bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Evidence for differential control of muscle sympathetic single units during mild sympathoexcitation in young, healthy humans
Authors: Incognito Anthony V. , Doherty Connor J. , Nardone Massimo , Lee Jordan B. , Notay Karambir , Seed Jeremy D. , Millar Philip J. 
Published: November 2018

Two subpopulations of muscle sympathetic single units with opposite discharge characteristics have been identified during low-level cardiopulmonary baroreflex loading and unloading in middle-aged adults and patients with heart failure. The present study sought to determine whether similar subpopulations are present in young healthy adults during cardiopulmonary baroreflex unloading ( study 1) and rhythmic handgrip exercise ( study 2). Continuous hemodynamic and multiunit and single unit muscle sympathetic nerve activity (MSNA) data were collected at baseline and during nonhypotensive lower body negative pressure (LBNP; n = 12) and 40% maximal voluntary contraction rhythmic handgrip exercise (RHG; n = 24). Single unit MSNA responses were classified as anticipated or paradoxical based on whether changes were concordant or discordant with the multiunit MSNA response, respectively. LBNP and RHG both increased multiunit MSNA burst frequency (∆5 ± 3 bursts/min, P < 0.001; ∆5 ± 8 bursts/min, P = 0.005), burst amplitude (∆5 ± 7%, P = 0.04; ∆13 ± 14%, P < 0.001), and total MSNA (∆302 ± 191 AU/min, P = 0.001; ∆585 ± 556 AU/min, P < 0.001). During LBNP and RHG, 43 and 64 muscle single units were identified, respectively, which increased spike frequency (∆9 ± 11 spikes/min, P < 0.001; ∆10 ± 19 spikes/min, P < 0.001) and the probability of multiple spike firing (∆10 ± 12%, P < 0.001; ∆11 ± 26%, P = 0.001). During LBNP and RHG, 36 (84%) and 39 (61%) single units possessed anticipated firing responses (∆12 ± 10 spikes/min, P < 0.001; ∆19 ± 19 spikes/min, P < 0.001), whereas 7 (16%) and 25 (39%) single units exhibited paradoxical reductions (∆−3 ± 1 spikes/min, P = 0.003; ∆−4 ± 5 spikes/min, P < 0.001). The observation of divergent subpopulations of muscle sympathetic single units in healthy young humans during two mild sympathoexcitatory stressors supports differential control at the fiber level as a fundamental characteristic of human sympathetic regulation. NEW & NOTEWORTHY The activity of muscle sympathetic single units was recorded during cardiopulmonary baroreceptor unloading and rhythmic handgrip exercise in young healthy humans. During both stressors, the majority of single units (84% and 61%) exhibited anticipated behavior concordant with the integrated muscle sympathetic response, whereas a smaller proportion (16% and 39%) exhibited paradoxical sympathoinhibition. These results support differential control of postganglionic muscle sympathetic fibers as a characteristic of human sympathetic regulation during mild sympathoexcitatory stress. Listen to this article's corresponding podcast at https://ajpheart.podbean.com/e/differential-control-of-sympathetic-outflow-in-young-humans/ .
Multiregion Sequencing Reveals the Genetic Heterogeneity and Evolutionary History of Osteosarcoma and Matched Pulmonary Metastases
Authors: Wang Di , Niu Xiaohui , Wang Zhijie , Song Cheng-Li , Huang Zhen , Chen Ke-Neng , Duan Jianchun , Bai Hua , Xu Jiachen , Zhao Jun , Wang Yu , Zhuo Minglei , Xie X. Sunney , Kang Xiaozheng , Tian Yanhua , Cai Liangliang , Han Jie-Fei , An Tongtong , Sun Yu , Gao Shugeng , Zhao Jun , Ying Jianming , Wang Luhua , He Jie , Wang Jie 
Published: November 2018

Abstract

Osteosarcoma is the most common primary bone malignancy, and the lung is the most frequent site of metastasis. The limited understanding of the tumoral heterogeneity and evolutionary process of genomic alterations in pulmonary metastatic osteosarcoma impedes development of novel therapeutic strategies. Here we systematically illustrate the genomic disparities between primary tumors and corresponding pulmonary metastatic tumors by multiregional whole-exome and whole-genome sequencing in 86 tumor regions from 10 patients with osteosarcoma. Metastatic tumors exhibited a significantly higher mutational burden and genomic instability compared with primary tumors, possibly due to accumulation of mutations caused by a greater number of alterations in DNA damage response genes in metastatic tumors. Integrated analysis of the architecture and relationships of subclones revealed a dynamic mutational process and diverse dissemination patterns of osteosarcoma during pulmonary metastasis (6/10 with linear and 4/10 with parallel evolutionary patterns). All patients demonstrated more significant intertumoral rather than intratumoral heterogeneity between primary tumors and metastatic tumors. Mutated genes were enriched in the PI3K–Akt pathway at both the early and late stages of tumor evolution and in the MAPK pathway at the metastatic stage. Conversely, metastatic tumors showed improved immunogenicity, including higher neoantigen load, elevated PD-L1 expression, and tumor-infiltrating lymphocytes than the corresponding primary tumors. Our study is the first to report the dynamic evolutionary process and temporospatial tumor heterogeneity of pulmonary metastatic osteosarcoma, providing new insights for diagnosis and potential therapeutic strategies for pulmonary metastasis.

Significance:
High-throughput sequencing of primary and metastatic osteosarcoma provides new insights into the diagnosis of and potential clinical therapeutic strategies for pulmonary metastasis.
КЛІНІКО-ЕПІДЕМІОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ЛЕПТОСПІРОЗУ В РІЗНИХ ЛАНДШАФТНИХ ЗОНАХ
Authors: Vynohrad N. O. , Vasylyshyn Z. P. , Kozak L. P. 
Published: November 2018

Метою роботи було виявлення особливостей лептоспірозу в госпіталізованих пацієнтів з лабораторно верифікованим діагнозом, вивчення проявів і тенденцій епідемічного процесу при лептоспірозі на територіях карпатського регіону з рівнинним, гірським та змішаним рельєфом (по два адміністративних райони в кожній зоні).
Матеріали і методи. У кожній географічній зоні було обрано по два адміністративних райони, де впродовж календарного року обстежили 312 госпіталізованих в інфекційні стаціонари хворих із симптомами, що не виключали ймовірності цього захворювання. Верифікацію діагнозів здійснювали в ІФА шляхом детекції IgM до лептоспір, що дозволило виявити 82 хворих на лептоспіроз, з яких 25 – жителі рівнинної території, 19 – гірської, 38 – змішаного рельєфу.
Результати досліджень. Частка лептоспірозу в структурі інфекційних захворювань у середньому становила у районах рівнинної зони – (22,7±2,4) %, гірської – (18,8±2,1) %, змішаного рельєфу – (39,2±2,5) %. Інтенсивний показник захворюваності (ІПЗ) був високим у всіх зонах: 11,0-15,2 (рівнина), 6,2-39,7 (гори), 9,7-26,8 (змішаного рельєфу).
Більшість пацієнтів із верифікованим лептоспірозом – (72,7±2,5) % проживала у сільській місцевості. Лише в районах змішаного рельєфу частка хворих чоловіків була більшою – (65,8±4,8) %, ніж жінок, в інших ландшафтних зонах не виявлено статистично достовірної різниці за статевою ознакою. Хворі були з усіх вікових груп, але переважали дорослі працездатні особи – (73,1±2,5) %. Найвища частка лептоспірозу серед усіх професійно-побутових груп на досліджуваних територіях виявлена у категорії непрацюючих – (18,4±3,9)-(31,6±4,5) %, незначну частку становили пенсіонери – (2,6±0,8) % випадку.
Виявлено цілу низку професійно-побутових чинників ризику, що могли потенціювати ризик зараження людей лептоспірами.
Лептоспіроз маніфестував переважно легкими та середньо-тяжкими формами захворювання з поліморфним перебігом. На всіх територіях переважали форми лептоспірозу з гіпертермічним станом і ураженням дихального тракту – (41,5±5,4) %. Характерними були класичний варіант клінічної маніфестації та синдром гепатиту – по (14,6±3,9) %.
Висновок. Лептоспіроз є крайовою патологією в Карпатському регіоні та поширеним захворюванням у всіх ландшафтних зонах, про що свідчить висока частка цієї нозології в структурі інфекційних хвороб та показники ІПЗ сукупного населення. Гіперендемічними територіями були райони гірської зони та змішаного рельєфу. Групами ризику щодо захворювання на лептоспіроз виявилися жителі сільської території, переважно доросле працездатне населення. Виявлено широкий спектр обставин, що потенційно могли сприяти ймовірності зараження людей лептоспірами.
МІКРОБІОМ У ФІЗІОЛОГІЇ ЛЮДИНИ
Authors: Yankovskyi D. S. , Shyrobokov V. P. , Dyment H. S. 
Published: November 2018

Загальні відомості про мікробіом людини. В результаті тривалої коеволюції людини з мікробним співтовариством сконструйовано і вдосконалено додаткову анатомічну структуру тіла людини, яка отримала назву мікробіом. Цей унікальний мікробний орган має складну органну структуру, функціонуючу у взаємній згоді з усіма іншими органами та системами людини.
Локалізація мікробіому в тілі людини. Всі біотопи тіла людини (ротова порожнина, волосся, ніс, вуха, сечостатеві шляхи, шкіра, очі, шлунково-кишковий тракт, бронхо-легенева системи) містять свій власний унікальний специфічний складний мікробний комплекс, що складається зі спеціалізованих мікробів з різними функціями. При цьому всі локальні мікробіоми перебувають у постійній взаємодії між собою і з макроорганізмом, утворюючи єдину надорганізмову систему.
Функціональна активність мікробіому. Мікробіом бере активну участь в реалізації широкого спектра життєво важливих фізіологічних процесів, включаючи енергетичний гомеостаз і метаболізм, синтез вітамінів та інших важливих нутрієнтів, ендокринну сигналізацію, регуляцію імунної функції, метаболізм ксенобіотиків, токсинів, канцерогенів та інших шкідливих сполук, запобігає колонізації патогенами. Більшість цих функцій взаємопов’язана та тісно переплетена з фізіологією людини.
Зміни мікробіому в онтогенезі. Процес формування мікробіому починається задовго до народження дитини і продовжується 2-3 роки після народження. У міру дорослішання та старіння організму спостерігаються помітні зміни мікробіому. Підтримка мікробіому на всіх етапах життя людини має величезне значення для поліпшення здоров’я населення всіх вікових категорій.
Місце мікробіомних порушень в етіології захворювань людини. Багатьма дослідженнями показано, що зміни в мікробіомі асоціюються з широким спектром шлунково-кишкових і системних захворювань, включаючи запальні хвороби кишечнику, астму, ожиріння, метаболічний синдром, серцево-судинну патологію, автоімунні, нейроповедінкові, та з багатьма іншими хворобами.
Сучасні підходи до оздоровлення мікробіому. Сьогодні пропонуються різні методи терапевтичного впливу на мікробіом: зміна дієти, застосування пробіотиків, пребіотиків або їх комплексів (синбіотиків), продуктів функціонального харчування, ентеросорбентів, проведення фекальної трансплантації та ін. Авторами запропоновані універсальні підходи до профілактики мікробіомних порушень та їх усунення в осіб різних вікових категорій, ефективність яких переконливо доведена клінікою.
ВИВЧЕННЯ БУДОВИ ПРОДУКТУ ВЗАЄМОДІЇ ДИЛТІАЗЕМУ З БРОМКРЕЗОЛОВИМ ЗЕЛЕНИМ
Authors: Sulyma M. I. , Ogurtsov V. V. , Zhuk Yu. M. , Vasyuk S. O. , Khomyak S. V. 
Published: November 2018

Мета роботи. Виділення та ідентифікація продукту взаємодії дилтіазему гідрохлориду з бромкрезоловим зеленим.Матеріали і методи. У дослідженні використано робочий стандартний зразок дилтіазему гідрохлориду, бромкрезоловий зелений (БКЗ), зразки готових лікарських форм вітчизняного та закордонного виробництва.Реагенти і розчинники: стандартний зразок дилтіазему гідрохлориду, бромкрезоловий зелений, ацетон.Аналітичне обладнання: спектрофотометр Bruker Alpha (Bruker Optik GmbH, Ettlingen, Germany) з використанням приставки (повного внутрішнього відбиття) ATR (пряме уведення речовини), спектрофотометр Specord 200 (Німеччина) (190–1100 нм).Результати й обговорення. Експериментально встановлено, що дилтіазем гідрохлорид взаємодіє з бромкрезоловим зеленим у середовищі ацетону з утворенням йонного асоціату. ІЧ-спектр йонного асоціату відповідає сумі поглинань вихідних сполук із деякими відмінностями, що підтверджують його утворення. У йонному асоціаті в області 3600–3400 см-1 смуги фенольних –ОН проявляються з меншою інтенсивністю, що можна пояснити перетворенням БКЗ у хінонну структуру. У продукті також відсутні поглинання в області 2370 см-1 (R3N+ Cl- в дилтіаземі гідрохлориді), що пояснюється утворенням йонного асоціату з БКЗ, а саме поглинання проявляється у вигляді уширеного сигналу в області 3200–2000 см-1.Висновки. У результаті проведених досліджень встановлено, що дилтіазем гідрохлорид взаємодіє з бромкрезоловим зеленим у співвідношенні 1:1, виділено та встановлено будову продукту взаємодії дилтіазему гідрохлорид із бромкрезоловим зеленим. За допомогою ІЧ-спектроскопії підтверджено, що продуктом реакції є йонний асоціат.
ГОСТРА ТОКСИЧНІСТЬ 4-КАРБОКСИМЕТИЛПІРИДИНІЮ ГЕКСАФТОРОСИЛІКАТУ
Authors: Shyshkin I. O. , Tymchyshyn O. L. , Gelmboldt V. O. 
Published: November 2018

Мета роботи. Вивчення токсикометричних характеристик 4-карбоксиметилпіридинію гексафторосилікату як потенційного антbкарієсного препарату в гострому експерименті на щурах при пероральному введенні.Матеріали і методи. Проведено дослідження гострої токсичності 4-карбоксиметилпіридинію гексафторосилікату на 48 щурах-самцях лінії Вістар масою 180–200 г. Основним критерієм кількісної характеристики токсичності 4-карбоксиметилпіридинію гексафторосилікату була ЛД50, яка визначалася з використанням методу найменших квадратів. Розраховано такі показники небезпеки: 1/ЛД50 – обернена величина середньосмертельної дози (абсолютна токсичність), ЛД84/ЛД16 – діапазон смертельних доз (зона гострої токсичної дії), 1/(ЛД50 – S) – сумарний показник токсичності та S – функція кута нахилу (варіабельність смертельних доз). Статистичну обробку отриманих результатів проводили з використанням програми «StatPlus 2009» (компанія AnalystSoft, США, 2009).Результати й обговорення. Результати визначення гострої токсичності 4-карбоксиметилпіридинію гексафторосилікату показують, що ця сполука при пероральному шляху введення належить до III класу токсичності (помірно токсичні сполуки). З огляду на варіабельність смертельних доз, вивчений гексафторосилікат можна зарахувати до сполук, які не становлять високої потенційної небезпеки виникнення та розвитку отруєння. Розрахункові показники токсичності та небезпеки 4-карбоксиметилпіридинію гексафторосилікату показують, що він не становить особливої небезпеки і для людини. Висновки. Гостра токсичність 4-карбоксиметилпіридинію гексафторосилікату в експерименті на щурах при пероральному шляху введення становить 481,28 мг/кг, що дозволяє віднести це похідне до III класу токсичності (помірно токсичні сполуки).
A revision of Eastern Palaearctic Anthobium Leach, 1819 (Coleoptera: Staphylinidae: Omaliinae: Anthophagini). II. fusculum group, and two additional species of the nigrum group
Authors: SHAVRIN ALEXEY V. , SMETANA ALEŠ 
Published: November 2018

The fusculum-group of the genus Anthobium Leach, 1819 is defined and briefly discussed. It contains western-palaearctic A. fusculum (Erichson, 1839), with a new synonym Lathrimaeum mesasiaticum Kirschenblat, 1961 syn.n., and fourteen species from the eastern Palaearctic Region, nine of which are described as new: A. besucheti Shavrin & Smetana, sp.n. (central and eastern Nepal), A. capitale Shavrin & Smetana, sp.n. (China: Yunnan, Meili-Xue Shan), A. confucii Shavrin & Smetana, sp.n. (China: Sichuan, Gongga Shan and Erlang Shan; Hubei, Daba Shan), A. cuccodoroi Shavrin & Smetana, sp.n. (India: Uttar Pradesh), A.denticulatum Shavrin & Smetana, sp.n. (central Nepal), A. laozii Shavrin & Smetana, sp.n. (China: Yunnan, Diancang Shan, Yanmen), A. latissimum Shavrin & Smetana, sp.n. (China: Yunnan, Gaoligong Shan), A. liliputense sp.n. (China: Sichuan, Emei Shan) and A. splendidulum Shavrin & Smetana, sp.n. (China: Gaoligong Shan, Meili Xue Shan and Baima Shan). A key to the species of the fusculum group is given. Lectotypes are designated for Lathrimaeum cavicrus Champion, 1925 and L. monticola Cameron, 1924. Additionally, two Himalayan species of the nigrum group defined by Shavrin & Smetana (2017) are presented: A. alticola Coiffait, 1977 comb.nov. (from Deliphrum) and A. flaveolum Shavrin & Smetana, sp.n. (eastern Nepal). The key for the nigrum group was modified. All species are described/redescribed, illustrated and their geographical distribution is mapped. Several members of Anthobium are recorded for the first time from certain area: A. fusculum from Pakistan, A. altivagans (Cameron, 1941), A. cavicrus (Champion, 1925) and A. sociale (Cameron, 1941) from Nepal, and A. monticola (Cameron, 1924) from Pakistan and Nepal.
Weakened Anomalous Western North Pacific Anticyclone during an El Niño–Decaying Summer under a Warmer Climate: Dominant Role of the Weakened Impact of the Tropical Indian Ocean on the Atmosphere
Authors: He Chao , Zhou Tianjun , Li Tim 
Published: November 2018

Abstract
The western North Pacific subtropical anticyclone (WNPAC) is the most prominent atmospheric circulation anomaly over the subtropical Northern Hemisphere during the decaying summer of an El Niño event. Based on a comparison between the RCP8.5 and the historical experiments of 30 coupled models from the CMIP5, we show evidence that the anomalous WNPAC during the El Niño–decaying summer is weaker in a warmer climate although the amplitude of the El Niño remains generally unchanged. The weakened impact of the sea surface temperature anomaly (SSTA) over the tropical Indian Ocean (TIO) on the atmosphere is essential for the weakened anomalous WNPAC. In a warmer climate, the warm tropospheric temperature (TT) anomaly in the tropical free troposphere stimulated by the El Niño–related SSTA is enhanced through stronger moist adiabatic adjustment in a warmer mean state, even if the SSTA of El Niño is unchanged. But the amplitude of the warm SSTA over TIO remains generally unchanged in an El Niño–decaying summer, the static stability of the boundary layer over TIO is increased, and the positive rainfall anomaly over TIO is weakened. As a result, the warm Kelvin wave emanating from TIO is weakened because of a weaker latent heating anomaly over TIO, which is responsible for the weakened WNPAC anomaly. Numerical experiments support the weakened sensitivity of precipitation anomaly over TIO to local SSTA under an increase of mean-state SST and its essential role in the weakened anomalous WNPAC, independent of any change in the SSTA.
Lagrangian Geography of the Deep Gulf of Mexico
Authors: Miron P. , Beron-Vera F. J. , Olascoaga M. J. , Froyland G. , Pérez-Brunius P. , Sheinbaum J. 
Published: November 2018

AbstractUsing trajectories from acoustically tracked (RAFOS) floats in the Gulf of Mexico, we construct a geography of its Lagrangian circulation within the 1500–2500-m layer. This is done by building a Markov-chain representation of the Lagrangian dynamics. The geography is composed of weakly interacting provinces that constrain the connectivity at depth. The main geography includes two provinces of near-equal areas separated by a roughly meridional boundary. The residence time is about 4.5 (3.5) years in the western (eastern) province. The exchange between these provinces is effected through a slow cyclonic circulation, which is well constrained in the western basin by preservation of f/H, where f is the Coriolis parameter and H is depth. Secondary provinces of varied shapes covering smaller areas are identified with residence times ranging from about 0.4 to 1.2 years or so. Except for the main provinces, the deep Lagrangian geography does not resemble the surface Lagrangian geography recently inferred from satellite-tracked drifter trajectories. This implies disparate connectivity characteristics with potential implications for pollutant (e.g., oil) dispersal at the surface and at depth. Support for our results is provided by a Markov-chain analysis of satellite-tracked profiling (Argo) floats, which, while forming a smaller dataset and having seemingly different water-following characteristics than the RAFOS floats, replicate the main aspects of the Lagrangian geography. Our results find further validation in independent results from a chemical tracer release experiment.
Adequacy of treatment for child and adolescent mental disorders in Australia: A national study
Authors: Sawyer Michael G , Reece Christy E , Sawyer Alyssa CP , Hiscock Harriet , Lawrence David 
Published: November 2018

Objective: Worldwide, little information is available about the extent to which children with mental disorders in the general population receive treatment from health professionals that meets minimal clinical practice guidelines. This study identifies the percentage of 6–17 year olds with mental disorders in the 2013–2014 Australian national survey of mental health who had sufficient contact with health professionals during the 18 months after the survey to have received treatment meeting criteria for minimally adequate treatment (MAT). It also identifies factors associated with children having this level of contact with health professionals. Method: Mental disorders were identified using the Diagnostic Interview Schedule for Children Version IV completed by parents. Health professional attendances and psychotropic medications dispensed were identified from linked national Medicare Benefits Schedule and Pharmaceutical Benefits Scheme records. Results: Only 11.6% (95% confidence interval [CI] [9.1, 14.8]) of children with disorders ( n = 517) had sufficient contact to achieve study criteria for MAT. Furthermore, among children with mental disorders who had severe functional impairment and whose parents perceived that their child needed help ( n = 146), 20.2% (95% CI [14.3, 27.9]) had contact sufficient for MAT, 46.0% (95% CI [37.8, 54.4]) had contact that did not achieve MAT criteria and 33.8% (95% CI [26.1, 42.3]) had no contact with health professionals. In multivariable regression, children with moderate or severe functional impairment were more likely to have had sufficient contact to meet MAT criteria. Conclusion: During the 18 months after being identified with a mental disorder, only a small percentage of children have enough contact with health professionals to allow provision of MAT. This may be contributing to the unchanging high prevalence of childhood mental disorders.
The Impact of Consumer Premiums on Marketing Efficiency
Authors: Beem Eugene R. 
Published: November 2018

The boom in trading stamps and other consumer premiums raises some interesting questions about the social value of this form of marketing. The author indicates that consumer premiums have probably increased the social efficiency of marketing. He shows how substantial savings have resulted from moving certain types of goods to consumers as premiums. Also premiums are an outlet for competition where quick retaliation or other factors would make price competition infeasible. Finally, premiums have often stirred up competition which has taken non-premium forms. From all indications there have been enough shrewd shoppers and enough non-premium sellers to prevent “free” premiums from serving as a camouflage for price increases.
The Importance of Convenience in Consumer Purchasing
Authors: Kelley Eugene J. 
Published: November 2018

Both commodity and convenience costs influence consumer patronage. One key to understanding shopping behavior is the increased importance consumers are attaching to convenience considerations. The trend toward higher consumer valuations of ten convenience forms is identified. Four aspects of place convenience are analyzed. The planned shopping-center movement and other related adjustments in the metropolitan retail structure are discussed, as well as the possible effects of the higher consumer assessment of convenience considerations.
Do Husbands or Wives Make the Purchasing Decisions?
Authors: Wolgast Elizabeth H. 
Published: November 2018

How do husbands and wives describe their roles in making purchasing decisions? Are their purchase plans different? And how well are their respective plans fulfilled? Some answers to these questions are presented here. Results are based on interviews with a representative national sample of husbands and wives, and reinterviews over a period of two-and-a-half years.