bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Contribution of Adrenal Glands to Intratumor Androgens and Growth of Castration-Resistant Prostate Cancer
Authors: Mostaghel Elahe A. , Zhang Ailin , Hernandez Susana , Marck Brett T. , Zhang Xiaotun , Tamae Daniel , Biehl Heather E. , Tretiakova Maria , Bartlett Jon , Burns John , Dumpit Ruth , Ang Lisa , Matsumoto Alvin M. , Penning Trevor M. , Balk Steven P. , Morrissey Colm , Corey Eva , True Lawrence D. , Nelson Peter S. 
Published: September 2018

Abstract

Purpose:
Tumor androgens in castration-resistant prostate cancer (CRPC) reflect de novo intratumoral synthesis or adrenal androgens. We used C.B.-17 SCID mice in which we observed adrenal CYP17A activity to isolate the impact of adrenal steroids on CRPC tumors in vivo.

Experimental Design:
We evaluated tumor growth and androgens in LuCaP35CR and LuCaP96CR xenografts in response to adrenalectomy (ADX). We assessed protein expression of key steroidogenic enzymes in 185 CRPC metastases from 42 patients.

Results:
Adrenal glands of intact and castrated mice expressed CYP17A. Serum DHEA, androstenedione (AED), and testosterone (T) in castrated mice became undetectable after ADX (all P &lt; 0.05). ADX prolonged median survival (days) in both CRPC models (33 vs. 179; 25 vs. 301) and suppressed tumor steroids versus castration alone (T 0.64 pg/mg vs. 0.03 pg/mg; DHT 2.3 pg/mg vs. 0.23 pg/mg; and T 0.81 pg/mg vs. 0.03 pg/mg, DHT 1.3 pg/mg vs. 0.04 pg/mg; all P ≤ 0.001). A subset of tumors recurred with increased steroid levels, and/or induction of androgen receptor (AR), truncated AR variants, and glucocorticoid receptor (GR). Metastases from 19 of 35 patients with AR positive tumors concurrently expressed enzymes for adrenal androgen utilization and nine expressed enzymes for de novo steroidogenesis (HSD3B1, CYP17A, AKR1C3, and HSD17B3).

Conclusions:
Mice are appropriate for evaluating adrenal impact of steroidogenesis inhibitors. A subset of ADX-resistant CRPC tumors demonstrate de novo androgen synthesis. Tumor growth and androgens were suppressed more strongly by surgical ADX than prior studies using abiraterone, suggesting reduction in adrenally-derived androgens beyond that achieved by abiraterone may have clinical benefit. Proof-of-concept studies with agents capable of achieving true “nonsurgical ADX” are warranted.
Crebbp Loss Drives Small Cell Lung Cancer and Increases Sensitivity to HDAC Inhibition
Authors: Jia Deshui , Augert Arnaud , Kim Dong-Wook , Eastwood Emily , Wu Nan , Ibrahim Ali H. , Kim Kee-Beom , Dunn Colin T. , Pillai Smitha P.S. , Gazdar Adi F. , Bolouri Hamid , Park Kwon-Sik , MacPherson David 
Published: September 2018

Abstract
CREBBP, encoding an acetyltransferase, is among the most frequently mutated genes in small cell lung cancer (SCLC), a deadly neuroendocrine tumor type. We report acceleration of SCLC upon Crebbp inactivation in an autochthonous mouse model. Extending these observations beyond the lung, broad Crebbp deletion in mouse neuroendocrine cells cooperated with Rb1/Trp53 loss to promote neuroendocrine thyroid and pituitary carcinomas. Gene expression analyses showed that Crebbp loss results in reduced expression of tight junction and cell adhesion genes, including Cdh1, across neuroendocrine tumor types, whereas suppression of Cdh1 promoted transformation in SCLC. CDH1 and other adhesion genes exhibited reduced histone acetylation with Crebbp inactivation. Treatment with the histone deacetylase (HDAC) inhibitor Pracinostat increased histone acetylation and restored CDH1 expression. In addition, a subset of Rb1/Trp53/Crebbp-deficient SCLC exhibited exceptional responses to Pracinostat in vivo. Thus, CREBBP acts as a potent tumor suppressor in SCLC, and inactivation of CREBBP enhances responses to a targeted therapy.
Significance: Our findings demonstrate that CREBBP loss in SCLC reduces histone acetylation and transcription of cellular adhesion genes, while driving tumorigenesis. These effects can be partially restored by HDAC inhibition, which exhibited enhanced effectiveness in Crebbp-deleted tumors. These data provide a rationale for selectively treating CREBBP-mutant SCLC with HDAC inhibitors. Cancer Discov; 8(11); 1422–37. ©2018 AACR.
This article is highlighted in the In This Issue feature, p. 1333
The BRAF Status May Predict Response to Sorafenib in Gastrointestinal Stromal Tumors Resistant to Imatinib, Sunitinib, and Regorafenib: Case Series and Review of the Literature
Authors: Franck Caspar , Rosania Rosa , Franke Sabine , Haybaeck Johannes , Canbay Ali , Venerito Marino 
Published: September 2018

Background: Sorafenib has shown efficacy in patients with imatinib-, sunitinib-, and regorafenib-resistant gastrointestinal stromal tumors (GISTs). No biomarker is currently available for predicting response to sorafenib in patients with GIST. Methods: We herein report 3 patients with imatinib-, sunitinib-, and regorafenib-resistant metastasized GISTs, who were treated with sorafenib. Besides receptor tyrosine kinase KIT and platelet-derived growth factor receptor α, also BRAF was tested for mutations. Results: Sorafenib therapy induced a long-term disease control in 2 out of 3 patients over a period of 49 and 19 months, respectively. Sorafenib-responsive GISTs were BRAF wild-type, whereas the sorafenib-resistant GIST carried a BRAF V600E mutation. Conclusion: We confirm sorafenib as an effective therapeutic option in patients with imatinib-, sunitinib-, and regorafenib-resistant GISTs. Larger studies are required to corroborate whether BRAF mutation may predict sorafenib resistance in GISTs.
ВПЛИВ КОРВІТИНУ НА ПОКАЗНИКИ ГУМОРАЛЬНОГО ІМУНІТЕТУ ЗА УМОВИ РОЗВИТКУ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОЇ ПНЕВМОНІЇ
Authors: Chuhay O. О. 
Published: September 2018

Специфічна імунна відповідь дуже важлива для захисту легень від патогенних мікроорганізмів, що зазнали розладу фагоцитозу (мікобактерій, грибів, вірусів), та позаклітинних організмів, які досить стійкі до фагоцитозу (інкапсульовані бактерії). Мікробні інфекції, які уникають природних захисних механізмів, виробляють значну кількість антигенів, що призводить до розвитку антиген-специфічної імунної відповіді. Зокрема, прикладом є антиген-специфічна проліферація та диференціація В-лімфоцитів.На сьогодні біофлавоноїди часто використовують в якості супровідної терапії для виправлення порушень, викликаних тривалим запальним процесом. Флавоноїди мають антиоксидантні, мембранозахисні, ангіопротективні, протизапальні, імуномодулюючі властивості.Мета – дослідити вплив корвітину на показники клітинно-опосередкованого та гуморального імунітету при розвитку експериментальних пневмоній (ЕП).Матеріал і методи. Експериментальне дослідження проводили на 30 морських свинках (самцях) вагою 180–220 г, яких було поділено на 2 групи по 15 тварин у кожній:I група – морські свинки з ЕП на 20 день;II група – морські свинки, у яких застосовували корвітин.Цей антиоксидант вводили в дозі 40 мг/кг внутрішньочеревно протягом 7 днів (з 13 до 20 дня).Експериментальна пневмонія була індукована інтраназальним введенням тваринам культури Staphylococcus aureus методом В. Н. Шляпнікова та співавторів. Тварини були декапітовані на 20 день розвитку ЕП. Кількість Т- та В-лімфоцитів у крові визначали методом Е. Ф. Чернушенко, Л. С. Когосова. Рівень циркулюючих імунних комплексів визначали методом В. Хаскова, Я. Касліка.Отримані результати статистично оцінювали за допомогою t-критерію Стьюдента.Результати. Деякі принципи були виявлені після проведеної терапії. Зокрема, рівні В-лімфоцитів та ЦІК достовірно знизилися на 26,34 % та 17,54 % (р<0,05) відповідно, порівняно з показниками морських свинок на 20 день без лікування. Таким чином, введення препарату "Корвітин" мало профілактичний ефект у зв'язку з подальшим формуванням дисбалансу імунної відповіді, що підтвердило його протизапальну та імуномодулюючу дію.Висновки. Препарат "Корвітин" запобігає подальшому розвитку дисбалансу імунної системи, обмежуючи запальні реакції. Цей ефект може бути викликаний протизапальними та імуномодулюючими властивостями вказаного препарату. Корвітин може бути рекомендований у якості супровідної терапії при пневмонії.
ЕКСПРЕСІЯ ЕНДОТЕЛІАЛЬНОГО ФАКТОРА РОСТУ СУДИН У КОРІ ВЕЛИКОГО МОЗКУ ПРИ ПОРУШЕННЯХ КРОВООБІГУ ЗА УМОВ ПОПЕРЕДНЬОЇ СЕНСИБІЛІЗАЦІЇ МОЗКОВИМ АНТИГЕНОМ ТА ІМУНОКОРЕКЦІЇ
Authors: Yaremenko L. M. , Shepelev S. E. , Grabovoу A. N. 
Published: September 2018

Вступ. Ендотеліальний фактор росту судин (VEGF) є сигнальним протеїном, який стимулює ангіогенез та виконує трофічні функції, у тому числі в нервовій системі. Зазначений фактор росту впливає на процеси розвитку та міграції нервових клітин, їх виживання.Мета дослідження – оцінити зміни експресії VEGF у корі великих півкуль головного мозку при порушеннях кровообігу за умов попередньої сенсибілізації мозковим антигеном та імунокорекції.Матеріал і методи. При моделюванні транзиторної ішемії та корекції нейродегенеративних змін імунофаном був проведений експеримент на 135 білих статевозрілих щурах-самцях масою 260–290 г. Були застосовані гістологічні, імуногістохімічний, морфометричний та статистичний методи дослідження.Результати. Проведені спостереження показали, що сенсибілізація мозковим антигеном очікувано призводить у сенсомоторній корі до виразних нейродегенеративних змін та вірогідного зниження експресії VEGF у нейро­цитах. Емболія судин гемомікроциркуляторного русла на фоні попередньої сенсибілізації характеризується посиленням нейродегенеративних та деструктивних змін у корі мозку та більш суттєвим зменшенням експресії VEGF у нейроцитах. При цьому часткове її відновлення після порушення кровообігу на фоні сенсибілізації відбувається повільніше, ніж тоді, коли остання не проводилася. Це можна розглядати як імунозалежне пригнічення компенсаторно-відновлювальних процесів, індукованих сенсибілізацією. Збільшення кількості гліоцитів, що спостерігалося після ішемічної атаки, супроводжувалося зростанням у них експресії VEGF.Імунофан вірогідно зменшує виразність нейродегенеративних змін та зниження експресії VEGF, викликаних як порушенням кровообігу в корі мозку, так і сенсибілізацією. Це може бути пов’язано як з прямим впливом імунофану, обумовленим його антиоксидантними властивостями, так і опосередковано, за рахунок відносної активації системи Т-регуляторних клітин, яка є одним із нейропротекторних факторів, що активуються після ішемії.Висновки. Сенсибілізація мозковим антигеном призводить до виразних нейродегенеративних змін у сенсомоторній корі та зниження експресії VEGF у нейроцитах.Емболія судин гемомікроциркуляторного русла на фоні попередньої сенсибілізації характеризується посиленням нейродегенеративних та деструктивних змін у корі мозку, виразнішим зменшенням експресії VEGF та уповільненням відновлювальних процесів.Імунофан вірогідно зменшує виразність нейродегенеративних змін та зниження експресії VEGF, викликаних як порушенням кровообігу в корі мозку, так і сенсибілізацією.
СТАН ПРОТЕОЛІЗУ І АНТИПРОТЕОЛІТИЧНОГО ЗАХИСТУ ПРИ ОСТЕОАРТРОЗІ НА ТЛІ ЕКСКРЕТОРНОЇ НЕДОСТАТНОСТІ ПІДШЛУНКОВОЇ ЗАЛОЗИ
Authors: Babinets L. S. , Galabitska I. M. , Kotsaba Yu. Ya. 
Published: September 2018

У статті розглянуті сучасні погляди на патогенез первинного остеоартрозу і проблему коморбідності первинного остеоартрозу та захворювань, що супроводжуються порушенням зовнішньосекреторної функції підшлункової залози. Проаналізовано рівень активації системи протеолізу і системи антипротеолітичного захисту. Дослідниками було встановлено наявність більш глибокого порушення екскреторної функції підшлункової залози (тяжкого ступеня) при остеоартрозі з коморбідними патологіями шлунково-кишкового тракту із зовнішньосекреторною недостатністю підшлункової залози, а також наявність зовнішньосекреторної недостатності підшлункової залози легкого ступеня у І групі хворих на первинний остеоартроз. У хворих на первинний ОА, що перебігав ізольовано або у поєднанні із захворюваннями, що супроводжуються порушенням зовнішньосекреторної функції підшлункової залози, було встановлено статистично значиму активацію загального протеолізу за рівнем протеолітичної активності плазми. Також аналіз засвідчив наявність підвищення специфічного протеолізу, або кініногенезу, за рівнем протеолітичного ферменту калікреїну. Встановлено зниження неактивного попередника калікреїну – прекалікреїну. Був підвищений рівень α1-інгібітора протеїназ, який здійснює контроль за активністю протеолізу, зв’язуючи трипсин та протеолітичні ферменти ендо- та екзогенного походження. Виявлено зниження рівня α2-макроглобуліну, що свідчить про виснаження інгібіторного захисту організму, адже даний показник блокує кініногеназну дію калікреїну і виводить активні портеїнази ендо- та екзогенного походження. Також було виявлено зниження активності кінінази–ІІ, що свідчить про ослаблення захисних реакцій організму через гіперпродукцію кінінів.
АСОЦІАЦІЯ МЕТАБОЛІЧНИХ І ГЕНЕТИЧНИХ МАРКЕРІВ РИЗИКУ РОЗВИТКУ ОСТЕОПЕНІЧНИХ СТАНІВ ПРИ ПОЄДНАННІ ХРОНІЧНОГО ПАНКРЕАТИТУ І ГІПЕРТОНІЧНОЇ ХВОРОБИ
Authors: Pasieshvili L. M. , Viun T. I. , Lazutkina Е. А. 
Published: September 2018

При обстеженні 70 пацієнтів з хронічним панкреатитом (ХП) і гіпертонічною хворобою (ГП) про­ведені дослідження ролі гена рецепторів вітаміну D у перебігу цих захворювань. Встановлено, що коморбідність нозологічних форм частіше спостерігалася у осіб з наявністю В-алеля поліморфізму гена VDR (84,3 %), на відміну від контролю (75,7 %) і групи пацієнтів з ізольованим ХП (77,5 %). Також при ХП і ГХ частіше формувалися остео­поротичні зміни (27,3 %), на відміну від групи порівняння, де таких хворих було 10 %. Показані достовірні зміни показників вмісту остеокальцину, що мають залежність від поліморфізму гена VDR.
РЕТРОСПЕКТИВНИЙ АНАЛІЗ УСПІШНОСТІ ДЕНТАЛЬНИХ ІМПЛАНТАТІВ, ВСТАНОВЛЕНИХ У ДІЛЯНЦІ АУГМЕНТАЦІЇ КІСТКОВИМИ БЛОКАМИ АУТОГЕННОГО ТА АЛОГЕННОГО ПОХОДЖЕННЯ
Authors: Rusyn V. V. , Goncharuk-Homyn M. Yu. , Kenyuk A. T. 
Published: September 2018

Динаміка та особливості ремоделювання різних за походженням кісткових блоків можуть безпосе­редньо впливати на результати успішності та виживання встановлених у них дентальних імплантатів, тому дослідження останніх показників є важливим аспектом у плануванні та прогнозуванні наслідків ятрогенних втручань.Мета дослідження – аналіз параметрів успішності встановлених дентальних імплантатів у ділянках аугмен­тації кісткової тканини щелеп, що проводилася з використанням кісткових блоків аутогенного та алогенного походження, за даними попередньо проведених досліджень.Матеріал і методи. Проведення дослідження відбувалося згідно з рекомендаціями щодо проведення систем­них оглядів та мета-аналізів клінічних досліджень, що передбачають оцінку результатів ятрогенних втручань, та висвітлені у Preferred Reporting Items for Systematic Reviews and Meta-Analyses (http://www.prisma-statement.org). З метою відбору публікацій, що потенційно можуть стосуватися до цілі та фокусного питання дослідження, був проведений електронний пошук у електронних базах даних MEDLINE®/PubMed®, Cochrane CENTRAL та Ovid MEDLINE. Пошук у електронних базах даних здійснювався згідно дескрипторів Medical Subject Headings (MeSH).Результати. Враховуючи дані, отримані в ході аналізу публікацій, та основну мету проведеного дослідження, отримані результати можна згрупувати за наступними категоріями: успішність імплантатів, встановлених в аутологічні кісткові блоки, складала 93,0–98,5 % (згідно з даними моніторингу – 368 імплантатів), 99,2 % (згідно з даними моніторингу – 525 імплантатів), 94,11 % (згідно з даними моніторингу – 45 імплантатів), 95,2 % (згідно з даними моніторингу 21 імплантат), 86,9–90 % (згідно з даними моніторингу – 43 імплантати), 83,3–96,9 % (згідно з даними моніторингу – 53 імплантати), 94,1 % (згідно з даними моніторингу – 162 імплантати), 96,4 % (згідно з даними моніторингу – 54 імплантати); успішність імплантатів, встановлених в алогенні кісткові блоки, склала 96 % (згідно з даними моніторингу – 287 імплантатів), 95,5 % (згідно з даними моніторингу – 90 імплантатів), 98 % (згідно з даними моніторингу – 63 імплантати).Висновок. У ході аналізу публікацій виявлено, що показники успішності імплантатів залежать не тільки від обраного матеріалу для аугментації (його походження), а й від низки інших параметрів, таких як ділянка аугментації, період навантаження, період встановлення інтраосальних титанових опор відносно часу проведення реконструкції резидуального гребеня, топографії ділянки хірургічного втручання, часу спостереження, критеріїв, що були відібрані для оцінки показників успішності. Зокрема, при подовженні терміну спостереження показник успішності імплантації зменшувався, хоча даний параметр загалом не залежав від численності первинної вибірки встановлених імплантатів, за якими в подальшому проводився моніторинг.
РОЛЬ ЛІКАРІВ ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ В БОРОТЬБІ З ЕПІДЕМІЄЮ НЕІНФЕКЦІЙНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ
Authors: Romanjuk N. Ye. , Romanjuk L. M. , Riabokon M. O. , Ryabokon S. S. , Mihenko L. M. 
Published: September 2018

На сьогоднішній день сімейна медицина є пріоритетною галуззю для розбудови первинної ланки сучасної системи охорони здоров’я. Однак нераціональна організація первинної допомоги та її недостатнє фінансування призвели до втрати комплексності та поступовості у наданні медичної допомоги, формального підходу до здійснення профілактики та диспансерної роботи. Як наслідок – спостерігаються високі рівні пізнього виявлення тяжких хвороб та ускладнень хронічних захворювань, що зумовлює надмірну потребу у дороговартісному стаціонарному лікуванні.Стан здоров’я населення України сьогодні оцінюється як незадовільний, що пов’язано з високим рівнем загальної смертності (14,7 на 1000 населення) захворюваності та інвалідності, які неухильно зростають.Важливою характеристикою сучасного стану здоров’я населення на глобальному, регіональному та національному рівнях є епідемія неінфекційних захворювань. Швидке поширення неінфекційних захворювань серед населення обумовлено демографічними зрушеннями та негативними наслідками, які супроводжують соціально-економічні перетворення, інтенсифікацією виробництва, глобалізацією, урбанізацією, некерованою міграцією тощо.Мета дослідження – проаналізувати і оцінити масштаби і поширеність неінфекційних захворювань, визначити роль первинної медико-санітарної допомоги в боротьбі з ними.Матеріал і методи. Використані дані галузевої статистики щодо захворюваності та смертності населення в Україні та в Тернопільській області.Результати. В Україні неінфекційні захворювання обумовлюють 86 % глобального тягаря хвороб. За даними МОЗ України, існує стійка тенденція до зростання захворюваності населення на хвороби системи кровообігу.У структурі захворюваності населення Тернопільської області у 2016 році загальна захворюваність становила 1842,2 на 1 тисячу населення, первинна – 668,5. Хвороби системи кровообігу займають друге місце в структурі первинної захворюваності (7,4 %), перше – в структурі поширеності захворювань (31,0 %) та перше – в структурі смертності та інвалідності населення (66,8%).Висновки. ПМСД є важливою ланкою системи медичної допомоги в Україні, а реформи, що у ній відбуваються, повинні забезпечити якісно новий рівень надання медичних послуг відповідно до європейських стандартів з метою поліпшення основних показників здоров’я населення.
ОСОБЛИВОСТІ КЛІНІЧНОЇ КАРТИНИ ТА АНТРОПОМЕТРИЧНИХ ПОКАЗНИКІВ У ХВОРИХ НА НЕАЛКОГОЛЬНУ ЖИРОВУ ХВОРОБУ ПЕЧІНКИ
Authors: Chopey I. V. , Chubyrko K. I. , Griadil T. I. , Ivachevska V. V. 
Published: September 2018

Робота присвячена вивченню особливостей клінічної картини неалкогольного стеатозу та стеатогепатиту в пацієнтів з предіабетом та цукровим діабетом (ЦД) 2 типу. Проведено обстеження 117 хворих на неалкогольну жирову хворобу печінки (НАЖХП) та предіабет і ЦД 2 типу. Вивчено поширеність неалкогольного стеатозу та стеатогепатиту у пацієнтів з предіабетом. Доведено, що хворих на НАЖХП та предіабет слід відносити до групи дуже високого кардіоваскулярного ризику (КР). Досліджено особливості вуглеводного та ліпідного обмінів у пацієнтів з НАЖХП на фоні предіабету та ЦД 2 типу.Матеріал і методи. У роботі відображено результати комплексного обстеження 141 пацієнта з ЦД 2 типу та предіабетом.Результати. Провідними симптомами у хворих з НАЖХП є нудота, біль, метеоризм та порушення випорожнень. Достовірно значимі відмінності між пацієнтами І та ІІ груп були виявлені тільки за такими скаргами як метеоризм, загальна слабкість, відчуття гіркоти в ротовій порожнині та нудота.Висновки. НАЖХП діагностовано у 98,4 % хворих на ЦД 2 типу, в тому числі стеатоз зустрічався у 54,84 %, а стеатогепатит – у 45,16 %. У осіб з предіабетом НАЖХП встановлено у 70,5 %, з них у 85,45 % – стеатоз та у 14,55 % – стеатогепатит (р<0,05). Особливостями клінічної картини НАЖХП є олігосимптомність, коморбідність і переважання диспепсичного синдрому (метеоризм зустрічався у 43,59 %, біль у правому підребер'ї та дискомфорт у черевній порожнині – у 29,91 % та у 28,21 % відповідно, запор та відчуття гіркоти в ротовій порожнині – по 21,37 %).
СУГЛОБОВИЙ БІЛЬ ПРИ ПЕРВИННОМУ ГОНАРТРОЗІ У ЛЮДЕЙ ПОХИЛОГО ВІКУ: ШЛЯХИ ПІДВИЩЕННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ РЕАБІЛІТАЦІЇ
Authors: Bakalyuk T. G. , Misula I. R. , Sirant H. O. , Zawidniuk Yu. V. , Zyatkovskaya O. Ya. 
Published: September 2018

Джерелом болю при остеоартрозі (ОА) можуть бути хрящова тканина, синовіальна мембрана, субхондральна кістка і періартикулярні тканини. Корекція всіх провідних ланок патогенезу ОА за допомогою лікарських засобів є недостатньою, а шляхи підвищення ефективності лікування названого захворювання пов’язані із застосуванням методів, здатних впливати на механізми як патогенезу, так і саногенезу. Все це є спонукальним моментом пошуку шляхів підвищення ефективності реабілітації.Мета роботи – дослідити ефективність застосування об’ємного пневмопресингу (ОПП) в амбулаторних умовах у хворих на первинний гонартроз (ПГА) похилого віку.Матеріал і методи. Клінічні спостереження проведені у 47 пацієнтів з ПГА віком від 60 до 74 років ((64,8±0,4) р.), які проходили амбулаторний етап реабілітації. Методом рандомізації хворі були поділені на дві групи. Реабілітаційний комплекс відрізнявся застосуванням в одній з груп ОПП на нижні кінцівки.Результати. За даними реовазографічних досліджень у пацієнтів з ПГА після проведеного реабілітаційного комплексу із застосуванням ОПП встановлено прискорення гемодинаміки (р<0,05), а за даними артросонографії – зменшення кількості надлишкової рідини в тканинах суглоба. Також встановлено достовірне (р<0,05) зменшення больового синдрому, покращення функціональної активності суглобів та фізичної працездатності.Висновки. На основі отриманих результатів запропоновано застосування в програмі реабілітації хворих на ПГА об’ємного пневмопресингу, який сприяє нормалізації функціонального стану рефлекторно змінених м’язів, активує місцевий кровообіг та зменшує венозний стаз. Реабілітаційний комплекс з включенням ОПП дозволяє підвищити ефективність проведених відновлювальних заходів на амбулаторному етапі реабілітації у хворих похилого віку з ПГА.