локальної скоротливості в терміні спостереження до 9 місяців.
Висновки. Використання клітинного препарату «Кріоконсервована пуповинна кров людини» в комплексі консервативного лікування рефрактерної форми СН дозволила частково відновити знижену скоротливу функцію міокарда та підвищити ефективність традиційних схем консервативного лікування СН у терміні спостереження до 9 місяців.
Оценка безопасности проведения радиочастотной катетерной деструкции фибрилляции предсердий катетерами с дистальным электродом 4 мм без функции охлаждения
Authors: Доронін О. В. , Сусліна Ю. І. , Різник О. С. , Ханенова В. А. , Марушко Є. Ю. , Мешкова М. С. 
Published: August 2019

В статье анализируется собственный опыт катетерного устранения фибрилляции предсердий (ФП) обычными электродами. Проанализированы осложнения 500 последовательных процедур, проведенных в период с 01.2013 г. по 12.2016 г. в ГУ «НПМЦДКК МЗ Украины». Первичные и повторные процедуры осуществлядись без проведения навигационных систем. После 15–20 аппликаций деструкционный электрод извлекался и протирался.
Средний возраст больных составил 55,7±10,8 года. У пациентов с пароксизмальной формой ФП произведено 304 (60,8%) процедуры, непароксизмальной – 196 (39,2%). Первичные процедуры проведены у 396 (79,2%) пациентов, 89 (17,8%) процедур произведено повторно, 13 (2,6%) – третий раз, 2 (0,4%) – четвертый.
Зафиксировано 8 (1,6%) значимых осложнений: тампонада перикарда – 2 (0,4%), аневризма бедренной артерии – 4 (0,8%), артериовенозная фистула – 1 (0,2%), гематома в месте пункции – 1(0,2%). Также зафиксировано 5 (1,0%) случаев выпота в перикарде и 1 (0,2%) случай транзиторной атриовентрикулярной блокады.
Таким образом, количество осложнений при использовании обычных электродов не выше, чем при использовании электродов с функцией охлаждения.
Мікробіологічний моніторинг розвитку бактеріємії у дітей із вродженими вадами серця
Authors: Філоненко Г. В. , Саламаніна А. О. , Кирик Д. Л. 
Published: August 2019

Результати аналізу стану проблеми післяопераційної бактеріальної інфекції дозволяють виділити аспекти, обговорення яких на сучасному етапі становить особливу актуальність та значущість для кардіохірургії високих технологій.
Мета дослідження – визначити частоту розвитку бактеріємії та її етіологічну структуру в дітей першого року життя із вродженими вадами серця (ВВС).
Методи – мікробіологічні, статистичної обробки.
Результати. Проведено порівняльний аналіз результатів бактеріологічного дослідження проб крові, отриманих від 218 дітей першого року життя, прооперованих у зв’язку із ВВС за період 2015–2016 рр. Встановлено, що у спектрі збудників бактеріємії у дітей за 2015 р. переважали неферментуючі мікроорганізми (43,1%), а у пацієнтів за 2016 р. – коагулазонегативні стафілококи (25,6%).
Висновки. Дітей першого року життя з ВВС необхідно включити в групу ризику розвитку бактеріємій та інших післяопераційних інфекційних ускладнень (ІУ). Мікробіологічний моніторинг є однією з головних складових системи інфекційного контролю в кардіохірургічних стаціонарах, що забезпечує науково обґрунтовану антибіотикотерапію і профілактику ІУ. Подальші дослідження повинні бути спрямовані на визначення молекулярно-генетичних детермінант антибіотикорезистентності, в першу чергу до бета-лактамаз розширеного спектру дії та карбапенемаз.
Власний досвід діагностики та лікування коронарно-серцевих фістул
Authors: Радченко М. П. , Довгалюк А. А. , Кузьменко Ю. Л. , Максименко А. В. , Руденко Н. М. 
Published: August 2019

Коронарно-серцеві фістули (КСФ) – вроджена патологія коронарного русла, яка проявляється патологічним з’єднанням між коронарними артеріями та камерами серця або судинами (верхня порожниста вена, легенева артерія або легеневі вени). За даними літератури, коронарно-серцеві фістули наявні у 0,002% популяції і візуалізуються у 0,2–0,6% пацієнтів, яким проводиться катетеризація порожнин серця. У роботі наведено результати 41 ендоваскулярного втручання у пацієнтів із коронарно-серцевими фістулами.
Мета роботи – оцінити результати ендоваскулярних втручань у пацієнтів із коронарно-серцевими фістулами.
Матеріали та методи. При підозрі на функціонування коронарно-серцевих фістул за даними ехокардіографії пацієнтам проводилося зондування порожнин серця із селективною коронарографією для підтвердження наявності, оцінки анатомічного відходження та гемодинамічної значущості КСФ, визначення показань до хірургічного або ендоваскулярного закриття патологічного сполучення.
Результати та обговорення. Хірургічне або ендоваскулярне закриття гемодинамічно значущих КСФ було виконано у 5 пацієнтів, що становить 12,2% від загальної кількості обстежених хворих. Після ендоваскулярного закриття КСФ ми не спостерігали тромбоемболічних ускладнень, ознак ішемії та міграції пристроїв для закриття фістул. Летальних випадків не було.
Висновки. Зондування порожнин серця із селективною коронарографією є стандартом для діагностики коронарно-серцевих фістул і визначення лікувальної тактики.
Терміни виникнення ранніх і пізніх форм інфекційного ендокардиту протезованого клапана серця
Authors: Крикунов О. А. , Колтунова Г. Б. , Списаренко С. П. , Малишева Т. А. 
Published: August 2019

Інфекційний ендокардит протезованого клапана серця (ІЕ ПКС) є одним із важких ускладнень післяопераційного періоду з боку імплантованих штучних клапанів серця. Особливою важкістю відрізняються ранні форми ІЕ ПКС, летальність при яких досягає 75%.
Мета – дослідити терміни виникнення ранніх і пізніх форм ІЕ ПКС.
Матеріали та методи. Основу дослідження склали клінічні дані 276 хворих на ІЕ ПКС, які пройшли обстеження та лікування в ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М. М. Амосова НАМН» з 01.01.1997 по 31.12.2017 рр. Середній вік хворих становив 42,1±1,1 р. (8,0– 73,0 р.).
Результати. Залежно від виникнення перших симптомів ІЕ група хворих із ПКС була підрозділена на ранні (менше 2 місяців після операції) та пізні (більше 2 місяців після операції) форми захворювання, які включали 109 (39,5%) і 167 (60,5%) випадків відповідно. До кінця другого місяця ризик виникнення ІЕ ПКС становить 7%, а до кінця першого року після операції він зменшується майже вдвічі – 4%.
Висновки. Розподіл випадків виникнення ІЕ ПКС у післяопераційному періоді має нерівномірній характер. Найбільша кількість випадків припадає на четвертий тиждень після імплантації штучного клапана серця.
Fragmentaiom operation in left atrium for correction of isolated mitral valve disease
Authors: Пукас К. В. , Леошко І. В. 
Published: August 2019

Aim of investigation is to research possibilities of intraoperative renewal of sinus rhythm by proposed method during mitral valve replacement (MVR).
In analyzed group are included 161 patients with isolated mitral valve disease in IV stage who were operated in Institute. In 155 patients underwent MVR and 6 mitral valve`s plasty with operation Labyrinth. Plasty of left atrium (LA) was performed in 119 (79,3%) patients for prevention spread of re-entry waves. Operation of LA’s fragmentation (Maze-3,4) was performed in all cases by radio-frequency method (25–30 watt), and also with ligation and resection of LA`s auricle. Among 161 operated patients 3 patients died on a hospital stage. Renewal of sinus rhythm in group pts with LA’s plasty was in 86,7%, than is higher than in alternative group (64,5% (р<0,05)). MVR with operation Maze allows successfully renew sinus rhythm on a hospital stage and stabilize it well during half-year after operation.
Порівняльна характеристика віддалених результатів трансанулярної і нетрансанулярної пластики вихідного тракту правого шлуночка у пацієнтів із подвійним відходженням магістральних судин від правого шлуночка тетрадного типу
Authors: Дзюрий І. В. , Труба Я. П. , Бойко С. М. , Балабушка В. О. , Руденко М. М. , Лазоришинець В. В. 
Published: August 2019

Під терміном подвійне відходження магістральних судин (ПВМС) від правого шлуночка (ПШ) тетрадного типу розуміють аномалію шлуночково-артеріального зв’язку, при якому обидві магістральні артерії повністю або переважно відходять від ПШ, поєднану зі стенозом легеневої артерії (ЛА). Методи радикального лікування полягають у формуванні тунелю правильної конструкції між лівим шлуночком і аортою та в адекватному усуненні обструкції на вихідному тракті правого шлуночка (ВТПШ).
Метою роботи було провести порівняльну характеристику віддалених результатів хірургічного лікування подвійного відходження магістральних судин від правого шлуночка тетрадного типу з використанням трансанулярної (ТАП) і нетрансанулярної методики.
Матеріали та методи. Із січня 2006 року по грудень 2016 року в ДУ «НІССХ імені М. М. Амосова НАМН» було послідовно прооперовано 33 пацієнти з ПВМС від ПШ тетрадного типу. Залежно від методу усунення стенозу легеневої артерії хворі були поділені на дві групи: першу групу становили 14 (43%) пацієнтів, яким виконували трансанулярну пластику ВТПШ. До другої групи ввійшли 19 (57%) пацієнтів, яким виконали різні види нетрансанулярних методик.
Результати. Госпітальна летальність склала 3% (n=1). Віддалені результати простежені у 30 (90%) пацієнтів, термін спостереження становив 50±21,8 (від 12 до 80) місяців. Аритмогенні проблеми у віддаленому періоді відмічались у трьох пацієнтів І групи. У 14 хворих із трансанулярною пластикою градієнт систолічного тиску (ГСТ) на клапані ЛА становив 19±6 мм рт. ст. (12–28 мм рт. ст.), зворотний тік на клапані ЛА був помірним, тоді як у віддаленому періоді спостерігався градієнт 16±3,7 мм рт. ст. (12–23 мм рт. ст.), зворотний тік на клапані ЛА – від помірного до незначного. У 16 пацієнтів, яким проводилася РК зі збереженням клапана ЛА, ГСТ на клапані ЛА після корекції становив 21±7 мм рт. ст. (15–30 мм рт. ст.), тоді як у віддаленому періоді – 19±6 мм рт. ст. (10–30 мм рт. ст.), а зворотний тік на клапані ЛА був відсутній.
Висновки. Щадна техніка інфундибулярної резекції ВТПШ із збереженням клапана легеневої артерії забезпечує добрі безпосередні та віддалені результати радикальної корекції ПВМС від ПШ тетрадного типу, допомагає зберегти цілісність геометрії та скоротливої функції правого шлуночка, запобігти розвитку багатьох ускладнень у довгостроковій перспективі. Однак віддалена виживаність у групах порівняння статистично не відрізняється.
Двадцятирічний досвід операції легеневого аутографта
Authors: Романюк О. М. , Климишин Ю. І. , Руденко Н. М. , Довгань О. М. , Ємець І. М. 
Published: August 2019

В роботі проаналізовано результати операції заміни аортального клапана власним клапаном легеневої артерії (операція легеневого аутографта) у пацієнтів з аортальними вадами, представлено власні модифікації хірургічних технік.
Мета роботи – проаналізувати двадцятирічний досвід операції легеневого аутографта, визначити причини дисфункції аутографта у віддаленому періоді, оцінити вплив методики укріплення кореня аорти на результати операції.
Матеріал дослідження становили 200 послідовних пацієнтів різних вікових груп, яким виконана операція легеневого аутографта за період з 1996 по 2017 р. У 127 пацієнтів використовували власні хірургічні модифікації з укріплення кореня аутографта і формування нової легеневої артерії.
Результати. За період спостереження виживаність склала 95,3%, 92,1% і 92,1% через 1, 10 та 15 років відповідно. Виявлено такі фактори ризику летальності: вік пацієнтів до 1 року, збільшення часу перетискання аорти та штучного кровообігу. Ризик достовірно зменшувався при використанні власних хірургічних модифікацій. Неоаортальна недостатність (неоАІ) спостерігалась: до 1-го ступеня (мінімальна) – у 130 (76%) пацієнтів, до 2-го ступеня (до невеликої) – у 25 (15%), до 3-го ступеня (помірно виражена) – у 10 (6%), вище 3-го ступеня (виражена) – у 5 (3%). Виявлено такі предиктори збільшення ризику дисфункції аутографта: вік пацієнтів (його збільшення призводило до збільшення ризику виникнення неоАІ (р=0,001)), доопераційний клінічний стан (ФК за NYHA), тривалість операції (р=0,002). Застосування модифікацій укріплення кореня неоаорти знижувало ризик виникнення неоАІ (р=0,002).
Висновки. Використання легеневого клапана як аортального протеза забезпечує ріст неоаортального кореня, низьку частоту дисфункції аортального клапана та низьку частоту повторних втручань на ньому. Розроблені модифікації операції показали свою ефективність, значно покращивши безпосередні та віддалені результати.
Середньострокові результати оперативного втручання на брахіоцефальних та вінцевих артеріях у пацієнтів з мультифокальним атеросклерозом
Authors: Белейович В. В. , Габрієлян А. В. , Ратушнюк А. В. , Береговой О. В. , Кудлай І. В. , Романова С. В. 
Published: August 2019

Атеросклероз – системний дегенеративний процес, який уражає аорту і магістральні судини мозку, серця та інших органів. Аналіз результатів хірургічного лікування пацієнтів з оклюзійно-стенотичним ураженням двох судинних басейнів, серця та головного мозку в середньострокові терміни спостереження в літературі представлений недостатньо.
Мета роботи – провести порівняльний аналіз середньострокових результатів хірургічного лікування пацієнтів із поєднаним атеросклеротичним ураженням вінцевих та брахіоцефальних артерій.
Матеріали та методи. Проведено аналіз середньострокових результатів хірургічного лікування 62 хворих із поєднаним атеросклеротичним оклюзійно-стенотичним ураженням сонних та коронарних артерій. Протокол обстеження включав загальноклінічні та спеціальні методи: ЕКГ, ехокардіографію, коронаровентрикулографію, ультразвукове дуплексне сканування сонних артерій, перфузійну комп’ютерну томографію головного мозку.
Результати та їх обговорення. Результат операції та якість життя пацієнтів першої та другої групи дослідження у строки до 6 міс. з кардіологічної точки зору розцінено як добрі у 53 (94,6%) і як задовільні – у 3 (5,4%) випадках. Ознак ішемії міокарда та повторних інфарктів не спостерігалося. За неврологічним статусом результати розцінено як добрі у 49 (87,5%) випадках, як задовільні – у 6 (10,7%), незадовільні – в 1 (1,8%) – причиною став інсульт головного мозку. Статистично значущих відмінностей у результатах оперативного лікування в групах одномоментного та етапного лікування встановлено не було. Негативна динаміка клінічного стану з перебігом часу була зумовлена головним чином прогресуванням основного захворювання.
Висновки. Аналіз результатів симультанного та етапного хірургічного втручання у пацієнтів з оклюзійностенотичним ураженням двох судинних басейнів засвідчив, що розроблена нами тактика вибору методу хірургічної корекції поєднаних уражень вінцевих та брахіоцефальних артерій дозволяє отримати добрі результати в середньострокові терміни спостереження. Стенокардії та повторних інфарктів через 6 міс. після оперативного втручання зареєстровано не було. Тільки в одного пацієнта другої групи, якому виконано етапне оперативне втручання на вінцевих та брахіоцефальних артеріях, відмічалося гостре нефатальне порушення мозкового кровообігу. Таким чином, вибір оптимального підходу до тактики оперативного втручання дозволяє безпечно виконати відновлення кровотоку у пацієнтів із поєднаним ураженням сонних та вінцевих артерій.
Причини та наслідки екстреної конверсії на допоміжний штучний кровообіг під час коронарного шунтування у хворих з ішемічною хворобою серця
Authors: Руденко А. В. , Журба О. О. 
Published: August 2019

Екстрена конверсія на ШК під час КШ на працюючому серці значно погіршує безпосередні результати реваскуляризації міокарда.
Метою цього дослідження є огляд причин та наслідків цих випадків за результатами ретроспективного аналізу історій хвороби 4068 пацієнтів. Встановлено, що у хворих із застосуванням ШК спостерігається достовірне збільшення частоти всіх післяопераційних ускладнень, а при екстреному ШК зростає післяопераційна летальність. Причинами екстреної конверсії були гемодинамічна нестабільність, елевація сегмента ST та порушення ритму. Ці інтраопераційні ускладнення виявлялися і в інших хворих, але вони були усунені без застосування ШК. Вважаємо, що ускладнення під час операції мають подібні провокуючі фактори, що слід ураховувати при визначенні предикторів їх розвитку.
Повна артеріальна реваскуляризація міокарда (досвід одного центру)
Authors: Пукас О. Ю. , Варбанець С. В. , Довгань О. М. 
Published: August 2019

Золотим стандартом хірургічного лікування ішемічної хвороби серця вважається аортокоронарне шунтування (АКШ) з використанням лівої внутрішньогрудної артерії (ЛВГА) та великої підшкірної вени нижніх кінцівок (ВПВ).
Мета роботи – висвітлення власного досвіду застосування повної артеріальної реваскуляризації міокарда у пацієнтів з ізольованими багатосудинними ураженнями коронарних артерій, а також при поєднанні їх із супутньою патологією клапанів серця.
Матеріали та методи. Із січня 2011 року по грудень 2017 року в ДУ «НПМЦДКК МОЗ України» був прооперований 91 пацієнт: усім пацієнтам в якості лікування ІХС виконана повна артеріальна реваскуляризація коронарних артерій. У всіх досліджуваних пацієнтів виявлено двосудинні і більше ураження коронарних артерій.
Результати. Виходячи з нашого досвіду, слід зазначити, що операція з використанням двох і більше артеріальних кондуїтів є безпечною, не потребує багато часу і може виконуватись у більшості пацієнтів з ішемічною хворобою серця. Згідно з нашими даними, категоричних протипоказань до виконання повної артеріальної реваскуаляризації міокарда немає. Необхідні подальші дослідження з перевірки прохідності шунтів через п’ять, десять і більше років.
Висновки. Деяким пацієнтам із традиційно установленими протипоказаннями до ТАР, такими як виражене ожиріння (ІМТ>35), хронічні обструктивні захворювання легень, інсулін-залежний цукровий діабет, може бути рекомендований оптимальний вид реваскуляризації міокарда після ретельного обстеження.
Ендоваскулярне закриття відкритого овального вікна для профілактики криптогенного інсульту у пацієнтів молодого віку
Authors: Дітківський І. О. , Мазур О. А. , Ящук Н. С. , Черпак Б. В. , Єрмолович Ю. В. 
Published: August 2019

Однією з причин криптогенних інсультів в осіб молодого та середнього віку є відкрите овальне вікно, що уможливлює парадоксальну емболію судин мозку тромбами з венозної системи великого кола кровообігу. За даними літератури останніх років, закриття овального вікна оклюдером є оптимальним способом профілактики повторних криптогенних інсультів.
У ДУ «НІССХ імені М. М. Амосова» з 2011 по 2018 р. було виконано 10 процедур ендоваскулярного закриття відкритого овального вікна оклюдером у молодих пацієнтів, які мали в анамнезі криптогенні інсульти та парадоксальну системну емболізацію. Успішність процедури склала 100%, серйозні ускладнення в післяопераційному та віддаленому періоді відсутні. Всі пацієнти живі та відмічають суб’єктивне покращення стану (зникли головний біль та мігрені). В одному випадку через 1,5 року після операції відбувся підтверджений на МРТ ішемічний інсульт без залишкових змін, імовірною причиною якого була емболія мікротромбами з вушка лівого передсердя (в анамнезі наявна аритмія невизначеного ґенезу), оскільки допплерЕхоКГ та бульбашковий тест визначили відсутність шунта між правими та лівими відділами серця.
Таким чином, наші дані підтверджують ефективність і безпечність ендоваскулярного закриття відкритого овального вікна для профілактики криптогенних тромбоемболій.
Вибір оптимальних варіантів хірургічного лікування відкритої артеріальної протоки Панічкін Ю. В., Дітківський І. О., Бешляга Е. В., Гаврілишин А. Ю., Коноплева Ю. Л. ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М. М. Амосова НАМН» (Київ)
Authors: Панічкін Ю. В. , Дітківський І. О. , Бешляга Е. В. , Гаврілишин А. Ю. , Коноплева Ю. Л. 
Published: August 2019

Метою даної роботи є порівняння хірургічних та ендоваскулярних методів лікування відкритої артеріальної протоки (ВАП) з метою визначення оптимального методу корекції.
Матеріали та методи. У дослідження було включено 1113 пацієнтів, яким на базі ДУ НІССХ імені М. М. Амосова НАМН у період з 2008 по 2017 р. виконане хірургічне або транскатетерне усунення вади. Хірургічне втручання було проведено у 452 (40,6%) пацієнтів, транскатетерна корекція виконана у 661 (59,4%). Вибір методу лікування залежав від віку і ваги пацієнта, форми ВАП та наявності супутніх ускладнень.
Результати та обговорення. Залежно від методу корекції виявлено оптимальні варіанти хірургічного лікування ВАП. Значущої різниці в ефективності між хірургічною та транскатетерною методикою не виявлено, однак за кількістю периопераційних ускладнень було доведено менший ризик транскатетерної методики (1,2% проти 10,5%) та зменшення часу перебування у стаціонарі (7–10 діб при хірургічній корекції, до 3–4 діб при ендоваскулярній методиці). Крім того, задовільний результат операції також спостерігався значно рідше при корекції вади оклюдерами, ніж при його хірургічному видаленні (2,1% проти 8,6%).
Висновки. Транскатетерна методика лікування ВАП є більш безпечною порівняно з хірургічною, має менше ускладнень і краще переноситься пацієнтами. Однак незважаючи на явні переваги ендоваскулярного методу, у зв’язку з великою вартістю приладів для оклюзії ВАП зусилля більшості дослідників спрямовані на подальший пошук шляхів вдосконалення та здешевлення пристроїв для транскатетерного лікування вади.