bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
FILOSOFIJA LIETUVOJE PO 1989: KĄ APIE TAI BYLOJA LIETUVIŠKI AKADEMINIAI ŽURNALAI?
Authors: Gedutis Aldis 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama Lietuvos filosofijos būklė po 1989 metų. Pagrindinis dėmesys skiriamas klausimui, ar po 1989 metų Lietuvoje atsirado filosofinė (s) tradicija (-os) bei mokykla (-os). Tyrimo objektas – lietuviški akademiniai žurnalai – „Problemos“, „Filosofija. Sociologija“ ir „Logos“. Chronologinė aprėptis –straipsniai, publikuoti nuo 1989 iki 2009 metų. Siekiama išnagrinėti lietuvių filosofų citavimo ir tarpusavio komunikavimo strategijas, esant galimybei ieškoti kriterijų, leidžiančių identifikuoti filosofinės tradicijos buvimą. Pagrindinis dėmesys skiriamas šiems klausimams: kaip dažnai ir kokiu būdu lietuvių filosofai cituoja ir mini savo kolegas? ar citavimas ir kolegų (pa)minėjimas leidžia identifikuoti tradicijai būdingus santykius tarp Lietuvos filosofų? kurie lietuvių filosofai ir filosofiniai tekstai yra įtakingiausi ir dažniausiai naudojami? 1Pagrindiniai žodžiai: Lietuvos filosofija, filosofinė tradicija, filosofinė mokykla, citavimo indeksas, komunikacija filosofijoje.Philosophy in Lithuania after 1989: What do Lithuanian Academic Journals Reveal?Aldis Gedutis
SummaryIn this study, the condition of Lithuanian philosophy after 1989 was analyzed. The attention is focused on the question whether any philosophical tradition(s) and/or school(s) have originated during the last 20 years. The object of the research was Lithuanian academic philosophical journals: Problemos, Filosofija.Sociologija and Logos. The chronological scope: articles published during the period 1989–2009. The major objective of the inquiry is to reveal and figure out citation and communication strategies in the discourse of Lithuanian academic philosophy and to identify the existence of philosophical tradition(school), if any. The major concern can be summarized by the following questions: what is the frequency of the colleagues’ citation? Are Lithuanian philosophers’ citation strategies sufficient to claim the fact of the existence of Lithuanian philosophical tradition (school)? What are the most influential Lithuanian philosophers and philosophical texts?Keywords: Lithuanian philosophy, philosophical tradition, philosophical school, citation index, communication in philosophy.
NON SIBI, SED OMNIBUS: MOKSLINGASIS PROFESORIAUS R. PLEČKAIČIO PAVELDAS
Authors: Šaulauskas Marius P. , Kubilius Mindaugas 
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas profesoriaus Romano Plečkaičio, iškiliausio Lietuvos filosofijos raidos tyrėjo, mokslinis palikimas. Lietuvoje ir pirmiausia Vilniaus universitete dėstytas bei plėtotas filosofines doktrinas ir pažiūras jis tyrė visuotiniame šimtmečiais besiplėtojančios filosofijos ir iš jos kylančios mokslo žinijos kontekste. Esminė prof. Plečkaičio metodologinė nuostata, teigianti Apšvietos mokslo idealų primatą, išliko nepakitusi per visą jo akademinės veiklos laikotarpį. Mokslo ir jo progresyvios raidos principų bei mokslingumo standartų esminė nepriklausomybė nuo ideologinių, religinių bei kitokių paramokslinių istorinių aplinkybių – šis motyvas buvo visų svarbiausių Plečkaičio veikalų – nuo visuotinės filosofijos istorijos tyrinėjimų iki tolerancijos teorijos – šerdis. Todėl ir Lietuvos filosofijos mokslo raidą nuo pat jos atsiradimo XVI a. pradžioje iki XXI a. pradžios jis nuosekliai suvokė kaip sudedamąją pasaulinės mokslo žinijos sklaidos dalį.Pagrindiniai žodžiai: Plečkaitis, Lietuvos filosofijos istorija, Vilniaus universitetas.Non sibi, sed omnibus: The Sciential Legacy of Professor R. PlečkaitisMarius P. Šaulauskas, Mindaugas Kubilius
SummaryProfessor Romanas Plečkaitis (1933–2009) is the most prominent figure in the scholarship of the history of philosophy in Lithuania. In the universal context of centuries long history of philosophy and whereof unfolding scientific knowledge he scrutinized the large variety of philosophical doctrines and views, which were taught and developed in Lithuania and, first and foremost, at Vilnius university. The fundamental methodological posture of prof. R. Plečkaitis, which persisted unshakably throughout his whole academic carrier, affirmed the unsurpassable supremacy of Enlightenment scientific ideals. At the heart of all his most important works embracing studies in history of western philosophy as well as theory of tolerance lies his conviction that the progressive advance of scientific edifice and its research standards must not depend on any ideological, religious or other parascientific circumstances. Therefore he consistently treated the development of the academic philosophy in Lithuania since its very the beginning in the XVI century up to the dawn of XXI century as a part and parcel of the growing universal knowledge of science.Keywords: Plečkaitis, Lithuanian history of philosophy, Vilnius University.
AR HETEROFENOMENOLOGIJA ĮVEIKIA AUTOFENOMENOLOGIJĄ?
Authors: Molotokienė Ernesta 
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas Danielio C. Dennetto pasiūlytas heterofenomenologijos metodas, pretenduojantis sąmonės patirtis tirti iš trečiojo asmens perspektyvos, ir analizuojamas argumentų už šio metodo pranašumą autofenonomenologijos, arba Edmundo Husserlio fenomenologijoje taikomo introspekcijos metodo iš pirmojo asmens perspektyvos atžvilgiu, korektiškumas. Dennettas, įvesdamas trečio asmens perspektyvą, heterofenomenologijos metodui siekia suteikti gamtos mokslų metodams būdingo objektyvumo, kurio nepavyko pasiekti Husserlio autofenomenologijos projektui dėl neišvengiamo subjektyvumo veiksnio. Todėl Dennettas subjektų pranešimams apie sąmonės patirtis suteikia įsitikinimų statusą, kurį legitimuoja jau ne pats subjektas, o stebėtojas (heterofenomenologas), šitaip atlikdamas mokslinį subjektų įsitikinimų apie sąmonės patirtis tyrimą. Bet ar subjektų pranešti įsitikinimai gali būti neutralūs, be subjektyvios interpretacijos apvalkalo, kaip to tikisi Dennettas? Straipsnyje tvirtinama, kad ambicingas Dennetto heterofenomenologijos metodas neišvengia Husserlio fenomenologijai būdingo subjektyvumo, nes Dennettas nekorektiškai interpretuoja Husserlį, iškreipdamas, bet neišvengdamas autofenomenologijai priskiriamų trūkumų.Pagrindiniai žodžiai: heterofenomenologija, autofenomenologija, sąmonė, metodas, intencionalumas, patyrimas.Does Heterophenomenology Surmount Autophenomenology?Ernesta Molotokienė
SummaryDaniel C. Dennett’s heterophenomenological method for analyzing the experiences of one’s consciousness using the third person approach, as well as an analysis of the argument correctness of its superiority over the autophenomenology or introspective method of the first person approach applied in Edmund Husserl’s phenomenology are presented. By introducing the third person perpective, Dennett seeks to bestow the impartiality which is typical of the nature sciences, to heterophenomenological method. The Husserl autophenomenology project had failed in this field because of its inevitable subjectivity. Therefore, Dennett provides the subject’s messages about experiences of consciousness with the conviction status, which is legitimated not by the subject but by the observer (the heterophenomenologist), and in this way he carries out the scientific research of the subject’s convictions about the experiences of consciousness. But can the subject’s convictions be neutral, without a shell of subjective interpretation, as Dennett expects them to be? The article argues that the ambitious heterophenomenologic method of Dennett is unable to avoid the subjectivity typical of Husserl’s phenomenology, because Dennett interprets Husserl incorrectly by twisting his ideas, but is unable to elude the drawbacks of autophenomenology.Keywords: heterophenomenology, autophenomenology, consciousness, method, intentionality, experience.
UTOPIJOS IR ANTIUTOPIJOS VIZIJOS KINE. FILOSOFINĖS BANALAUS ŽANRO PRIELAIDOS
Authors: Milerius Nerijus 
Published: January 2019

Straipsnyje tęsiami apokalipsės kino tyrinėjimai, pirmą kartą pristatyti praėjusiame „Problemų“ tome (78). Siekiant detalizuoti apokalipsės kino analizę, pasitelkiami nauji – utopijos ir antiutopijos – kinematografiniai aspektai. Apžvelgiamos utopinio diskurso mitologinės ir religinės prielaidos, parodoma, kaip utopinis diskursas išreiškiamas Platono idealios visuomenės projekte. Thomas More’o „Utopija“ apibrėžiama kaip jungiamoji grandis tarp klasikinių filosofinių ir religinių utopinių vizijų ir vėlesnių mokslinių technologinių pasaulio perkonstravimo modelių. Technologinis pasaulio perkonstravimas kaip moderniųjų utopijų pagrindas neišvengiamai susijęs su nekontroliuojamo pasaulio antiutopinėmis vizijomis. Mary Shelley „Frankenšteinas“ apibūdinamas kaip dažnas utopinių modelių fonas. Kaip utopinių ir antiutopinių motyvų sampynos kine pavyzdys analizuojamas Steveno Spielbergo „Dirbtinis intelektas“. Įrodoma, jog postapokaliptinė šio kino kūrinio aplinka konstruojama tam, kad būtų išryškintas pačios kasdienybės utopiškumas.Pagrindiniai žodžiai: kino filosofija, apokalipsės kinas, mokslinė fantastika, utopija, antiutopija.Visions of Utopia and Dystopia in Cinema. The Philosophical Presuppositions of the Banal GenreNerijus Milerius
SummaryThe article continues researching the apocalypse film genre. The first results of such research were presented for the first time in the last volume of “Problemos”. In this article, aspects of utopia and dystopia are introduced into the analysis. Firstly, the mythological and religious presuppositions of utopian discourse are overviewed. Secondly, it is shown how utopian discourse is manifested in Plato’s project of ideal society. “Utopia” of Thomas More is considered as the medium between classical visions of utopia and subsequent models of technological transformation of the world.The technological transformation of the world is such basis of modern utopias, which is inevitably tied with the dystopian visions of uncontrollable reality. M. Shelley’s “Frankenstein” appears to be frequent background of utopian models. As the example of interconnection of utopian and dystopian motifs, S. Spielberg’s “The Artificial Intelligence” is presented. It is argued that the post-apocalyptic milieu of this film is constructed with the purpose of revealing the utopian character of the everyday itself.Keywords: film philosophy, apocalypse movie, science fiction, utopia, dystopia.
MENO KŪRINIO INTERPRETACIJŲ VERTINIMO PROBLEMA
Authors: Budrytė Edita 
Published: January 2019

Straipsnyje sprendžiama problema, kaip turėtume vertinti meno kūrinių interpretacijas. Metakritinės teorijos dažnai nesutaria dėl to, ar pagrįstai interpretacijoms keliami teisingumo ir objektyvumo reikalavimai. Ypač daug problemų iškyla, kai susiduriame su prieštaringomis, tarpusavyje nesuderinamomis to paties meno kūrinio interpretacijomis. Straipsnyje atskleidžiamos dvi teorinės kryptys: kritinis monizmas ir kritinis pliuralizmas. Monroe Beardsley’is gina „vienintelės teisingos“ interpretacijos tezę, formuluodamas kūrinio „autonomijos ir nepriklausomybės“ principus, o Josephas Margolis siūlo atsisakyti tiesos kriterijaus ir taikyti reliatyvistinį požiūrį vertinant interpretacijas. Straipsnyje analizuojamos Margolio pateiktos reliatyvizmo kaip „interpretacijos logikos“, intencionalumo ir objektyvumo sąvokos.Pagrindiniai žodžiai: interpretacija, logika, reliatyvizmas, tiesos kriterijus, objektyvumasAssesment Problem of Interpretations of an ArtworkEdita Budrytė
SummaryThis article addresses the question of how we should assess interpretations of artworks. Metacritical theories often disagree on whether requirements of justice and objectivity for interpretations are reasonable. In particular, many problems arise when dealing with opposite, incompatible interpretations of the same artwork. The article reveals two theoretical branches: critical monism and critical pluralism. Monroe Beardsley defends the thesis of “the only correct” interpretation of the artwork, formulating the principles of autonomy and independence while Joseph Margolis offers not to fulfill the criterion of truth, however, to adapt a more relativistic point of view for the assessment of interpretations. This article analyzes the concepts of intentionality and objectivity in relativism given by Margolis as “logic of interpretation”.Key words: interpretation, logic, relativism, criterion of truth, objectivity.

n style="font-size: 11pt; line-height: 115%; font-family: 'Calibri','sans-serif';">
STEBINIŲ TIPAI IR REIKŠMĖ HUSSERLIO FENOMENOLOGIJOJE
Authors: Molotokienė Ernesta 
Published: January 2019

Straipsnyje pristatomi ir analizuojami stebinių tipai ir reikšmė Husserlio fenomenologijoje. Stebinių skirties pagrindu, kurį Husserlis atlieka „Loginiuose tyrinėjimuose“, straipsnyje keliamas klausimas: ar objektyvuojantys sąmonės aktai ir su jais koreliuojantys objektai išreiškia objektyvią tikrovę, jeigu sąmonės lauke, priklausomai nuo objekto sąmonei teikimo būdų, galima skirti keletą stebinių tipų? Teigiama, kad stebinių kaip objektyvuojančių sąmonės aktų skilimas į egzistuojantį objektą sąmonei teikiančius stebinius ir neutralizuotus stebinius lemia: 1) skirtingus objekto teikimo sąmonei būdus, 2) sąmoningumo formų skyrimą į percepciją ir vaizduotę, 3) skirtingą objektų statusą sąmonės lauke.Pagrindiniai žodžiai: stebinys, neutralizuotas stebinys, vaizdinys, sąmonė, tikrovė.

Types and Significance of Observations in Husserl’s PhenomenologyErnesta Molotokienė
SummaryThe article presents and discusses the types and the significance of observations in Husserl’s phenomenology. Based on the differentiation of observationscarried out in Husserl’s Logical Investigations, the article raises the following question: do the objectivating acts of consciousness and objects correlatingwith them reflect the objective reality if several types of observations may be distinguished in the area of consciousness depending upon the way of presenting the object to the conscious? It is perceived that the splitting of observations as objectivating acts of consciousness into observations presenting an existing object to the conscious and neutralized observations is influenced by the following factors: 1) different ways of presenting the object to the conscious; 2) distinguishing the forms of consciousness into perception and imagination; and 3) distinct status of the objects in the area of consciousness.Key words: observation, neutralized observation, intentional representation, consciousness, reality.

15%; font-family: 'Calibri','sans-serif';">
LIETUVOS FILOSOFIJOS POSOVIETINĖ TRANSFORMACIJA: FILOSOFIJOS KRYPTYS, DISCIPLINOS, PRODUKTYVUMAS
Authors: Kabelka Gintaras 
Published: January 2019

Straipsnyje pateikiama Lietuvos filosofinio diskurso (1960–2010 m.) bibliometrinių duomenų apie filosofijos disciplinas, kryptis ir tekstų autorius interpretacija. Eksplikuojama šių krypčių ir disciplinų apimtis bei kaita posovietiniu laikotarpiu. Filosofinių krypčių struktūros pokyčiams aiškinti taikoma lyginamuosiuose istoriniuose sociologiniuose tyrimuose naudojama posovietinės transformacijos orientacijų (mimetinės, kontinuacinės, restitucinės ir inovacinės) schema. Analizuojama filosofinių tekstų autorių bendrijos apimtis ir jos pokyčiai sovietiniu ir posovietiniu laikotarpiais, taip pat autorių stratifikacija pagal produktyvumą. Patikrinamas Lotkos ir Price’o dėsnis, teigiantis, jog didžiąją dalį mokslinių tekstų sukuria autorių bendrijos produktyviausioji mažuma.The Post-Soviet Transformation of Lithuanian Philosophy: Trends, Disciplines, ProductivityGintaras Kabelka
SummaryThe paper presents the interpretation of bibliometric data about the Lithuanian philosophical discourse (1960–2010) concerning the philosophical disciplines, branches, and authors of the texts. The scope and changes of these branches and disciplines during the post-soviet period is explicated. The structural changes of the of philosophical movements are explained employing the scheme of orientations of post-soviet transformation (mimetic, continuational, restitutive, and innovative), used in historical sociological comparative research. The extent of the community of the authors of philosophical texts and its transformations during the soviet and post-soviet period are analyzed, as well as the stratification of the authors according to their productivity. The Lotka-Price law, according to which the majority of the scientific texts are produced by the minority of the most productive authors, is put to test.
SĄVOKOS CHŌRA PERMĄSTYMAS DERRIDA FILOSOFIJOJE: TIKĖJIMO BE ONTOTEOLOGIJOS DOMINAVIMO GALIMYBĖ
Authors: Rudžianskaitė Ieva 
Published: January 2019

Straipsnyje aptariama Jacques’o Derrida interpretuojama platoniškoji chōros sąvoka. Permąstydamas šį terminą, Derrida kvestionuoja ontoteologinį Dievybės įvaizdį ir jo įtaką religinei sferai, kuri neatsiejama nuo žinojimo. Pirmiausia apžvelgiama chōros sąvoka, kurią galėtume pavadinti logocentrinės tradicijos „svetimkūniu“. Taip pat analizuojami negatyviosios kalbos raiškos būdai: hiperousiologinis ir chorinis, parodant, jog Platono „Timajuje“ išryškėja dviejų apofatinio diskurso formų galimybė. Atskleidžiama, jog hiperousiologinė diskurso struktūra perteikia ontoteologinį hierarchinį tvarkos modelį, o chorinė forma turėtų būti siejama su modelių daugialypiškumo bei diskursų išsicentravimo galimybe. Galiausiai išryškinamas tikėjimo vaidmens nevienareikšmiškumas šiose negatyviose formose. Priešingai nei hiperousiologinis kalbėjimo būdas, kuriame Dievybė apibūdinama kaip „Būtis anapus būties“, chorinis neatveria jokio pažintinio tikėjimo turinio, kita vertus, pats tikėjimas nepaneigiamas, net jeigu jis glaudžiai susijęs su ateizmu kaip abejone. Tokiu būdu tikėjimo ir ateizmo sąveika atsiskleidžia kaip nežinojimo momentas, kuris neatsiejamas nuo sąvokos chōra.Pagrindiniai žodžiai: chōra, apofatinis diskursas, ontoteologija, tikėjimas, nežinojimas.
Rethinking the Notion of Chōra in Derrida’s Philosophy: the Possibility of Faith without Domination of OntotheologyIeva Rudžianskaitė
AbstractThe article deals with Derrida’s interpretation of the platonic notion of chōra. Considering this term, Derrida questions the ontotheological image of Deity and its influence on the religious sphere which is inseparable from knowledge. First of all, the notion of chōra, which could be described as a ‘foreign body’ in the logocentric tradition, is overviewed. Further, negative expressions of the language – hyperousiological and choral are analyzed, showing that in Plato’s Timaeus the possibility of two forms of apophatic discourse has appeared. The analysis reveals that the structure of hyperousiological discourse expresses the ontotheological hierarchical order whereas the choral form is in relation to the possibility of multiplicities of modes and de-centration of discourses. The results of this investigation show that the role of faith in these negative forms is perceived very differently. The Deity is described as a ‘Being beyond being’ in the hyperousiological form, whereas choral discourse has no cognitive content of faith. On the other hand, faith as such is undeniable, even if it is closely connected to atheism as doubt. In this way, the interplay between faith and atheism appears as a moment of unknowing, which is inseparable from the concept of chōra.Keywords: chōra, apophatic discourse, ontotheology, faith, unknowing.
TEISININKŲ ETIKOS VERTYBIŲ REALUMO IR MODELIAVIMO PROBLEMOS
Authors: Berkmanas Tomas , Gruodytė Edita 
Published: January 2019

Išplitusio moralinio nihilizmo bei klasikinio moralinio realizmo problemų ir kritikos kontekste teisininkų etikos vertybių galimybė įgyti daugiau ar mažiau realų pavidalą bei įgauti priimtino modelio formą yra tapusi neapibrėžta. Kita vertus, akademinėje ir ypač profesinėje teisininkų bendruomenėje teisininko buvimo etišku reikšmė ir poreikis vis labiau akcentuojami. Analitiškai ir kritiškai aptarus tokį status quo šiame straipsnyje pristatoma alternatyvi teisininkų etikos vertybių realaus egzistavimo perspektyva, taip pat formuluojant teisininkų etikos modeliavimo gaires. Ši perspektyva remiasi subjektyviąja (arba mentalistine) ontologija ir pamatiniais moralinio proto principais: altruizmu ir teisingumo kaip proporcinės lygybės nuostata.Pagrindiniai žodžiai: teisininkų etika, teisininkų etikos modelis, mentalistinė teorija, moralinis nihilizmas, moralinis realizmas.
Issues of the Reality of the Values and the Modeling of Legal EthicsTomas Berkmanas, Edita Gruodytė
AbstractIn the context of the widespread moral nihilism, and the issues and critique of classical moral realism, the possibility for the values of legal ethics to acquire more or less discernible real contours and to take the shape of the acceptable model appears to be uncertain. On the other hand, in academic and, especially, professional legal community the significance and the need for the lawyer to follow ethical standards becomes more and more important. The paper, after analytically and critically lingering on this status quo, provides an alternative perspective of the real existence of the values of legal ethics thereby also indicating the guidelines for its modeling. The perspective is based on the subjective (or mentalist) ontology and the foundational principles of the moral mind: altruism and justice as proportional equality.Keywords: legal ethics, model of legal ethics, mentalist theory, moral nihilism, moral realism.
Outstanding pre-soviet period representatives of pedagogy on the significance of drawing in educating of a personality
Authors: Morkytė J. 
Published: January 2019

Solving the questions of educating a harmonious personality, the classics of pedagogy J. A. Komensky, Z. Z. Rousseau, D. Lock, l. G. Pestalozzi assigned a significant role to drawing. Education by drawing was emphasized in the development of children’s senses, perception and the benefits of drawing skills in practical life.
Especially deeply the aesthetic education was understood by the famous Russian pedagogues L. Tolstoy and K. Ušinsky. They required to raise not only popular talents, but also to provide aesthetical education to all children of the nation, by engraining in them graphical expression skills, developing aesthetic feelings, imagination necessary to a versatile educated personality.