bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Design, Synthesis and Biological Evaluation of Novel N-hydroxyheptanamides Incorporating 6-hydroxy-2-methylquinazolin-4(3H)-ones as Histone Deacetylase Inhibitors and Cytotoxic Agents
Authors: Minh Nguyen V. , Thanh Nguyen T. , Lien Hoang T. , Anh Dinh T.P. , Cuong Ho D. , Nam Nguyen H. , Hai Pham T. , Minh-Ngoc Le , Le-Thi-Thu Huong , Chinh Luu V. , Vu Tran K. 
Published: July 2019

Background:
Target-based approach to drug discovery currently attracts a great deal of interest from
medicinal chemists in anticancer drug discovery and development worldwide, and Histone Deacetylase (HDAC)
inhibitors represent an extensive class of targeted anti-cancer agents. Among the most explored structure moieties,
hydroxybenzamides and hydroxypropenamides have been demonstrated to have potential HDAC inhibitory
effects. Several compounds of these structural classes have been approved for clinical uses to treat different
types of cancer, such as vorinostat and belinostat.

Aims:
This study aims at developing novel HDAC inhibitors bearing quinazolinone scaffolds with potential
cytotoxicity against different cancer cell lines.

Methods:
A series of novel N-hydroxyheptanamides incorporating 6-hydroxy-2 methylquinazolin-4(3H)-ones
(14a-m) was designed, synthesized and evaluated for HDAC inhibitory potency as well as cytotoxicity against
three human cancer cell lines, including HepG-2 (liver cancer), MCF-7 (breast cancer) and SKLu-1 (lung cancer).
Molecular simulations were finally carried out to gain more insight into the structure-activity relationships.
ADME-T predictions for selected compounds were also performed to predict some important features contributing
to the absorption profile of the present hydroxamic derivatives.

Results:
It was found that the N-hydroxyheptanamide 14i and 14j were the most potent, both in terms of HDAC
inhibition and cytotoxicity. These compounds displayed up to 21-71-fold more potent than SAHA (suberoylanilide
hydroxamic acid, vorinostat) in terms of cytotoxicity, and strong inhibition against the whole cell
HDAC enzymes with IC50 values of 7.07-9.24μM. Docking experiments on HDAC2 isozyme using Autodock
Vina showed all compounds bound to HDAC2 with relatively higher affinities (from -7.02 to -11.23 kcal/mol)
compared to SAHA (-7.4 kcal/mol). It was also found in this research that most of the target compounds seemed
to be more cytotoxic toward breast cancer cells (MCF-7) than liver (HepG2), and lung (SKLu-1) cancer cells.
Study of 5-Fluorouracil Loaded Chitosan Nanoparticles for Treatment of Skin Cancer
Authors: Patel Gayatri , Yadav Bindu K.N. 
Published: July 2019

Background:
The purpose of this study was to formulate, characterize and in-vitro cytotoxicity
of 5-Fluorouracil loaded controlled release nanoparticles for the treatment of skin cancer. The
patents on nanoparticles (US8414926B1), (US61654404A), (WO2007150075A3) etc. helped in the selection
polymers and method for the preparation of nanoparticles.

Methods:
In the present study nanoparticles were prepared by simple ionic gelation method using various
concentrations of chitosan and sodium tripolyphosphate (TPP). Several process and formulation
parameters were screened and optimized using 25-2 fractional factorial design. The prepared nanoparticles
were evaluated for particle size, shape, charge, entrapment efficiency, crosslinking mechanism and
drug release study.

Results:
The optimized 5-Fluorouracil loaded nanoparticle were found with particle size of of 320±2.1
nm, entrapment efficiency of 85.12%± 1.1% and Zeta potential of 29mv±1mv. Scanning electron microscopy
and dynamic light scattering technique revealed spherical particles with uniform size. The invitro
release profile showed controlled release up to 24 hr. Further study was carried using A375 basal
cell carcinoma cell-line to elucidate the mechanism of its cytotoxicity by MTT assay.

Conclusion:
These results demonstrate that the possibility of delivering 5-Fluorouracil to skin with enhanced
encapsulation efficiency indicating effectiveness of the formulation for treatment of basal cell
carcinoma type of skin cancer.
Pengaruh pelaksanaan pelatihan developmentally appropriate practice terhadap peningkatan kompetensi pedagogik pendidik PAUD
Authors: Pertiwi Fitri , Abdulhak Ishak , Hasanah Viena Rusmiati 
Published: July 2019

Penelitian ini bertujuan untuk mengetahui pengaruh pelaksanaan pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP) terhadap peningkatan kompetensi pedagogik pendidik PAUD. Penelitian ini menggunakan metode ex post-facto dengan pendekatan kuantitatif. Data dalam penelitian ini dikumpulkan melalui angket dan studi dokumentasi. Pengaruh pelaksanaan pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP) diidentifikasi melalui perbandingan rata-rata antara data pre-test dan data post-test. Angket juga dikumpulkan lalu dianalisis untuk mengetahui gambaran pelaksanaan pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP) dan gambaran kompetensi pedagogik pendidik PAUD setelah mengikuti pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP). Hasil penelitian menunjukkan bahwa setelah mengikuti pelaksanaan pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP), rata-rata kompetensi pedagogik pendidik PAUD menjadi lebih baik dibandingkan dengan sebelum mengikuti pelaksanaan pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP), atau dengan kata lain pelaksanaan pelatihan Developmentally Appropriate Practice (DAP) berpengaruh secara signifikan terhadap peningkatan kompetensi pedagogik pendidik PAUD. The influence of developmentally appropriate practice training program on improving early childhood education teachers’ pedagogical competence AbstractThis study aims to investigate the influence of the Developmentally Appropriate Practice (DAP) training program on improving preschool teachers’ pedagogical competence. The study used quantitative approach with ex post-facto as its method. The data are collected by using questionnaires and documentation study. The influence of the Developmentally Appropriate Practice (DAP) training program is identified through a comparison of the average mean score between pre-test and post-test. Questionnaires was also collected and analyzed to find out the process of Developmentally Appropriate Practice (DAP) training program and also to know the preschool teachers’ pedagogical competence after joining the Developmentally Appropriate Practice (DAP) training program. The findings revealed that after joining the Developmentally Appropriate Practice (DAP) training program, the average level of the teachers’ pedagogical competence improves. In other words, the Developmentally Appropriate Practice (DAP) training program has a significant influence on improving the preschool teachers’ pedagogical competence.
Risk Factors for End-Stage Renal Failure Among Patients on Hemodialysis in Aljomhory Hospital, Sa’adah Governorate, Yemen: Hospital-Based Case-Control Study
Authors: Dahnan Mohammed , Assabri Ali M , Khader Yousef S 
Published: July 2019

Background
More than 16% of the world’s population is affected by chronic kidney disease, and these people are at the highest risk of developing end-stage renal failure (ESRF).

Objective
The aim of this study was to determine the risk factors of ESRF in Sa’adah Governorate in Yemen.

Methods
A hospital-based case-control study (86 cases and 263 controls) was conducted in the Aljomhory Hemodialysis Center in Sa’adah city, Yemen. Patients with ESRF who attended the hemodialysis center in Aljomhory Hospital in Sa’adah City from January 1 to February 15, 2016, were included. Control participants were healthy persons without end-stage renal disease (ESRD) who attended Aljomhory Hospital as outpatients’ relatives during the study period.

Results
A total of 86 cases and 263 controls were included in this study. The mean age was 43.3 (SD 17.7) years for cases and 32.3 (SD 13.0) years for controls. In univariate analysis of factors associated with ESRD, patients aged≥40 years were 3.7 times more likely to have ESRD than younger patients. The odds of ESRD was higher among men than women. Illiteracy was significantly associated with higher odds of ESRD. Hypertension (odds ratio [OR]=8.34), diabetes (OR=3.07), cardiovascular diseases (OR=12.71), presence of urinary stones (OR=21.87), recurrent urinary tract infection (OR=9.64), cigarette smoking (OR=2.44), and shammah use (OR=6.65) were significantly associated with higher odds of ESRD. Hypertension (OR=6.68), urinary stones (OR=16.08), and recurrent urinary tract infection (OR=8.75) remained significantly associated with ERD in multivariate analysis.

Conclusions
Hypertension, presence of urinary stones, and recurrent urinary tract infections were significantly associated with ESRF development. Improving the management of hypertension and designing suitable interventions to control problems of the urinary tract would help reduce ESRD prevalence.
Результати лабораторних досліджень рідини з колінних та кульшових суглобів після ендопротезування для ранньої діагностики перипротезної інфекції
Authors: Filipenko V.A. , Maruschak A.P. , Leontyeva F.S. , Morozenko D.V. , Kuznetsova N.V. 
Published: July 2019

Актуальність. Перипротезна інфекція є одним із найбільш тяжких ускладнень після тотального ендопротезування кульшових та колінних суглобів, тому визначення кількості лейкоцитів у синовіальній рідині при діагностиці перипротезної інфекції може зменшити кількість сумнівних результатів, що потребують додаткових досліджень. Мета дослідження — проведення клініко-мікроскопічного і біохімічного дослідження рідини, одержаної з колінних та кульшових суглобів після ендопротезування з подальшим визначенням діагностичної чутливості лабораторних показників для ранньої діагностики перипротезної інфекції. Матеріали та методи. Дослідження виконувалось на 53 пацієнтах, яким було проведено 61 оперативне втручання на колінному і кульшовому суглобах. Виконані ендопротезування колінного (n = 41) і кульшового (n = 14) суглобів, дебридмент (n = 6), із них первинних ендопротезувань — 42, ревізійних — 13. Чоловіків було 16, жінок — 37, вік хворих — від 35 до 79 років. Усіх хворих було розподілено на три групи: І група — пацієнти, яким було діагностовано перипротезну інфекцію в термін до 4 тижнів після операції (n = 7); ІІ група — пацієнти, в яких інфекцію було діагностовано при звернені в клініку, але післяопераційний період перебігав без ускладнень (n = 8); ІІІ група — пацієнти, у яких був нормальний перебіг післяопераційного періоду (n = 46). Одержану з колінних та кульшових суглобів рідину досліджували за такими показниками: цитоз, процент нейтрофілів, лімфоцитів, синовіоцитів та макрофагів, вміст загального білка, глікопротеїнів, хондроїтинсульфатів, глюкози, гіалуронової кислоти, С-реактивного білка та інтерлейкінів (ІЛ-1β та -6). Діагностичну чутливість (ДЧ) лабораторних показників розраховували за формулою ДЧ = (ТП/Д) × 100 %, де ТП — істинно позитивні результати дослідження, Д — кількість хворих у групі. Результати. У хворих було встановлено зміни в рідині з колінного та кульшового суглобів за цитологічними та біохімічними показниками на всіх термінах спостереження в післяопераційний період. Висновки. У хворих І групи було встановлено поступове збільшення рівня цитозу та нейтрофілів, загального білка, глікопротеїнів, хондроїтинсульфатів, зниження — лімфоцитів, глюкози і гіалуронової кислоти в післяопераційний період; у ІІ групі хворих рівень цитозу до операції був найвищим, проте після операції з 2-ї до 14-ї доби він суттєво зменшився, кількість нейтрофілів була збільшена до операції та в післяопераційний період; у ІІІ групі хворих рівень цитозу збільшився на 2-гу добу після операції та знизився на 7-му та 14-ту добу, кількість нейтрофілів збільшилась на 2-гу добу після операції, кількість синовіоцитів зменшилась порівняно з показником до операції; ДЧ була найвищою на 2-гу, 7-му та 14-ту добу після операції в показників цитозу, загального білка, С-реактивного білка, гіалуронової кислоти, хондроїтинсульфатів та інтерлейкінів.
Експериментальне дослідження міцності кісткового цементу залежно від вмісту антибіотик
Authors: Dіgtiar A.V. , Karpinsky M.Yu. , Karpinska O.D. 
Published: July 2019

Актуальність. Однією з найпоширеніших і складних проблем у травматологічній і ортопедичній практиці, зокрема при тотальному ендопротезуванні кульшового суглоба, є розвиток інфекційних ускладнень. Проблема ревізійного ендопротезування при інфекційних ускладненнях — одна з найбільш актуальних, частка подібних операцій досягає 15 %. На сьогодні золотим стандартом при глибокій перипротезній інфекції вважається двохетапне ревізійне ендопротезування. На першому етапі заміщення дефекту після видалення ендопротеза проводиться з використанням матеріалів, що не розсмоктуються, таких як кістковий цемент на основі поліметилметакрилату, що містить в собі антибіотик для ліквідації вогнища інфекційного процесу. На другому етапі відбувається видалення цементного спейсера і заміщення ендопротезом. Тому дослідження міцності різних комбінацій кісткового цементу з антибіотиками є актуальним. Мета дослідження: вивчити в експерименті залежність міцності кісткового цементу від вмісту антибіотика в суміші. Матеріали та методи. Для проведення експерименту були виготовлені зразки кісткового цементу з домішкою антибіотика в таких співвідношеннях: 100 % цементу; 80 % цементу + 20 % антибіотика (4 : 1); 75 % цементу + 25 % антибіотика (3 : 1); 67 % цементу + 33 % антибіотика (2 : 1); 50 % цементу + 50 % антибіотика (1 : 1). Усього було виготовлено по 5 зразків у кожній з пропорцій цементу з антибіотиком. Усі зразки виготовляли у вигляді куба розміром 5 ´ 5 ´ 5 мм. Під час експерименту здійснювали випробування зразків на міцність під впливом стискаючого навантаження. Результати. Межа міцності зразків кісткового цементу знижується зі збільшенням відсоткового вмісту антибіотика в суміші. Контрольні зразки із 100 % цементу показали найвищу міцність — 135,3 ± 19,6 МПа. Найслабшими виявились зразки з 50% вмістом антибіотика — 53,70 ± 8,16 МПа, що вдвічі нижче за аналогічні показники зразків із відсотковим співвідношенням цемент/антибіотик 80 : 20 — 119,7 ± 7,6 МПа. Спостерігається велика різниця межі міцності між зразками з відсотковим співвідношенням цемент/антибіотик 80 : 20 (119,7 ± 7,6 МПа) та зразками з відсотковим співвідношенням 75 : 25 (64,60 ± 8,46 МПа). Показники межі міцності зразків з вмістом кісткового цементу 50, 67 і 75 % не мають статистично значимих відмінностей між собою. Показники межі міцності контрольних зразків із 100 % цементу та зразків із відсотковим співвідношенням цемент/антибіотик 80 : 20 мали статистично значущі відмінності як між собою, так і із зразками з більшим вмістом антибіотика. ­Висновки. Межа міцності зразків кісткового цементу знижується більше ніж у 2 рази зі збільшенням відсоткового вмісту антибіотика в суміші. Збільшення часткового вмісту антибіотика в цементній суміші до 25 % і більше призводить до значного (більше ніж у 2 рази) зниження межі міцності зразків порівняно із зразками з чистого цементу та його суміші з антибіотиком у відсотковому співвідношенні 80 : 20.
Малоінвазивний остеосинтез п’яткової кістки у хворих літнього та старечого віку
Authors: Bodnya A.I. 
Published: July 2019

Актуальність. Тактика лікування пошкоджень п’ят­кової кістки в людей старше 60 років недостатньо відпрацьована і досить суперечлива, тому залишається актуальною проблемою. Мета: оцінити віддалені результати консервативного та оперативного лікування переломів п’яткової кістки в людей старшої вікової групи. Матеріали та методи. Проведено ретроспективний аналіз результатів лікування 77 хворих із переломами п’яткової кістки віком від 60 до 87 років. У всіх пацієнтів виявлена супутня патологія (88,31 %) з переважанням захворювань серцево­судинної системи (44,13 %). Консервативне лікування проведено 35 пацієнтам (група порівняння), оперативне лікування (накістковий і черезкістковий остеосинтез) — 17 (група порівняння), модифікованим способом закритої інструментальної репозиції за Westhues — 25 (група дослідження). Результати. Довгострокові результати лікування переломів п’яткової кістки вивчені у 63 пацієнтів, термін спостереження становив 5 років. Виявлено недоліки і переваги в усіх клінічних групах спостереження. Так, відмова від репозиції п’яткової кістки та операції в першій групі стала причиною дегенеративних змін у підтаранному суглобі і показанням до коригуючого артродезу у 2 пацієнтів. Ускладнення в другій групі становили 40 % (некроз шкіри, контрактура, втрата кута Böhler’s). У третій групі мінімально інвазивна хірургічна тактика дозволила відновити кут Böhler’s (24,2 ± 6,1°) і зберегти обсяг рухів у гомілковостопному суглобі (62,7 ± 6,6°), підтаранні артрозні зміни відзначені в 19,05 % випадків. У першій групі порівняння функціональний результат за шкалою Американського ортопедичного товариства стопи становив 67,3 ± 9,2 бала, у другій — 88,4 ± 7,1 бала і в третій (група дослідження) — 92,6 ± 0,4. Сумарна оцінка позитивних результатів у клінічних групах порівняння відповідно становила 33,3 і 73,34 %, в основній групі дослідження — 95,24 %. Висновки. Запропонований спосіб закритої інструментальної репозиції переломів п’яткової кістки в осіб літнього та старечого віку дозволяє отримати кращі довгострокові функціональні результати порівняно з металоостеосинтезом (накістковим, черезкістковим) і консервативним лікуванням.
Анализ изменений в популяциях лимфоцитов в зависимости от метода обезболивания при хирургическом лечении рака прямой кишки
Authors: Gorkavyi Y.A. , Lisnyy I.I. 
Published: July 2019

Цель. Изучение влияния различных методов периоперационного обезболивания на некоторые показатели иммунной системы и уровня иммунодепрессии через количественные изменения в популяциях лимфоцитов и активность Т-лимфоцитов при хирургическом лечении рака прямой кишки. Материалы и методы. В исследование включены 60 пациентов, оперированных по поводу рака прямой кишки. Проведен анализ количественных изменений в популяциях лимфоцитов и активности Т-лимфоцитов при хирургическом лечении рака прямой кишки в раннем и отдаленном послеоперационном периоде в зависимости от метода периоперационного обезболивания. Результаты. В результате исследования установлено, что в группе пациентов с использованием ингаляционного анестетика севоран для общей анестезии отмечалось уменьшение активности Т-лимфоцитов и минимальное влияние на количество всех исследуемых популяций лимфоцитов в раннем послеоперационном периоде. Применение в исследуемой группе пропофола для общей анестезии менее влияло на активность Т-лимфоцитов по сравнению с севораном в раннем послеоперационном периоде. В исследуемой группе с эпидуральной анальгезией для периоперационного обезболивания наблюдали длительный положительный эффект на иммунную систему в отдаленном послеоперационном периоде, что сопровождалось восстановлением и усилением активности Т-лимфоцитов в отдаленном послеоперационном периоде в сравнении с парентеральным опиоидным анальгетиком для обезболивания после операции. Севоран и эпидуральная анальгезия имели минимальное влияние на количественную популяцию лимфоцитов в сравнении с пропофолом в исследуемых группах. Выводы. Использование эпидуральной анальгезии в сочетании с парентеральным декскетопрофеном и парацетамолом для периоперационного обезболивания оказывает меньший иммунодепрессивный эффект на иммунную систему в сравнении с применением парентерального опиоида омнопон. Пропофол лучше сохраняет активность Т-лимфоцитов, чем ингаляционный анестетик севоран, и предпочтителен в качестве гипнотика для общей анестезии у пациентов с факторами риска иммунодепрессии при хирургическом лечении рака прямой кишки.
Структура современной гражданской политравмы на этапе оказания третичной помощи в отделении интенсивной терапии областной больницы
Authors: Krishtafor A. A. 
Published: July 2019

Актуальность. Травматические повреждения остаются одной из ведущих причин смерти и инвалидизации, что обусловливает высокую социальную и медицинскую значимость этой патологии. Цель: определение структуры политравмы, демографических и клинических особенностей и летальности пострадавших с политравмой на этапе оказания третичной медицинской помощи в отделении интенсивной терапии областной больницы. Материалы и методы. Проведен ретроспективный анализ 785 историй болезни пострадавших, в течение первых суток поступивших в областную больницу в период с 2008 года по 2012 год. Анализировались диагнозы, степень тяжести травмы по шкале ISS, тяжесть состояния пострадавших при поступлении в больницу по шкале Emergency Trauma Score (EmTraS), выживаемость на 28-е сутки. Статистическая обработка и анализ полученных данных проводились с использованием LibreOffice и статистического онлайн-калькулятора Social Science Statistics (https://www.socscistatistics.com). Результаты. Более 55 % пострадавших были людьми в возрасте ≤ 40 лет, свыше 25 % — от 41 до 60 лет. Средний возраст мужчин составлял 38,9 ± 13,0 года, женщин — 41,3 ± 15,6 года. Во всех возрастных группах преобладали мужчины. Средняя летальность в течение исследуемого периода составила 17,45 % без достоверной разницы между больными по полу. Статистически достоверную значимость с p < 0,05 относительно риска летального исхода имели: травма органов брюшной полости (относительный риск (ОР) = 1,932), травма грудной клетки (ОР) = 1,578) и внутричерепное кровоизлияние (ОР) = 1,526). Значимость открытой черепно-мозговой травмы была меньшей и статистически недостоверной (ОР = 1,351, p > 0,05). Наименьший риск летального исхода был у пациентов, получивших скелетно-мышечную травму (ОР = 1,149), закрытую черепно-мозговую травму (ОР = 0,914) и позвоночно-спинномозговую травму (ОР = 0,510). Среднее значение исходного уровня по ISS у выживших больных — 23,47 ± 0,43 балла, у умерших — 48,80 ± 0,72 балла (p < 0,00001). По шкале EmTraS исходная тяжесть состояния у выживших составляла 3,14 ± 0,10 балла, у умерших — 7,50 ± 0,08 балла. Уровень 50% выживаемости, рассчитанный для показателя тяжести травмы по шкале ISS, составил 32,94 балла, а для показателя тяжести состояния по шкале EmTraS — 5,57 балла. Выводы. Наибольший риск летального исхода при поступлении в больницу третичного уровня оказания помощи имеют пострадавшие с внутрибрюшными и внутриторакальными травмами, а также с внутричерепными кровоизлияниями. Показатель тяжести травмы по шкале ISS, равный 32,94 балла, и показатель тяжести исходного состояния по шкале EmTraS, равный 5,75 балла, являются границей выживания и могут использоваться в качестве прогностического маркера при поступлении больного в больницу третичного уровня оказания медицинской помощи в первые сутки после получения травмы.