bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
APIE IMMANUELIO KANTO „PRAGMATINĘ“ ANTROPOLOGIJĄ
Authors: Sodeika Tomas 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas Kanto klausimas „kas yra žmogus?“. Anot Kanto, tai pamatinis filosofijos klausimas tik tiek, kad jis priklauso ne „mokyklinei“ filosofijai, o „filosofijai pasaulio pilietine prasme“. Todėl Kanto antropologija yra ne „fiziologinė antropologija“, tyrinėjanti „tai, kuo žmogų paverčia gamta“, o „pragmatinė antropologija“, tyrinėjanti „tai, kuo žmogus, kaip laisvai veikianti būtybė, paverčia pats save, arba kuo jis gali ir privalo pats save paversti“. Tai transcendentalinis žmogaus tyrinėjimas, kurio tikslas – atrasti bet kokio mąstymo ar patyrimo vienovės galimybės sąlygas. Anot Kanto, ši vienovė yra „transcendentalinė apercepcija“ – „Aš mąstau“ vaidinys. Todėl „pragmatinis“ žmogaus tyrinėjimas kaip filosofija „pasaulio pilietine prasme“ nėra diskursyvus samprotavimas. Greičiau tai meditacinė praktika, kurios svarbiausias tikslas yra dalyvavimo nuosavame „Aš mąstau“ pagilinimas.Pagrindiniai žodžiai: Kantas, antropologija, refleksija.

ON THE IMMANUEL KANT’S “PRAGMATICAL” ANTHROPOLOGYTomas Sodeika
Summary The paper deals with the Kantian question “what is the human being?” According to Kant, this is a fundamental question, however, not to philosophy “in scholastic sense” but to philosophy “in cosmic sense”. Therefore Kant’s anthropology is not “physiological anthropology” dealing with the study of “what nature makes man” but “pragmatic anthropology” dealing with the study of “what man as a freely acting entity makes or can and should make of himself”. It is a transcendental discovery of the human being asking for the conditions of unity of all our thought or experience. According to Kant, this unity is “transcendental apperception” – the idea of “I think”. The “pragmatic” discovery of the human being of philosophy “in cosmic sense” is not a kind of discoursive reasoning. It is rather a meditative practice, the main task of which is the deepening of participation in one’s own “I think”.Keywords: Kant, anthropology, reflection.
AUGUSTINO LAIKO SAMPRATOS ONTOLOGINĖS IR TEOLOGINĖS YPATYBĖS
Authors: Kiauka Tomas 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos Augustino laiko sampratos filosofinės bei teologinės prielaidos ir padariniai remiantis Išpažinimų XI knyga. Kritinė šio teksto analizė parodo esminę Augustino laiko sampratos problemą – laiko ir amžinybės supriešinimą, kylantį iš neoplatonizmo filosofijos ontologinių prielaidų įtakos. Teigiama, kad šis laiko ir amžinybės dualumas implikuoja teologinį konfliktą tarp Kūrėjo ir kūrinijos, pasireiškiantį žemiškojo gyvenimo nuvertinimu amžinojo gyvenimo naudai. Straipsnyje taip pat teigiama, kad toks Augustino laiko interpretavimas nuvertina pagrindinę krikščioniško tikėjimo tiesą – inkarnacijos įvykį – kaip Dievo meilės aktą, jeigu laiko funkcija Augustinui išsisemia tik savo žemiškosios kaip laikinosios būties beprasmiškumo patyrime.Pagrindiniai žodžiai: Augustinas, laikas, amžinybė, teologija, Dievas.

ONTOLOGICAL AND THEOLOGICAL ISSUES OF AUGUSTIN’S CONCEPT OF TIMETomas Kiauka
SummaryThe article deals with the philosophical and theological assumptions and consequences of Augustin’s concept of time in his Confessions book 11. Critical analysis of this text shows an essential issue of Augustin’s concept of time: the confrontation of time and eternity, which emerges from the influence of ontological assumptions of Neoplatonist philosophy. It maintains that this dualism of time and eternity implicates a theological conflict between the Creator and creation and that this conflict diminishes temporal life for the sake of eternal life. The article also maintains that such interpretation of time by Augustin diminishes the main truth of Christian faith –the event of incarnation as the act of God’s love – if the function of time limits itself within the experience of an earthly being as a temporal and meaningless one.Keywords: Augustin, time, eternity, theology, God.
GLOBALIZACIJA IR INTELEKTINĖ ATSAKOMYBĖ
Authors: Mickūnas Algis 
Published: January 2019

Straipsnyje apmąstomas globalizacijos, intelektualumo ir atsakomybės santykis. Autorius pasirenka itin aktualų minėtos problemos sprendimo atspirties tašką – šiuolaikinį filosofinį diskursą. Intelektinės atsakomybės ir globalizacijos fenomeno santykis postmodernybės sąlygomis reikalauja aptarimo atsigręžiant į geografines filosofijos ištakas – Senovės Graikiją. Intelektinės atsakomybės klausimas glūdi dar Sokrato keltame filosofijai uždavinyje. Globalizacijos kontekste pati intelektinė atsakomybė tampa problemiška, nes šios problemos sprendimas išskiriant vien postmoderniosios situacijos pagrindinius aspektus yra nepakankamas. Globalizacijos fenomeną svarbu apmąstyti bandant įžvelgti jo ontologinį, metafizinį, teologinį, psichologinį pamatus. Diagnozuoti pasaulio homogenizaciją nesigilinant į atskirų tautų ir kultūrų tapatybių raidos tendencijas ir nusistovėjusias tradicijas pernelyg neatsakinga. Todėl būtina prisiminti Sokrato intelektinio kuklumo bei saiko pavyzdį ir nuolat juo remtis apmąstant globalizacijos reiškinį, taip pat nepamiršti Aristotelio akto ir potencijos, Descartes’o sąmonės ir kūno dualizmo, Kanto daikto savaime ir radikaliojo Hegelio principo (esą tapatu yra nebe mintis ir būtis, bet minties ir būties refleksija), marksizmo ir kapitalizmo utopijų. Straipsnyje kvestionuojama homogenizuojanti globalizacijos įtaka, iškeliant skirtingų kultūrinių tapatybių būtinybę. Klausiama, ar globalizacijos logika turi tvirtą metafizinį pagrindą, ar yra tik nepagrįsta pretenzija redukuoti visas kultūras į vieną pasaulinę kultūrą, taip atmetant bet kokią intelektinės atsakomybės galimybę.Reikšminiai žodžiai: homogenizacija, metafizinis globalizacijos pagrindas, ontologinis svarstymas, tapatybė, universalumas.

GLOBALIZATION AND THE RESPONSIBILITYOF THE INTELLECTUALAlgis Mickunas
SummaryThe article analyses the relation between globalization and the responsibility of the intellectual. In the context of globalization the question of the responsibility of the intellectual is problematic. That is why we have to ponder on intellectual modesty and human measure of Socrates trying to analyse the phenomenon of globalization. The author discusses the dualism of the act and potency by Aristotle, that of mind and body by Descartes, the concept of the thing-in-itself by Kant and the radical principle by Hegel, and the utopias of Marxism and Capitalism at the end. The discussion is focused on the following question: does the logic of globalization has metaphysical roots, or it is just untenable claim to reduce all the cultures to the worldwide one without the possibility of the responsibility of the intellectual?Key words: homogeneity, metaphysical foundations of globalization, ontological debate, reflection, identity, universality.
„SVAJONIŲ ŽUDIKAS“, ARBA KANTO ETIKOS RIBOS
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama gyvenimo samprata Kanto praktinėje filosofijoje. Ši samprata yra lyginama su ta šiuolaikine gyvenimo samprata, kurią aptinkame H. Fielding romane „Bridžitos Džouns dienoraštis“. Santykis tarp šių dviejų sampratų analizuojamas kaip santykis tarp dviejų paradigmų: proto ir širdies. Svajonių žudiko įvaizdis pasitelkiamas tam, kad būtų parodyta, jog ne visada pareiga faktinei tiesai yra tai, kas svarbu gyvenimo praktikoje, nes ne visada faktinė tiesa išsemia visą tiesos sąvoką. Galiausiai yra parodomas būdas susieti Kanto ir Bridžitos Džouns paradigmas.Reikšminiai žodžiai: gyvenimas, pareiga, optatyvas, svajonė, tiesos sakytojas, svajonių žudikas.

THE ‘KILLER OF DREAMS’ OR THE LIMITS OF KANT’S ETHICAL PHILOSOPHYSaulenė Pučiliauskaitė
Summary The article investigates the notion of ‘life’ in Kant’s practical philosophy. This notion is being compared with the notion of ourday life, which we find in the novel of Helen Fielding ‘Bridget Jone’s Diary’. The relation between these two notions is being analyzed as a relation between two paradigms: the paradigm of reason and the paradigm of heart. The image of the ‘killer of dreams’ is requested to show that the duty to state factual truth is not always, what is of cruicial importance to our lives. Factual truth is only part of the concept of truth, not all of it. A dream is also a fact. At the end, life and reason meat each other in the practice of writing.Keywords: life, morality, duty, categorical imperative, optative, dream, the ‘teller of truth’, the ‘killer of dreams’, writing.
ETIKA KAIP PIRMOJI FILOSOFIJA: SENAMADIŠKA AR ŠIUOLAIKIŠKA?
Authors: Jankauskas Skirmantas 
Published: January 2019

Straipsnyje glaustai aptariama E. Levino etikos kaip pirmosios filosofijos samprata. Parodoma, kad pati etikos galimybė XX ir XXI amžių sandūroje yra kompromituojama teoriškai postmodernistinio mąstymo prielaidų, o praktiškai paties gyvenimo tragiškų įvykių. Nepaisant to, E. Levinas ne tik stengėsi pagrįsti etiško elgesio prasmingumą, bet etiškumo perspektyvoje performulavo pačios filosofijos pamatinį siekį. Jis atkreipė dėmesį į tai, kad iškiliausi filosofijos klasikai – Platonas, Descartes, Kantas – vienaip ar kitaip nurodė į etiškumą kaip į filosofavimą apibrėžiančią galutinę instanciją. Viena opiausių nūdienos žmogaus dvasinių problemų yra žmogaus autentiškumo problema. Logiškai šią problemą provokuoja garsioji Descartes’o ištara ‘cogito ergo sum’. Veido fenomenologijoje atskleisdamas etinių imperatyvų kilmę arba, jo paties žodžiais tariant, besiaiškindamas etikos prasmę, E. Levinas pagrečiui nurodo ir minėtos problemos sprendimo būdą. Santykyje su Kitu užsimezganti atsakomybė, besiskleidžianti žinomais etiniais imperatyvais, daro žmogų ypatingą, nes šiame subjektyvybės mazge žmogus yra nepakeičiamas.Reikšminiai žodžiai: protas, laisvė, būtis, autentiškumas, gėris.

ETHICS AS THE FIRST PHILOSOPHY: OUTDATED OR MODERN?Skirmantas Jankauskas
Summary he article deals with Emanuel Levinas’ conception of ethics as the first philosophy. It is shown that the very possibility of ethics is compromised both theoretically by presuppositions of postmodern thinking and practically by tragic events of life itself. Regardless of that, Levinas not only substantiated the meaningfulness of ethical conduct, but also reformulated the fundamental goals of philosophy in the ethical perspective. He paid due regard to the fact that the most outstanding classical philosophers – Plato, Descartes, Kant – in one or another way indicated ethical matters as fundamental instances that constituted philosophy. The problem of the uniqueness of a person is one of the fundamental spiritual problems faced by man nowadays. The problem is logically presumed by the famous Descartian formula ‘cogito ergo sum’ which substantiates ego as a thinking thing. Levinas revealed the origins of ethical imperatives in his phenomenology of Face at the same way presenting a solution of the problem mentioned above. The responsibility that emerges in relations with Other and reveals itself in the fundamental ethical imperatives makes a person unique, because a person is unsubstitutable in this knot of subjectivity.Keywords: reason, freedom, being, authenticity, good.
F. NIETZSCHE IR G. DELEUZE: SĖSLUMO SIMPTOMATIKA IR NOMADIŠKO MĄSTYMO AKISTATOS
Authors: Mickevičius Arūnas 
Published: January 2019

Remiantis F. Nietzsche’s ir G. Deleuze’o tekstų analize, siekiama parodyti, kad pagal klasikinio mąstymo kanonus ypač problemišku dalyku tampa naujos minties pasirodymo galimybė. Klasikinis mąstymas traktuojamas kaip sėslios egzistencijos tipas ir jam priešinamas klajokliškas, nomadiškas mąstymas. Pasitelkiant Deleuze’s išskirtus atpažinimo ir susitikimo modelius, pirma, siekiama pagrįsti požiūrį, kad ir Nietzsche’s filosofiją galime vadinti nomadišku mąstymu ir atitinkančią susitikimo modelį ir antra, siekiama išryškinti naujybės specifiką ir jos steigties transcendentalines sąlygas.Reikšminiai žodžiai: valia siekti galios, interpretacija, simptomatika, sėslusis mąstymas, nomadizmas, atpažinimo modelis, susitikimo modelis.

F. NIETZSCHE AND G. DELEUZE: THE SEDENTARY LIFE SYMPTOMATICS AND NOMADIC THINKING CONFRONTATIONSArūnas Mickevičius
SummaryThe article deals with F. Nietzsche’s and G. Deleuze’s attitude to classical thought. Nietzsche’s theoretical constructs are based on the principle Wille zur Macht, where he emphatically praised active forces and accused all classical thinking of turning away from life and associating it with reactive, negative forces. Nietzsche’s philosophy denies the exceptionally unique true opinion of the world and offers, instead, a variety of interpretations, i. e. a perspectivist approach to the world. In describing architectural metaphors of classical thinking he shows that it is reactive, life-denying, that its assumed grandeur in fact hides the poverty of life. On the other hand, Nietzsche attempts to release the metaphoric power from the single axiom of Truth, to release creativity, to legitimize a perspective, interpretative view of the world, based on the mentioned “will-to-power” principle and related to assertive powers of active life. Also, there are analyzed two models of knowledge, recognition and encounter, proposed by G. Deleuze. The main aims of the article is to demonstrate first, that Nietzsche’s philosophy can be named as nomadic thinking which corresponds to the model of encounter and, second, reveal the transcendental conditions of innovation. Keywords: will to power, interpretation, symptomatics, sedentary life, nomadism, encounter model, recognition model.
KULTŪRA KAIP EGZISTENCINĖ KŪRYBA
Authors: Kačerauskas Tomas 
Published: January 2019

Straipsnyje į kultūrą žvelgiama kaip į egzistencinę kūrybą. Gyvenamasis pasaulis traktuojamas kaip kūrybinė aplinka, kurią nuolat plečia kultūros dalyvis. Iškeliama didžioji tezė, kad kultūros pasaulis yra judri visuma, kur plėtojama egzistencinė kūryba. Egzistencija, pasak autoriaus, skleidžiasi kultūros aplinkoje, kuri išlieka judri tik kaip egzistencinių projektų sąlytis. Iš didžiosios plaukianti mažoji tezė – apie kultūros reiškinių tikrumą (autentiškumą): tik nuolat besiplečianti, t. y. atvira ir nukreipta, gyvenimo visuma yra autentiška arba kultūriškai gyvybinga. Šią tezę autorius argumentuoja tuo, kad meninė išmonė tarnauja kaip egzistencinis veiksnys, o empiriniai faktai iškyla kultūros aplinkoje. Pagrindiniai žodžiai: egzistencinis projektas, kultūra, aplinka, globalizacija.Culture as Existential Creation Tomas Kačerauskas
SummaryThe author analyses culture as an existential creation. The living world is treated as a creative environment which is developed by a participant of culture. The author suggests the cultural world to be a dynamic whole where existential creation is developed. According to the author, existence is developed in the cultural environment which is dynamic while it is a space of the inferaction of different existential projects. The other thesis deals with the authenticity of the cultural phenomena. The whole, which is dynamic, i.e. open and intentional, is authentic. The author argues that artistic fiction serves as an existential factor, and empirical facts emerge only in the cultural environment. Keywords: existential project, culture, environment, globalization.5%; font-family: Calibri, sans-serif;">
Empirizmo dogmų kritika: užmojai ir ribos
Authors: Japertas Mindaugas 
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama nuo praėjusio šimtmečio vidurio analitinėje filosofijoje vykstanti pamatinių tradicinio empirizmo nuostatų, vadinamųjų empirizmo dogmų, kritinė revizija. Svarstoma, kokį pavidalą gali įgauti „dogmas“ atmetęs netradicinis Willardo V. O. Quine’o, Donaldo Davidsono ir Johno McDowello, didžiųjų empiristinės tradicijos vidaus kritikų, empirizmas (Quine’o žodžiais, „empirizmas be dogmų“). Quine’as manė, jog empirizmui tereikia atsisakyti loginių pozityvistų palikimo – analitinių ir sintetinių teiginių skirties bei redukcionizmo idėjos. Po kelių dešimtmečių Davidsonas paties Quine’o filosofijoje įžvelgė empirizmo dogmą, kurią pavadino konceptualios schemos ir empirinio turinio dualizmu. Tačiau dar vėliau ir Davidsonas neišvengė kritikos: jį už nuolaidžiavimą proto ir gamtos dualizmui, kaip „tikrajam tradicinio empirizmo problemų šaltiniui“, kritikuoja McDowellas. Tebesitęsiantis įtakingų mąstytojų ginčas, principiniai jų nesutarimai dėl empirizmo pagrindų ir perspektyvų rodo, kad „dogmų“ atpažinimo, įvardijimo bei įveikimo procesas šiuolaikinėje analitinėje filosofijoje dar nėra baigęsis.
Globalus gyvenamasis pasaulis
Authors: Mickunas Algis 
Published: January 2019

[straipsnis anglų kalba; santrauka ir reikšminiai žodžiai lietuvių kalba]
Straipsnyje atskleidžiamas Vakarų civilizacijos aspektas, tapęs vadinamosios „globalizacijos“ pamatu. Pateikiamas argumentas, kad ši civilizacija remiasi formaliomis sistemomis, kurios neredukuojamos iš fizinių ar empirinių duomenų. Tokios sistemos yra techniškai ir produktyviai su aplinka susieti konstruktai. Todėl sistemų atranka priklauso nuo nauda pagrįsto socialinio jų vertinimo. Dabartinės internetinės komunikacijos sistemos fiziškai neegzistuoja; jos yra grynai signityvios, nes negali būti lokalizuotos jokiuose konkrečiuose erdvėlaikio taškuose, nors gali būti įkūnytos bet kada ir bet kur. Tokios sistemos sukuria nematomą tinklą, kuriuo galima gauti ir siųsti žinias apie visus planetos įvykius. Straipsnyje argumentuojama, kad ši komunikacija, nors ir labai sparti, vis dėlto užima laiko, nes jos logika yra signityvi, tinklas prasmių, kurios pačios savaime ilgainiui apibrėžia erdvę ir laiką. Galima be jokio prieštaravimo tvirtinti, kad nematomas signityvusis pasaulis yra tradicinės metafizikos variantas, kaip ir Platono matematikos samprata ar idėjų pasaulis.
ETIKA EKOLOGINIŲ IŠŠŪKIŲ LAIKAIS
Authors: Žemaitis Vincentas 
Published: January 2019

Kalenda Č. Etika gamtos apsaugos amžiuje. Vilnius: Lietuvos etinės kultūros draugija „Ethos“, 2007. – 180 p.: portr., iliustr. Bibliogr.: 165–174 p. (129 pavad.).ISBN 978-9986-865-25-4Ethics in the Century of Ecological ChallengesVincentas Žemaitis
E. FINKO FILOSOFINĖ ANTROPOLOGIJA
Authors: Mickunas Algis 
Published: January 2019

Straipsnyje supažindinama su nepelnytai mažai dėmesio sulaukiančia Eugene’o Finko filosofine antropologija. Pagrindinė jos prielaida – gilus įsitikinimas, kad kultūrinė ir istorinė įvairovė yra visa apimanti, todėl tuščios filosofų viltys atskleisti kokią nors „esminę“ žmogaus prigimtį kaip „nekintantį kintamąjį“. Svarbiausiu Finko darbų tikslu tapo fundamentali tradicinės ontologijos kritika ir bandymas rasti pasaulišką mąstymą – tokį, kuris būtų imanentiškas žmogaus pasauliškai egzistencijai ir todėl vienintelis tinkamas jai peršnekėti. Nors sekė Husserlio fenomenologija, Finkas atvėrė naują filosofinę sritį, glūdinčią transcendentaliniame žinojimo moduse. Filosofas siekė „atskleisti“ tai, kas jau esti tarp mūsų, su mumis, – ką mes jau gyvenome ir tyliai spėjome, bet apie ką neišdrįsome prabilti. Šis „atskleidimas“ padėjo pagrindus Finko švietimo sampratai. Švietimas aiškinamas kaip judėjimas autonomijos link – nuo paklusimo bet kokiai išankstinei duotybei į kūrybišką, laisvą veiklą, kuri neturi kito šaltinio, vien pačią save. Pagrindiniai žodžiai: būti žmogumi, laikinumas, laisvė, produktyvumas, kūrybiškumas, politinė savivoka.Philosophical Anthropology of E. FinkAlgis Mickunas

SummaryCultural and historical variability is completely overwhelming and within its context it is almost impossible to decipher something “essential”, some “invariant variable” which would comprise a clue to what the human is, – this idea is presented as the main presupposition of Eugen Fink’s philosophical anthropology. A major direction of Fink’s works is a fundamental critique of traditional ontology and a search for a worldly thinking that would be more appropriate or implicit in human “worldly” existence. While following Husserl’s transcendental philosophy, Fink opened up a new philosophical domain that is implicit in transcendental mode of awareness. His effort consisted in “revealing” what is already amidst us, what we have silently guessed and lived but dared not speak. This “revelation” is at the basis of Fink’s conception of education. Education is a movement from authority to autonomy, from submission to “pregiven” and ready-made answers toward the creative, the free activity which is its own source. Keywords: being human, temporality, freedom, productivity, creativity, political self-understanding.
NESATYS KAIP REDUKTYVISTINĖS PRIEŽASTINGUMO ANALIZĖS ARGUMENTAS
Authors: Grenda Vytautas 
Published: January 2019

Straipsnis supažindina su argumentu už reduktyvistinę, hiumišką priežastingumo sampratą. Remiamasi Davido Lewiso ir Hugh’o Melloro įžvalga, kad negali egzistuoti priežastis ir jų padarinius siejantis santykis, nes priežastimis ar padariniais gali būti vadinami ne tik pozityvūs, bet ir negatyvūs faktai ar įvykiai (nesatys). Jeigu toks santykis neegzistuoja, tai prieš vadinamąją „hiumiškojo supervenavimo“ tezę nukreipti mintiniai eksperimentai negali įrodyti, jog priežastingumas yra neredukuojama pasaulio ypatybė. Daugiausia, ką jie gali įrodyti, – tai įprastinės priežastingumo sampratos prieštaringumą. Pagrindiniai žodžiai: priežastingumas, hiumizmas, nesatys.Absences as an Argument for Reductionist Analysis of CausationVytautas Grenda
SummaryThe article advances an argument in favour of the reductionist, Humean conception of causation. The author draws upon an insight of David Lewis and Hugh Mellor: there can be no irreducible relation between causes and their effects, because not only the case that something exists, but also the case that something does not exist (i. e. absence) can be called a cause or an effect. If there’s no such a relation, then the thought experiments that are directed against the so-called “Humean supervenience” thesis cannot prove that causation is an irreducible feature of the world. The utmost such experiments can prove is that the ordinary conception of causation is inconsistent. Keywords: causation, humeanism, absences.ht: 115%; font-family: Calibri, sans-serif;">