bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Біомеханічні аспекти розвитку вивиху стегна при ендопротезуванні кульшового суглоба
Authors: Maslennikov S.O. , Golovaha M.L. 
Published: April 2018

На підставі огляду літератури вітчизняних і закордонних авторів проведено аналіз біомеханічних аспектів виникнення вивиху ендопротеза стегна, проведена оцінка залежності можливості виникнення вивиху від стану оточуючих м’яких тканин і капсульно-зв’язкового апарату після ендопротезування. Фактори ризику вивиху ендопротеза стегна численні й різноманітні. Багато факторів ризику пов’язані з хірургічною технікою, геометричним дизайном імплантату, а також з орієнтацією як стегнового, так і вертлюгового компонента під час їх установки. Проте один фактор, з яким одностайно згодні ортопеди, полягає в тому, що порушення цілісності м’яких тканин тазостегнового суглоба веде до ризику виникнення вивиху стегнового компонента ендопротеза. Було встановлено, що для найтоншої капсули (1 мм) пікова стійкість до вивихів досягала всього 53 % від такої при товщині капсули 3,5 мм і становила лише 31 % від максимальної товщини капсули — 6 мм, крім того, важлива локалізація дефекту: в задній і задньолатеральній ділянці як з боку ацетабулярного, так і з боку стегнового компонента відзначається значне зниження сили впливу, що викликає вивих, більш ніж на 50 % щодо рівня інтактної капсули. Відновлення таких дефектів повертає пікові значення моменту опору в межах 10–20 % від базового рівня. Таким чином, визначається очевидна залежність від збереження м’яких тканин суглоба як чинника, що впливає на нестабільність і викликає ускладнення у вигляді вивиху ендопротеза стегна. На особливу увагу заслуговує виявлення найбільш ефективних стратегій хірургічного відновлення дефектів капсули і навколишніх м’яких тканин суглоба, що має на увазі необхідність ретельного відновлення задніх капсульних структур у максимально можливій мірі як при первинній, так і при ревізійній хірургії.
Моделювання роботи м’язів тазового пояса після ендопротезування кульшового суглоба при різній величині загального стегновго офсету
Authors: Tyazhelov O.A. , Karpinsky M.Yu. , Karpinskaya E.D. , Goncharova L.D. , Klimovitsky R.V. 
Published: April 2018

Актуальність. Захворювання кульшового суглоба часто супроводжуються структурними м’язовими змінами, що ускладнюють підбір компонентів ендопротеза, тому що врахувати еластичність м’яза до операції неможливо. Це призводить до порушення роботи абдукційного механізму і погіршує результати ендопротезування. Метою даного дослідження є аналіз роботи м’язів, що відповідають за збереження постурального балансу при різній величині загального стегнового офсету. Матеріали та методи. Для розрахунків використана модель горизонтальної рівноваги таза. Модель побудована з розрахунку ваги пацієнта 70 кг. Використано показники абсолютної величини сил, що розвиваються кожним м’язом, враховані кути прикріплення м’язів і величини плеча сили кожного м’яза. В основу розрахунків покладено принцип рівності сил і моментів сил м’язів-абдукторів і моменту сили гравітації, що забезпечує горизонтальну рівновагу таза. Моделювання передбачало аналіз сил, які повинні розвивати м’язи для збереження горизонтальної рівноваги таза при різних умовах: зменшенні величини загального стегнового офсету, збільшенні ваги пацієнта, зниженні абсолютної сили м’язів. Результати. У результаті проведеного моделювання встановлено, що зменшення загального стегнового офсету до 5 мм після ендопротезування не має критичного впливу на ефективність роботи абдукційного механізму, але більша різниця між довжиною плеча абдукторів здорового стегна і величиною загального стегнового офсету після ендопротезування різко погіршує умови роботи м’язів. Дуже важливим фактором, що негативно впливає на збереження постурального балансу після ендопротезування, є функціональна недостатність м’язів-абдукторів. Надмірна вага пацієнта є фактором, що ускладнює роботу абдукційного механізму. Причому в умовах функціональної недостатності м’язів цей фактор має критичний вплив на процес збереження постурального балансу. Висновки. Найбільш значимими факторами, що негативно впливають на роботу абдукційного механізму після ендопротезування кульшового суглоба, є: зменшення загального стегнового офсету більш ніж на 5 мм, надмірна вага пацієнта, доопераційне зниження сили м’язів, відповідальних за збереження постурального балансу.
Гастроінтестинальні симптоми при гострих нейроінфекціях у дітей
Authors: Markov A.I. , Kramarov S.O. 
Published: April 2018

Актуальність. При тяжких формах інфекційних захворювань окрім локального запалення можуть відбуватися вторинні ураження органів шлунково-кишкового тракту (ШКТ). Мета дослідження. Вивчити семіотику та епідеміологію гастроінтестинальних симптомів у дітей з гострими нейроінфекціями. Матеріали та методи. Дослідження обсерваційне ретроспективне, типу «випадок — контроль». Був проведений аналіз історій хвороби дітей віком від 1 місяця до 18 років, які проходили стаціонарне лікування з приводу гострих нейроінфекцій (менінгіт, енцефаліт та енцефаломієлополінейропатія). Результати. Дослідження включало 117 дітей з гострими інфекційними ураженнями нервової системи. Клінічні симптоми ураження ШКТ спостерігались у 83 (70,9 %) дітей. У симптоматиці переважали порушення моторики кишечника (запор і діарея). Прояви ураження гепатобіліарної системи у вигляді підвищення трансаміназ (аланінамінотрансферази (АЛТ), лужної фосфатази (ЛФ), гамма-глутамілтранспептидази (ГГТП)) та/або змін при ультразвуковому дослідженні (збільшення розмірів, дифузні структурні зміни) спостерігались у 39,1 % хворих. Серед лабораторних показників підвищені рівні АЛТ у 8,3 % пацієнтів, білірубін підвищений тільки в однієї дитини, ЛФ вище вікової норми у 11,8 %, підвищення ГГТП від вікової норми — у 31,3 % хворих. Рівень біомаркеру I-FABP був підвищений у 86,4 % хворих, L-FABP — у всіх (100 %) пацієнтів. Клінічні прояви гастроінтестинальної дисфункції (наявність принаймні одного з гастроінтестинальних симптомів) мали обернений зв’язок з віком дитини (точково-бісеріальний коефіцієнт кореляції (rpb) = –0,19; p = 0,033), корелювали з перебуванням у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії (відношення шансів (ВШ) = +5,25; 95% довірчий інтервал (ДІ) 1,62–16,97), проведенням штучної вентиляції (ВШ = +4,5; 95% ДІ 1,00–21,69), рівнем I-FABP (rpb = 0,34; p = 0,019). Висновки. Серед гастроінтестинальних симптомів при гострих нейроінфекціях у дітей найчастіше зустрічаються порушення моторики кишечника у вигляді запору та діареї. Ураження гепатобіліарної системи переважно проявляються помірними змінами лабораторних показників. Біомаркери I-FABP та L-FABP є високочутливими тестами для діагностики ураження ШКТ і гепатобіліарної системи.
Результати хірургічного лікування бойових вогнепальних черепно-мозкових поранень
Authors: Sirko A.G. 
Published: April 2018

Актуальність. Під час ведення бойових дій у локальних конфліктах сьогодення частота поранень голови суттєво зросла і становить близько 24–27 %. Проникні поранення голови та шиї за частотою посідають друге місце після пошкодження кінцівок. Мета. Проведення аналізу результатів хірургічного лікування бойових вогнепальних черепно-мозкових поранень (ЧМП). Матеріали та методи. Дослідження засноване на аналізі результатів комплексного обстеження та лікування 132 постраждалих при вогнепальних ЧМП, яких лікували у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» у 2014–2015 рр. Середній вік поранених становив 33,2 ± 8,8 року. У 93 (70,45 %) постраждалих діагностовані проникні вогнепальні ЧМП, у 39 (29,55 %) — непроникні. У 115 (87,12 %) спостереженнях ЧМП були спричинені уламками мінно-вибухових пристроїв, у 17 (12,88 %) — кулями, випущеними зі стрілецької зброї. Задовільний стан хворих під час госпіталізації відзначено у 2 (1,52 %) спостереженнях, середньої тяжкості — у 32 (24,24 %), тяжкий — у 63 (47,73 %), вкрай тяжкий — у 28 (21,21 %), термінальний — у 7 (5,3 %). Проведено аналіз летальності серед постраждалих, крім того, здійсненоно оцінку результатів лікування за шкалою наслідків Глазго через 1 та 6 міс. після поранення. Результати. Померли 16 постраждалих при бойових ЧМП. Післяопераційна летальність становила 12,1 %. Всі постраждалі з непроникними ЧМП (39 осіб) вижили. Померли 16 (17,2 %) із 93 поранених при проникних ЧМП. Померли 7 (41,2 %) із 17 постраждалих при кульових ЧМП і 5 (4,3 %) із 115 — при мінно-вибухових. Летальність при проникних рикошетних ЧМП становила 7,4 %, при сліпих — 14,8 %, наскрізних — 33,3 %, дотичних — 100 %. Всі постраждалі, госпіталізовані у ясній свідомості та стані помірного приглушення, живі. Летальність постраждалих при проникних ЧМП, госпіталізованих у стані глибокого приглушення, становила 7,1 %, у стані сопору (9–10 балів за шкалою коми Глазго, ШКГ) — 11,1 %, у комі I ступеня (6–8 балів за ШКГ) — 10,5 %, у комі II ступеня (4–5 балів за ШКГ) — 62,5 %, у комі III ступеня (3 бали за ШКГ) — 100 %. Первинні тяжкі ушкодження головного мозку спричинили смерть 14 (87,5 %) постраждалих; 2 (12,5 %) пацієнтів померли через гнійно-септичні ускладнення. Висновки. Кульові ЧМП виявилися більш тяжкими, ніж осколкові поранення. Смертельні кульові ЧМП відзначали майже у 10 разів частіше, ніж мінно-вибухові. Летальність також залежала від виду ЧМП: вона збільшувалася від рикошетних до наскрізних ушкоджень черепа і головного мозку. Основна причина смерті при ЧМП — тяжкі структурні ушкодження головного мозку.
Значення латентної внутрішньоклітинної інфекції у формуванні автоімунного тиреоїдиту в жінок із синдромом полікістозних яєчників
Authors: Arkhipina T.L. , Bondarenko V.О. , Goncharova O.A. , Lyubimova L.P. 
Published: April 2018

Актуальність. Встановлюються механізми, що пов’язують латентну внутрішньоклітинну інфекцію з автоімунними процесами, для удосконалення профілактики автоімунних захворювань. Мета: визначення частоти латентної хламідійної та герпесвірусної інфекції в жінок із синдромом полікістозних яєчників (СПКЯ) та її зв’язку з наявністю автоімунного тиреоїдиту (АІТ), порушеннями тиреоїдної функції та рівнями статевих гормонів. Матеріали та методи. У 55 жінок віком 18–24 роки із СПКЯ досліджено рівні загального тестостерону, прогестерону, естрадіолу, тиреотропного гормону, тироксину вільного, антитіл до тиреоїдної пероксидази, хламідій та вірусу простого герпесу 1-го та 2-го типів, проведено сонографію щитоподібної залози. Контрольну групу становили 20 здорових жінок того ж віку. Результати. У 21 жінки із СПКЯ спостерігався АІТ у стані еутиреозу та при підвищенні рівнів антитіл до тиреоїдної пероксидази; у 14 жінок на тлі АІТ розвинувся субклінічний гіпотиреоз; в інших 20 хворих на СПКЯ тиреоїдної патології не виявлено. Рівні тестостерону були вірогідно вищими, а естрадіолута прогестерону — вірогідно нижчими, ніж у контрольній групі. Підвищення рівнів антитіл до хламідій (> 1,1 ОД) встановлено в 9,5 % у групі з АІТ з еутиреозом, у 7,1 % — за наявності субклінічного гіпотиреозу на тлі АІТ та в 5,0 % — за відсутності АІТ. Вірогідної різниці між цими підгрупами не встановлено. Антитіла до вірусу простого герпесу були підвищені в 57,1; 64,3, 30,0 % хворих із СПКЯ відповідно й лише у 20 % жінок із групи контролю. Висновки. Наявність латентної герпесвірусної інфекції у молодих жінок із СПКЯ може бути чинником ризику розвитку АІТ. У жінок у постменопаузальному періоді дисбаланс естрогенів і прогестерону також може створити умови для формування АІТ.
Характеристика окремих імунологічних показників у пацієнтів із післяопераційним рецидивом хвороби Грейвса
Authors: Buldigina Yu.V. , Shlyakhtich S.L. , Terekhova G.M. 
Published: April 2018

Актуальність. Головну роль у розвитку рецидиву гіпертиреозу відіграє активність автоімунних процесів. Багато досліджень вказують на те, що рівень антитіл до рецептора тиреотропного гормона (ТТГ) є основним чинником, який зумовлює виникнення рецидиву і може використовуватись як критерій оцінки його розвитку. Метою дослідження було вивчення клінічного перебігу, гормональних та імунологічних показників у пацієнтів із післяопераційним рецидивом хвороби Грейвса (ХГ) під час виникнення рецидиву та під час його терапії антитиреоїдними препаратами. Матеріали та методи. Групу пацієнтів становили 25 жінок віком від 23 до 73 років (у середньому 53,56 ± 2,31 року). Період часу від першого оперативного лікування до розвитку рецидиву тиреотоксикозу перебував у межах від 1 до 29 років і в середньому становив 13,33 ± 1,66 року. Результати. Рівні антитіл до рецептора ТТГ, що є основними чинниками в патогенезі ХГ, не зменшуються під час медикаментозного лікування, що вказує на безперспективність консервативної терапії післяопераційного рецидиву цього захворювання. Висновки. Після досягнення стану медикаментозної компенсації тиреотоксикозу рекомендується проведення терапії131 I чи хірургічне лікування рецидиву ХГ.
Остеопонтин та остеокальцин при раку легенів
Authors: Stoliarova O.Yu. 
Published: April 2018

Актуальність. Рак легенів (РЛ) займає лідуючу позицію в структурі онкологічної захворюваності та є однією з провідних причин смерті від онкозахворювань. Пошук ефективних підходів до оцінки перебігу РЛ з використанням інформативних критеріїв є актуальним завданням сучасної онкології. РЛ зазвичай перебігає з підвищеним рівнем у крові остеопонтину (ОР) та остеокальцину (ОС), що має прогностичну значущість у рамках виживання хворих. Сироватковий вміст цих остеоонкомаркерів прямо асоціюється з наявністю у хворих метастазів і з високими темпами прогресування захворювання, але ці дані вимагають подальшого уточнення. Мета дослідження: оцінити клініко-патогенетичну й прогностичну значущість ОР та ОС у хворих із різними варіантами перебігу РЛ. Матеріали та методи. Обстежено 115 хворих на РЛ віком від 24 до 80 років (у середньому 58 років), серед яких було 78 % чоловіків і 22 % жінок. Жоден пацієнт раніше не був прооперований із приводу РЛ і до обстеження не отримував радіохіміотерапію. Дрібноклітинний гістологічний варіант РЛ встановлений у 17 % від числа хворих, недрібноклітинний — у 83 %. Імуноферментним аналізом вивчали в сироватці крові показники ОР, ОС і судинного ендотеліального фактору росту (VEGF). Результати. У хворих на РЛ збільшуються в сироватці крові показники онкоостеоасоційованих маркерів OP та OC, що спостерігається відповідно в 99 і 98 % випадків. Зміни ОР і ОС пов’язані з формою захворювання, гістологічним його варіантом, ступенем диференціації, інтегральною тяжкістю перебігу РЛ, характером ускладнень первинної пухлини й особливостями метастазування. Високий рівень маркерів у крові мало впливає на трирічне виживання пацієнтів, а прогнознегативними критеріями відносно перебігу РЛ є параметри ОР. Показники ОР і ОС у крові між собою прямо корелюють, а вміст ОР, окрім того, має позитивні співвідношення з таким пухлинним маркером, як VEGF, що належить до стимуляторів неоангіогенезу. Метастатичне ураження скелету й розвиток порушень мозкового кровообігу внаслідок подальшої радіохіміотерапії прямо пов’язані з високою концентрацією в крові ОР, який також є чинником ризику інших ускладнень лікування. Висновки. Підвищені рівні в крові ОР і ОС мають важливе клініко-патогенетичне значення при РЛ, а вивчення показників цих остеоонкомаркерів сприятиме ранній діагностиці окремих ознак перебігу захворювання, підвищенню якості оцінки метастазування в кістково-суглобовий апарат і прогнозуванню можливих ускладнень радіохіміотерапії.
Морфологічні особливості нирок плодів та новонароджених від матерів з підгострим інфекційно-запальним процесом у черевній порожнині, викликаним Escherichia coli (експериментальне дослідження)
Authors: Sorokina I.V. , Myroshnychenko M.S. , Ivanova M.D. 
Published: April 2018

Актуальність. В Україні з кожним роком відзначається збільшення кількості жінок, вагітність яких перебігає на тлі хронічних інфекційних захворювань. Escherichia coli є частим збудником бактеріальних інфекцій у жінок. Метою дослідження було виявлення морфологічних особливостей нирок плодів і новонароджених від матерів з експериментальним абдомінальним підгострим інфекційно-запальним процесом, викликаним Escherichia coli. Матеріали та методи. Авторами проведено експеримент на щурах лінії WAG, в ході якого сформовано дві групи: група I — 7 плодів та 11 новонароджених від 3 здорових самок; група II — 10 плодів і 13 новонароджених від 4 самок, яким моделювали абдомінальний інфекційно-запальний процес, викликаний Escherichia coli. Матеріалом дослідження послужили нирки плодів та новонароджених. Використовували гістологічні, гістохімічні, морфометричні та статистичні методи досліджень. Результати. Абдомінальний підгострий інфекційно-запальний процес в організмі матері, викликаний Escherichia coli, призводить до структурних змін у паренхіматозному та стромальному компонентах нирок, які наростали від плода до новонародженого. Гломерулярний апарат нирок характеризується нерівномірним розташуванням у кірковому шарі, затримкою розвитку, зміною форми, гемодинамічними змінами, розширенням сечового простору, відсутністю судинних клубочків, зменшенням кількості і компактності розташування капілярних петель в деяких молодих і зрілих ниркових тільцях; тубулярний апарат — затримкою розвитку, зміною форми та вогнищевим потовщенням базальних мембран окремих канальців, вогнищевими дистрофічними, некротичними та десквамативними змінами епітеліальної вистилки; стромальний компонент — склеротичними змінами, гемодинамічними порушеннями, більш вираженими в мозковому шарі, клітинною інфільтрацією, яка характеризується наявністю клітин фібробластичного ряду та імунних клітин. Висновки. Гістологічні та морфометричні зміни, що розвинулися в нирках плодів і новонароджених, зумовлені наявністю у матері експериментального підгострого інфекційно-запального процесу в черевній порожнині, викликаного Escherichia coli, призведуть в майбутньому до зниження функціональних можливостей нирок як гомеостатичного органу і розвитку різної нефрологічної патології у таких дітей.
Современные подходы к лечению обезвоживания у детей и взрослых
Authors: Kramariov S.O. 
Published: April 2018

Обезвоживание является причиной многих летальных исходов, в первую очередь обусловленных диареей. Значительным достижением, позволившим спасти миллионы человеческих жизней, было создание оральной регидратационной соли (ОРС). ОРС для лечения обезвоживания при инфекционных диареях была создана в Международном исследовательском центре по изучению диарейных заболеваний в Бангладеш в конце 60-х годов XX века для лечения холеры. В последующем для лечения нехолерных диарей была разработана усовершенствованная формула ОРС. По данным ВОЗ, по сравнению со стандартным раствором ОРС раствор, имеющий пониженную осмолярность, позволяет сократить на 33 % потребность в проведении внутривенных инфузий. Кроме того, этот раствор также позволяет снизить частоту возникновения рвоты на 30 % и частоту стула — на 20 %. У 68,5 % детей с респираторными заболеваниями, которые были госпитализированы в инфекционный стационар, отмечались признаки обезвоживания. Как и при диареях, обезвоживание при респираторных заболеваниях является одним из показателей тяжести состояния. Оральная регидратация в настоящее время используется в различных странах мира у 99 % детей, больных диареей. Своевременная и адекватная регидратационная терапия является первоочередной и наиболее важной составной частью в лечении обезвоживания как у детей, так и у взрослых. Раннее использование адекватной регидратационной терапии является главным условием быстрого и успешного лечения заболевания.
Processing of novel stimuli as cognitive remediation therapy in patients with eating disorder / Procesamiento de estímulos novedosos como terapia de remediación cognitiva en pacientes con trastorno alimentario
Authors: Matallana Diana , Gempeler Rueda Juanita , Rodríguez Guarín Maritza , Otero Pilar , Giraldo Arango Diana , Poveda María , Rangel-Gamboa Nina , Santamaría-García Hernando 
Published: April 2018

Abstract Previous studies have shown the usefulness of cognitive remediation therapy (CRT) in patients with eating disorders (ED). The objective of this study was to assess a new cognitive technique called "With the head in the clouds" (WHC). A total of 22 women with ED (13 with anorexia nervosa and 9 with bulimia nervosa), between 14 and 29 years (M = 19.0, SD = 3.4), completed the six group sessions of this technique. Under a design pre-post intervention, participants were assessed in: visuo-constructive functions (Copy of the Rey-Osterrieth Complex Figure [CRCF]), creative thinking (Torrance Creative Thinking Test [TCTT]), cognitive flexibility (CRCF and TCTT) and cognitive control (Stroop Test). The intervention improved different cognitive domains, such as: greater global coherence, creative thinking and resistance to closure, as well as less fragmentation. Based on CRT, aimed at stimulating the new processing of visual stimuli, the technique WHC showed an improvement in some of the cognitive processes involved in the onset of symptoms in patients with ED. Resumen Estudios previos han indicado la utilidad de la terapia de remediación cognitiva (TRC) en pacientes con trastornos de conducta alimentaria (TCA). El objetivo de este estudio fue evaluar una nueva técnica de innovación cognitiva llamada “Con la cabeza en las nubes” (CCN). Participaron 22 mujeres con TCA (13 con anorexia nerviosa y 9 con bulimia nerviosa), de entre 14 y 29 años de edad (M = 19.0, DE = 3.4), quienes completaron las seis sesiones grupales de que consta dicha técnica. Bajo un diseño pre-post intervención, las participantes fueron evaluadas en cuanto a: funciones viso-constructivas (Copia de la Figura Compleja de Rey-Osterrieth [CFCR]), pensamiento creativo (Test de Pensamiento Creativo de Torrance [TPCT]), flexibilidad cognitiva (CFCR y TPCT) y control cognitivo (Test de Stroop). La intervención generó una mejora en distintos dominios cognitivos, como son: mayor coherencia global, pensamiento creativo y resistencia al cierre, así como menor fragmentación. Basada en la TRC, encaminada a estimular el procesamiento novedoso de estímulos visuales, la técnica CCN mostró mejorar algunos de los procesos cognitivos implicados en la generación de los síntomas de pacientes con TCA.
LITERATURA E GUERRA: NOTAS SOBRE GAZA, DE JOE SACCO
Authors: VERAS LAURENE 
Published: April 2018

Resumo: O artigo consiste em uma investigação da graphic novel de Joe Sacco a partir de sua natureza híbrida − que mescla história em quadrinhos e jornalismo literário − contem-plando a importância da memória na reconstituição dos relatos traumáticos referentes aos conflitos na Palestina.
Palavras-chave: Literatura. Memória. Barbárie. Joe Sacco. Palestina.
Abstract: The article is an investigation of Joe Sacco's graphic novel from his hybrid nature - which mixes comic books and literary journalism - by contemplating the importance of memory in reconstructing the traumatic accounts of the conflicts in Palestine.
Keywords: Literature. Memory. Barbarism. Joe Sacco. Palestine.
A GUERRA, O IMAGINÁRIO E O REAL DENTRO DO “ETERNO RETORNO” D’A GUERRA NO BOM FIM
Authors: DE LIMA CHRISTINI ROMAN 
Published: April 2018

Resumo: Este artigo procura analisar como a temática da guerra e da intolerância contra ju-deus e palestinos é tratada na primeira edição da obra de Moacir Sclyar, A Guerra no Bom Fim, publicada em 1972.
Palavras-chave: Guerra. Intolerância. Judeus. Imaginário.
Abstract: This article attempts to analyze how the theme of war and intolerance against Jews and Palestinians is dealt with in the first edition novel of Moacir Sclyar's, A Guerra no Bom Fim, published in 1972.
Keywords: War. Intolerance. Jews. Imaginary.