bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
SARTRE’O BURTŲ LAZDELĖ. NIHILISTINĖ VAIZDUOTĖS LAISVĖ IR FENOMENOLOGIJA
Authors: Sabolius Kristupas 
Published: January 2019

Jau Husserlio svarstymuose apie fantaziją randame punktyriškų nuorodų į svarbų jos veikimo aspektą – sąmonę, kuri, sužadinta galimybių regėjimo, atveria nederminuotų pasaulių perspektyvą. Šį klausimą praplečia ir visa jėga išplėtoja Sartre’as. Vaizduotė yra sąmonės laisvė – tai iš esmės pagrindinė veikalo „Imaginaire“ mintis. Tačiau šioje laisvėje slypi pamatinis ir neišskaidomas dvilypumas, gal net trilypumas. Kaip sako Sartre’as, „įsivaizdavimo aktas yra vienu ypu konstituojantis, izoliuojantis ir įniekinantis“. O tai reiškia, kad vaizduotiškai nihilistinė struktūra visose sąmonės fazėse identifikuojama kaip esminė žmogaus ir pasaulio santykio apibrėžtis. Pozicionuoti pasaulį kaip pasaulį ar jį „įniekinti“ (néantir) yra tas pats dalykas. Knygoje „L’être et le néant“ aprašoma sąmonė Niekį aptinka savo žvilgsnyje, kuris steigia akiračius ir apgaubia daiktus aureolėmis. Sartre’as sako: „mes matome, kaip niekis vaivorykštės spalvomis nuspalvina pasaulį, žaižaruoja ant daiktų“. Tai reiškia, kad Niekis užklumpa pasaulį kartu su šiuo matymu. Nihilistinės ligos pasirodymo metastazes, kurias priskiriame pasauliui, turime suvokti ne kaip daiktų savybes, bet vien tik kaip mūsų pačių santykį su daiktais, kaip tam tikrą intencionalumo, veikiančio pagal koordinacinę įsivaizdavimo logiką, išraišką.Pagrindiniai žodžiai: fenomenologija, vaizduotė, laisvė, nihilizmas, niekis.Sartre’s Magic Wand. Phenomenology and Nihilistic Freedom of ImaginationKristupas Sabolius
SummaryIn Husserl’s writings on fantasy, one could already find references to an important aspect of its function, the one of the consciousness which, stimulated by the vision of its possibilities, opens the perspective of undetermined worlds. The latter topic is widely developed by Sartre. Imagination is the freedom of consciousness, this is the main idea of his Imaginaire. However, this freedom conceals a fundamental duplicity or even triplicity. As Sartre puts it, “the act of imagination is at the same time constituting, isolating and nihilating”. Consequently, the nihilistic and imaginary structure is identified in all the phases of consciousness as the essential definition of the relationship of human being to the world. To pose the world as the world or to nihilate (néantir) it is the same thing. In the description of L’être et le Néant, consciousness finds Nothingness in its own sight which constitutes horizons and covers things with halos. It means that Nothingness enters the world together with the sight and is supposed to be considered as an intentionality functioning according to the coordinating logics of imagination.Keywords: phenomenology, imagination, freedom, nihilism, Nothingness.
PRASMĖS „PRARADIMAS“ IR NIHILIZMO „LOGIKA“
Authors: Šerpytytė Rita 
Published: January 2019

Straipsnyje svarstomas nihilizmo santykis su prasmės (praradimo) problema. Filosofijoje šis santykis dažnai laikomas savaime-suprantamybe. Toks požiūris yra įsitvirtinęs kaip F. Nietszche’s nihilizmo heidegeriškosios interpretacijos nekritiškas perėmimas. Keliamas klausimas, ką iš tiesų reiškia šis nihilizmo tapatinimas su prasmės praradimu? Apie kokį prasmės deficitą kalbama, kai skelbiamas nihilizmas? Straipsnyje interpretuojami romantizmo epochos autorių – Jeano Paulio ir Heinricho von Kleisto – tekstai, atskleidžiantys nihilizmo skelbimo ir prasmės praradimo santykį. Nietzsche nihilizmo ir prasmės santykį „atranda“ teoriškai reflektuotai, įvertindamas ne tik F. Dostojevskio, bet ir romantikų „pamokas“. Parodoma, jog Nietzsche’i prasmės „krizė“ yra susijusi su „dviejų pasaulių“ (tikrojo ir regimybės) demaskavimu. Nietzsche’s interpretacijoje netikėjimas metafiziniu pasauliu, kuris užkerta kelią tikėjimui „tikruoju“ pasauliu, atitinka prasmės praradimo kaip savidemaskacijos „logiką“, o heidegeriškoji Nietzsche’s interpretacija nihilistinį prasmės praradimą ne tik atskleidžia kaip ontologinį/„loginį“ imanentizmo principą, bet ir įgalina nihilizmą atpažinti kaip autoreferentišką Vakarų mąstymo „logiką“.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, prasmė, Dievas, logika, imanentizmas, autoreferencija.“Loss” of Sense and “Logic” of NihilismRita Šerpytytė

SummaryThe article deals with the problem of the relation between Nihilism and the Loss of Sense, which is often treated in an obvious coherence. The latter approach struck its roots as a non-critical acceptation of Heidegger’s interpretation of Nietzsche’s Nihilism. The article raises the question what the identification of Nihilism with Loss of Sense really means. Moreover, while proclaiming Nihilism, what is meant by the term of Sense Deficit? The article investigates the texts of authors of Romanticism, such as Jean Paul and Heinrich von Kleist, where a relation between the proclamation of Nihilism and the Loss of Sense is disclosed. Nietzsche discovers the relationship between Nihilism and Sense in a theoretically reflected manner. The article demonstrates that for Nietzsche “the crisis” of Sense is related with the unmasking of “two worlds” (the true world and the world of appearance). Non-believing in metaphysical world which blocks the way to the believing in the true world, corresponds, in Nietzsche’s interpretation, to the “logic” of the Loss of Sense as the “logic” of self-unmasking. The Heideggerian interpretation of Nietzsche’s philosophy not only discloses the nihilistic Loss of Sense as an ontological / logical principle of immanentism, but also enables to recognize Nihilism as a self-referential “logic” of Western thought.Keywords: nihilism, sense, God, logic, immanentism, self-referention.
GILLES’IO DELEUZE’O IR FELIXO GUATTARI MIKROPOLITIKA ŠIUOLAIKINĖS FILOSOFIJOS KONTEKSTE
Authors: Žukauskaitė Audronė 
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Gilles’io Deleuze’o ir Felixo Guattari kuriama mikropolitikos samprata, kuri priešpriešinama makropolitikai, veikiančiai pripažintų politinių teorijų ir apibrėžtų tapatybių lygmenyje. Mikropolitikos projektas siejamas su tapsmo mažuma, mažosios literatūros, mažosios politikos sampratomis, kurios nukreiptos ne į tapatybės kūrimą, bet į tapsmo procesą, inovaciją, eksperimentą. Deleuze’as ir Guattari teigia, jog tapsmas mažuma yra universalus procesas, kurio tikslas – kiekvieno individo autonomija. Deleuze‘o ir Guattari universalaus tapsmo koncepcija priešpriešinama Alaino Badiou kuriamai karingojo universalizmo sampratai. Badiou postuluojamas universalizmas iš pirmo žvilgsnio yra panašus į Deleuze’o ir Guattari siūlomos tapsmo teorijos universalumą, tačiau abiejų teorijų turinys radikaliai skiriasi. Deleuze’ui ir Guattari pats tapsmas mažuma yra universalus procesas; Badiou, priešingai, mažumas ir skirtumus pasitelkia tam, kad juos redukuotų į lygybę ir vienodumą. Badiou siekia panaikinti skirtumus dėl universalizmo, kuris pasiekiamas per tiesos įvykį, bendrą visiems ir kiekvienam.Pagrindiniai žodžiai: mikropolitika, mažoji literatūra, tapsmas mažuma, paskirybė, universalizmas.Gilles Deleuze and Felix Guattari’s Micropolitics in the Context of Contemporary PhilosophyAudronė Žukauskaitė

SummaryThe article discusses Deleuze and Guattari’s concept of micropolitics in relation with the notions of minor literature and becoming-minoritarian. The concept of minor literature appears in Deleuze and Guattari’s Kafka: Toward a Minor Literature and is defined by three characteristics: 1) the deterritorialization of language; 2) the connection of the individual to a political immediacy; 3) the collective assemblage of enunciation. The notion of minor literature is closely related with the notion of becoming-minoritarian developed in A Thousand Plateaus. Deleuze and Guattari claim that becoming-minoritarian is the universal figure of consciousness. In this sense, any kind of becoming is a revolutionary act, because it changes the political constellation of power and enables the repressed to reach an autonomous condition. The concept of becoming-minoritarian is introduced to the contemporary political context through the notion of minor politics, discussed by Nicholas Thoburn. Minor politics is seen not as a fetishization of marginal identity but rather as a possibility to legitimize the existence of those who lack any social identity. In this sense, the notions of becoming-minoritarian and minor politics are contrasted with Alain Badiou’s claim to universality: the question is raised as to whether becoming-minoritarian should necessarily end in autonomy, as Deleuze and Guattari argue, or, by contrast, whether it should seek to universalize the minor and in this way raise the claim for universal justice.Keywords: micropolitics, minor literature, becoming-minoritiarian, the particular, universalism.
R. PLEČKAIČIO FILOSOFIJOS ISTORIJOS TYRIMŲ METODOLOGIJA
Authors: Kabelka Gintaras 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami Romano Plečkaičio filosofijos istorijos tyrimų metodologijos svarbiausi elementai: filosofijos istorijos kaip problemų sprendimų kaitos samprata – filosofiją sudaro nuolat kintantys problemų sprendimai; problema yra ir tyrimo prieiga, tyrimo medžiagą konceptualiai struktūruojantis veiksnys; probleminės situacijos (istoriniu momentu susiklosčiusi teorinių elementų konsteliacija, lemianti naujos teorijos sukūrimą) istorinė rekonstrukcija; objektyvaus istorinio supratimo prieiga, kuri filosofiją traktuoja kaip objektyviai ir visuotinai galiojančių žinojimo elementų visumą. Plečkaitis kuria filosofijos pažangios raidos vaizdinį, kurį papildo paradigmų kaitos elementais: radikalus problemų sprendimų pokytis vaizduojamas kaip visiškai naujos probleminės situacijos susiformavimas. Ši traktuojama kaip paradigminė, lemianti visus kitus problemų sprendimo būdus.Pagrindiniai žodžiai: Plečkaitis, problemų istorijos metodologija, probleminė situacija, objektyvus istorinis supratimas.R. Plečkaitis’ Methodology of Historical-Philosophical ResearchGintaras Kabelka
SummaryThe article analyzes the methodology of Romanas Plečkaitis’ research, in which the most important ele-ments are: the conception of the history of philosophy as a process of transformation of philosophical problems, which initiates the historical study and provides the material and structures of the interpreta-tion of results; the historical reconstruction of the problematic situation as a constellation of theoretical elements motivating the creation of a new theory; the objective historical understanding, which treats philosophy as the totality of objectively and universally functioning cognitional elements and excludes from the interpretation of the history of philosophy all subjective and metaphysical factors. The picture of progress of philosophy presented in the works of Plečkaitis involves the elements of paradigm shifts. He presents the radical modification of the solution of problems as the formation of a new problematic situation, which is regarded as paradigmatic for the solution of other remaining problems. Keywords: Plečkaitis, methodology of history of problems, problematic situation, objective historical understanding

ine-height: 18px;">
SUGRĮŽIMAS PRIE HOULDENO: FILOSOFINĖ PERSONAŽOPRIGIMTIES STUDIJA
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė 
Published: January 2019

Šis straipsnis yra mūsų pastanga kiek įmanoma savarankiškiau ištirti keletą su literatūra susijusių filosofinių problemų. Pirma, tai rašytojo ir personažo santykio problema; antra, literatūrinio personažo tikroviškumo klausimas; ir trečia, literatūros ir tikrovės santykio klausimas. Aptariame ir galimą postmodernistinę šios problemos interpretaciją, peržvelgdami simuliakro sąvoką ir palikdami ją nuošalyje. Nors viso šių problemų lauko mūsų tyrimas ir neišsemia, vis dėlto kaip pastanga nubrėžti jų kontūrus jis yra pritaikomas ir spręsti vidinius žmogaus ir literatūros santykio klausimus.Pagrindiniai žodžiai: rašytojas, personažas, asmuo, schema, simuliakras, tikrovė.Return to Holden: Philosophical Study of the Nature of Fictional CharacterSaulenė Pučiliauskaitė

SummaryThis article is our attempt to investigate, as independently as possible, some philosophical problems concerning literature. First, it is the relationship between the writer and the literary character; second, it is the reality of a literary character, and third – it is the relationship between literature and reality. During our discussion, we come across its possible interpretation in the postmodern context, namely the concept of simulacrum, and leave it behind. And even though our investigation does no exhaust all the field of study, as an attempt to draw its shape it can be applied to solve some internal questions concerning man’s relation to literature.Keywords: writer, literary character, person, scheme, reality, simulacrum.>
FILOSOFINIAI APMĄSTYMAI APIE EUROPOS INTEGRACIJĄ: ARISTOTELIŠKAS SUBSIDIARUMAS VERSUS KANTIŠKAS UNIVERSALIZMAS
Authors: Bielskis Andrius 
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama parodyti, kaip šiuolaikinė aristotelinė politinė filosofija gali padėti reflektuoti Europos integraciją. Teigiama, kad Europos vakarietiška tapatybė pokyčių tarptautiniuose santykiuose po šaltojo karo pabaigos ir augančių kultūrinių Europos ir JAV skirtumų kontekste vis labiau praranda prasmę. Atlikus trumpą filosofinės „Vakarų“ sąvokos istorijos analizę teigiama, kad Europai yra tikslingiau puoselėti savo europietišką, o ne „vakarietišką“ tapatybę. Filosofiškai pabrėžiant nacionalinių kultūrų ir vietinių (kultūrinių) tapatybių svarbą, Europos kultūrinę ir politinę integraciją galima apmąstyti ir susieti su aristoteline filosofija. Teigiama, jog subsidiarumo principas yra ne tik politinis, bet ir etinis unikalios Europos integracijos principas. Straipsnyje subsidiarumas aptariamas pasitelkiant Arsitotelio teleologinę etiką, pabrėžiant jai būdingą kultūros ir kultūriškai įkūnytų žmogaus tikslų svarbą. Taip suprastas subsidiarumas iškyla kaip priešingas kantiškai deontologijai, teigiant, jog kantiška moralės samprata paskatina vienpusišką modernią politiškumo sampratą.Pagrindiniai žodžiai: aristotelinė filosofija, Kantas, modernybė, postmodernybė, subsidiarumas, Europos integracija.A Philosophical Reflection on European Integration: Aristotelian Subsidiarity versus Kantian UniversalismAndrius Bielskis
SummaryThis paper aims to show how contemporary Aristotelian political philosophy can be utilised in our reflections on European integration. It argues that changes in international relations after the end of the Cold War and a growing cultural divide between Europe and the US makes Europe’s Western identity untenable. Through a brief philosophical sketch of the history of ‘the West’ it argues that Europe needs to return to its European rather than Western roots. The philosophical emphasis on national cultures and local identities, which is also found at the heart of the European Union in the form of the notion of subsidiarity, links European cultural and political integration to Aristotelian philosophy. The paper argues that the principle of subsidiarity can be seen both as the political as well as ethical principle of European integration. Subsidiarity is understood in terms of Aristotle’s teleological ethics which emphasises the importance of culture and culturally embodied human ends and is juxtaposed to Kant’s deontology. The essay argues that the Kantian notion of the public and Kant’s understanding of morality gives rise to the modern one-sided account of the political.Keywords: Aristotelian philosophy, Kant, modernity, post-modernity, subsidiarity, European integration.br />
ERDVĖ IR VAIZDUOTĖ
Authors: Sabolius Kristupas 
Published: January 2019

„Grynojo proto kritikoje“ pristatoma grynosios erdvės problema turėtų būti iš naujo persvarstyta polemikos apie vaizduotės statusą šviesoje. Būtent individuacijos principo analizė, kuri mums leidžia identifikuoti konkrečias ir specifines erdvės ir laiko sąsajas, tampa kriterijumi, galinčiu atskleisti tarp šių dviejų idealių ir apriorinių mūsų vidinės intuicijos sąlygų glūdinčius konstitucinius skirtumus. Fenomenologinis požiūris į vaizduotę atveria erdvės santykį specifinių patirčių atžvilgiu ir praskaidrina originalią įerdvinančios vaizduotės funkciją. Įerdvinanti vaizduotė nuolatos struktūruoja sąmonės koordinaciją ir įgyvendina erdvės organizaciją.Pagrindiniai žodžiai: erdvė, vaizduotė, transcendentalumas, individuacijos principas, įerdvinimas.Space and ImaginationKristupas Sabolius
SummaryThe problem of pure space, presented in Kant’s “Critique of Pure Reason”, is a controversial issue which should be reconsidered in the light of the polemics over the status of imagination. It is exactly the analysis of the principle of individuation, identifying a particular and concrete interconnection between time and space that at becomes the criterion which supposedly could reveal the original and constitutional differences between the two ideal and à priori conditions of our internal intuition. The phenomenological approach to imagination unfolds the relation of space to the sense of specific experiences and elucidates the original function of spatial imagination. It constantly structures the coordination of consciousness and accomplishes the organization of space. Keywords: space, imagination, transcendentality, principle of individuation, spacing.px;">
NIHILIZMAS, PERFORMATYVUMAS IR KASDIENYBĖS ONTOLOGIJA
Authors: Šerpytytė Rita 
Published: January 2019

Straipsnyje svarstoma performatyvumo problema, iškilusi teoriniuose nihilizmo tyrinėjimuose. Norint atskleisti aštrius, tačiau savaip „paslėptus“ šios problemos kampus, nihilizmo analizė yra kreipiama į vadinamąją kasdienybės „ontologiją“. M. Ferraris kasdienybės „ontologijos“ teorinės nuostatos straipsnyje tampa ne tik parankiu nihilizmo problemos interpretacijos lauku, bet sykiu ir teorinės kritikos objektu. Pasitelkiant ne tik nihilizmo „diagnostikų“ nuostatas, bet ir J. L. Austino, É. Benveniste, G. Agambeno etc. argumentus, straipsnyje oponuojama nihilizmo kaip tikrovės teorijos traktavimui. Atliktas tyrimas demonstruoja negalimybę nihilizmą laikyti paprasčiausia tikrovės teorija ir iškelia reikalavimą nihilizmą traktuoti kaip performatyvą.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, kasdienybė, ontologija, performatyvumas, tiesa, tikrovė.Nihilism, Performativity and the Ontology of Everyday LifeRita Šerpytytė
SummaryThe article deals with the problem of performativity in the treating of nihilism. In order to disclose acute, but at the same time, concealed angles of this problem, the analysis of nihilism is being turned to the so called “ontology” of everyday life. The theoretical approach of Maurizio Ferraris ensure the rich field of investigation as well as provide with the object of theoretical critics. By using theoretical attitudes of the “diagnosticians” of nihilism as well as the arguments of Austin, Benveniste, Agamben etc., the article discusses and opposes the nihilism as the theory of reality. The investigation demonstrates the impossibility to understand nihilism as a simple theory of reality and discloses the requirement to reconsider nihilism as the performative.Keywords: nihilism, everyday life, ontology, performativity, true, reality.
REDUKTYVIZMAS IR VEIKSMUS ŽYMINTYS PREDIKATAI
Authors: Dranseika Vilius 
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama apibūdinti analitinėje veiksmo filosofijoje vykstančias diskusijas dėl reduktyvistinių ir antireduktyvistinių požiūrių į kasdienių veiksmus žyminčių predikatų analizę. Išskiriami du antireduktyvistiniai argumentai, atliekantys ypač svarbų vaidmenį formuojantis diskursui: materialiojo įkūnijimo įvairovės argumentas ir racionalumo reikalavimų argumentas. Abu šie argumentai yra nukreipti prieš galimybę sistemingai sutapatinti kasdienių veiksmus žyminčių predikatų ir mokslinių predikatų ekstensijas. Straipsnis baigiamas trumpai aptariant praktinius sumetimus, kurie, sykiu su teoriniu galimybės atlikti kasdienių veiksmus žyminčių predikatų redukciją įvertinimu, nužymi galimus konservatyvios ir radikalios teorijų kaitos veiksmo filosofijoje scenarijus.
KAIP PABĖGTI IŠ SVETIMO SAPNO?
Authors: Sabolius Kristupas 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos su vaizdo statuso pokyčiu šiuolaikiniame pasaulyje susijusios problemos. Naujųjų technologijų eroje sapnai ir svajonės gali būti produkuojami, klasifikuojami ir įdiegiami į juos patiriančią sąmonę. Remiantis Deleuze’o, Horkheimerio ir Adorno, Candau bei Žižeko darbais diagnozuojama, kad vizualumo ir kultūros industrijų įsigalėjimas užtvindo sąmonę Kito sapnais, tokiu būdu dubliuojant jau Kanto vaizduotei priskiriamą transcendentalinio schemiškumo funkciją. Šiuos procesus įgyvendinti padeda naujoji vaizdinių veikimo forma – ikonorėja, kuri pasireiškia kaip viešojoje erdvėje cirkuliuojantis ir ritmiškai atsikartojantis perteklinis vaizdų antplūdis. Straipsnyje keliamas retorinis klausimas apie galimybę išsilaisvinti iš šios situacijos – t. y. pabėgti iš Kito sapno.Escaping the Dream of the OtherKristupas Sabolius
SummaryDealing with the changing nature of visuality in contemporary world, this article aims to examine the possibility of producing, classifying, and implanting dreams into one’s mind. Based on Deleuze’s, Horkheimer’s, Adorno’s, Candau’s, and Zizek’s views as well as a few Hollywood films, this work diagnoses the crucial role of cultural industries in duplicating the function of transcendental schematism, as new technologies take over Kant’s transcendental imagination. These processes are implemented through a new form of visual existence – iconorrhea, a rhythmical, repetitive and excessive flux of images, circulating on the screens of public sphere. This paper raises the rhetorical question concerning the possibility of deliverance from this situation, i.e. how can one escape the dream of the Other.
REDUKTYVIZMO RAIŠKA ŠIUOLAIKINĖJE ANALITINĖJE FILOSOFIJOJE
Authors: Dagys Jonas , Dranseika Vilius , Grenda Vytautas , Vasilionytė Ieva 
Published: January 2019

Šio straipsnio tikslas – bendrais bruožais aptarti reduktyvizmo raišką šiuolaikinėje analitinėje sąmonės, moralės, veiksmo ir priežastingumo filosofijoje bei įvertinti redukcijos strategijų šiose filosofijos šakose panašumus ir skirtumus. Straipsnyje aptariamos šešios reduktyvizmo strategijos – sąvokų sinonimija paremta redukcija, a posteriori tapatybės tezė, analitinis funkcionalizmas, anomalusis monizmas, analizė pasitelkiant pareities sąvoką, konceptualinė analizė be sąvokų sinonimijos – ir konstatuojama, kad skirtingose filosofijos srityse šios strategijos reiškiasi skirtingai, taip pat yra skirtingai kritikuojamos ir interpretuojamos. Straipsnyje mėginama paaiškinti kai kuriuos šių skirtumų ir daroma išvada, kad šiuolaikinėje analitinėje filosofijoje neperspektyvu kalbėti apie reduktyvizmą apskritai, kaip vieną visas sritis apimantį reiškinį, paremtą visas reduktyvistines koncepcijas vienijančiu reduktyvizmo modeliu, forma ar vizija.Pagrindiniai žodžiai: reduktyvizmas, analitinė filosofija, konceptualinė redukcija, ontologinė redukcija.
Reductionism in Contemporary Analytical PhilosophyJonas Dagys, Vilius Dranseika, Vytautas Grenda, Ieva Vasilionytė
AbstractThe aim of this paper is to provide a general account of the forms of reductionism in contemporary analytical philosophy of mind, morality, action and causation, and also to evaluate the similarities and differences of reductionist strategies in these fields. We discuss six reductionist strategies – reduction based on synonymy of terms, the thesis of a posteriori identity, analytical functionalism, anomalous monism, analysis invoking the concept of supervenience, and conceptual analysis without synonymy – and maintain that these strategies have different manifestations in different areas of philosophy, and so they are prone to different criticisms and interpretations. In this paper we attempt to provide an explanation for some of those differences, and also conclude that speaking of reductionism in general in contemporary analytical philosophy, as a phenomenon encompassing all fields, based on a single unifying model or vision of reduction, is not viable.Keywords: reductionism, analytical philosophy, conceptual reduction, ontological reduction.