bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Anomalous interaction of tri-acyl ester derivatives of uridine nucleoside with a l-α-dimyristoylphosphatidylcholine biomembrane model: a differential scanning calorimetry study
Authors: Berrío Escobar Jhon Fernando , Márquez Fernández Diana Margarita , Giordani Cristiano , Castelli Francesco , Sarpietro Maria Grazia 
Published: November 2018

Abstract

Objectives
Uridine was conjugated with fatty acids to improve the drug lipophilicity and the interaction with phospholipid bilayers.

Methods
The esterification reaction using carbodiimides compounds as coupling agents and a nucleophilic catalyst allowed us to synthesize tri-acyl ester derivatives of uridine with fatty acids. Analysis of molecular interactions between these tri-acyl ester derivatives and l-α-dimyristoylphosphatidylcholine (DMPC) multilamellar vesicles (MLV) – as a mammalian cell membrane model – have been performed by differential scanning calorimetry (DSC).

Key findings
The DSC thermograms suggest that nucleoside and uridine triacetate softly interact with phospholipidic multilamellar vesicles which are predominantly located between the polar phase, whereas the tri-acyl ester derivatives with fatty acids (myristic and stearic acids) present a strongly interaction with the DMPC bilayer due to the nucleoside and aliphatic chains parts which are oriented towards the polar and lipophilic phases of the phospholipidic bilayer, respectively. However, the effects caused by the tri-myristoyl uridine and tri-stearoyl uridine are different.

Conclusions
We show how the structural changes of uridine modulate the calorimetric behaviour of DMPC shedding light on their affinity with the phospholipidic biomembrane model.
Icariside II prevents hypertensive heart disease by alleviating endoplasmic reticulum stress via the PERK/ATF-4/CHOP signalling pathway in spontaneously hypertensive rats
Authors: Wu Yuting , Yue Yun , Fu Shu , Li Yeli , Wu Dongqing , Lv Junyuan , Yang Danli 
Published: November 2018

Abstract

Objectives
Reducing endoplasmic reticulum stress (ERS)-induced cardiomyocyte apoptosis is a key strategy for preventing hypertensive heart disease. In our previous study, Icariside II can improve left ventricular remodelling in spontaneously hypertensive rats (SHRs). This study aims to determine whether Icariside II can exert its effect by inhibiting ERS-induced cardiomyocyte apoptosis via the PERK/ATF-4/CHOP signalling pathway.

Methods
Spontaneously hypertensive rats were randomly divided into model group and Icariside II groups. The rats in the Icariside II groups were intragastrically administrated with Icariside II 4, 8 and 16 mg/kg from 14 to 26 week-age, respectively. The left ventricular function was measured at the 18, 22 and 26 week-age by small animal ultrasound. At the end of the 26th week, cardiomyocyte apoptosis was analysed and the levels of GRP78, PERK, ATF-4 and CHOP gene and protein were detected.

Key findings
The function of left ventricular became declined with age in SHRs, but improved in Icariside II groups. Myocardial apoptosis was aggravated in SHRs, but alleviated in Icariside II groups. Icariside II could reduce the levels of GRP78, PERK, ATF-4, CHOP gene and protein that increased in SHRs.

Conclusions
Icariside II prevents hypertensive heart disease by alleviating ERS-induced cardiomyocyte apoptosis, and its mechanism is related to the impediment of the PERK/ATF-4/CHOP signalling pathway.
The Last Act of Brahms's Late Turn to F Major
Authors: MOSELEY ROWLAND 
Published: November 2018

ABSTRACTThe Second Cello Sonata, Op. 99, was the third multi‐movement composition that Brahms produced in F major during the mid‐1880s, when he turned to F major in that capacity for the first time. One of the works of summer 1886 that elevated Brahms's opus numbers to three digits and occasioned Simrock's firstThematisches Verzeichniss, the Sonata was written just as followers of his music were becoming equipped to chart connections between thematic incipits and as he became more attuned to presenting an oeuvre. It richly rewards an intertextual reading of its musical fabric, especially relative to the First String Quintet and the Third Symphony.This essay explores Op. 99's debt to its older F major kin – which previous scholarship has grasped incompletely – and argues that Brahms's ‘late turn’ to F major offers the most compelling illustration, in his music, of a key as a kind of resource. Three main observations about Op. 99 are developed here: (1) its first movement is modelled on the Quintet and Symphony as a repeat of their tonal structure but a reversal of their approach to the second group; (2) its last movement inflects major‐mode tonality with an emphasis on the diatonic mediant that is a salient characteristic of several of Brahms's F major compositions; and (3) it has musical ideas in common with various F‐centred pieces or passages before and after the multi‐movement works of the mid‐1880s, including the middle section of the third movement of the String Quartet Op. 51 No. 1 and the final chorus ofRinaldo.
Identifying the Polo® mint mandibular third molar: a case series
Authors: Chopra R. , Patel D. , Sproat C. , Patel V. 
Published: November 2018

AbstractAimPerforation of mandibular third molars (MTMs) by the inferior dental nerve (IDN) is an uncommon finding. Such cases are thought to carry the highest risk for IDN injury (IDNI) due the entrapment of the nerve within the tooth. This case series aims to highlight the lack of consistency through varying radiographic signs, a perforated MTM may present on 2D imaging.MethodsIn this series, 22 cases of perforated MTMs were identified prospectively by cone beam CT. The plain film radiographic images for these cases were retrospectively analysed to determine if any of the 2D radiographic features could help to identify a perforated MTM.ResultsIn 86% (19/22) of the cases at least three IDNI ‘at risk' radiographic signs were present, 91% (20/22) of the cases superimposition of the IDN canal was seen and in 86% (19/22) of the cases banding of the root was evident. Deviation and narrowing of the canal was only identified in 59% (13/22) of the cases.ConclusionIn this study no single or repeated multiple 2D ‘at risk' sign was predictive of perforation of the tooth by the IDN. Most cases show multiple ‘at risk' signs but there remains no consistency even within these signs.
An improved measuring method for the information entropy of network topology
Authors: Li Wenjing , Hu Dan , Liu Yi 
Published: November 2018

AbstractThe measurement of network topologies is of great significance to the multi‐scale expression and generalization of maps. The problem encountered in existing metrics is whether to use the approach of measuring a single type of information or measuring the overall information; however, redundancy can be calculated. In view of these problems, this article selects three types of information metrics that express compactness, heterogeneity, and discreteness in a network topology. The measurement model has been simplified, and the calculation has been improved. By comparing various methods and measuring the information entropy of area road networks, the simplicity and validity of the improved method are verified.
A spatial‐adjacency‐based approach for analyzing urban landscape structure
Authors: Jin Rui , Gong Jianya , Deng Min , Wan Yiliang , Yang Wentao 
Published: November 2018

AbstractRapid urbanization can cause remarkable and high fragmentation of urban landscapes, which will affect the function and services of landscapes and result in a series of ecological and environmental problems. To identify the spatial structure and explore the effects of internal features on this structure, we propose a spatial‐adjacency‐based method for interactions between urban main roads (main road corridors) and the urban landscape. Dongguan was used as the research area, for the sample period 1997–2013. Urban land patches were analyzed comprehensively, based on the spatial relationship with main roads, and according to landscape indices and landscape gradients. Furthermore, to explore the overall spatial attraction and spillover effects of the main road corridors, an extended Voronoi‐based spatial‐adjacency measuring index (EVSAI) was proposed to measure geographic adjacency. Finally, we established one complete set of classification criteria relevant to the changing patterns of the spatial structure. The experimental results indicated a dense network of main road corridors in the regions adjacent to the central area of Dongguan. The findings further revealed that the landscape pattern experienced three stages of spatiotemporal changes spanning the 16 years: central sprawl (1997–2005), peripheral sprawl (2005–2009), and central sprawl (2009–2013).
Vaginal estrogen deficiency
Authors: Khanjani Shirin , Panay Nick 
Published: November 2018

Key content

Vaginal estrogen deficiency occurs with declining serum estradiol levels in menopause and premature ovarian insufficiency.

The symptoms most commonly involve vulval and vaginal dryness, pruritis, dyspareunia and discharge.

Treatment is simple and easily accessible and can be hormonal and nonhormonal.

Nonhormonal treatments are particularly helpful for women who cannot take estrogen. They include simple treatments such as local lubricants and moisturisers, and newer modalities of treatment, including laser.

Vaginal estrogen is the most commonly used form of hormonal treatment. However, selective estrogen receptor modulators, tissue‐selective estrogen complexes, androgens and dehydroepiandrosterone have recently been introduced and are effective and safe.

Learning objectives

To understand the pathogenesis, symptoms and diagnosis of vulvovaginal atrophy.

To appreciate attitudes and stances towards vulvovaginal atrophy.

To understand management options for vaginal estrogen deficiency.

Ethical issues

The impact of vulvovaginal atrophy on the quality of life of many women is profound but underestimated.

Vulvovaginal atrophy is underdiagnosed and undertreated.

Considering that more women are spending a significant proportion of their lives in the postmenopausal period, understanding the diagnosis and treatment of vulvovaginal atrophy must develop in synchrony with this growing unmet need.
An Empirical Investigation on the Benefits of Gamification in Programming Courses
Authors: Marín B. , Frez J. , Cruz-Lemus J. , Genero M. 
Published: November 2018

Context: Programming courses are compulsory for most engineering degrees, but students’ performance on these courses is often not as good as expected. Programming is difficult for students to learn, given that it includes a lot of new, complex, and abstract topics. All of this has led experts to the conclusion that new teaching techniques are required if students are to be motivated and engaged in learning on programming courses. Gamification has come to be an effective technique in education in general, and is especially useful in programming courses. This motivated us to develop an open source gamified platform, called UDPiler, for use in a programming course.
Objective: The main goal of this article is to obtain empirical evidence on the improvement of students’ learning performance when using UDPiler in comparison to a non-gamified compiler.
Method: A quasi-experiment was performed with two groups of first-year engineering students at Diego Portales University in Chile, using a non-gamified compiler and a gamified platform, respectively.
Results: The results reveal that the students obtained better marks when the gamified platform was used to learn C programming. In addition, there is statistical significance in favor of there being a positive effect on the learning performance of those students who used the gamified platform.
Conclusions: The results allow us to conclude that gamification is an encouraging approach with which to teach C programming, a finding that is aligned with previous empirical studies concerning gamification on programming courses, carried out in academic contexts. Nonetheless, we are aware that further validation is also required to corroborate and strengthen the findings obtained and to investigate whether the kind of gamified elements (mechanics, dynamics, and aesthetics) used have any influence on students’ performance, among other issues that deserve further investigation and that are explained throughout this article.
ВПЛИВ ГЛУТАТІОНУ НА БІОХІМІЧНІ ПОКАЗНИКИ СИРОВАТКИ КРОВІ ПРИ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНІЙ НЕФРОПАТІЇ
Authors: Gerush I. V. , Grigorieva N. P. , Ferenchuk Ye. O. 
Published: November 2018

Вступ.Захворювання нирок – одна з найпоширеніших та найактуальніших проблем сучасної медицини. В останні десятиліття активно вивчають нефропротекторні властивості різноманітних антиоксидантів з метою попередження та корекції порушень функцій нирок, однак дані щодо ролі різних антиоксидантів є фрагментарними і потребують подальших досліджень.
Мета дослідження– вивчити вплив глутатіону на зміну біохімічних показників крові за умов експериментальної нефропатії.
Методи дослідження. Досліди проводили на 90 білих статевозрілих щурах-самцях масою 0,16–0,18 кг. У двох серіях експериментів нефропатію викликали шляхом одноразового внутрішньочеревного введення фолієвої кислоти в дозах 200 та 250 мг/кг. Глутатіон вводили інтрагастрально в дозі 100 мг/кг упродовж трьох та семи днів. Для оцінки функціонального стану нирок проводили біохімічне дослідження крові з визначенням концентрації креатиніну, сечовини, альбуміну, загального білка, активності γ-глутамілтранс­пептидази та аланіламінотранспептидази.
Результати й обговорення.За умов нефропатії спостерігали збільшення вмісту сечовини порівняно з контрольною групою: на 27 % – на третій день експерименту, на 15 % – на сьомий. Введення глутатіону сприяло нормалізації досліджуваного показника. Було відзначено підвищення, порівняно з контрольною групою, рівня креатиніну в сироватці крові щурів із нефропатією в 1,5 раза при застосуванні фолієвої кислоти в дозі 200 мг/кг. На сьомий день експерименту він збільшився лише на 17 %. У групі тварин, в яких нефропатію викликали фолієвою кислотою в дозі 250 мг/кг, концентрація креатиніну підвищилась порівняно з контрольною групою: у 2,4 раза – на третій день експерименту, на 30 % – на сьомий. Семиденне введення глутатіону прирівнювало показники креатиніну піддослідних тварин до показників контрольної групи. Про загальну інтоксикацію організму під впливом високої концентрації фолієвої кислоти свідчили зниження білоксинтезувальної функції печінки, зростання активності γ-глутамілтранспептидази та аланіламінотранспептидази.
Висновки.Глутатіон проявляє нефропротекторні властивості, що підтверджується зниженням проявів нефротичного синдрому та поліпшенням функціональних показників нирок. Найбільш чутливий біохімічний показник за умов нефропатії – креатинін, вміст якого залежить від концентрації токсиканта, можна використовувати для діагностування стану нирок та підтвердження моделі нефропатії.
ACTION OF HYDROGEN SULFIDE DONORS ON NITROSO-OXIDATIVE PROCESSES IN SMALL INTESTINE OF RATS WITH METHOTREXATE-INDUCED ENTEROPATHY
Authors: Sklyarova Yu. O. , Fomenko I. S. 
Published: November 2018

Introduction. Medication-induced enteropathy plays an important part among factors leading to the development of small intestinal injury. There are some evidences indicating a potential preventive action of hydrogen sulfide (H2S) donors against drug-induced enteropathies based on that fact that the use of the most of enterotoxic medications including anti-tumor drugs leads to the suppression of this gaseous mediator production.
The aim of the study – to compare the action of H2S donors in small intestine of rats on parameters of NO-synthase system and oxidative stress under condition of methotrexate-induced enteropathy.
Research Methods. The experimental procedures were carried out on rats which on the background of methotrexate-induced enteropathy received H2S donors NaHS (1 and 10 mg/kg) and L-cysteine. Following biochemical parameters were measured in small intestinal mucosa: activity of NO-synthases, myeloperoxidase, superoxide dismutase and catalase; concentrations of NOx (nitrite/nitrate) and malonic dialdehyde. H2S concentration was determined in blood serum.
Results and Discussion. Administration of methotrexate didn’t cause any visible changes of small intestine surface, however led to serious biochemical changes. NO concentration increased as a result of iNOS activation (more than fivefold (p≤0.01). Simultaneously concentration of H2S decreased in blood serum. Administration of H2.S donors practically returned these parameters to their normal value. Methotrexate-induced enteropathy caused the increase of myeloperoxidase activity by 66 %, p≤0.01, indicating of inflammatory process formation and activation of lipid peroxidation. Administration of NaHS didn’t cause any serious changes in myeloperoxidase activity, however increased SOD activity and practically retuned it to its norm.
Conclusions. Nirtoso-oxidative stress plays the key role in enteropathy formation resulted in methotrexate administration. H2S donors modulate parameters of NO-synthase system and activity of SOD.
ВМІСТ КИСЛОТ ГІДРОКСИКОРИЧНИХ У ТРАВІ ТА КОРЕНЕВИЩАХ І КОРЕНЯХ БЕДРИНЦЮ ЛОМИКАМЕНЕВОГО (PIMPINELLA SAXIFRAGA L.)
Authors: Parashchuk E. A. , Marchyshyn S. M. , Kyryliv M. V. , Bekus I. R. 
Published: November 2018

Вступ. Бедринець ломикаменевий (Pimpinella saxifraga L.) з родини селерові (Apiaceae) здавна у народній медицині застосовують як відхаркувальний, сечогінний, протизапальний, седативний, болетамувальний засіб. Його рекомендують при катарі дихальних шляхів, трахеїті, бронхіті, пневмонії, ларингіті, астмі, коклюші, водянці, сольових діатезах, захворюваннях печінки, атонії кишечника, хронічному гастриті зі зниженою кислотністю, подагрі, набряках та метеоризмі. З лікувальною метою використовують в основному кореневища і корені рослини. Відомо близько 200 видів роду Бедринець (Pimpinella L.), поширених в Азії, Європі й Африці. В Україні зустрічаються 5 видів; найпоширенішим є бедринець ломикаменевий.
Мета дослідження – встановити наявність і визначити кількісний вміст кислот гідроксикоричних у траві та підземних органах бедринцю ломикаменевого.
Методи дослідження. Для виявлення кислот гідроксикоричних використовували спиртово-водну витяжку. Реакція з 1 % розчином ферум (ІІІ) хлориду (поява зелено-сірого забарвлення) свідчила про наявність у досліджуваній витяжці сполук фенольної природи. Кількісне визначення кислот гідроксикоричних у досліджуваних об’єктах ґрунтується на спектрофотометричному методі. Якісний склад і кількісний вміст індивідуальних кислот гідроксикоричних у траві та підземних органах бедринцю ломикаменевого досліджували методом високоефективної рідинної хроматографії на хроматографі Agilent 1200 3 D LC System Technologies (США).
Результати й обговорення. Кількісний вміст суми кислот гідроксикоричних у траві бедринцю ломикаменевого становив (4,68±0,05) %, в підземних органах – (1,52±0,03) %. Методом високоефективної рідинної хроматографії в досліджуваних об’єктах рослини виявлено й ідентифіковано кислоти хлорогенову і розмаринову та встановлено їх кількісний вміст. У траві й підземних органах бедринцю ломикаменевого в основному домінує кислота хлорогенова, вміст якої становив 3,13 і 0,11 % відповідно. У траві рослини міститься 0,34 % кислоти розмаринової.
Висновки. Встановлено наявність і визначено кількісний вміст кислот гідроксикоричних у траві та підземних органах бедринцю ломикаменевого, який становив (4,68±0,05) і (1,52±0,03) % відповідно. Методом високоефективної рідинної хроматографії в досліджуваній сировині рослини виявлено індивідуальні кислоти гідроксикоричні – хлорогенову і розмаринову, визначено їх кількісний вміст. У траві й підземних органах бедринцю ломикаменевого домінує кислота хлорогенова, вміст якої становив 3,13 і 0,34 % відповідно, тому її можна рекомендувати для стандартизації сировини.
ВПЛИВ ПРЕПАРАТУ L-АРГІНІНУ НА ЗМІНИ ПРОЦЕСІВ ПЕРОКСИДНОГО ОКИСНЕННЯ ЛІПІДІВ ТА АНТИОКСИДАНТНОЇ СИСТЕМИ В КРОВІ ЗА УМОВ КОМОРБІДНОЇ ПАТОЛОГІЇ – ІММОБІЛІЗАЦІЙНОГО СТРЕСУ ТА АДРЕНАЛІНОВОГО УШКОДЖЕННЯ МІОКАРДА
Authors: Lys O. B. , Regeda M. S. 
Published: November 2018

Вступ. Активація адренергічної і гіпоталамо-гіпофізарно-адреналової систем призводить до виникнення стресорної тріади Сельє, першим компонентом якої є гіпертрофія надниркових залоз із збільшенням синтезу ними глюкокортикоїдів та катехоламінів. Аргінін слугує необхідним компонентом для синтезу білків і багатьох біологічно важливих молекул, таких, як орнітин, пролін, поліаміни, креатин і агматин. Однак головна його роль в організмі людини – бути субстратом для синтезу оксиду азоту.
Мета дослідження –вивчити вплив препарату L-аргініну на зміни процесів пероксидного окиснення ліпідів та антиоксидантної системи, що виникають у крові білих щурів під впливом гострого іммобілізаційного стресу й адреналіну.
Методи дослідження.Дослід проводили на білих щурах-самцях лінії Вістар масою 180–200 г, яких було поділено на три групи по 10 тварин у кожній (дві дослідні та одну контрольну).
Результати й обговорення. Встановлено, що за умов поєднаної патології (іммобілізаційного стресу й адреналінового ушкодження міокарда) до лікування L-аргініном активність у крові показників антиоксидантної системи – каталази і супероксиддисмутази зменшувалася на 5-ту добу експерименту. Було відзначено збільшення рівня продуктів пероксидного окиснення ліпідів – дієнових кон’югатів та малонового діальдегіду проти контролю. Використання L-аргініну протягом 5-ти днів призвело до підвищення активності каталази (на 107,2 %) і супероксиддисмутази (на 74,5 %) відносно групи тварин з поєднаною патологією в експерименті (іммобілізаційним стресом і адреналіновим ушкодженням міокарда) до лікування, що свідчить про антиоксидантний вплив даного препарату. Застосування L-аргініну протягом 5-ти днів знизило рівень дієнових кон’югатів (на 80,16 %, р<0,05) та малонового діальдегіду (на 42,26 %, р<0,05), що вказує на зменшення процесів пероксидного окиснення ліпідів.
Висновок.L-аргінін доцільно в подальшому і перспективно вивчати в експерименті та клініці з метою корекції метаболічних порушень за умов експериментального іммобілізаційного стресу й адреналінового ушкодження міокарда і розробки методичних рекомендацій.