bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ПРОБЛЕМА ПАНДЕМІЧНОГО ГРИПУ А/H1N1
Authors: Andreychyn M. A. , Nychyk N. A. , Zavidniuk N. A. , Iosyk Ia. I. 
Published: August 2019

Мета роботи – навести основні дані літератури про етіологію, епідеміологічні особливості, клінічні прояви та лабораторну діагностику каліфорнійського грипу А/H1N1, подати основні рекомендації ВООЗ і CDC стосовно його профілактики та лікування.
Узагальнено дані про етіологію, специфічні антигени, механізми походження пандемічних штамів, реасортантів, можливості появи нових штамів, котрі матимуть здатність спричиняти пандемії. Показано, що генна структура нового вірусу А/H1N1 є складною та має в собі гени вірусу свинячого грипу, що вражає свиней Америки, Європи й Азії; гени вірусу пташиного грипу і гени вірусу людського грипу. По суті, гени нового вірусу походять з чотирьох різних джерел. Описано історію появи даного вірусу, подано дані звіту ВООЗ про пандемію 2009-2010 рр. Висвітлено епідеміологічні особливості поширення цього вірусу як серед людей, так і серед тварин, зокрема свиней. Проаналізовано сучасні уявлення про властивості вірусних антигенів – гемаглютиніну і нейрамінідази та процеси цитокінової бурі при грипі. Наведено клінічні особливості пандемічного грипу А/H1N1: хвороба розпочинається раптово, з ознобу, температура тіла різко підвищується до 38-40 °С, з’являються біль у голові, горлі та м’язах, закладення носа, нежить, приєднується кашель. Можлива поява симптомів ураження шлунково-кишкового тракту: біль у животі, нудота, блювання, діарея. Частіше захворювання перебігає легко; за відсутності ускладнень хворі видужують протягом 7-9 днів. Показано, що при тяжкому перебігу захворювання можливе виникнення пневмонії зі стрімким розвитком дихальної недостатності та респіраторного дистрес-синдрому дорослих (РДСД). Незважаючи на проведення штучної вентиляції легень, у найближчі 1-2 тижні хворі можуть померти. Наведено критерії діагностики, перераховано й описано низку лабораторних методів підтвердження діагнозу.
Особливу увагу приділено лікуванню. Описано три групи протигрипозних препаратів, що володіють доведеною клінічною ефективністю: блокатори М2-каналів (амантадин, ремантадин), інгібітори вірусної нейрамінідази (занамівір, озелтамівір) і синтетичні нуклеозиди (рибавірин). Найчастіше використовуються озельтамівір (таміфлю) і занамівір (реленза). Згадується новітній препарат – ксофлюза (xofluza, балоксавір марбоксил), схвалений поки що лише в США та Японії. Наведено профілактичні заходи стосовно населення і медичного персоналу. Окремо розглянуто досягнення і проблеми вакцинопрофілактики.
СТРУКТУРА ІНФОРМАЦІЙНО-ОСВІТНЬОГО ВЕБ-СЕРЕДОВИЩА ТА ВЕБ-САЙТУ КЛІНІЧНОЇ КАФЕДРИ ВИЩОГО МЕДИЧНОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ
Authors: Lopina N. A. , Zhuravlyova L. V. 
Published: August 2019

У статті обґрунтовано та проаналізовано структуру інформаційно-освітнього веб-середовища клінічної кафедри вищого медичного навчального закладу, яка включає сайт клінічної кафедри (самостійний або як піддомен сайту навчального закладу), піддомени сайту кафедри (установи) з системою управління навчанням (Moodle) та електронною базою клінічних випадків (тренувальний та екзаменаційний режими), кімнату для проведення вебінарів (програмне забезпечення, встановлене на виділеному сервері установи, чи оренда сервера), канал кафедри на YouTube, відкриту групу на Facebook (студенти, вітчизняне та міжнародне співробітництво) та закриті групи на Facebook (групи по цільових аудиторіях – курсанти курсів підвищення кваліфікації в рамках післядипломної медичної освіти, група підвищення кваліфікації медичних педагогів кафедри тощо). Використання клінічними кафедрами вищих медичних навчальних закладів сучасних інформаційно-освітніх веб-технологій, інформаційно-освітнього веб-середовища в навчальному процесі на додаток до традиційних форм дозволить підвищити якість освіти і надає ряд переваг для безперервного професійного розвитку і підвищення кваліфікації фахівців, що, як наслідок, буде сприяти підвищенню якості надання медичної допомоги населенню.
ОЦІНКА СТУПЕНЯ ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ У ЛІКАРІВ ТА ЛІКАРІВ-ІНТЕРНІВ НА ЕТАПІ ПІСЛЯДИПЛОМНОЇ ОСВІТИ
Authors: Danylchuk G. O. , Venher Y. I. , Lahoda D. O. 
Published: August 2019

На сьогодні відомо, що синдром емоційного вигорання, пов’язаний із професійною діяльністю медика, характеризується емоційним виснаженням та призводить до зниження результативності роботи. Дослідження проводилося на кафед­рі сімейної медицини та загальної практики Одеського національного медичного університету. У дослідженні взяли участь 80 лікарів, що мали різний стаж роботи. Всім лікарям було проведено анонімне опитування за анкетою, що була розроблена на кафедрі. Лікарі не мали відмінностей у показниках, окрім показника професійної успішності (ПУ), у лікарів зі стажем роботи були достовірно вищі показники порівняно з групою, у яку увійшли лікарі-інтерни (р˂0,01). Поряд із цим було встановлено, що 22 % лікарів мають субклінічний прояв тривоги та 12 % мають тривожний розлад. Лікарі чоловічої статі є більш витривалими щодо стресових ситуацій на роботі та емоційного вигорання, це підтверджується достовірно нижчими показниками тривоги, депресії, емоційного виснаження, ніж у лікарів жіночої статі (р˂0,001). Аналогічні дані ми маємо щодо лікарів-інтернів хлопців, що мають нижчий рівень тривоги та деперсоналізації (р˂0,001). У практичну та теоретичну роботу лікарів необхідно вводити тренінги, що мали б на меті покращити психологічний стан лікарів та допомагали здолати або зменшити емоційне вигорання.
РОЛЬ ПІСЛЯДИПЛОМНОГО НАВЧАННЯ В ПРОФІЛАКТИЦІ СИНДРОМУ ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ У ЛІКАРІВ ПЕРВИННОЇ ЛАНКИ
Authors: Lazarchuk T. B. , Samogalska O. Y. , Meretska I. B. 
Published: August 2019

Анонімне анкетування 223 слухачів передатестаційних циклів (ПАЦ) у 2018 р. виявило високу частоту формування СЕВ у лікарів ПМД із найвищим показником серед лікарів медицини невідкладних станів (МНС). У рейтинговій структурі стресорів для лікарів МНС на першому місці була низька зарплатня – (5,42±1,2) бала; у сімейних лікарів і терапевтів – надлишок бюрократичних завдань – (6,78±2,2) та (6,22±3,2) бала відповідно. Перевагу у подоланні СЕВ 67,6 % лікарів ПМД надають обговоренню проблеми в сімейному або дружньому колі; фізичні навантаження, як засіб подолання стресу, обирали 41,9 %. Опитування за методикою В. Бойка виявило формування фази резистенції у 87,2 % респондентів із домінуючим симптомом «розширення сфери «економії» емоцій» – (30,2±10,4) бала. Відповіді на блок запитань, щодо мотиваційних факторів навчання на ПАЦ, а також його ролі у подоланні СЕВ, продемонстрували схильність більшості слухачів вважати зростання професійного рівня профілактичним чинником подолання СЕВ у сучасних умовах. Отже, післядипломну освіту можна розглядати як чинник підвищення ефективності комплексу превентивних заходів для подолання СЕВ у лікарів ПМД.
Dinâmica Espacial e Sazonal da Temperatura, Umidade e Estresse Hídrico em Diferentes Tipos de Cobertura Vegetal
Authors: Souza José Carlos De , Lopes Elfany Reis Do Nascimento , Sousa Jocy Ana Paixão de , Padovanni Naia Godoy , Lourenço Roberto Wagner 
Published: August 2019

O estudo avaliou o padrão espacial e sazonal da temperatura de superfície, umidade do solo e estresse hídrico em diferentes coberturas do solo, utilizando técnicas de geoprocessamento e sensoriamento remoto. A proposta foi aplicada na bacia hidrográfica do rio Una, no estado de São Paulo. Foram utilizadas imagens do satélite Landsat 8, datadas de janeiro (período úmido) e agosto (período seco) de 2015. Aferiu-se a umidade do solo em trinta e cinco pontos amostrais e os resultados foram interpolados pelo método do Inverso do Quadrado da Distância. O Índice de ressecamento da vegetação por temperatura (TVDI) foi gerado a partir da temperatura de superfície e do Índice de Vegetação por Diferença Normalizada (NDVI). Os solos das culturas temporárias registraram as menores perdas em umidade para o período e as áreas de reflorestamento e campo alagado as maiores. O TVDI apresentou influência da sazonalidade climática, com menor estresse hídrico para as áreas de matas. Este índice mostrou-se apropriado para avaliar o déficit hídrico em diferentes coberturas do solo, com potencial para monitorar as perdas de umidade e secas severas da superfície terrestre, tanto sob efeito da sazonalidade climática quanto por ações antrópicas de transformação da paisagem.
MAPO Method to Assess the Risk of Patient Manual Handling in Hospital Wards: A Validation Study
Authors: Cantarella Carlo , Stucchi Giulia , Menoni Olga , Consonni Dario , Cairoli Silvia , Manno Rosa , Tasso Marco , Galinotti Luca , Battevi Natale 
Published: August 2019

Objective To validate the effectiveness of MAPO method (Movement and Assistance of Hospital Patient) after the introduction of some changes to improve assessment objectivity. Background The number of operators exposed to patient manual handling is increasing considerably. MAPO, proposed in 1999 as a useful tool to estimate the risk of patient manual handling, is a method characterized by analytical quickness. It has recently been improved to better match the 2012 ISO (International Organization for Standardization) technical report. Methods A multicenter study was conducted between 2014 and 2016 involving 26 Italian hospitals in the Apulia Region. MAPO method was used to assess the risk of patient manual handling in 116 wards. A total of 1,998 exposed subjects were evaluated for the presence or absence of acute low back pain in the previous 12 months. Results Only 12% of the investigated wards fell in the green exposure level (MAPO index = 0.1–1.5), 37% resulted in the average exposure level (MAPO index = 1.51–5) and the remaining 51% in the higher exposure level (MAPO index >5). The results confirmed a positive association between increasing levels of MAPO index and the number of episodes of acute low back pain (adjusted p trend = .001). Conclusion The improvements made over the past years led to a more objective assessment procedure. Despite the changes, the study confirmed the effectiveness of MAPO method to predict low back pain. Application MAPO method is an accurate risk assessment tool that identifies and evaluates workplace risks. The proper application of the method significantly improves working conditions.
Improving indoor air quality using dynamic insulation and activated carbon in an air permeable ceiling
Authors: Sahabuddin Mohd Firrdhaus Mohd , Howieson Stirling 
Published: August 2019

Indoor air pollution has proven negative impacts on the urban population in many developing countries. In Kuala Lumpur, high-rise housing programmes are not addressing IAQ and thermal comfort. As household incomes rise, residents are resorting to retro-fitting wall mounted split, air conditioning units; a strategy that is neither cost nor carbon effective. This paper reports on the results of computer modelling in conjunction with scale model trials (1:5) of a ‘Dynamic-Hybrid Air Permeable Ceiling’ (DHAPC) designed to filter, cool and dehumidify, the incoming air mass. This filter membrane, when combined with activated charcoal, reduced carbon monoxide, sulphur dioxide, benzene and particulate levels by up to 90%. These techniques now require to be replicated at 1:1 scale; however, the initial data suggest that such an approach, could make a major contribution to improving indoor air quality and thermal comfort with a much reduced carbon penalty. Practical application: Air pollution is now being recognised as having major negative impacts on public health. The use of insulation, as a large area and volume air filter, would appear to be a highly effective technique to reduce particulate matter, and when combined with activated charcoal that absorbs/adsorbs toxic gasses, can significantly improve indoor air quality in cities across the world that are presently exceeding WHO air quality guidelines.
Dexmedetomidine extraction by the extracorporeal membrane oxygenation circuit: results from an in vitro study
Authors: Dallefeld Samantha H , Sherwin Jennifer , Zimmerman Kanecia O , Watt Kevin M 
Published: August 2019

Background: Dexmedetomidine is a sedative administered to minimize distress and decrease the risk of life threatening complications in children supported with extracorporeal membrane oxygenation. The extracorporeal membrane oxygenation circuit can extract drug and decrease drug exposure, placing the patient at risk of therapeutic failure. Objective: To determine the extraction of dexmedetomidine by the extracorporeal membrane oxygenation circuit. Materials and methods: Dexmedetomidine was studied in three closed-loop circuit configurations to isolate the impact of the oxygenator, hemofilter, and tubing on circuit extraction. Each circuit was primed with human blood according to standard practice for Duke Children’s Hospital, and flow was set to 1 L/min. Dexmedetomidine was dosed to achieve a therapeutic concentration of ~600 pg/mL. Dexmedetomidine was added to a separate tube of blood to serve as a control and evaluate for natural drug degradation. Serial blood samples were collected over 24 hours and concentrations were quantified with a validated assay. Drug recovery was calculated at each time point. Results: Dexmedetomidine was highly extracted by the oxygenator evidenced by a mean recovery of 62-67% at 4 hours and 23-34% at 24 hours in circuits with an oxygenator in-line. In contrast, mean recovery with the oxygenator removed was 96% at 4 hours and 93% at 24 hours. Dexmedetomidine was stable over time with a mean recovery in the control samples of 102% at 24 hours. Conclusion: These results suggest dexmedetomidine is extracted by the oxygenator in the extracorporeal membrane oxygenation circuit which may result in decreased drug exposure in vivo.
Memory impairment following intentional self-poisoning with benzodiazepines: Should we pay more attention to attention?
Authors: Salles Juliette , Pariente Jérémie , Schmitt Laurent , Lauque Dominique , Lanot Thomas , Very Etienne , Gandia Peggy , Lemesle Béatrice , Arbus Christophe , Giron Aurélie 
Published: August 2019

Study hypothesis: In cases where patients attempt suicide through intentional self-poisoning, they often ingest drugs such as benzodiazepines that alter the central nervous system and memory. This is problematic, given that experts recommend the recovery of a patient’s cognitive capacity before any psychiatric assessment is conducted. A previous pilot study by our group showed that cognitive tests focusing on attention are the most valuable when it comes to determining whether sufficient cognitive recovery has occurred to ensure that patients will remember the assessment after intentional self-poisoning with benzodiazepines. The main aim of our study was to determine cognitive predictors of the recall of the psychiatric assessment after a suicide attempt. The second aim was to determine the threshold for episodic memory. Methods: We recruited 97 patients admitted for intentional self-poisoning. At the time of the psychiatric assessments, we quantified plasma benzodiazepine levels and performed a cognitive assessment. We then used a linear regression model to identify the associations in a control and a benzodiazepine group between cognitive functions and episodic memory scores obtained 24 hours after psychiatric assessment. Results: Our model accounted for 28% and 37%, respectively, of the variance in memory in the control and benzodiazepine groups. The most significant correlations were found for the Wechsler Adult Intelligence Scale coding test in both groups. In the control group, tests such as visual and verbal memory were also associated with recall. Conclusions: Benzodiazepines particularly affect memory by impairing what is remembered of attentional tests. These are, however, the most suitable cognitive tests for predicting recall of the memory assessment.
Assessing driving fitness in dementia: a challenge for old age psychiatrists
Authors: Neilson Duncan , Chacko Emme , Cheung Gary 
Published: August 2019

Objective: To investigate how old age psychiatrists consider the fitness of dementia patients to drive safely and the challenges they face. Method: Participants were interviewed using a semi-structured approach that explored topics including their approach to driving fitness and cessation, challenges experienced and previous training. Thematic analysis was used to generate main themes. Results: Thirteen participants were recruited. Most felt they were not experts in driving fitness. Many found these assessments challenging for both themselves and their patients, with a negative impact on therapeutic alliance. There was a lack of formal training and variability both in the approach when considering fitness to drive as well as raising the issue of driving with patients. Conclusions: These results highlight the need to increase the availability of training for driving fitness, and to develop a standardised approach to help improve consistency amongst clinicians.
Promoting Psychosocial Adjustment in Individuals Born With Cleft Lip and/or Palate and Their Families: Current Clinical Practice in the United Kingdom
Authors: Stock Nicola Marie , Zucchelli Fabio , Hudson Nichola , Kiff James D. , Hammond Vanessa 
Published: August 2019

Objectives: The importance of psychosocial aspects of care has received growing recognition in recent years. However, the evidence base for psychosocial intervention remains limited. Specialist clinicians working in cleft lip and/or palate (CL/P) services hold a wealth of knowledge and experience yet to be elicited. The aims of this study were to identify common psychosocial challenges and potential risk and/or protective factors for psychosocial distress from the perspective of specialist clinicians and to establish the types of interventions currently being delivered in practice. Design: Individual interviews with 17 clinical nurse specialists and 19 specialist clinical psychologists, representing all 16 UK CL/P surgical sites. Data were analyzed using inductive content analysis. Results: Numerous psychosocial challenges affecting individuals with CL/P and their families were identified across the life span. Risk factors were predominantly contextual in nature, while protective factors appeared amenable to intervention. Participants drew upon a range of therapeutic models and approaches to guide formulation and intervention, while acknowledging the lack of evidence to support these approaches in CL/P populations specifically. Conclusions: Findings have important implications for the way in which psychosocial support for CL/P and related conditions is delivered and evaluated. A framework for the standardized assessment of holistic individual and familial well-being is proposed. Suggestions for increasing the evidence base for specific psychosocial interventions are made, including enhanced family functioning; social, emotional, and appearance concerns; treatment decision-making; and screening for psychosocial and developmental issues.
Voice therapy for Parkinson’s disease via smartphone videoconference in Malaysia: A preliminary study
Authors: Chan Min Yen , Chu Shin Ying , Ahmad Kartini , Ibrahim Norlinah Mohamed 
Published: August 2019

Introduction Intensive voice therapy is one of the best evidence-based treatments to improve speech and voice difficulties to individuals with Parkinson’s disease (PD). However, accessibility to intensive voice therapy is highly challenging in Malaysia due to the lack of voice specialised speech-language therapists. This study examined the feasibility of using smartphone videoconference to deliver intensive voice therapy to individuals with PD in Malaysia. Methods Intensive voice therapy was delivered to 11 adults with PD using a smartphone videoconference method via WhatsApp Messenger freeware. The therapy consisted of 12 sessions over four weeks and focused on increasing vocal loudness. Outcomes were assessed using objective, perceptual and quality-of-life measures pre and post treatment. Participant satisfaction with the telerehabilitation method was obtained via the Smartphone-Based Therapy Satisfaction Questionnaire. Results Significant gains were reported for sound pressure level in sustained vowels and monologue. Perceptual ratings showed significant improvements in overall mean severity and loudness after treatment. Mean scores of speech intelligibility and Voice Handicap Index-10 were significantly better post treatment. Overall, participants were highly satisfied with the smartphone videoconference method. Discussion Present results suggest that the smartphone videoconference method is feasible to deliver intensive voice therapy to individuals with PD to gain better speech and voice functions. Future studies need to address the standardisation of the system protocol to optimise this novel service delivery method in Malaysia.
Challenges in the management of late developing malocclusions in adulthood: A case report of acromegaly
Authors: Sharma Geetanjali , Amin Dipali , Shorafa Mohammad 
Published: August 2019

The development of a malocclusion in adulthood can present as a diagnostic and management challenge to an orthodontist. It is prudent to identify the aetiology of changes to the occlusion which will influence the management plan. Uncommon causes include acromegaly. Orthodontists are in a good position to identify certain underlying disorders based on a patient’s presenting malocclusion that may otherwise go unnoticed and undiagnosed until other systemic signs and symptoms present themselves at the latter stages of the condition. This case report highlights possible aetiological factors of a developing malocclusion in adulthood and presents the clinical manifestations and joint orthodontic–surgical management of a patient with a developing skeletal III base attributed to acromegaly.
Improved Patient Recovery With Minimally Invasive Aortic Valve Surgery: A Propensity-Matched Study
Authors: Bruno Piergiorgio , Cammertoni Federico , Rosenhek Raphael , Mazza Andrea , Pavone Natalia , Iafrancesco Mauro , Nesta Marialisa , Chiariello Giovanni Alfonso , Spalletta Claudio , Graziano Giovanni , Sanesi Valerio , D’Errico Denise , Massetti Massimo 
Published: August 2019

Objective Despite conflicting evidence available, minimally invasive aortic valve replacement (MIAVR) is increasingly used as an alternative to full sternotomy. We sought to compare early outcomes of aortic valve replacement through a full sternotomy (conventional aortic valve replacement [CAVR]) and upper ministernotomy (MIAVR). Methods We analyzed 297 patients having undergone primary, elective, isolated MIAVR or CAVR between January 2014 and June 2018. Following propensity score matching, 120 patients remained in each group. Results MIAVR required longer bypass (93 ± 26 vs 81 ± 24 minutes, P < 0.01) and operative times (214 ± 39 vs 182 ± 37 minutes, P < 0.01). However, aortic cross-clamp times were comparable (57 ± 17 vs 54 ± 14 minutes for MIAVR and CAVR, respectively, P = 0.14). MIAVR had less 24-hour blood loss (253 ± 204 vs 323 ± 296 mL, P = 0.03), less red blood cells transfusions [1.4 packs (1.1 o 1.9) vs 2.1 packs (1.8 to 2.7), P = 0.01], and shorter assisted ventilation time (7.1 ± 3.3 vs 9.7 ± 3.8 hours, P < 0.01) when compared to CAVR. These results led to significantly shorter intensive care unit and hospital stays for MIAVR patients (2.5 ± 1.3 vs 3.4 ± 1.1 days, P < 0.01 and 6.9 ± 4.1 vs 8.2 ± 4.8 days, P = 0.03, respectively). Thirty-day mortality and clinical outcomes did not differ significantly among groups. Conclusions MIAVR through upper ministernotomy was shown to be as safe and reliable as CAVR. Patient recovery time was improved by shortening mechanical ventilation and reducing blood loss and transfusions. These results may be significant for high-risk patients undergoing aortic valve surgery.