bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Exploring the use of silica sands and calcite from natural deposits to prepare bioactive glasses
Authors: Alonso Lizette Morejón , García-Menocal José Ángel Delgado , García-Vallés Maite , Manent Salvador Martínez , Balmayor Elizabeth R. , van Griensven Martijn 
Published: October 2018

Abstract
Nowadays bioactive glasses represent one of the most successful bioceramics used for bone tissue restorations. In this work, three types of silica sands (White, Yellow and Gray Sands) and calcite from Cuban natural deposits were employed to synthesize glasses from the system SiO2–CaO–Na2O. The ions released from glasses were evaluated through in vitro tests in Tris-HCl and in simulated body fluids. All sands had purity around 99.2% of SiO2 and contained traces (ppm) of Zr, Cr, Ba, Ce and Sr ions, while calcite raw material had traces of Sr, Cr, Zr, Ce and Zn. All glasses induced a pH change in Tris-HCl from 7.4 to 9 after 24 h; they had similar ion-release behavior in the in vitro solutions tested and showed a significant bioactive performance after 5 h. This work illustrates the potentialities of the use of natural resources to develop medical products when recognized trademark materials are not available.
Лікування рухом, індукованим обмеженням, у реабілітації хворих з наслідками ішемічного інсульту
Authors: Богдановська Н В , Кальонова І В 
Published: October 2018

Актуальність. На сьогодні рання комплексна нейрореабілітація визнана невід’ємним елементом надання медичної допомоги пацієнтам, які перенесли інсульт, здатним зменшити тяжкість його наслідків. Результати досліджень демонструють можливість стимуляції пластичності мозку терапією вимушеними рухами (Constraint-Induced Movement Therapy – CIMT), що проявляється збільшенням кіркового представництва кисті, ступінь якого корелює з поліпшенням функції руки.
Мета дослідження. Вивчення ефективності методики фізичної терапії вимушеними рухами в реабілітації хворих з постінсультними порушеннями рухової функції верхньої кінцівки.
Матеріали та методи. У рамках дослідження нами була застосована терапія рухом, індукованим обмеженням, у 38 хворих у пізньому відновлювальному періоді мозкового інсульту. Групу контролю склали 34 особи; групи були зіставні за статевими, віковими характеристиками, ступенем геміпарезу, давністю інсульту тощо (середній вік хворих склав 63,2 ± 4,8 роки). Критеріями включення в основну групу за характером порушення рухової функції були можливість активного розгинання зап’ястя не менше 20 градусів, суглобів кисті – 10 градусів. Оцінку функціональної активності верхньої кінцівки про- водили за шкалою Фугл-Мейєра (Fugl-Meyer Assessment оf Physical Performance, FMA). Повторне обстеження хворих обох груп проводилось через 4 тижні реабілітації, протягом яких в основній групі застосовувалась мето- дика CIMT тривалістю не менше 4-х годин на день.
Результати дослідження та їх обговорення. Первинне обстеження пацієнтів показало, що в обох групах виявлено ознаки порушення рухової функції верхньої кінцівки за всіма доменами шкали FMA: загальний бал в основній групі склав 39,44 ± 4,37 бала при оптимальному значенні 64 бали, в контрольній – 37,55 ± 3,51 бали. При повторному обстеженні зафіксовано покращення показників рухової функції верхньої кінцівки за доменом “плече – передпліччя” 26,44 ± 1,11 % і 21,96 ± 2,72 % (р < 0,05), за доменом “зап’ястя” – 8,18 ± 0,11 % і 7,21 ± 0,38 % (р < 0,05), за доменом “кисть” – 11,17 ± 0,42 % і 9,53 ± 0,31 % (р < 0,05) в основній та контрольній групах відповідно.
Висновки. Застосування в реабілітації хворих з легкими й помірними парезами руки постінсультного ґенезу методики кінезотерапії з обмеженням функції неушкодженої кінцівки сприяє кращому відновленню рухової функції паретичної руки.
Перспективи подальших досліджень. Подальше вивчення застосування методики CIMT для відновлення рухової функції при синдромі центрального геміпарезу.
Основні показники оцінювання придатності санаторно-курортного закладу для здійснення лікувально-оздоровчого туризму
Authors: Бабов К Д , Дмитрієва Г О , Тихохід Л В , Кубиніна Л В , Рожков В С 
Published: October 2018

Актуальність. Багатий та різноманітний ресурсно-ландшафтний потенціал країни, наявність широкого арсеналу функціонуючих санаторно-курортних закладів, кожний з яких має свої неповторні особливості, потребують постійного удосконалення їхньої діяльності, особливо в сучасних економічних умовах, а саме – спрямування їх на здійснення лікувально-оздоровчого туризму.
Мета дослідження: розробити анкету обстеження санаторно-курортного закладу щодо його придатності до здійснення лікувально-оздоровчого туризму.
Матеріали та методи дослідження. Соціологічні, методи системного аналізу, емпіричні.
Результати дослідження та їх обговорення. Розроблено анкету обстеження санаторно-курортного закладу щодо його можливостей до здійснення лікувально-оздоровчого туризму, яку опрацьовано на 30 оздоровчих закладах різних форм власності та відомчого підпорядкування. Чинниками перспективності закладу для медичного туризму є:
● загальна характеристика санаторно- курортного закладу (назва, адреса, контакти, форма власності, підпорядкованість, кількість ліжок, сезонність, акредитація, географічна, природна, кліматична характеристики й ін.);
● інфраструктурна характеристика (територія, сервіс проживання, харчування, відпочинку);
● медична характеристика (діагностично-інструментальне та лабораторне оснащення);
● лікувальна база (методи лікування, лікувальні кабінети, використання природних лікувальних ресурсів, апаратна фізіотерапія, ЛФК тощо);
● штати (категорія, науковий ступінь, знання іноземної мови);
● наявність умов для оздоровлення та відпочинку (басейн, косметологічний кабінет, СПА-терапія, сауна, концерт- ний зал, екскурсії тощо).
Висновки. Аналіз анкети дозволяє оцінити придатність закладу для здійснення лікувально-оздоровчого туризму.
Перспективи подальших досліджень. Буде визначено напрями медичного туризму, обґрунтовано комплексні програми з різними термінами перебування та створе- но мапу лікувально-оздоровчого туризму на курортах України.
Перспективи використання підземних мінеральних вод Східного регіону України у реабілітації пацієнтів з остеоартрозами та дорсопатіями
Authors: Польщакова Т В , Гуща С Г , Новікова А І 
Published: October 2018

Актуальність. Зміни в суглобах при остеоартрозах (ОА) та остеохондрозі хребта (ОХХ) обумовлені прогресуючими дистрофічними, некробіотичними та репаративними процесами, надходженням токсичних продуктів напіврозпаду продуктів метаболізму, що потребує долучення до процесу систем детоксикації, які активують мінеральні води (МВ). За умов застосування МВ різного катіонно-аніонного складу проявляються особ ливості клінічного впливу на перебіг захворювань.
Мета дослідження: дослідження терапевтичної ефективності від зовнішнього застосування МВ – бромних залізистих розсолів, хлоридних кальцієво-натрієвих, слабкокислих з мінералізацією 40,88 г/дм3 свердловини (свр.) № 1359 с. Вербки Дніпропетровської області у пацієнтів із захворюваннями хребта і суглобів.
Матеріали та методи дослідження. Клінічні, клініко-лабораторні, клініко-функціональні, статистичні.
Результати дослідження та їх обговорення. Бальнеотерапію застосовували у 15 хворих (основа група) на гонартроз, коксартроз II–III cт. з незначним або помірним обмеженням руху, деформуючі дорсопатії з корінцевим синдромом, яким до традиційного курсу санаторно-курортного лікування (фізіотерапія, масаж, ЛФК) додавали курс бальнеотерапії з вказаною МВ (t° від 35 до 37 ºС, від Перспективи використання підземних мінеральних вод Східного регіону України у реабілітації пацієнтів з остеоартрозами та дорсопатіями Польщакова Т. В., Гуща С. Г, Новікова А. І. ДУ «Український науково-дослідний інститут медичної реабілітації та курортології МОЗ України, м. Одеса, Україна 12 хв до 15 хв, 2 дні поспіль, з днем перерви, на курс 12 ванн); 10 хворих (контрольна група), які отримували тільки традиційний курс. Під впливом курсового зовнішнього застосування даної МВ інтенсивність больового синдрому за шкалою ВАШ у суглобах та хребті зменшилась від 5,4 ± 0,2 балів до 4,6 ± 0,2 балів (р < 0,05), лейкоцитозу – від 10,6 ± 0,3 109/1 до 8,6 ± 0,4 109/1 (р < 0,05), ШОЕ – від 11,2 ± 0,4 мм/год до 9,1 ± 0,3 мм/ год (р < 0,05), рівень загального білірубіну у крові – від 15,0 мкмоль/л до 13,8 мкмоль/л на фоні збільшення на 19,8 % рівня прямого білірубіну відносно екскреції загального. У контролі зміни не носили такої вираженої тенденції (загальний білірубін від 15,1 ± 1,2 мкмоль/л до 15,1 ± 0,9 мкмоль/л, прямий від 3,2 ± 0,2 мкмоль/л до 3,5 ± 0,3 мкмоль/л).
Висновки. Застосування даної МВ покращує клінічну картину захворювань, рівень неспецифічних адаптаційних реакцій пацієнтів за даними лейкоцитарних формул, який зріс від 640 ± 127,1 балів до 967,5 ± 241,4 балів, активує метаболізм, дезінтоксикаційну функцію печінки.
Вплив реабілітаційної програми на фізичну активність хворих ожирінням
Authors: Аравіцька М Г 
Published: October 2018

Актуальність. Ожиріння – одне з найпоширеніших хронічних неінфекційних захворювань. Основою його корекції є довготривала зміна стилю життя за рахунок збільшення фізичної активності на тлі модифікації харчування.
Мета дослідження. визначення динаміки фізичної активності хворих на ожиріння під впливом реабілітації.
Матеріали та методи. Проведено опитування 124 осіб другого зрілого віку з аліментарно-конституційним ожирінням (56 – І ступеня, 41 – ІІ ступеня, 27 – ІІІ ступеня, встановленим за індексом маси тіла) та 63 осіб без ознак ожиріння. Для оцінки рівня фізичної активності застосовували International Physical Activity Questionnaire (IPAQ) у скороченому варіанті. Тестування хворих ожирінням проводили до та після впровадження річної індивідуально-орієнтованої комплексної програми реабілітації, що включала збільшення фізичної активності, зміну стилю харчування, рефлексотерапію, масаж, покращення психоемоційного стану, вироблення свідомого активного ставлення до процесу схуднення.
Результати дослідження та їх обговорення. Для хворих на ожиріння І–ІІІ ступеня важкості притаманний вірогідно нижчий рівень фізичної активності, прямо пропорцій ний ступеню ожиріння, порівняно з особами з нормальною масою тіла. Відповідно найбільший ступінь гіподинамії виявлявся у хворих ожирінням ІІІ ступеня. Річне впровадження індивідуально-орієнтованої комплексної програми реабілітації дозволило досягнути статистично значущого (р < 0,05) покращення відносно вихідних показників усіх досліджу- ваних параметрів фізичної активності (інтенсивної, помірної, ходи пішки) осіб з ожирінням. Хворі ожирінням І ступеня досягли рівня фізичної активності осіб з нормальною масою тіла (р < 0,05). Найбільший приріст тижневих енерговитрат виявили хворі ожирінням ІІІ ступеня, переважно за рахунок виконання інтенсивної фізичної активності.
Висновки. Внаслідок впровадження розробленої комплексної реабілітаційної про- грами визначено статистично значуще збільшення всіх видів фізичної активності хворих ожирінням І–ІІІ ступеня порівняно з вихідним результатом.
Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленому дослідженні впливу засобів реабілітації на стан організму хворих ожирінням.
Реабілітація хворих на хронічний неспецифічний біль у нижній ділянці спини
Authors: Бабов К Д , Косоверов Є О , Зоярнюк О С 
Published: October 2018

Актуальність. Зростаюча розповсюдженість хронічного неспецифічного болю у нижній ділянці спини (ХНБНДС), а також численна кількість ускладнень, розвиток резистентності при тривалій медикаментозній терапії зумовлює важливість застосування нефармакологічних методів відновлювального лікування у даного контингенту хворих.
Мета дослідження: розробка та вивчення ефективності реабілітаційних комплексів на основі методів фізичної реабілітації та преформованих чинників у відновлювальній терапії хворих на ХНБНДС.
Матеріали і методи дослідження: Під нашим спостереженням перебувало 28 хворих з ХНБНДС. Для об’єктивізації больового синдрому та контролю за ефективністю терапії використано візуальну аналогову шкалу (ВАШ). Інтенсивність больового синдрому у хворих становила 5–7 балів за даними ВАШ. При обстеженні неврологічного статусу було виявлено ознаки міофасціального больового синдрому (МФСБ). Усім пацієнтам було призначено патогенетично обґрунтований реабілітаційний комплекс із багаторівневим впливом на механізм розвитку хронічного болю: ЛФК з модифікацією рухової активності та методиками, спрямованими на відновлення рухового стереотипу сполучнотканинний масаж, голкорефлексотерапію, трансорбітальний електрофорез брому, магнітно-лазерну терапію за методиками багаторівневої дії, ультрафонофорез хондропротекторів на поперекову ділянку хребта.
Результати дослідження та їх обговорення. За результатами аналізу, у 21 (73 %) пацієнта інтенсивність больового синдрому за ВАШ зменшилась до 1–2 балів, що відповідало больовому синдрому слабкої інтенсивності. У неврологічному статусі спостерігалася позитивна динаміка в рефлекторній діяльності, зменшення м’язового тонусу, покращення рухової активності.
Висновки. Зважаючи на складність і багаторівневість патогенезу ХНБНДС, сучасний підхід до його лікування полягає в комплексному застосуванні нефармакологічних методів відновлювальної терапії.
Перспективи подальших досліджень. Полягають у розробці, апробації та подальшому впровадженні реабілітаційних комплексів з використанням методів фізичної реабілітації та преформованих фізичних чинників у хворих на ХНБНДС.
Досвід застосування галоаерозольтерапії в реабілітації хворих на бронхіальну астму
Authors: Косовєров Є О , Степанова В С , Новікова А І 
Published: October 2018

Актуальність. Методи медикаментозної терапії захворювань органів дихання чітко регламентовані міжнародними і національними протоколами. Проте розробка нових та оптимізація вже відомих методів реабілітації із застосуванням немедикаментозних методів дуже актуальна, особливо для пацієнтів з алергічними захворюваннями.
Мета дослідження: обґрунтування доцільності призначення галоаерозольтерапії (ГАТ) хворим на бронхіальну астму (БА).
Матеріали та методи дослідження. В основу роботи покладено аналіз клінічних спостережень за 46 пацієнтами віком від 14 до 50 років із БА, що проходили курс ГАТ. Курс складався з 15–20 щоденних сеансів тривалістю 20–60 хв. Нами було проаналізовано результати 46 тестів контролю над астмою (ACQ-5). Тестування проводили дворазово, перед лікуванням та через рік після завершення лікування.
Результати дослідження та їх обговорення. Середній результат тесту ACQ-5 складав на початку лікування 1,36 ± 0,11 балів, наприкінці лікування – 0,96 ± 0,06 балів (р < 0,001). Дослідження показало значну ефективність застосування ГАТ у 75 % випадків у вигляді повного контролю над астмою (0,62 ± 0,04 балів). У 21 % хворих отримано задовільну ефективність перебігу захворювання (0,83 ± 0,07 балів). Близько 3 % (1,26 ± 0,1 балів) пацієнтів мали несуттєвий ефект. Впровадження методу галоаерозольтерапії є актуальним для реабілітації в амбулаторних умовах, особливо для пацієнтів, які не мають можливості отримати санаторнокурортне лікування.
Висновки. Застосування опанованих на базі поліклініки реабілітаційних комплексів з ГАТ при лікуванні пацієнтів із БА та алергічними захворюваннями оптимізує методологію надання медичної допомоги хворим вказаної нозологічної групи.
Перспективи подальших досліджень. Планується проведення досліджень, спрямованих на вивчення можливостей для диференційованого призначення методу, з урахуванням ступеня тяжкості захворювання та коморбідної патології.
Фізична терапія дітей молодшого шкільного віку з типовою вродженою клишоногістю
Authors: Ціж Л М , Романчишин І 
Published: October 2018

Актуальність. Вроджена клишоногість займає одне з перших місць за поширеністю серед вроджених аномалій опорно-рухового апарату. Важливо оцінити функціональні можливості ураженої стопи, опорну функцію для правильного підбору лікувальних та реабілітаційних заходів.
Мета дослідження: проаналізувати вплив фізичної терапії на показники функціонального стану опорно-рухового апарату дітей молодшого шкільного віку з вродженою клишоногістю.
Матеріали та методи. У дослідженні брали участь 12 дітей, які проходили курс фізичної терапії за удосконаленою методикою, що включала ЛФК, масаж, фізіотерапію та ортопедичні засоби. ЛФК проводилась у формі лікувальної гімнастики, самостійних занять та лікувальної ходьби.
Використовували гоніометрію, мануальне м’язове тестування, плантографію, оцінку інтенсивності болю за ВАШ, антропометрію, шкалу оцінки якості життя дітей Пірса – Харріса, середнє арифметичне значення, середнє квадратичне відхилення, вірогідність різниці за критерієм Стьюдента, зіставлення одновимірних показників у процентах.
Результати дослідження та їх обговорення. Аналіз плантограм за методом І. М. Чижина показав значну різницю у довжині та ширині стопи, зміни у висоті підйому стопи та відхилення кута п’ятки. За час дослідження амплітуда згинання стопи збільшилася з 71 до 83 % від меж норми, амплітуда розгинання стопи збільшилася з 52 до 63 % від меж норми. Найбільші обмеження спостерігалися в еверсії стопи, яка за час дослідження збільшилася на 8 %. Збільшилася сила розгиначів стопи. Спостерігали покращення рівноваги та збільшення часу утримання певного положення стоячи. Якість життя у сферах «щастя» та «задоволеність» склала 13,5 бали при нормі 15.
Висновки. Удосконалена методика сприяла змінам функціонального стану ОРА. Перспективи подальших досліджень: вивчення питання якості життя дітей з даною патологією.
Механізм нейропластичності в осіб із черепно-мозковою травмою
Authors: Драцюк М В 
Published: October 2018

Актуальність. При пошкодженні головного мозку в ньому виникають значні зміни в частинах, які відносяться до вогнища ураження чи віддалені від них, але структурно-функціонально пов’язані з ним. Нейропластичністю називають здатність мозку видозмінювати свої структури, як реакцію пристосування у відповідь на зміну зовнішнього середовища, життєдіяльності чи пошкодження. Вона лежить в основі діяльності мозку здорових і в основі відновлення функцій при пошкодженні тих чи інших ділянок мозку.
Мета дослідження: проаналізувати сучасний погляд на механізм нейропластичності в осіб із черепно-мозковою травмою.
Матеріали та методи. Теоретичний аналіз і узагальнення даних науково-методичної літератури та всесвітньої інформаційної мережі Інтернет.
Результати дослідження та їх обговорення. Різні відділи центральної нервової системи (ЦНС) мають різний нейропластичний потенціал: найбільш пластичною частиною ЦНС вважають кору головного мозку, що зумовлено різноманітним складом клітинних елементів та їх зв’язків. Окрім того, має значення функціональне зонування кори головного мозку: з одного боку, чітка локалізація в певних зонах, з іншого – паралельні зони перекриття, що в першу чергу характерно для таких функцій, як увага, складні рухові акти, мовлення. Після пошкодження пластичні зміни мозку виникають як пряма відповідь на структурне пошкодження чи як результат інтервенції [1]. Найпростішою формою нейропластичності є звикання, яке характеризується зменшенням деяких рефлекторних рухів у відповідь на повторні подразнення [4]. Це так зване короткочасне звикання, яке триває декілька секунд. Однак при довготривалих повтореннях ці зміни носитимуть уже довготривалий ефект. Фізичні вправи є прикладом використання механізму нейропластичності: при багаторазовому повторенні у хворого виникає звикання до певного типу руху. Пластичність може змінюватися внаслідок дії зовнішнього подразника. Важливим завданням нейрореабілітації є вивчення можливості управління нейропластичними процесами за допомогою різних методів і засобів фізичної терапії в осіб із ЧМТ [2].
Висновок. Концепція пластичності відіграє важливу роль у роботі фізичного терапевта в неврології, тому що більшість мето- дів базуються на основі знань про вроджений механізм пластичності.
Системний підхід до комплексного застосування методик реабілітації та технічних засобів для дітей з ДЦП
Authors: Салєєва А Д , Чернишова І М , Логвін Г Б , Данильчук А В 
Published: October 2018

Актуальність. Понад 90 тис. дітей з інвалідністю в Україні, хворих на церебральний параліч, мають обмеження функцій опороспроможності та пересування, що ускладнює їх соціальну адаптацію в суспільстві. З них близько 14 тис. проходять курси реабілітації в 126 центрах соціальної реабілітації для дітей з інвалідністю Мінсоцполітики. На даний час не існує системного методологічного підходу до раціонального їх призначення, що ускладнює роботу реабілітаційних центрів.
Метою нашої роботи було створення системи раціонального призначення методик фізичної реабілітації та технічних засобів реабілітації (ТЗР) у дітей з ДЦП.
Матеріали та методи. У систему було покладено класифікацію великих моторних функцій дитини (GMFCS), засновану на етапах її моторного розвитку в певному віці. З метою систематизації реабілітаційних заходів, конкретизації ТЗР був розроблений алгоритм вибору методик фізичної реабілітації і ТЗР залежно від віку дитини та ступеня обмеження її рухових функцій. Були визначені: мета реабілітації, рекомендовані реабілітаційні методики, вид ТЗР та очікуваний ефект для кожної групи дітей відповідного рівня рухової активності та віку (до 2-х років, від 2 до 4 років, від 4 до 6 років, від 6 років).
Результати дослідження та їх обговорення. Система пройшла апробацію в УкрНДІ протезування і чотирьох реабілітаційних центрах та показала свою ефективність в організації реабілітаційної допомоги дітям з ДЦП. Система є допоміжним засобом для правильного вибору методик фізичної реабілітації та ТЗР, що відповідає руховому статусу та віку дитини з ДЦП.
Висновки. Отримані результати застосування системи в практиці дозволяють рекомендувати систему раціонального призначення методик фізичної реабілітації та ТЗР для дітей з ДЦП залежно від рівня рухової активності й віку дитини для широкого застосування в центрах соціальної реабілітації.
Перспективи подальших досліджень: систематизація методик фізичної реабілітації та ТЗР для дітей з в’ялими парезами.
Відновлення та корекція рухової активності методом біологічного зворотного зв’язку
Authors: Чернишова І М , Костинська О М , Луценко О В , Логвін Г В 
Published: October 2018

Актуальність. Можливості фізичної реабілітації пацієнтів з обмеженням фізичних можливостей значно поширилися завдяки застосуванню в комплексній програмі реабілітації методів і технологій, які базуються на принципах зворотного зв’язку (БЗЗ).
Мета дослідження: огляд сучасних видів та можливостей систем реабілітації з БЗЗ.
Матеріали і методи. Проведення аналізу доступної інформації про сучасні системи БЗЗ.
Результати дослідження та їх обговорення. Механізм дії БЗЗ полягає у безперервному моніторингу в режимі реального часу певних фізіологічних показників і свідоме управління ними за допомогою мультимедійних, ігрових та інших прийомів у заданій області значень, що дозволяє проводити тренування не тільки когнітивних функцій, але й рухових можливостей пацієнта згідно з завданням та отриманою інформацією. В результаті здійснюється тренування заданої групи м’язів і формування нового, найбільш оптимального рухового стереотипу. В реабілітації пацієнтів з порушенням функції опорно-рухового апарату в якості зворотного зв’язку застосовується електроміографія (ЕМГ), ультразвукове зображення в режимі реального часу, гоніометрія, відеоспостереження і тензометрія. В реабілітації з застосуванням БЗЗ, крім параметрів ЕМГ, застосовуються також показники електроенцефалографії, частоти дихання і пульсу.
Висновки.

БЗЗ застосовується для відновлення рухової функції скелетних м’язів після перенесеного інсульту, хірургічних втручань, травм, після пошкодження спинного мозку, при дитячому церебральному паралічі (ДЦП), при больовому синдромі й інших нервово-м’язових порушеннях.
БЗЗ може бути застосований як для збільшення активності слабкого або паретичного м’яза, так і для зниження спастичного тонусу.
Сучасні системи БЗЗ є багатоканальними і застосовуються для корекції декількох функцій.
Перспективи подальших досліджень полягають в оцінці результатів застосування БЗЗ при різній патології.