bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Clinical and radiographic course of early undifferentiated arthritis under treatment is not dependent on the number of joints with erosions at diagnosis: results from the Swiss prospective observational cohort
Authors: Mueller Ruediger B , Kaegi Toni , Haile Sarah R , Schulze-Koops Hendrik , Schiff Michael , von Kempis Johannes 
Published: June 2018

ObjectiveTo analyse whether early arthritis patients who do not fulfil the American College of Rheumatology/European League Against Rheumatism (ACR/EULAR) 2010 classification criteria for rheumatoid arthritis (RA) have a different course of the disease dependent on whether they can or cannot be classified as RA because of radiographic disease (EULAR task force) at diagnosis.MethodsFor this observational study within the Swiss RA cohort SCQM, we included patients with early undifferentiated arthritis (disease duration ≤1 year), who had not received any previous disease-modifying antirheumatic drugs (DMARDs). 2010 ACR/EULAR criteria negative patients were separated into two groups (radiographic vs non-radiographic arthritis) depending on whether or not they had radiographic changes defined as erosive disease by a EULAR task force (≥3 joints with erosions). The primary outcome measure was the radiographic progression detected employing the Ratingen erosion score. Health Assessment Questionnaire (HAQ) and DAS-28 were used as secondary outcome measures. The average observation period was 4 years.ResultsA total of 592 patients were analysed. 240 were not classifiable as RA by application of the 2010 ACR/EULAR criteria at baseline. In 57 patients, radiographs at the first visit were not available. 133 patients had radiographic arthritis and 50 non-radiographic arthritis. Treatment was initiated in all patients with DMARDs, mostly methotrexate. No differences in DAS-28 and HAQ scores were found during follow-up. The average erosion scores were higher among patients with initially radiographic arthritis throughout the study. The progression of erosion scores over time, however, was higher in patients with initially non-radiographic arthritis with less subsequent radiological progression (3.3 erosions/year vs 0.4, respectively, p<0.0001).ConclusionsThe clinical and radiographic course of early undifferentiated arthritis under treatment was not dependent on the presence of erosions in three or more joints (ie, the definition of radiographic disease by the EULAR task force) at diagnosis in our cohort.
Niemann-Pick C1-deficient mice lacking sterolO-acyltransferase 2 have less hepatic cholesterol entrapment and improved liver function
Authors: Lopez Adam M. , Jones Ryan D. , Repa Joyce J. , Turley Stephen D. 
Published: June 2018

Cholesteryl esters are generated at multiple sites in the body by sterol O-acyltransferase (SOAT) 1 or SOAT2 in various cell types and lecithin cholesterol acyltransferase in plasma. Esterified cholesterol and triacylglycerol contained in lipoproteins cleared from the circulation via receptor-mediated or bulk-phase endocytosis are hydrolyzed by lysosomal acid lipase within the late endosomal/lysosomal (E/L) compartment. Then, through the successive actions of Niemann-Pick C (NPC) 2 and NPC 1, unesterified cholesterol (UC) is exported from the E/L compartment to the cytosol. Mutations in either NPC1 or NPC2 lead to continuing entrapment of UC in all organs, resulting in multisystem disease, which includes hepatic dysfunction and in some cases liver failure. These studies investigated primarily whether elimination of SOAT2 in NPC1-deficient mice impacted hepatic UC sequestration, inflammation, and transaminase activities. Measurements were made in 7-wk-old mice fed a low-cholesterol chow diet or one enriched with cholesterol starting 2 wk before study. In the chow-fed mice, NPC1:SOAT2 double knockouts, compared with their littermates lacking only NPC1, had 20% less liver mass, 28% lower hepatic UC concentrations, and plasma alanine aminotransferase and aspartate aminotransferase activities that were decreased by 48% and 36%, respectively. mRNA expression levels for several markers of inflammation were all significantly lower in the NPC1 mutants lacking SOAT2. The existence of a new class of potent and selective SOAT2 inhibitors provides an opportunity for exploring if suppression of this enzyme could potentially become an adjunctive therapy for liver disease in NPC1 deficiency.NEW & NOTEWORTHY In Niemann-Pick type C1 (NPC1) disease, the entrapment of unesterified cholesterol (UC) in the endosomal/lysosomal compartment of all cells causes multiorgan disease, including neurodegeneration, pulmonary dysfunction, and liver failure. Some of this sequestered UC entered cells initially in the esterified form. When sterol O-acyltransferase 2, a cholesterol esterifying enzyme present in enterocytes and hepatocytes, is eliminated in NPC1-deficient mice, there is a reduction in their hepatomegaly, hepatic UC content, and cellular injury.
Thermosensory micromapping of warm and cold sensitivity across glabrous and hairy skin of male and female hands and feet
Authors: Filingeri Davide , Zhang Hui , Arens Edward A. 
Published: June 2018

The ability of hands and feet to convey skin thermal sensations is an important contributor to our experience of the surrounding world. Surprisingly, the detailed topographical distribution of warm and cold thermosensitivity across hands and feet has not been mapped, although sensitivity maps exist for touch and pain. Using a recently developed quantitative sensory test, we mapped warm and cold thermosensitivity of 103 skin sites over glabrous and hairy skin of hands and feet in male (M; 30.2 ± 5.8 yr) and female (F; 27.7 ± 5.1 yr) adults matched for body surface area (M: 1.77 ± 0.2 m2; F: 1.64 ± 0.1 m2; P = 0.155). Findings indicated that warm and cold thermosensitivity varies by fivefold across glabrous and hairy skin of hands and feet and that hands (warm/cold sensitivity: 1.25/2.14 vote/°C) are twice as sensitive as the feet (warm/cold sensitivity: 0.51/0.99 vote/°C). Opposite to what is known for touch and pain sensitivity, we observed a characteristic distal-to-proximal increase in thermosensitivity over both hairy and glabrous skin (i.e., from fingers and toes to body of hands and feet), and found that hairy skin is more sensitive than glabrous. Finally, we show that body surface area-matched men and women presented small differences in thermosensitivity and that these differences are constrained to glabrous skin only. Our high-density thermosensory micromapping provides the most detailed thermosensitivity maps of hands and feet in young adults available to date. These maps offer a window into peripheral and central mechanisms of thermosensory integration in humans and will help guide future developments in smart skin and sensory neuroprostheses, in wearable, energy-efficient personal comfort systems, and in sport and protective clothing. NEW & NOTEWORTHY We provide the most detailed thermosensitivity maps across glabrous and hairy skin of hands and feet in men and women available to date. Our maps show that thermosensitivity varies by fivefold across hands and feet, distal regions (e.g., fingers, toes) are less sensitive than proximal (e.g., palm, sole), hands are twice as sensitive as feet, and men and women present small thermosensitivity differences. These findings will help guide developments in sensory neuroprostheses, wearable comfort systems, and sport/protective clothing.
Sciatic nerve stimulation and its effects on upper airway resistance in the anesthetized rabbit model relevant to sleep apnea
Authors: Schiefer Matthew , Gamble Jenniffer , Strohl Kingman P. 
Published: June 2018

Obstructive sleep apnea (OSA) is a disorder characterized by collapse of the velopharynx and/or oropharynx during sleep when drive to the upper airway is reduced. Here, we explore an indirect approach for activation of upper airway muscles that might affect airway dynamics, namely, unilateral electrical stimulation of the afferent fibers of the sciatic nerve, in an anesthetized rabbit model. A nerve cuff electrode was placed around the sciatic and hypoglossal nerves to deliver stimulus while airflow, air pressure, and alae nasi electromyogram (EMG) were monitored both before and after sciatic transection. Sciatic nerve stimulation increased respiratory effort, rate, and alae nasi EMG, which persisted for seconds after stimulation; however, upper airway resistance was unchanged. Hypoglossal stimulation reduced resistance without altering drive. Although sciatic nerve stimulation is not ideal for treating OSA, it remains a target for altering respiratory drive. NEW & NOTEWORTHY Previously, sciatic nerve stimulation has been shown to activate upper airway and chest wall muscles. The supposition that resistance through the upper airway would be reduced with this afferent reflex was disproven. Findings were in contrast with the effect of hypoglossal nerve stimulation, which was shown to decrease resistance without changing muscle activation or ventilatory drive.
Enhancing the Potency and Specificity of Engineered T Cells for Cancer Treatment
Authors: Sukumaran Sujita , Watanabe Norihiro , Bajgain Pradip , Raja Kanchana , Mohammed Somala , Fisher William E. , Brenner Malcolm K. , Leen Ann M. , Vera Juan F. 
Published: June 2018

Abstract
The adoptive transfer of chimeric antigen receptor (CAR)–modified T cells has produced tumor responses even in patients with refractory diseases. However, the paucity of antigens that are tumor selective has resulted, on occasion, in “on-target, off-tumor” toxicities. To address this issue, we developed an approach to render T cells responsive to an expression pattern present exclusively at the tumor by using a trio of novel chimeric receptors. Using pancreatic cancer as a model, we demonstrate how T cells engineered with receptors that recognize prostate stem cell antigen, TGFβ, and IL4, and whose endodomains recapitulate physiologic T-cell signaling by providing signals for activation, costimulation, and cytokine support, produce potent antitumor effects selectively at the tumor site. In addition, this strategy has the benefit of rendering our cells resistant to otherwise immunosuppressive cytokines (TGFβ and IL4) and can be readily extended to other inhibitory molecules present at the tumor site (e.g., PD-L1, IL10, and IL13).
Significance: This proof-of-concept study demonstrates how sophisticated engineering approaches can be utilized to both enhance the antitumor efficacy and increase the safety profile of transgenic T cells by incorporating a combination of receptors that ensure that cells are active exclusively at the tumor site. Cancer Discov; 8(8); 972–87. ©2018 AACR.
See related commentary by Achkova and Pule, p. 918.
This article is highlighted in the In This Issue feature, p. 899
Treatment Based on Cinacalcet Reduces Oxidative Stress in Hemodialysis Patients with Secondary Hyperparathyroidism
Authors: Kuczera Piotr , Adamczak Marcin , Machnik Grzegorz , Okopien Boguslaw , Wiecek Andrzej 
Published: June 2018

<b><i>Background/Aims:</i></b> Oxidative stress is one of the leading factors contributing to increased mortality in patients with chronic kidney disease (CKD) and secondary hyperparathyroidism (sHPT). Cinacalcet is now commonly used in the treatment of sHPT in patients with CKD. The aim of this study was to assess the influence of treatment with cinacalcet on the oxidative stress markers in patients on hemodialysis with sHPT. <b><i>Methods:</i></b> In 58 hemodialysed patients with sHPT (parathyroid hormone [PTH] &#x3e; 300 pg/mL) plasma Advanced Oxidation Protein Products (AOPP), serum total antioxidant capacity – ImAnOx (TAS/TAC), serum PTH, calcium and phosphate concentrations were assessed before the first dose of cinacalcet and after 6 months of treatment. <b><i>Results:</i></b> Serum PTH concentration decreased significantly from 895 (748–1,070) to 384 (289–510) pg/mL after 6 months of treatment; <i>p</i> &#x3c; 0.0001. Mean serum concentrations of ­calcium and phosphate remained stable. Plasma AOPP concentration decreased significantly from 152 (126–185) to 49 ­(43–57) µmol/L after 6 months of treatment; <i>p</i> &#x3c; 0.0001. ImAnOx significantly increased from 260 (251–270) to 272 (264–280) µmol/L; <i>p</i> = 0.04. After 6 months of treatment, a significant, positive correlation was found between ImAnOx and the daily dose of cinacalcet (<i>r</i> = 0.30; <i>p</i> = 0.02). Also, the change of serum ImAnOx during treatment with cinacalcet significantly correlated with the daily dose of cinacalcet <i>r</i> = 0.35; <i>p </i>= 0.01. No significant correlations were found between plasma AOPP concentration or ImAnOx and PTH, or their changes in time. <b><i>Conclusions:</i></b> (1) Six-month treatment based on cinacalcet seems to reduce oxidative stress markers in maintenance hemodialysis patients with sHPT. (2) This benefit may be related rather to the direct action of cinacalcet than to the serum PTH concentration decrease.
МЕТАБОЛІЧНІ ЕФЕКТИ КОРВІТИНУ І ТІВОРТІНУ У ХВОРИХ НА ГІПЕРТОНІЧНУ ХВОРОБУ В ПОЄДНАННІ ЗІ СТАБІЛЬНОЮ ІШЕМІЧНОЮ ХВОРОБОЮ СЕРЦЯ ТА ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ 2-ГО ТИПУ
Authors: Boyko V. V. , Biletskyi S. V. , Kazantseva Т. V. , Petrynych О. А. 
Published: June 2018

При лікуванні гіпертонічної хвороби (ГХ), стабільної ішемічної хвороби серця (СІХС) та цукрового діабету 2-го типу (ЦД 2) надзвичайно важливим є корекція метаболічних факторів кардіоваскулярного ризику.Метою роботи було дослідити ефективність лікування хворих на ГХ в поєднанні зі СІХС та ЦД 2 шляхом впливу на інтенсивність пероксидного окиснення ліпідів (ПОЛ) і ендотеліальну дисфункцію інгібітором 5-ліпоксигенази Кверцетином (Корвітином) і донатором NO – Аргініном гідрохлорид (Тівортіном).Матеріал і методи. У дослідження включено 65 хворих на ГХ ІІ стадії в поєднанні зі СІХС та ЦД 2, які були рандомізовані в дві групи. У І групу входили 30 пацієнтів, яким проводилася загальноприйнята базисна терапія. Пацієнтам ІІ групи (35 осіб) перші 6 днів крім базисної терапії проводилася інфузійна терапія Корвітином (0,5 г), а в наступні 6 днів – Тівортіном по 100 мл розчину внутрішньовенно з подальшим переходом на амбулаторний прийом пероральної форми Тівортіна по 10 мл 2 рази на добу протягом двох тижнів.Результати. Використання Корвітину і Тівортіну на тлі базисної терапії призвело до достовірного зменшення концентрації глюкози плазми, імунореактивного інсуліну, індексу НОМА-ІR, малонового альдегіду (МА) плазми та еритроцитів. З боку антиоксидантного захисту відмічено достовірне зростання вмісту глутатіону відновленого, підвищення активності глутатіонпероксидази, каталази. Виявлено достовірне зростання вмісту кінцевих метаболітів монооксиду нітрогену (NO) на 27,3%, ендотеліального судинного фактору росту VEGF-А – на 27%. У контрольній І групі хворих динаміка вивчених показників метаболізму в процесі лікування виявилася несуттєвою.
ОПТИМІЗАЦІЯ АНТИТРОМБОЦИТАРНОЇ ТЕРАПІЇ У ХВОРИХ НА СТАБІЛЬНУ ІШЕМІЧНУ ХВОРОБУ СЕРЦЯ НА ТЛІ НЕАЛКОГОЛЬНОЇ ЖИРОВОЇ ХВОРОБИ ПЕЧІНКИ У СТАДІЇ СТЕАТОГЕПАТИТУ
Authors: Vakalyuk I. I. , Virstyuk N. G. 
Published: June 2018

Вступ. Показник серцево-судинної смертності за умов наявності неалкогольного стеатогепатиту (НАСГ) значно переважає показник смертності від захворювань печінки. Встановлено, що неалкогольна жирова хвороба печінки (НАЖХП) тісно асоціюється з протромботичним станом, що пояснюється безпосередньою участю печінки у гемостазіМета - підвищення ефективності та безпечності антитромбоцитарної терапії (АТТ) у комплексному лікуванні хворих із постінфарктним кардіосклерозом на тлі НАЖХП у стадії стеатогепатиту.Матеріали та методи. Обстежено 211 хворих на стабільну ішемічну хворобу серця (ІХС) ФК ІІ-ІІІ, серед яких виділяли 160 осіб без НАЖХП (І група); 51 особа з НАЖХП у стадії стеатогепатиту (ІІ група). Усім хворим проводили загально-клінічне обстеження, електрокардіографію, ехокардіографію, коронарографію, ультразвукове дослідження печінки, оцінку функціонального стану печінки та тромбоцитарної ланки гемостазу. Хворі отримували стандартну терапію, відповідно до діючих клінічних протоколів. Оцінку ефективності лікування проводили через 3 та 6 місяців терапії.Результати досліджень. Встановлено, що ефективність АТТ за показниками агрегаційної активності тромбоцитів залежить від наявності НАЖХП, тривалості лікування, важкості ураження печінки на тлі НАСГ і, відповідно, обраної схеми диференційованої АТТ. Визначено достатню ефективність АТТ вже через 3 місяці її застосування у хворих на стабільну ІХС без НАЖХП. Натомість, хворі на стабільну ІХС, поєднану з НАЖХП у стадії НАСГ потребують більш тривалого проведення корекції тромбоцитарного гемостазу з обов'язковим застосуванням диференційованого підходу до АТТ відповідно до важкості ураження печінки. Висновки. Ефективність впливу на тромбоцитарну ланку гемостазу за показниками агрегаційної активності тромбоцитів у хворих на стабільну ІХС залежить від наявності НАЖХП і піддається більш важчому контролю при НАСГ. У хворих на стабільну ІХС, поєднану з НАЖХП у стадії стеатогепатиту доцільним є контроль ефективності АТТ кожні 3 місяці її застосування та, за необхідності, проведення її корекції, що передбачає розгляд можливості її посилення чи подвоєння залежно від стану печінки.
ЗМІНИ ПОКАЗНИКІВ ВМІСТУ В КРОВІ ЦИТОКІНІВ ТА ГОМЕОСТАЗУ ЗАЛІЗА ЗА КОМОРБІДНОСТІ ХРОНІЧНОГО ОБСТРУКТИВНОГО ЗАХВОРЮВАННЯ ЛЕГЕНЬ ТА ХРОНІЧНОГО ПІЄЛОНЕФРИТУ В ДИНАМІЦІ КОМПЛЕКСНОГО ЛІКУВАННЯ
Authors: Viligorska K. V. , Khukhlina O. S. , Gaydychuk V. S. 
Published: June 2018

Вступ. Згідно рекомендацій керівництва по діагностиці та лікування хронічного обструктивного захворювання легень (ХОЗЛ) - Global Initiative for Chronic Obstructive Lung Disease (GOLD) комплексна терапія ХОЗЛ та супутніх захворювань, особливо ниркової системи, таких як хронічний пієлонефрит (ХП), сечокам’яна хвороба (СКХ) дозволяє краще контролювати загострення та попереджувати ускладнення. За такої коморбідності хронічне запалення провокує підвищення рівня інтерлейкінів -1β,6 (ІЛ-1β,6), що впливає на зниження рівня транспортних форм заліза – феритину, трансферину, призводячи до клініки сидеропенічного синдрому. Патогенетичні особливості коморбідного ХОЗЛ та ХП є недостатньо вивченими та потребують детального розгляду для досягнення кращих результатів лікування. Мета. Визначення змін показників цитокінового профілю та транспортних форм заліза у пацієнтів із коморбідним ХОЗЛ, ХП та СКХ у динаміці комплексного лікування комбінованим препаратом магнію та піридоксину. Матеріали та методи. Обстежено 37 пацієнтів із хронічним обструктивним захворюванням легень, хронічним пієлонефритом та сечокам’яною хворобою різного ступеня тяжкості. Пацієнти були розподілені на 2 групи дослідження в залежності від отриманого лікування. Окрім стандартного лікування основна група дослідження отримувала терапію препаратом магнію лактату дигідрату 470 мг та піридоксину гідрохлодиду 5 мг. Був проведений порівняльний аналіз рівнів інтерлейкінів-1β та 6, транспортних форм заліза до та після лікування. Результати. В результаті проведених досліджень цитокінового профілю і показників метаболізму заліза у пацієнтів із коморбідними ХОЗЛ, ХП та СКХ, які доповнювали базисну терапію прийомом препарату магнію лактату дигідрату та піридоксину гідрохлориду було зареєстровано підвищення рівня сироваткового заліза у 1,6 рази (p<0,05), порівняно із показниками до лікування та зниження рівнів ІЛ-1β та 6 у 2,0 рази (p<0,05). Покращення самопочуття пацієнтів, позитивна зміна клінічної картини коморбідної патології ХОЗЛ та ХП свідчить про відновлення процесів утворення та транспорту заліза. Висновки. Доповнення стандартної терапії препаратом магнію та піридоксину у пацієнтів із ХОЗЛ та ХП сприяє нормалізації рівня цитокінів, рівнів сироваткового заліза, феритину, покращенню клінічного перебігу захворювань, що вказує на доцільність застосування комплексного препарату магнію та піридоксину у таких пацієнтів.
ГЕПАТОГЕННА ВИРАЗКА ТА ВИРАЗКОВА ХВОРОБА ДВАНАДЦЯТИПАЛОЇ КИШКИ: ОСОБЛИВОСТІ ПСИХОЕМОЦІЙНОГО СТАТУСУ ХВОРИХ.
Authors: Moskal O. M. , Arhij E. J. 
Published: June 2018

Метою даної роботи було вивчення психологічного статусу особистості хворих на виразкову хворобу дванадцятипалої кишки та симптоматичну гепатогенну виразку та виявлення його відмінностей при даних захворюваннях.Матеріали та методи: обстежено 36 хворих, які розділені на дві групи: 22 хворих із хронічними захворюваннями печінки та поєднаною патологією шлунково-кишкового тракту та 14 хворих пептичною виразкою дванадцятипалої кишки. Усім хворим проводились загальноклічні дослідження та для оцінки психологічного статусу були проведені набори анкетних тестів: тест Люшера (тест вибору кольору), тест САН (тест диференційної самооцінки функціонального стану), опитувальник Спілбергера (шкала реактивної та особистісної тривожності) та опитувальник Айзенка (для визначення рівня нейротизму і показників екстра- та інтроверсії). Результати тестування оцінювали в балах. Результати досліджень. За методикою Люшера, як при симптоматичній гепатогенній виразці, так і при виразковій хворобі дванадцятипалої кишки значно підвищена тривога супроводжується нестійкістю емоційної сфери. Загальний стан хворих за даними САН погіршується в обох групах пацієнтів і значно покращується під впливом лікування, хоч далеко не всі показники повністю нормалізуються. Аналізуючи отримані нами дані за методикою Спілбергера, ми спостерігали підвищені рівні реактивної та особистісної тривожності в обох групах хворих та достовірне їх пониження після проведеного лікування. Тест Айзенка в обох групах досліджуваних нами хворих свідчить про односпрямованість психоемоційних порушень у хворих та їх покращення під впливом лікування. Однак, за його результатами психоемоційний профіль жінок, хворих виразковою хворобою дванадцятипалої кишки, погіршується значніше ніж у чоловіків, на відміну від хворих гепатогенною виразкою жінок і чоловіків. Висновки: у обидвох групах обстежених хворих є виражені розлади психоемоційної сфери у вигляді тривожних та депресивних тенденцій, нестійкості емоційної сфери та невротизації особистості, що слід враховувати при проведенні терапії.
РОЛЬ МЕДИЧНОЇ СЕСТРИ У ЛІКУВАЛЬНО-ДІАГНОСТИЧНОМУ ПРОЦЕСІ ПРИ СЕЧОКАМ’ЯНІЙ ХВОРОБІ В УМОВАХ СТАЦІОНАРУ
Authors: Susla O. B. , Ovsiyenko I. P. 
Published: June 2018

Поширеність сечокам’яної хвороби в Україні займає друге місце серед всіх урологічних захворювань. Цей показник за останні 4 роки зріс у 1,2 раза; кількість хворих сягає понад 160 000 осіб, зокрема 973 випадки на 100 000 дорослого населення. Для того, щоб правильно встановити діагноз, пацієнту необхідно пройти комплекс лабораторних та інструментальних обстежень. Медична сестра повинна кваліфіковано допомагати лікарю в діагностиці і лікуванні зазначеної патології.