bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Staged excision of primary periocular basal cell carcinoma: absence of residual tumour in re-excised specimens: a 10-year series
Authors: McGrath Lindsay A , Meeney Adam , Currie Zanna I , Mudhar Hardeep Singh , Tan Jennifer H 
Published: September 2018

AimsThe aim is to study staged periocular basal cell carcinoma (BCC) excision in a tertiary oculoplastic referral centre in Sheffield, UK. In particular, we examined patients with close or positive margins and no tumour seen on re-excision to identify demographics and tumour characteristics in this population.MethodsA retrospective review of medical records of 437 cases of staged periocular BCC excisions over a 10-year period (2007–2017) was carried out. Patients had surgical excision with 3 mm clinically clear margins. Staged excision was performed for all cases included in this study. Standard reconstruction techniques were employed. Histopathology was analysed for tumour type, subtype and stage.ResultsOver the 10-year period, of the 437 periocular BCCs, 156 had close or involved margins. Residual tumour was found in 29 (18.6%), whereas in 122 eyelids of 120 patients (78.2%) no residual tumour was identified on histological examination. Micronodular (54.1%) and nodular (23.7%) growth patterns of BCC, as well as lower eyelid location (72.1%), were the most prevalent in this population. Two patients (1.6%) had recurrence of BCC over a mean follow-up of 57 months (range 1–125 months).ConclusionsA significant proportion of BCCs transected on initial excision show no residual tumour in the re-excision specimens. In the interval between initial excision and re-excision, there may be eradication of the residual tumour. The exact mechanisms for this are unclear, however, and re-excision remains the appropriate recommended course in the presence of involved surgical margins of periocular BCC, particularly when high-risk tumour subtypes are encountered.
Clubfoot treatment in 2015: a global perspective
Authors: Owen Rosalind M , Capper Beth , Lavy Christopher 
Published: September 2018

IntroductionClubfoot affects around 174 000 children born annually, with approximately 90% of these in low-income and middle-income countries (LMIC). Untreated clubfoot causes life-long impairment, affecting individuals’ ability to walk and participate in society. The minimally invasive Ponseti treatment is highly effective and has grown in acceptance globally. The objective of this cross-sectional study is to quantify the numbers of countries providing services for clubfoot and children accessing these.MethodIn 2015–2016, expected cases of clubfoot were calculated for all countries, using an incidence rate of 1.24/1000 births. Informants were sought from all LMIC, and participants completed a standardised survey about services for clubfoot in their countries in 2015. Data collected were analysed using simple numerical analysis, country coverage levels, trends over time and by income group. Qualitative data were analysed thematically.ResultsResponses were received from 55 countries, in which 79% of all expected cases of clubfoot were born. More than 24 000 children with clubfoot were enrolled for Ponseti treatment in 2015. Coverage was less than 25% in the majority of countries. There were higher levels of response and coverage within the lowest income country group. 31 countries reported a national programme for clubfoot, with the majority provided through public–private partnerships.ConclusionThis is the first study to describe global provision of, and access to, treatment services for children with clubfoot. The numbers of children accessing Ponseti treatment for clubfoot in LMIC has risen steadily since 2005. However, coverage remains low, and we estimate that less than 15% of children born with clubfoot in LMIC start treatment. More action to promote the rollout of national clubfoot programmes, build capacity for treatment and enable access and adherence to treatment in order to radically increase coverage and effectiveness is essential and urgent in order to prevent permanent disability caused by clubfoot.
Twenty-three year-old with pleuritic chest pain
Authors: Gopaul Karina P , Parry Helen M , Cullington Damien 
Published: September 2018

Clinical introductionA 23-year-old woman followed at another medical centre for congenital heart disease (CHD) presented to our emergency clinic with 3 weeks of bilateral pleuritic chest pain. She returned from holiday in Greece 6 weeks earlier where a tattoo and nasal piercing had been performed. There was no history of night sweats or fever.Her temperature was 37.5°C, heart rate 120 beats/min, oxygen saturations 94% on room air and blood pressure 110/74. Her chest was clear and there was systolic murmur on auscultation. The chest radiograph showed peripheral bilateral lower zone atelectasis. The ECG demonstrated sinus tachycardia. The haemoglobin was 11.2 g/dL, white cell count 10.18×109/L, C-reactive protein 67 mg/L (normal <5 mg/L) and D dimer=430 ng/mL (normal <230 ng/mL).A pulmonary embolus was suspected and a CT pulmonary angiogram was performed (figure 1).QuestionBased on the CT findings, what is the most likely underlying congenital heart lesion in this patient?Bicuspid aortic valveCoarctation of the aortaFontan circulationParachute mitral valveVentricular septal defectFigure 1CT pulmonary angiogram (coronal views).
Stability and Robustness in Influence Maximization
Authors: He Xinran , Kempe David 
Published: September 2018

In the well-studied Influence Maximization problem, the goal is to identify a set of
k
nodes in a social network whose joint influence on the network is maximized. A large body of recent work has justified research on Influence Maximization models and algorithms with their potential to create societal or economic value. However, in order to live up to this potential, the algorithms must be robust to large amounts of noise, for they require quantitative estimates of the influence, which individuals exert on each other; ground truth for such quantities is inaccessible, and even decent estimates are very difficult to obtain.

We begin to address this concern formally. First, we exhibit simple inputs on which even very small estimation errors may mislead every algorithm into highly suboptimal solutions. Motivated by this observation, we propose the Perturbation Interval model as a framework to characterize the stability of Influence Maximization against noise in the inferred diffusion network. Analyzing the susceptibility of specific instances to estimation errors leads to a clean algorithmic question, which we term the Influence Difference Maximization problem. However, the objective function of Influence Difference Maximization is NP-hard to approximate within a factor of
O
(
n
1−ϵ)
for any ϵ > 0.

Given the infeasibility of diagnosing instability algorithmically, we focus on finding influential users robustly across multiple diffusion settings. We define a Robust Influence Maximization framework wherein an algorithm is presented with a set of influence functions. The algorithm’s goal is to identify a set of
k
nodes who are simultaneously influential for all influence functions, compared to the (function-specific) optimum solutions. We show strong approximation hardness results for this problem unless the algorithm gets to select at least a logarithmic factor more seeds than the optimum solution. However, when enough extra seeds may be selected, we show that techniques of Krause et al. can be used to approximate the optimum robust influence to within a factor of 1−1/
e
. We evaluate this bicriteria approximation algorithm against natural heuristics on several real-world datasets. Our experiments indicate that the worst-case hardness does not necessarily translate into bad performance on real-world datasets; all algorithms perform fairly well.
Astrocyte Elevated Gene-1 Regulates Macrophage Activation in Hepatocellular Carcinogenesis
Authors: Robertson Chadia L. , Mendoza Rachel G. , Jariwala Nidhi , Dozmorov Mikhail , Mukhopadhyay Nitai D. , Subler Mark A. , Windle Jolene J. , Lai Zhao , Fisher Paul B. , Ghosh Shobha , Sarkar Devanand 
Published: September 2018

Abstract
Chronic inflammation is a known hallmark of cancer and is central to the onset and progression of hepatocellular carcinoma (HCC). Hepatic macrophages play a critical role in the inflammatory process leading to HCC. The oncogene Astrocyte elevated gene-1 (AEG-1) regulates NFκB activation, and germline knockout of AEG-1 in mice (AEG-1−/−) results in resistance to inflammation and experimental HCC. In this study, we developed conditional hepatocyte- and myeloid cell–specific AEG-1−/− mice (AEG-1ΔHEP and AEG-1ΔMAC, respectively) and induced HCC by treatment with N-nitrosodiethylamine (DEN) and phenobarbital (PB). AEG-1ΔHEP mice exhibited a significant reduction in disease severity compared with control littermates, while AEG-1ΔMAC mice were profoundly resistant. In vitro, AEG-1−/− hepatocytes exhibited increased sensitivity to stress and senescence. Notably, AEG-1−/− macrophages were resistant to either M1 or M2 differentiation with significant inhibition in migration, endothelial adhesion, and efferocytosis activity, indicating that AEG-1 ablation renders macrophages functionally anergic. These results unravel a central role of AEG-1 in regulating macrophage activation and indicate that AEG-1 is required in both tumor cells and tumor microenvironment to stimulate hepatocarcinogenesis.
Significance: These findings distinguish a novel role of macrophage-derived oncogene AEG-1 from hepatocellular AEG-1 in promoting inflammation and driving tumorigenesis. Cancer Res; 78(22); 6436–46. ©2018 AACR.
A Randomized Trial to Compare a Tailored Web-Based Intervention and Tailored Phone Counseling to Usual Care for Increasing Colorectal Cancer Screening
Authors: Champion Victoria L. , Christy Shannon M. , Rakowski William , Gathirua-Mwangi Wambui G. , Tarver Will L. , Carter-Harris Lisa , Cohee Andrea A. , Marley Andrew R. , Jessup Nenette M. , Biederman Erika , Kettler Carla D. , Stump Timothy E. , Monahan Patrick , Lairson David R. , Rawl Susan M. 
Published: September 2018

Abstract

Background:
Colorectal cancer mortality could be decreased with risk-appropriate cancer screening. We examined the efficacy of three tailored interventions compared with usual care for increasing screening adherence.

Methods:
Women (n = 1,196) ages 51 to 74, from primary care networks and nonadherent to colorectal cancer guidelines, were randomized to (1) usual care, (2) tailored Web intervention, (3) tailored phone intervention, or (4) tailored Web + phone intervention. Average-risk women could select either stool test or colonoscopy, whereas women considered at higher than average risk received an intervention that supported colonoscopy. Outcome data were collected at 6 months by self-report, followed by medical record confirmation (attrition of 23%). Stage of change for colorectal cancer screening (precontemplation or contemplation) was assessed at baseline and 6 months.

Results:
The phone (41.7%, P &lt; 0.0001) and combined Web + phone (35.8%, P &lt; 0.001) interventions significantly increased colorectal cancer screening by stool test compared with usual care (11.1%), with ORs ranging from 5.4 to 6.8 in models adjusted for covariates. Colonoscopy completion did not differ between groups except that phone significantly increased colonoscopy completion compared with usual care for participants in the highest tertile of self-reported fear of cancer.

Conclusions:
A tailored phone with or without a Web component significantly increased colorectal cancer screening compared with usual care, primarily through stool testing, and phone significantly increased colonoscopy compared with usual care but only among those with the highest levels of baseline fear.

Impact:
This study supports tailored phone counseling with or without a Web program for increasing colorectal cancer screening in average-risk women.
Classes of ITD Predict Outcomes in AML Patients Treated with FLT3 Inhibitors
Authors: Schwartz Gregory W. , Manning Bryan , Zhou Yeqiao , Velu Priya , Bigdeli Ashkan , Astles Rachel , Lehman Anne W. , Morrissette Jennifer J.D. , Perl Alexander E. , Li Mingyao , Carroll Martin , Faryabi Robert B. 
Published: September 2018

Abstract

Purpose:
Recurrent internal tandem duplication (ITD) mutations are observed in various cancers including acute myeloid leukemia (AML), where ITD mutations in tyrosine kinase receptor FLT3 are associated with poor prognostic outcomes. Several FLT3 inhibitors (FLT3i) are in clinical trials for high-risk FLT3-ITD–positive AML. However, the variability of survival following FLT3i treatment suggests that the mere presence of FLT3-ITD mutations might not guarantee effective clinical response. Motivated by the heterogeneity of FLT3-ITD mutations, we investigated the effects of FLT3-ITD structural features on the response of AML patients to treatment.
Experimental Design: We developed the HeatITup (HEAT diffusion for Internal Tandem dUPlication) algorithm to identify and quantitate ITD structural features including nucleotide composition. Using HeatITup, we studied the impact of ITD structural features on the clinical response to FLT3i and induction chemotherapy in FLT3-ITD–positive AML patients.

Results:
HeatITup accurately identifies and classifies ITDs into newly defined categories of “typical” or “atypical” based on their nucleotide composition. A typical ITD's insert sequence completely matches the wild-type FLT3, whereas an atypical ITD's insert contains nucleotides exogenous to the wild-type FLT3. Our analysis shows marked divergence between typical and atypical ITD mutation features. Furthermore, our data suggest that AML patients carrying typical FLT3-ITDs benefited significantly more from both FLT3i and induction chemotherapy treatments than patients with atypical FLT3-ITDs.

Conclusions:
These results underscore the importance of structural discernment of complex somatic mutations such as ITDs in progressing toward personalized treatment of AML patients, and enable researchers and clinicians to unravel ITD complexity using the provided software.
See related commentary by Gallipoli and Huntly, p. 460
T Cell–Inflamed versus Non-T Cell–Inflamed Tumors: A Conceptual Framework for Cancer Immunotherapy Drug Development and Combination Therapy Selection
Authors: Trujillo Jonathan A. , Sweis Randy F. , Bao Riyue , Luke Jason J. 
Published: September 2018

Abstract
Immunotherapies such as checkpoint-blocking antibodies and adoptive cell transfer are emerging as treatments for a growing number of cancers. Despite clinical activity of immunotherapies across a range of cancer types, the majority of patients fail to respond to these treatments and resistance mechanisms remain incompletely defined. Responses to immunotherapy preferentially occur in tumors with a preexisting antitumor T-cell response that can most robustly be measured via expression of dendritic cell and CD8+ T cell–associated genes. The tumor subset with high expression of this signature has been described as the T cell–“inflamed” phenotype. Segregating tumors by expression of the inflamed signature may help predict immunotherapy responsiveness. Understanding mechanisms of resistance in both the T cell–inflamed and noninflamed subsets of tumors will be critical in overcoming treatment failure and expanding the proportion of patients responding to current immunotherapies. To maximize the impact of immunotherapy drug development, pretreatment stratification of targets associated with either the T cell–inflamed or noninflamed tumor microenvironment should be employed. Similarly, biomarkers predictive of responsiveness to specific immunomodulatory therapies should guide therapy selection in a growing landscape of treatment options. Combination strategies may ultimately require converting non-T cell–inflamed tumors into T cell–inflamed tumors as a means to sensitize tumors to therapies dependent on T-cell killing. Cancer Immunol Res; 6(9); 990–1000. ©2018 AACR.
ІНТЕНСИВНІСТЬ ФІБРОЗОУТВОРЕННЯ В ПЕЧІНЦІ ХВОРИХ НА НЕАЛКОГОЛЬНИЙ СТЕАТОГЕПАТИТ НА ТЛІ ОЖИРІННЯ І–ІІ СТУПЕНІВ ТА ХРОНІЧНУ ХВОРОБУ НИРОК
Authors: Khuchlina O. S. , Antoniv A. A. , Kuzminska O. B. , Liakhovych O. D. , Mandryk O. Je. 
Published: September 2018

Мета роботи – дослідити біохімічні маркери фіброзу печінки при НАСГ, що розвинувся на тлі ожиріння І–ІІ ступенів та ХХН І–ІІІ стадій.Матеріал і методи. Обстежено 98 хворих на НАСГ на тлі ожиріння І–ІІ ступенів, у тому числі 52 хворих на НАСГ на тлі ожиріння І–ІІ ступенів (1 група) без супровідної ХХН, 46 хворих на НАСГ на тлі ожиріння І–ІІ ступенів із коморбідною ХХН І–ІІІ ст. (2 група). Контрольну групу склали 20 практично здорових осіб (ПЗО) відповідного віку та статі.Визначення структурних змін паренхіми печінки та нирок здійснювали шляхом проведення ультрасонографічного (УСГ) дослідження. З метою кількісної оцінки змін ехогенності печінки використали метод еходенситомет­рії із обчисленням гепаторенального індексу (ГРІ). Біопсія печінки виконана 32 хворим на НАСГ із супровідною ХХН І–ІІІ ст., 28 хворим на НАСГ без ХХН. Біоптати печінки отримували шляхом черезшкірної чи лапароскопічної прицільної біопсії.Результати. Встановлено, що коморбідний перебіг НАСГ із ХХН характеризується вищим ступенем стеатозу печінки (ГРІ у 1,3 раза вищий, порівняно з групою хворих на НАСГ (p<0,05)), та вищим діагностичним порогом значень гепаторенального індексу, який у сильній взаємозалежності корелює зі ступенем стеатозу печінки, визначеним за Steato-test (r=0,87; p<0,001).При неалкогольному стеатогепатиті, що розвивається на тлі ожиріння та ХХН І–ІІІ стадії, встановлено наявність у печінковій тканині фібротичних змін, які за біохімічним індексом фіброзу перевищують такі у хворих на НАСГ без коморбідності з патологією нирок. При НАСГ встановлено прояви переважно F0–F1 cтадій фіброзу печінки, при НАСГ із супровідною ХХН І–ІІІ стадії переважали F1–F2 стадії фіброзу печінкової тканини.Висновки. У хворих на НАСГ на тлі ожиріння найчастіше спостерігали перицелюлярний фіброз (у 100 % випадків), дещо рідше зустрічали фіброз перисинусоїдально типу (39,3 %) та центролобулярний (35,7 %) і у 10,7 % спостерігали перипортальний та портальний фіброз печінки. У хворих на НАСГ на тлі ожиріння та ХХН І–ІІІ ст. перицелюлярний фіброз також виявляли у 100 % випадків, значний відсоток займали перисинусоїдальний (78,1 %) та перивенулярний (68,8 %) фіброз 3-ї зони, а також фіброз портального та/або перипортального типу з поодинокими септами (25,0 %).
АНАЛІЗ ДІЄВОСТІ ПРОГРАМИ РЕАБІЛІТАЦІЇ ХВОРИХ НА ХРОНІЧНИЙ ПАНКРЕАТИТ ІЗ СУПУТНЬОЮ АНЕМІЄЮ НА АМБУЛАТОРНОМУ РІВНІ ДОПОМОГИ
Authors: Palyhata M. V. , Babinets L. S. , Sabat Z. I. , Borovyk I. O. 
Published: September 2018

Актуальною на сьогодні є проблема поширення полідефіцитної анемії, яка зумовлена тим, що нестача вмісту заліза в організмі, як правило, асоціюється з дефіцитом міді, цинку, кобальту, марганцю, білка, вітамінів В і С, роль яких безпосередньо пов’язана з обміном заліза. Саме тому додатково до схеми загального лікування було запропоновано призначати комплексний залізовмісний полімінерально-вітамінний препарат по 1 капсулі двічі на день протягом місяця двічі на рік в якості реабілітаційних заходів.Мета – провести порівняльний аналіз параметрів обміну заліза у пацієнтів з ХП у поєднанні із ЗДА у ході загальноприйнятого лікування і програми терапії з використанням комплексного залізовмісного полімінерально-вітамінного препарату Ферсінол-Z.Матеріал і методи. Було проаналізовано схеми лікування 29 обстежених хворих на ХП із супутньою анемією, які отримували лікування на базі гастроентерологічного відділення КНП “ТКМЛ № 2".Результати. Встановили позитивну динаміку досліджуваних показників обміну заліза після лікування, порів­няно з такими до лікування: рівень RBC збільшився на 14,28 %, HGB – на 12,36 %, КП – на 3,49 %, HCT – на 26,69 %, MCV – на 9,45 %, ЗС – на 40,63 %, НТЗ – на 55,10 %, ЗЗЗС і ЛЗЗС зменшилися на 9,33 % і 19,11 % відповідно (p<0,05). Рівні MCV і HCT нормалізувалися, що свідчило про повну елімінацію мікроцитозу еритроцитів. Рівень ЛЗЗС також нормалізувався, що свідчило про поповнення депо заліза. Прийом препарату зумовив зменшення кількості реци­дивів (загострень) ХП залежно від тяжкості клінічного перебігу хвороби: у пацієнтів із легким перебігом – з (1,48±0,15) до (0,68±0,1), із середнім ступенем тяжкості – з (2,32±0,17) до (1,87±0,19) і з тяжким – з (4,11±0,31) до (3,18±0,37).Висновки. Включення комплексного залізовмісного полімінерально-вітамінного препарату Ферсінол-Z до програми комплексної реабілітації хворих на хронічний панкреатит із супутньою ЗДА привело до покращення лабораторних параметрів обміну заліза, а також до зменшення кількості рецидивів ХП, що довело дієвість запро­по­нованого курсу реабілітації за впливом на клінічний перебіг ХП із супутньою анемією.
ДЕЯКІ ОСОБЛИВОСТІ ВТОРИННОЇ ДИСЛПІДЕМІЇ У ХВОРИХ НА ЦУКРОВИЙ ДІАБЕТ 2 ТИПУ
Authors: Urbanovych A. M. , Susyk G. I. , Urbanovych M. O. 
Published: September 2018

В статті описано та проаналізовано показники атерогенності ліпідного спектра крові у хворих на цукровий діабет (ЦД) 2 типу залежно від наявності чи відсутності у них серцево-судинних ускладнень.Мета дослідження – уточнення атерогенності ліпідного спектра крові у хворих на ЦД 2 типу із артеріальною гіпертензією (АГ), ішемічною хворобою серця (ІХС), коморбідністю цих захворювань та без серцево-судинних ускладнень.Матеріал і методи. До дослідження включено 265 хворих на ЦД 2 типу, які були поділені на групи залежно від наявності чи відсутності у них серцево-судинної патології. Аналіз ліпідного спектра сироватки крові здійснювали за наступними показниками: загальний холестерин (ЗХС), тригліцериди (ТГ), холестерин ліпопротеїдів високої щільності (ХС ЛПВЩ), холестерин ліпопротеїдів низької щільності (ХС ЛПНЩ) та ліпідними співвідношеннями ТГ/ХС ЛПНЩ, ХС ЛПНЩ/ХС ЛПВЩ, ТГ/ХС ЛПВЩ, вмістом неетерифікованих жирних кислот (НЕЖК).Результати. У всіх обстежених групах хворих на ЦД 2 типу виявлено зміни ліпідограми, характерні для атерогенного профілю обміну ліпідів, які включали в себе гіпертригліцеридемію, підвищення рівня ХС ЛПНЩ та зниження рівня антиатерогенного ХС ЛПВЩ. При цьому найбільш вираженими були зміни у ліпідограмі хворих на ЦД 2 типу із АГ та ІХС.Характерною особливістю ІХС та коморбідності АГ і ІХС у хворих на ЦД 2 типу, порівняно із групою хворих на ЦД 2 типу без серцево-судинної патології, є статистично значуще збільшення вмісту НЕЖК у крові.Результати проведеного аналізу інтегральних показників атерогенних та антиатерогенних фракцій ліпідів продемонстрували, що у хворих на ЦД 2 типу із серцево-судинними ускладненнями спостерігаються вірогідно підвищені значення співвідношень ТГ/ХС ЛПВЩ та ХС ЛПНЩ/ХС ЛПВЩ. Відповідно, ці показники мають прогностичне значення у розвитку атеросклеротичного ураження судин.