bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
R. PLEČKAITIS IR BALTARUSIŠKOJI TAUTINĖS FILOSOFIJOSISTORIJOS TYRIMŲ TRADICIJA
Authors: Yevarouski Valery 
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama dviejų filosofijos istorikų – Romano Plečkaičio ir Alfredo Maikhrovichiaus – vaidmuo plėtojant Lietuvos ir Baltarusijos filosofinę tradiciją. Nacionalinės filosofijos tradicija kaip tyrimų sritis buvo viena iš slaptos rezistencijos formų sovietmečiu.Posovietiniu laikotarpiu tautos filosofija tapo vienu svarbiausių stulpų, kuriais rėmėsi tautinis atgimimas. Šiuo požiūriu Plečkaičio ir Maikhrovichiaus, kaip mąstytojų, istorikų, grindusių Lietuvos ir Baltarusijos filosofinę tradiciją, poveikis savo krašto tautinės kultūros plėtrai ir yra aptariamas šiame straipsnyje. Visų pirma, analizuojant nacionalinės kultūros vystymąsi, kreipiamas dėmesys į Lietuvos ir Baltarusijos filosofinių diskursų interferenciją bei nacionalinių filosofijos istorijų genealoginę tradiciją. Daroma išvada, kad mūsų regiono intelektinė dinamika demonstruoja ir mokslininius, ir ideologinius veiksnius.Pagrindiniai žodžiai: Lietuvos filosofija, Baltarusijos filosofija, tautinės kultūros paveldas, Plečkaitis, Maikhrovich.R. Plečkaitis and Belarusian Tradition of Studies in the National History of PhilosophyValery Yevarouski

SummaryThe article analyses the role of two historians of philosophy – Romanas Plečkaitis and Alfred Maikhrovich – in the philosophical traditions of Lithuania and Belarus. The history of national philosophy as a field of knowledge was one of the legal forms of mimicry of the national resistance in Soviet times. In post-Soviet period, national philosophy became one of the important pillars of the national revival. From this point of view the impact of Plečkaitis and Maikhrovich as the founders of the Lithuanian and Belarusian philosophical traditions on the development of national culture of their countries is considered through the interference of the Belarusian and Lithuanian philosophical discourses or the genealogical tradition of the national history of philosophy. It means that the dynamic of the intellectual culture of our region must simultaneously have both the scientific and ideological factors.Keywords: Lithuanian philosophy, Belarusian philosophy, national cultural heritage, Plečkaitis, Maikhrovich.8px;">
NEMO INTRAT IN CAELUM NISI PER PHILOSOPHIAM
Authors: Šaulauskas Marius P. , Kubilius Mindaugas 
Published: January 2019

Kolegas kalbino ir tekstą užrašė Mindaugas KubiliusNemo intrat in caelum nisi per philosophiamMarius P. Šaulauskas, Mindaugas Kubilius

;
GILLES’IS DELEUZE’AS: FILOSOFIJOS SAMPRATA
Authors: Junutytė Laura 
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama prancūzų filosofo Gilles’io Deleuze‘o filosofijos samprata, labiausiai eksplikuota viename iš paskutinių jo veikalų „Kas yra filosofija?“ Straipsnio tikslas yra aptikti pagrindinius šio mąstytojo filosofijos principus, padedančius apibrėžti jo suponuojamą filosofijos sampratą. Ji grindžiama apverčiant tradicinį transcendencijos ir imanencijos santykį, keičiant mąstymo sampratą ir uždavinį, o tai numato eksperimentuojantį, o ne interpretuojantį santykį su tikrove ir paneigia išankstinį filosofijos ryšį su tiesa. Straipsnyje analizuojama ir aptariama filosofijos sampratai būdinga mąstymo heterogeniškumo, įgalinančio filosofijos komunkaciją su kitomis mąstymo – meno ir mokslo – plotmėmis, problema. Teigiama, kad pagrindinis filosofijos tikslas yra naujumo radimosi sąlygų tyrimas ir naujų perspektyvų kūrimas. Šiam uždaviniui pagrįsti reikia kreiptis į plotmę, generuojančią duotybės sritį.Pagrindiniai žodžiai: filosofija, imanencija, mąstymas, patirtis, naujumas.Gilles Deleuze: the Concept of PhilosophyLaura Junutytė
SummaryThe focus of this article lies on the concept of philosophy of Gilles Deleuze, mostly considered in the book What is Philosophy? The main purpose of the article was to extract the basic principles of the type of philosophy that shows its difference from the traditional concept of philosophy. The transformation of the concept of philosophy can be observed in the reversal of relation between transcendence and immanence as well as in the different kind of thought and the main purpose that it helds. It can also be seen in the different approach to reality, when reality is treated by means of experiment and not interpretation (this also denies philosophy’s pre-existent relation to truth). Eventually, the concept of philosophy is observed in the supposed heterogeneity of philosophy, since it always communicates with two different kinds of though, namely with art and science. So the nature of philosophy is defined as the inventing discipline and not the representing one. The main purpose of philosophy is to think over the conditions of the novelty and to invent the new perspectives. But it is possible only by appealing to the plane of immanence which generates our givenness.Keywords: philosophy, immanence, thought, experience, novelty.
ONTOLOGINIS SKIRTUMAS IR METAFIZIKA
Authors: Saldukaitytė Jolanta 
Published: January 2019

Straipsnyje svarstoma ontologinio skirtumo ir jo santykio su metafizika problema Heideggerio filosofijoje. Pirmiausia parodoma, kad ontologinis skirtumas yra metafizikos ištaka ir jos galimybė. Taip pat analizuojama, kokiu būdu Vakarų filosofijos tradicijoje buvo skiriama būtis ir esiniai ir kodėl Heideggeris tai vadina skirtumo užmarštimi. Svarstant tiesos, išsišakojančios į ontinę ir ontologinę, sampratą aiškinamasi, kaip tai atveria skirtumo pamatymo galimybę. Taip pat parodoma, kaip ontologinio skirtumo įžvalga ir ontologinės tiesos samprata pagrindo problemą leidžia iškelti iš naujo ir pagrindą pamatyti kaip bepagrindybę.Pagrindiniai žodžiai: ontologinis skirtumas, metafizika, tiesa, pagrindas.Ontological Difference and MetaphysicsJolanta Saldukaitytė
SummaryThe problem of the “ontological difference” and its relation to metaphysics in Heidegger’s philosophy is discussed. The ontological difference is presented as the origin of metaphysics and as its very possibility. In addition, the problem of how being and entities have been separated in the metaphysical tradition and why Heidegger calls this separation the “forgetfulness of difference” is analyzed. In contrast, conceiving the truth as arising from a split between the ontic and the ontological presents the possibility to see the ontological difference itself. An insight into the ontological difference and the conception of ontological truth open the possibility of re-wakening the Grundfrage, the question of ground, and to see the ground (reason) as an abyss (Ab-grund).Keywords: ontological difference, metaphysics, truth, ground.
DORYBĖ IR POLITIKA: ARISTOTELIŠKA NICCOLÒ MACHIAVELLI’O INTERPRETACIJA
Authors: Bielskis Andrius 
Published: January 2019

Straipsnyje Niccolò Machiavelli’o dorybės (virtú) ir respublikoniškos politikos sampratos analizuojamos Aristotelio dorybių etikos požiūriu. Machiavelli’o pilietinės dorybės akcentavimas bei respublikoniškos politikos idealų gynimas turi panašumų su Aristotelio politikos koncepcija. Atsispiriant nuo dviejų konkuruojančių Machiavelli’o interpretacijų (t. y. Kembridžo konteksto istorikų mokyklos ir Josepho V. Femia), straipsnyje teigiama, kad Machiavelli nutolsta nuo klasikinės aretē / virtus sampratos, tačiau išlieka konceptualus ryšys tarp Machiavelli’o respublikoniškos bendrojo gėrio sampratos ir Aristotelio praktinės filosofijos. Machiavelli’o modifikuota klasikinė virtus samprata ir respublikoniška retorika leidžia jo teorinę poziciją interpretuoti kaip protonacionalizmą. Sykiu straipsnyje teigiama, kad Machiavelli’o ciniški patarimai ir apibendrinimai gali iš dalies būti paaiškinti renesanso studia humanitatis edukacinės tradicijos, kurioje jis buvo išlavintas, ir brutalios Realpolitik neatitikimu.Pagrindiniai žodžiai: Machiavelli, Aristotelis, respublikoniška politika, virtú, dorybių etika, bendrasis gėris, studia humanitatis.Virtue and Politics: an Aristotelian Reading of Niccolò MachiavelliAndrius Bielskis
SummaryThe paper discusses Niccolò Machiavelli’s conception of virtue (virtú) and republican politics from the point of view of Aristotelian virtue ethics. Machiavelli’s emphasis on civic virtue and the support of republican politics bear similarity to Aristotle’s conception of politics. Against two competing interpretations of Machiavelli’s legacy (the Cambridge contextual historians school and Joseph V. Femia), this paper argues that while Machiavelli moves away from the classical conception of aretē / virtus, he also, at the same time, shares with an Aristotelian practical philosophy the concept of the republican common good. Machiavelli’s modified conception of classical virtus and his republican rhetoric allows us to interpret his position as proto-nationalist. Finally, this paper argues that Machiavelli’s cynical advice and observations can be partly explained by the gap between the Renaissance education of studia humanitatis and the ruthlessness of Realpolitik.Keywords: Machiavelli, Aristotle, republican politics, virtú, virtue ethics, common good, studia humanitatis.
KULTŪROS STUDIJŲ IDĖJOS IR VARDAI LIETUVOJE
Authors: Kačerauskas Tomas 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos Lietuvos kultūros studijos. Autorius analizuoja tris laikotarpius: 1) tarpukario; 2) pokario, kuris apima tiek kultūros tyrimus Sovietų Lietuvoje, tiek Lietuvos emigrantų užsienyje kultūros studijas; 3) posovietinį. Kultūros tyrimai interpretuojami vadovaujantis šiomis prielaidomis: 1) kultūros studijos neatsiejamos nuo modernybės diskurso, net kalbant apie postmodernios kultūros situaciją ir jos atstovus; 2) kultūra interpretuotina kaip integrali visuma, prieinama filosofinei refleksijai; 3) kultūros studijos balansuoja tarp regioninio tapatumo ir globalių tendencijų; 4) kultūros studijos plėtotinos atsižvelgiant į mūsų hermeneutinius siekius; 5) kultūros fenomenai, įtraukiami į kultūros studijas, nurodo gyvenamąjį pasaulį kaip kultūros aplinką ir mūsų kūrybinį vaidmenį joje; 6) kultūros studijų tyrinėtojai dalyvauja tiek vertikalioje tam tikro regiono kultūros bendrijoje, tiek horizontalioje pasaulinėje mokslo visuomenėje; 7) kultūros studijos iškyla kaip tarpdalykinis diskursas, t. y. kaip „ilgojo kelio“ (Ricoeuras) taktikos išdava.Pagrindiniai žodžiai: kultūros studijos, kultūros idėja, regionas, tapatumas.The Ideas and the Names of Cultural Studies in LithuaniaTomas Kačerauskas
SummaryThe article deals with cultural studies in Lithuania. The author interprets three periods: 1) the interwar period, 2) the post-war period that covers both culturalresearch in Soviet Lithuania and research of Lithuanian emigrants abroad, and 3) the post-soviet period. The author interprets a number of Lithuanian cultural researchers on the basis of the following assumptions: 1) cultural studies are inseparable from the discourse of modernity even if we speak about postmodern cultural situation and its representatives; 2) culture should be interpreted as an integral whole available for philosophical reflection; 3) cultural studies balance between regional identity and global tendencies; 4) cultural studies should be developed with respect to our hermeneutic intentions; 5) cultural phenomena have been used by cultural studies referring to our life world as cultural environment and our creative role within it; 6) the researchers of cultural studies take part in both vertical cultural community of a certain region and horizontal scientific society around the world; 7) cultural studies emerge as interdisciplinary discourse, i.e. as a result of “long way” (Ricoeur) tactics.Keywords: cultural studies, idea of culture, region, identity.
REDUKCINIS EMPIRIZMAS – METODOLOGIJA AR EPISTEMOLOGIJA?
Authors: Bujokas Justas 
Published: January 2019

Šiame darbe nagrinėjami redukcinio empirizmo filosofijos bruožai ir jo reikšmė šiuolaikinės analitinės mokslo filosofijos ginčams. Redukciniu empirizmu vadinama pirmiausia loginio pozityvizmo mokslo filosofija, kuria siekiama parodyti, kaip teoriniai terminai gali būti redukuojami į stebėjimo terminus ir eliminuojami iš mokslo kalbos žodyno.Paprastai laikomasi nuomonės, kad redukcinio empirizmo filosofija yra semantinio mokslinio antirealizmo forma ir yra nesėkminga dėl pačios teorinių terminų redukcijos į stebėjimo terminus idėjos ydų, pavyzdžiui, netinkamo Bertrand’o Russello loginio formalizmo arba paslėptų verifikacionistinių prielaidų. Šiame darbe ginsiu tezę, kad redukcinio empirizmo, kaip ankstyvojo loginio pozityvizmo programos dalies, nesėkmes lemia ne pats sumanymas redukuoti teorinius terminus į stebėjimo terminus, bet paslėpta nuostata, jog sėkminga redukcija iš karto numato empiristinę epistemologiją. Tai yra įrodinėsiu, kad reikia griežtai atskirti du dalykus – redukciją, kuri gali būti filosofijos metodas, tinkamas ir realizmui, ir empirizmui, bei empirizmą, kuris nebūtinai turi remtis redukcijos metodu.
NIHILIZMAS IR NAUJIEJI REALIZMAI
Authors: Šerpytytė Rita 
Published: January 2019

Straipsnyje svarstomas šiuolaikinėje filosofijoje atsinaujinęs ginčas „apie tikrovę / realybę“. Šis ginčas pristatomas analizuojant vieno ryškiausių jo iniciatorių – vadinamojo naujojo realizmo atstovo Maurizio Ferrario poziciją. Ferrario „realistinio“ palinkimo ištakos atpažįstamos iš Nietzsche’s frazės „Nėra faktų, tiktai interpretacijos“ savito traktavimo. Straipsnyje atskleidžiama, kad su šios frazės permąstymu Ferraris’o filosofijoje sietina ir modernybės / postmoderno kritika, ir naujojo realizmo pozicijoje išryškėjanti realybės samprata. Parodomas naujojo realizmo perspektyvoje atsiskleidžiantis modernybės / postmoderno santykis, svarstomas postmodernistinis tikrovės / realybės praradimas, kurį fiksuoja tikrovės „virgoletizacija“. Keliamas klausimas, ką reiškia realybę „imti į kabutes“. Tačiau sykiu aptariant Ferrario mokytojo ir oponento Vattimo poziciją, klausiama – „kam reikalinga, kam tarnauja tiesa be kabučių?“ Vattimo ontologinės hermeneutikos persektyvoje iškylanti interpretacinė realybės/tikrovės samprata straipsnyje parodoma kaip alternatyva Ferrario naujojo realizmo požiūriui. Kita vertus, atskleidžiamas Ferrario realybės sampratos giminingumas Kanto ir Fichte’s kritiko Jacobi realistinėms sveiko proto nuostatoms bei jos santykis su nihilizmu.Pagrindiniai žodžiai: realybė, interpretacija, postmodernizmas, ėmimas į kabutes, nihilizmas.

Nihilism and the New RealismsRita ŠerpytytėSummaryThe article deals with the controversy ‘concerning reality’ – an ongoing and constantly updated discussion in the contemporary philosophy. The analysis stems from the premises proposed by Maurizio Ferraris – one of the most prominent initiators and representatives of the so-called ‘new realism’. The roots of Maurizio Ferraris’s inclination to ‘realism’ can be recognized in his specific interpretation of Nietzsche’s phrase “There are no facts, only interpretations”. The article reveals that there is a link between this revised phrase and Ferraris’s criticism of modern and postmodern philosophy as well as the concept of reality represented by ‘new realism’. The relationship between modernism and postmodernism, the postFerraris, modern ‘loss’ of reality, expressed as a ‘virgolettazione della realtà’ (i.e. putting the reality into commas) is discussed from the perspective of new realism. The question is what do these commas mean for reality? Or one could ask together with Gianni Vattimo: “Who would need the truth without commas, and whom would this truth serve?” In fact, Vattimo’s ontological hermeneutic and the concept of reality intertwined with interpretation appears as an alternative to Ferraris’s position. Finally, the article discloses the affinity of Ferraris’s concept with the Jacobi’s commonsense take on reality and its relation to nihilism.Key words: reality, interpretation, postmodernism, putting into commas, nihilism.
BALTIJOS ŠALIŲ FILOSOFINIO DISKURSO POSOVIETINĖ TRANSFORMACIJA I
Authors: Kabelka Gintaras 
Published: January 2019

Straipsnis skirtas trijų Baltijos šalių filosofijos posovietinių pokyčių lyginamajai analizei, ypač pabrėžiant šių šalių filosofinių diskursų svarbesnius bruožus – augimo tempą, apimtį, dalykinę struktūrą, kokybinius pokyčius, produktyvumą. Pirmoje straipsnio dalyje Lietuvos skaitytojai glaustai supažindina­mi su sovietinio ir nepriklausomybės laikotarpio (1955–2011 m.) Estijos ir Latvijos filosofijos raida: išski­riamos vyraujančios filosofijos kryptys, aptariamos pagrindinės nagrinėtos problemos ir atskiros šalies filosofijos specifika. Apžvelgiama Baltijos šalių filosofinių centrų istorija, filosofų grupių formavimasis, konceptualiniai ginčai, diskursų ryšiai, palyginami filosofų profesinių biografijų bruožai.Pagrindiniai žodžiai: Lietuva, Latvija, Estija, filosofinis diskursas, posovietinė transformacija
The Post-Soviet Transformation of the Philosophical Discourse in Baltic Countries IGintaras Kabelka

Abstract The paper presents a comparative analysis of philosophical discourses (1955–2011) and their post-soviet changes in three Baltic countries – Estonia, Latvia, and Lithuania. Special attention is paid to the scope, growth rate, productivity and structural changes of these discourses. In the first part of this paper a general overview of philosophy in Latvia and Estonia is introduced to the Lithuanian readers. The main philosophical trends and problems are discussed, as well as particularity of each country. The paper surveys the history of philosophical centres, the formation of philosophical groups and disputes, and the ties among the discourses. The more characteristic tendencies in professional biographies of philosophers are explained and compared.Keywords: Lithuania, Latvia, Estonia, philosophical discourse, post-soviet transformation
Sekuliarumo fenomeno filosofiniai išsišakojimai
Authors: Baranova Jūratė 
Published: January 2019

Knygos recenzija. Sekuliarizacija ir dabarties kultūra: kolektyvinė monografija / sud. Rita Šerpytytė. Autoriai: Rita Šerpytytė, Danutė Bacevičiūtė, Mintautas Gutauskas, Tomas Sodeika, Kristupas Sabolius, Vaiva Daraškevičiūtė, Sigita Maslauskaitė, Aušra Pažėraitė. Vilnius: Vilniaus universitetas, 2013. 524 p. ISBN 978-609-459-245-4.
On the stages of distinction of similar grammatical concepts
Authors: Garbačiauskienė M. 
Published: January 2019

1. The purpose of this survey was to find out how the process of distinction of grammatical knowledge systems of similar morphological and syntactic word concepts develops. A complex interaction of this knowledge (whose individual traits have both similarities and differences) requires to analyze “the difference inside the sameness” (Engels) and thus helps to identify different stages of development of the most complex form via contrasting distinctive objects. The quality of contrasting (as the substantiation of difference) was the key criterion for determination of the stages of differentiation of similar grammatical knowledge.
2. For that purpose, an individual declarative experiment was carried out with 19 students of the sixth grade and 23 students of the seventh grade. The object of investigation was to examine students’ abilities to distinguish (practically and theoretically): a) a noun and a subject of a sentence; b) a verb and a predicate; c) an adjective and an attribute; d) a part of speech and a part of a sentence. At the beginning students had to mark in the text, for instance, verbs and predicates, then define them and point out their differences.
3. Five stages of differentiation of parts of speech from parts of sentence, characteristic to students, have been established: first, when parts of speech and parts of sentence are considered absolutely identical or just ranged (without any identification in any sense); second, when established similarity and difference are not yet inter-dependable as grammatical categories of gender and voice (similarity is not yet a basis to establish a difference); third, when determination of an outer inessential difference is based on identification of a general feature; fourth, differentiating is made according to the main but not equivalent to parts of speech and parts of sentence, feature; fifth, differentiation through sameness according to essential feature.
4. The fact that the majority of students in VI-VII grades remain in the third and fourth stages can be explained by an unsolved issue in grammar teaching methods regarding contrasted parts of speech and parts of sentence, and the course-book of their the mother tongue does not include the comparison of these grammatical concepts (nor possibilities to compare them).
Vocational training in Lithuania in the first half of 19th century
Authors: Endzinas A. 
Published: January 2019

After the third division of the Lithuanian-Poland state in 1795, a major part of Lithuania’s lands became the property of the serfdom Russia. Annexing of Lithuania to the Russian market boosted the development of trade-economic relations. Economic relations fostered the disintegration of the feudal regime and formation of capitalist relations in Lithuania. Due to the developing economic relations, in XVIII century and at the beginning of 19th century Lithuania saw a constant increase in technical processing of agriculture production associated with the agricultural progress. Thus, the development of production or the progress of science, technology, agriculture, transport and the economics of the whole country increased the demand for professions and requires relevant qualified and supplementary workforce possessing certain knowledge and work skills. The demand for supplementary workforce was satisfied by peasants-serfs and very well-paid craftsmen mainly brought from abroad. Preparation of local specialists was lagging behind. The newcomer masters looked down on the local population and reluctantly taught them or refused to teach them at all. Therefore, training of qualified workforce for the developing industry, agriculture, and construction of water and land ways of communication and cities could be only implemented in education institutions in three ways by:
1) Organizing in Vilnius High School vocational departments to train specialists.
2) Opening new type special purpose educational institutions and courses.
3) Restructuring the comprehensive education schools into such institutions which would include applied subjects in their syllabus.
Such progress of vocational education was stimulated by the traditions inherited from Educational Commission schools, the activity of the reorganized Vilnius University and its wide network of comprehensive education institutions and specialized schools operating under them, as well as the exceptional conditions in Vilnius Education Department. Special attention was paid to training practical professional skills. It was taken into account that basic comprehensive education subjects served as a basis for teaching vocational skills.
Having suppressed the uprising of 1832, Vilnius University and specialized education institutions operating at it were closed, Vilnius Education Department was liquidated and specialized applied subjects eliminated from comprehensive schools’ curricula. After the uprising, reactionary provisions issued in 1828 became effective in Vilnius Education Department, according to which two educational systems based on estate were introduced. Vocational training of professionals for the state needs was implemented in three directions:
1) Vocational agricultural education institutions for training agriculture specialists were being founded
2) Vocational education institutions and training courses for vocational training were designated
3) Crafts and handicrafts trainings were carried out in specially designated educational institutions, classes and special workshops