bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ГИСТЕРОСКОПИЯ В ДИАГНОСТИКЕ ГИПЕРПРОЛИФЕРАТИВНЫХ ПРОЦЕССОВ ЭНДОМЕТРИЯ
Authors: Kornatskaya A. G. , Vovk I. B. , Gorban N. E. , Raksha I. I. 
Published: December 2018

Цель исследования – уточнить некоторые технические особенности использования гистероскопического метода в клинической практике, провести анализ результатов гистероскопии с последующим патогистологическим заключением для изучения клинической картины многообразия гиперпролиферативной патологии.
Материалы и методы. Исследование проводилось на базе отделения планирования семьи и оперативной реабилитации репродуктивной функции женщин ГУ «Институт педиатрии, акушерства и гинекологии имени академика Е. М. Лукьяновой НАМН Украины». Были проанализированы истории болезней 1177 пациенток репродуктивного возраста с наличием верифицированного диагноза «Полип тела матки». Обследуемые женщины находились в репродуктивном возрасте – от 20 до 49 лет, и в среднем он был равен (36,1±2,54) года.
Результаты исследования и их обсуждение. При патогистологическом исследовании структуры гиперпролиферативной патологии эндометрия у данных пациенток выявлены следующие показатели. Изолированная гиперпролиферативная патология эндометрия – полип был верифицирован у 289 (24,55 %) женщин. У 321 (27,27 %) больной полип эндометрия сочетался с гиперпролиферативным заболеванием матки – с лейомиомой матки, при этом в половине случаев – у 162 (50,47 %) пациенток лейомиома имела субмукозную локализацию и была удалена во время проведения хирургической манипуляции. Сочетание полипа тела матки с аденомиозом отмечено у 255 (21,67 %) больных. У 181 (15,38 %) пациентки с полипом тела матки диагностировано сочетание лейомиомы матки с аденомиозом. Указанные выше данные безоговорочно свидетельствуют о том, что при верификации полипа тела матки следует крайне внимательно отнестись к вопросу обследования состояния миометрия у таких больных с целью обнаружения возможных начальных патологических изменений, что имеет решающее значение для выбора дальнейшей тактики ведения такого случая и обуславливает необходимость индивидуализированного подхода.
Выводы. 1. Являясь «золотым стандартом», гистероскопическая полипэктомия «See-and-Treat» имеет высокий уровень как клинической, так и экономической выгоды у пациенток гинекологического профиля, в том числе и с нарушенной репродуктивной функцией.

Изотоническая жидкостная среда при проведении гистероскопии является приоритетным выбором, не вызывая гипонатриемии, хотя имеется широкий арсенал разрешенных к использованию сред, о котором необходимо знать.
Гистероскопия имеет высокий уровень диагностической точности для ряда гиперпролиферативных процессов эндометрия, включающих и полип тела матки.
Сочетанная гиперпролиферативная патология матки составляет 67,4 % среди пациенток с полипами тела матки, что указывает на необходимость тщательного обследования таких пациенток с целью выбора тактики лечения и индивидуального подхода.
СПІВПРАЦЯ ПАЦІЄНТСЬКИХ ОРГАНІЗАЦІЙ ТА ЛІКАРСЬКИХ АСОЦІАЦІЙ У НАДАННІ ДОПОМОГИ ДІТЯМ З РІДКІСНОЮ ПАТОЛОГІЄЮ
Authors: Boyarchuk O. R. , Hlushko K. T. , Koshmanyuk M. V. , Kinash M. I. 
Published: December 2018

Мета дослідження – оцінити міжнародний та вітчизняний досвід співпраці пацієнтських організацій і професійних лікарських асоціацій, показати їх вплив на організацію медичної допомоги дітям з різноманітною патологією.
Некомерційні організації, що об’єднують хворих чи їх представників, захищають права пацієнтів і підтримують власне їх самих та їх сім’ї. Часто вони є єдиним джерелом поширення інформації про захворювання, особливо якщо це стосується дітей з рідкісною орфанною патологією. Некомерційні батьківські організації – важливий елемент підтримки сімей, в яких діти потребують особливого догляду та лікування. Саме особистий досвід переживання захворювання допомагає іншим людям опанувати себе та ситуацію, що виникла. Часто лише наявність такої організації є рушійною силою в проведенні досліджень щодо вивчення рідкісної патології. На сьогодні представників пацієнтських організацій запрошують на конференції різного рівня. Вони беруть участь у прийнятті важливих рішень, які направлені на покращення якості життя пацієнтів із рідкісними та хронічними захворюваннями. На прикладі пацієнтських організацій дітей і дорослих із первинними імунодефіцитами та з розщілиною хребта і гідроцефалією показано основні ланки їх роботи та співпрацю з лікарськими асоціаціями в регіоні, Україні й світі. Діяльність пацієнтських організацій також спрямована на сприяння підвищенню стандартів медичного обслуговування пацієнтів, науковому та практичному вирішенню сучасних завдань у різних галузях медицини, задоволенню медичних та організаційних потреб фахівців. Залучення представників пацієнтських організацій до організації охорони здоров’я є важливим аспектом у реформуванні системи охорони здоров’я та формуванні розвитку медичної сфери залежно від потреб пацієнта. Пошук літератури здійснювали за допомогою баз даних PubMed, GoogleScholar та CyberLeninka.
ХАРАКТЕР РАННІХ ГЕСТАЦІЙНИХ УСКЛАДНЕНЬ У ВАГІТНИХ ІЗ ХРОНІЧНИМИ ГАСТРИТАМИ
Authors: Zherebak N. М. , Gnatko O. P. , Skuriatina N. G. 
Published: December 2018

Мета дослідження – визначити за даними ретроспективного аналізу характер і частоту ранніх гестаційних ускладнень вагітності в жінок із хронічними гастритами.
Матеріали та методи. Клініко-статистичний аналіз був здійснений за результатами оцінки медичної документації 200 вагітних, з яких 100 жінок (1 група) мали вказівки на наявність хронічного гастриту і 100 пацієнток (2 група) були без нього. В рамках аналізу оцінювали соціальний, гінекологічний, репродуктивний анамнез, наслідки попередніх вагітностей, перенесені захворювання, перебіг даної вагітності і результати її завершення. Статистичний аналіз результатів проводився в пакеті MedStat (2004–2017). Для кількісних ознак розраховувалося середнє значення і стандартне відхилення показника, для порівняння між групами використаний критерій Стьюдента. Для якісних ознак розраховувалася їх частота (%), порівняння частот проводилося за критерієм хі-квадрат. Для кількісної оцінки клінічного ефекту розраховувався показник відносного ризику (ВР) і його 95 % довірчий інтервал (95 % ДІ). Критичний рівень значущості прийнятий за 0,05.
Результати дослідження та їх обговорення. Вік вагітних коливався від 19 до 45 років. Середній вік вагітних із хронічними гастритами склав (29,8±5,6) року, у 2 групі – (30,5±5,9) року, тобто статистично значущої різниці не було (р>0,005). В 1 групі було 30,0 % першовагітних і 70,0 % повторновагітних жінок, у 2 групі, відповідно, 44,0 % і 56,0 %. При проведенні порівняння даних гінекологічного та репродуктивного анамнезу статистично значущої різниці між групами не виявлено (p>0,05). Частота і характер екстрагенітальної патології в двох групах були порівнянні (p<0,05 за всіма патологіями). При проведенні аналізу характеру і частоти ранніх гестаційних ускладнень у вагітних двох груп виявлено статистично значимо (p=0,006) велику частоту для пацієнток 1 групи проявів раннього гестозу (блювання вагітних). Частота загрози переривання вагітності для пацієнток із хронічними гастритами була вищою (p=0,04), ВР=2,0 (95 % ДІ 1,1–3,8) порівняно з пацієнтками без них. Для вагітних 1 групи також була вищою (p<0,001) частота самовільного викидня, ВР=8,5 (95 % ДІ 3,1–23) порівняно з пацієнтками 2 групи. Статистично значимої різниці частоти завмирання вагітності не виявлено (p>0,05).
Висновок. У вагітних із хронічними гастритами достовірно вища частота ранніх гестаційних ускладнень, особливо таких форм, як блювання вагітних, загроза переривання вагітності й самовільний викидень, порівняно з вагітними, які не мають гастритів.
Decreased Expression of Vascular Endothelial Growth Factor Receptor 1 Contributes to the Pathogenesis of Hereditary Hemorrhagic Telangiectasia Type 2
Authors: Thalgott Jérémy H. , Dos-Santos-Luis Damien , Hosman Anna E. , Martin Sabrina , Lamandé Noël , Bracquart Diane , Srun Samly , Galaris Georgios , de Boer Hetty C. , Tual-Chalot Simon , Kroon Steven , Arthur Helen M. , Cao Yihai , Snijder Repke J. , Disch Frans , Mager Johannes J. , Rabelink Ton J. , Mummery Christine L. , Raymond Karine , Lebrin Franck 
Published: December 2018

Background:

Hereditary Hemorrhagic Telangiectasia type 2 (HHT2) is an inherited genetic disorder characterized by vascular malformations and hemorrhage. HHT2 results from
ACVRL1
haploinsufficiency, the remaining wild-type allele being unable to contribute sufficient protein to sustain endothelial cell function. Blood vessels function normally but are prone to respond to angiogenic stimuli, leading to the development of telangiectasic lesions that can bleed. How
ACVRL1
haploinsufficiency leads to pathological angiogenesis is unknown.

Methods:

We took advantage of
Acvrl1
+/−
mutant mice that exhibit HHT2 vascular lesions and focused on the neonatal retina and the airway system after
Mycoplasma pulmonis
infection, as physiological and pathological models of angiogenesis, respectively. We elucidated underlying disease mechanisms in vitro by generating
Acvrl1
+/−
mouse embryonic stem cell lines that underwent sprouting angiogenesis and performed genetic complementation experiments. Finally, HHT2 plasma samples and skin biopsies were analyzed to determine whether the mechanisms evident in mice are conserved in humans.

Results:

Acvrl1
+/−
retinas at postnatal day 7 showed excessive angiogenesis and numerous endothelial “tip cells” at the vascular front that displayed migratory defects. Vascular endothelial growth factor receptor 1 (VEGFR1; Flt-1) levels were reduced in
Acvrl1
+/−
mice and HHT2 patients, suggesting similar mechanisms in humans. In sprouting angiogenesis, VEGFR1 is expressed in stalk cells to inhibit VEGFR2 (Flk-1, KDR) signaling and thus limit tip cell formation. Soluble VEGFR1 (sVEGFR1) is also secreted, creating a VEGF gradient that promotes orientated sprout migration.
Acvrl1
+/−
embryonic stem cell lines recapitulated the vascular anomalies in
Acvrl1
+/−
(HHT2) mice. Genetic insertion of either the membrane or soluble form of VEGFR1 into the ROSA26 locus of
Acvrl1
+/−
embryonic stem cell lines prevented the vascular anomalies, suggesting that high VEGFR2 activity in
Acvrl1
+/−
endothelial cells induces HHT2 vascular anomalies. To confirm our hypothesis,
Acvrl1
+/−
mice were infected by
Mycoplasma pulmonis
to induce sustained airway inflammation. Infected
Acvrl1
+/−
tracheas showed excessive angiogenesis with the formation of multiple telangiectases, vascular defects that were prevented by VEGFR2 blocking antibodies.

Conclusions:
Our findings demonstrate a key role of VEGFR1 in HHT2 pathogenesis and provide mechanisms explaining why HHT2 blood vessels respond abnormally to angiogenic signals. This supports the case for using anti-VEGF therapy in HHT2.
Five-Year Clinical Outcome and Valve Durability After Transcatheter Aortic Valve Replacement in High-Risk Patients
Authors: Didier Romain , Eltchaninoff Hélène , Donzeau-Gouge Patrick , Chevreul Karine , Fajadet Jean , Leprince Pascal , Leguerrier Alain , Lièvre Michel , Prat Alain , Teiger Emmanuel , Lefevre Thierry , Tchetché Didier , Carrié Didier , Himbert Dominique , Albat Bernard , Cribier Alain , Sudre Arnaud , Blanchard Didier , Rioufol Gilles , Collet Frederic , Houel Remi , Dos Santos Pierre , Meneveau Nicolas , Ghostine Said , Manigold Thibaut , Guyon Philippe , Cuisset Thomas , Le Breton Herve , Delepine Stephane , Favereau Xavier , Souteyrand Geraud , Ohlmann Patrick , Doisy Vincent , Lognoné Thérèse , Gommeaux Antoine , Claudel Jean-Philippe , Bourlon Francois , Bertrand Bernard , Iung Bernard , Gilard Martine 
Published: December 2018

Background:
The FRANCE-2 registry (French Aortic National Corevalve and Edwards) previously reported good early- and medium-term clinical and echocardiographic efficacy for transcatheter aortic valve replacement. We here report 5-year follow-up results from the registry.

Methods:
The registry includes all consecutive patients undergoing transcatheter aortic valve replacement for severe aortic stenosis in France. Follow-up is scheduled at 30 days, 6 months, then annually from 1 to 5 years. Clinical events were defined according to the Valve Academic Research Consortium criteria, and hemodynamic structural valve deterioration (SVD) was defined according to the consensus statement by the European Association of Percutaneous Cardiovascular Interventions.

Results:

Between January 2010 and January 2012, 4201 patients were enrolled in 34 centers. Five-year vital status was available for 95.5% of patients; 88.1% had clinical evaluation or died. Overall, at 5 years, all-cause mortality was 60.8% (n=2478; 95% CI, 59.3% to 62.3%). The majority of cardiovascular events occurred in the first month after valve implantation, and incidence remained low thereafter, at <2% per year up to 5 years, except for heart failure. The rate of heart failure was 14.3% at 1 year, then decreased over time to <5% per year. In cumulative incidence function, the rates of severe SVD and moderate/severe SVD at 5 years were 2.5% and 13.3%, respectively. Mortality did not differ between patients with or without severe SVD (hazard ratio, 0.71; 95% CI, 0.47–1.07;
P
=0.1). Finally, in the population of patients with severe SVD, 1 patient (1.7%) experienced a stroke, and 8 patients presented ≥1 heart failure event (13.3%).

Conclusions:
The 5-year follow-up results of the FRANCE-2 registry represent the largest long-term data set available in a high-risk population. In surviving patients, the low rate of clinical events and the low level of SVD after 1 year support the long-term efficacy of transcatheter aortic valve replacement in both types of transcatheter prosthesis featuring in the registry.
Long‐Term Outcome and Prognostic Factors of Complications in Thromboangiitis Obliterans (Buerger's Disease): A Multicenter Study of 224 Patients
Authors: Le Joncour Alexandre , Soudet Simon , Dupont Axelle , Espitia Olivier , Koskas Fabien , Cluzel Philippe , Hatron Pierre Yves , Emmerich Joseph , Cacoub Patrice , Resche‐Rigon Matthieu , Lambert Marc , Saadoun David ,   for the French Buerger's Network
Published: December 2018

Background
Data regarding long‐term outcome of patients with thromboangiitis obliterans are lacking and most series come from India and Japan. In this study, we assess long‐term outcome and prognostic factors in a large cohort of thromboangiitis obliterans.

Methods and Results

Retrospective multicenter study of characteristics and outcomes of 224 thromboangiitis obliterans patients fulfilling Papa's criteria were analyzed. Factors associated with vascular events and amputations were identified. The median age at diagnosis was 38.5 (32–46) years, 51 (23.8%) patients were female, and 81.7% were whites. After a mean follow‐up of 5.7 years, vascular events were observed in 58.9%, amputations in 21.4%, and death in 1.4%. The 5‐, 10‐, and 15‐year vascular event‐free survival and amputation‐free survival were 41% and 85%, 23% and 74%, and 19% and 66%, respectively. Ethnic group (nonwhite) (hazard ratio 2.35 [1.30–4.27]
P
=0.005) and limb infection at diagnosis (hazard ratio 3.29 [1.02–10.6]
P
=0.045) were independent factors of vascular event‐free survival. Factor associated with amputation was limb infection (hazard ratio 12.1 [3.5–42.1],
P
<0.001). Patients who stopped their tobacco consumption had lower risk of amputation (
P
=0.001) than those who continued.

Conclusions
This nationwide study shows that 34% of thromboangiitis obliterans patients will experience an amputation within 15 years from diagnosis. We identified high‐risk patients for vascular complications and amputations.
Annotated checklist and illustrated key to braconid parasitoids (Hymenoptera, Braconidae) of economically important fruit flies (Diptera, Tephritidae) in Brazil
Authors: MARINHO CLÁUDIA F. , COSTA VALMIR A. , ZUCCHI ROBERTO A. 
Published: December 2018

The braconid parasitoids of fruit-infesting flies have been more intensively studied from the middle to late 1990s, when taxonomic research was restarted in Brazil. At the same time, efforts toward the biological control of fruit flies intensified, and an exotic species, Diachasmimorpha longicaudata, was introduced. In the decade 2010, another exotic species, Fopius arisanus, was introduced, and two new species of Doryctobracon were described. Currently, 12 species of braconids from the subfamilies Alysiinae (two species) and Opiinae (10 species) are associated with fruit flies of economic importance in Brazil, two of which are introduced species. More than half of the species belong to the genus Doryctobracon, with D. areolatus (Szépligeti) the most widely distributed species in Brazil.
Is Olfactory Epithelium Biopsy Useful for Confirming Alzheimer’s Disease?
Authors: Godoy Maria Dantas Costa Lima , Fornazieri Marco Aurélio , Doty Richard L. , Pinna Fábio de Rezende , Farfel José Marcelo , Santos Glaucia Bento dos , Molina Mariana , Ferretti-Rebustini Renata E. L. , Leite Renata E. P. , Suemoto Claudia K. , Grinberg Lea T. , Pasqualucci Carlos A. G. , Voegels Richard Louis , Nitrini Ricardo , Jacob Filho Wilson 
Published: December 2018

Objectives: The clinical symptoms of Alzheimer’s disease (AD) are preceded by a long asymptomatic period associated with “silent” deposition of aberrant paired helical filament (PHF)-tau and amyloid-beta proteins in brain tissue. Similar depositions have been reported within the olfactory epithelium (OE), a tissue that can be biopsied in vivo. The degree to which such biopsies are useful in identifying AD is controversial. This postmortem study had 3 main goals: first, to quantify the relative densities of AD-related proteins in 3 regions of the olfactory neuroepithelium, namely, the nasal septum, middle turbinate, and superior turbinate; second, to establish whether such densities are correlated among these epithelial regions as well as with semi-quantitative ratings of general brain cortex pathology; and third, to evaluate correlations between the protein densities and measures of antemortem cognitive function. Methods: Postmortem blocks of olfactory mucosa were obtained from 12 AD cadavers and 24 controls and subjected to amyloid-beta and PHF-tau immunohistochemistry. Results: We observed marked heterogeneity in the presence of the biomarkers of tau and amyloid-beta among the targeted olfactory epithelial regions. No significant difference was observed between the cadavers with AD and the controls regarding the concentration of these proteins in any of these epithelial regions. Only one correlation significant was evident, namely, that between the tau protein densities of the middle and the upper turbinate ( r = .58, P = .002). Conclusion: AD-related biomarker heterogeneity, which has not been previously demonstrated, makes comparisons across studies difficult and throws into question the usefulness of OE amyloid-beta and PHF-tau biopsies in detecting AD.
Posterior Maxillary Sinus Wall: A Landmark for Identifying the Sphenoid Sinus Ostium
Authors: Dedhia Raj D. , Hsieh Tsung-yen , Rubalcava Yecenia , Lee Paul , Shen Peter , Steele Toby O. , Strong E. Bradley 
Published: December 2018

Importance: Safe entry into sphenoid sinus is critical in endoscopic sinus and skull base surgery. A number of surgical landmarks have been used to identify the sphenoid sinus ostium during endoscopic endonasal surgery with variable reliability and intraoperative feasibility. Objective: To determine if the posterior wall of the maxillary sinus is a reliable landmark to determine the depth of the sphenoid sinus ostium during anterior to posterior dissection. Design, Setting, and Participants: Prospective study of adult patients undergoing endoscopic sinus surgery between August 2016 and September 2017. Measurements were made intraoperatively between the depth of the posterior maxillary sinus wall and sphenoid sinus ostium. Main Outcomes and Measures: The primary measurement is the distance between the depth of the posterior maxillary sinus wall and sphenoid sinus ostium. Additional data points included age, gender, surgical indication, and primary versus revision endoscopic sinus surgery. Results: Forty-five patients (38% male, 62% female) with an average age of 56 were enrolled, resulting in 88 operated sides. The average distance between the depth of the posterior wall of the maxillary sinus and the sphenoid ostium was 1.5 mm ± 1.4 mm. The most common position of the sphenoid sinus ostium was posterior to the level of the posterior maxillary sinus wall (54%), followed by same level (23%) and anterior (23%). There was no significant difference between different disease states ( P = .75) and between primary and revision cases ( P = .13). Conclusions and Relevance: The posterior wall of the maxillary sinus serves as an adjunctive intraoperative landmark to determine the depth of the sphenoid sinus ostium. While the posterior wall of the maxillary sinus approximates the depth of the sphenoid sinus ostium, the relative position is variable and can be anterior or posterior.
Royal Australian and New Zealand College of Psychiatrists clinical practice guidelines for the treatment of panic disorder, social anxiety disorder and generalised anxiety disorder
Authors: Andrews Gavin , Bell Caroline , Boyce Philip , Gale Christopher , Lampe Lisa , Marwat Omar , Rapee Ronald , Wilkins Gregory 
Published: December 2018

Objective: To provide practical clinical guidance for the treatment of adults with panic disorder, social anxiety disorder and generalised anxiety disorder in Australia and New Zealand. Method: Relevant systematic reviews and meta-analyses of clinical trials were identified by searching PsycINFO, Medline, Embase and Cochrane databases. Additional relevant studies were identified from reference lists of identified articles, grey literature and literature known to the working group. Evidence-based and consensus-based recommendations were formulated by synthesising the evidence from efficacy studies, considering effectiveness in routine practice, accessibility and availability of treatment options in Australia and New Zealand, fidelity, acceptability to patients, safety and costs. The draft guidelines were reviewed by expert and clinical advisors, key stakeholders, professional bodies, and specialist groups with interest and expertise in anxiety disorders. Results: The guidelines recommend a pragmatic approach beginning with psychoeducation and advice on lifestyle factors, followed by initial treatment selected in collaboration with the patient from evidence-based options, taking into account symptom severity, patient preference, accessibility and cost. Recommended initial treatment options for all three anxiety disorders are cognitive–behavioural therapy (face-to-face or delivered by computer, tablet or smartphone application), pharmacotherapy (a selective serotonin reuptake inhibitor or serotonin and noradrenaline reuptake inhibitor together with advice about graded exposure to anxiety triggers), or the combination of cognitive–behavioural therapy and pharmacotherapy. Conclusion: The Royal Australian and New Zealand College of Psychiatrists clinical practice guidelines for the treatment of panic disorder, social anxiety disorder and generalised anxiety disorder provide up-to-date guidance and advice on the management of these disorders for use by health professionals in Australia and New Zealand.