bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Characteristics and treatment strategies for severe tricuspid regurgitation
Authors: Ingraham Brenden S , Pislaru Sorin V , Nkomo Vuyisile T , Nishimura Rick A , Stulak John M , Dearani Joseph A , Rihal Charanjit S , Eleid Mackram F 
Published: May 2019

ObjectiveThis study aimed to identify characteristics, spectrum of tricuspid regurgitation (TR) severity and treatment patterns in patients considered for intervention of severe TR at a tertiary centre. The population being considered for TR intervention is currently not well defined and the role of transcatheter interventions is unclear.MethodsThe study involved 87 patients with severe TR considered for intervention from 1 March 2016 to 12 November 2018 at Mayo Clinic. Patients receiving medications alone were compared with those receiving intervention to identify patterns in demographics, clinical/echocardiographic associations and survival.ResultsMean age was 80±9 (56% female), 93% had atrial fibrillation and 64% had chronic kidney disease ≥3 a. Follow-up was 331±276 days; 95% were symptomatic with 6 min walk distance of 270±110 m. Loop diuretics were used in 93%; aldosterone antagonists in 35%. Mean tricuspid annular plane systolic excursion was 15.6±3.8 mm, effective regurgitant orifice area (EROA) 82±32 mm2and stroke volume index 39±11 mL/m2; 48% had at least moderate right ventricular (RV) dysfunction, and 75% did not undergo intervention. Patients receiving intervention showed trends towards larger EROA (93±33 vs 75±31 mm2), better right ventricular function and more severe symptoms. Overall group 30-day and 1-year survival were 100% and 76%, respectively.ConclusionsPatients with severe TR considered for intervention are commonly elderly with atrial fibrillation, advanced TR and RV dysfunction; 75% were treated with medications alone and not offered intervention. Patients with greater EROA, better RV function and more severe symptoms were more likely to receive intervention. These findings have implications for future trial design.
Information Diffusion on Complex Networks: A Novel Approach Based on Topic Modeling and Pretopology Theory
Authors: Ho Thi Kim Thoa , Bui Quang Vu , Bui Marc 
Published: May 2019

In this research, we exploit a novel approach for propagation processes on a network related to textual information by using topic modeling and pretopology theory. We first introduce the textual agent’s network in which each agent represents a node which contains specific properties, particularly the agent’s interest. Agent’s interest is illustrated through the topic’s probability distribution which is estimated based on textual information using topic modeling. Based on textual agent’s network, we proposed two information diffusion models. The first model, namely Textual-Homo-IC, is an expanded model of independent cascade model in which the probability of infection is formed on homophily that is measured based on agent’s interest similarity. In addition to expressing the Textual-Homo-IC model on the static network, we also reveal it on dynamic agent’s network where there is transformation of not only the structure but also the node’s properties during the spreading process. We conducted experiments on two collected datasets from NIPS and a social network platform, Twitter, and have attained satisfactory results. On the other hand, we continue to exploit the dissemination process on a multi-relational agent’s network by integrating the pseudo-closure function from pretopology theory to the cascade model. By using pseudo-closure or stochastic pseudo-closure functions to define the set of neighbors, we can capture more complex kind of neighbors of a set. In this study, we propose the second model, namely Textual-Homo-PCM, an expanded model of pretopological cascade model, a general model for information diffusion process that can take place in more complex networks such as multi-relational networks or stochastic graphs. In Textual-Homo-PCM, pretopology theory will be applied to determine the neighborhood set on multi-relational agent’s network through pseudo-closure functions. Besides, threshold rule based on homophily will be used for activation. Experiments are implemented for simulating Textual-Homo-PCM and we obtained expected results. The work in this paper is an extended version of our paper [T. K. T. Ho, Q. V. Bui and M. Bui, Homophily independent cascade diffusion model based on textual information, in Computational Collective Intelligence, eds. N. T. Nguyen, E. Pimenidis, Z. Khan and B. Trawiski, Lecture Notes in Computer Science, Vol. 11055 (Springer International Publishing, 2018), pp. 134–145] presented in ICCCI 2018 conference.
Radiation-Induced DNA Damage Cooperates with Heterozygosity of TP53 and PTEN to Generate High-Grade Gliomas
Authors: Todorova Pavlina K. , Fletcher-Sananikone Eliot , Mukherjee Bipasha , Kollipara Rahul , Vemireddy Vamsidhara , Xie Xian-Jin , Guida Peter M. , Story Michael D. , Hatanpaa Kimmo , Habib Amyn A. , Kittler Ralf , Bachoo Robert , Hromas Robert , Floyd John R. , Burma Sandeep 
Published: May 2019

Abstract

Glioblastomas are lethal brain tumors that are treated with conventional radiation (X-rays and gamma rays) or particle radiation (protons and carbon ions). Paradoxically, radiation is also a risk factor for GBM development, raising the possibility that radiotherapy of brain tumors could promote tumor recurrence or trigger secondary gliomas. In this study, we determined whether tumor suppressor losses commonly displayed by patients with GBM confer susceptibility to radiation-induced glioma. Mice with Nestin-Cre-driven deletions of Trp53 and Pten alleles were intracranially irradiated with X-rays or charged particles of increasing atomic number and linear energy transfer (LET). Mice with loss of one allele each of Trp53 and Pten did not develop spontaneous gliomas, but were highly susceptible to radiation-induced gliomagenesis. Tumor development frequency after exposure to high-LET particle radiation was significantly higher compared with X-rays, in accordance with the irreparability of DNA double-strand breaks (DSB) induced by high-LET radiation. All resultant gliomas, regardless of radiation quality, presented histopathologic features of grade IV lesions and harbored populations of cancer stem-like cells with tumor-propagating properties. Furthermore, all tumors displayed concomitant loss of heterozygosity of Trp53 and Pten along with frequent amplification of the Met receptor tyrosine kinase, which conferred a stem cell phenotype to tumor cells. Our results demonstrate that radiation-induced DSBs cooperate with preexisting tumor suppressor losses to generate high-grade gliomas. Moreover, our mouse model can be used for studies on radiation-induced development of GBM and therapeutic strategies.

Significance:
This study uncovers mechanisms by which ionizing radiation, especially particle radiation, promote GBM development or recurrence.
Single and Dual Targeting of Mutant EGFR with an Allosteric Inhibitor
Authors: To Ciric , Jang Jaebong , Chen Ting , Park Eunyoung , Mushajiang Mierzhati , De Clercq Dries J.H. , Xu Man , Wang Stephen , Cameron Michael D. , Heppner David E. , Shin Bo Hee , Gero Thomas W. , Yang Annan , Dahlberg Suzanne E. , Wong Kwok-Kin , Eck Michael J. , Gray Nathanael S. , Jänne Pasi A. 
Published: May 2019

Abstract

Allosteric kinase inhibitors offer a potentially complementary therapeutic strategy to ATP-competitive kinase inhibitors due to their distinct sites of target binding. In this study, we identify and study a mutant-selective EGFR allosteric inhibitor, JBJ-04-125-02, which as a single agent can inhibit cell proliferation and EGFRL858R/T790M/C797S signaling in vitro and in vivo. However, increased EGFR dimer formation limits treatment efficacy and leads to drug resistance. Remarkably, osimertinib, an ATP-competitive covalent EGFR inhibitor, uniquely and significantly enhances the binding of JBJ-04-125-02 for mutant EGFR. The combination of osimertinib and JBJ-04-125-02 results in an increase in apoptosis, a more effective inhibition of cellular growth, and an increased efficacy in vitro and in vivo compared with either single agent alone. Collectively, our findings suggest that the combination of a covalent mutant–selective ATP-competitive inhibitor and an allosteric EGFR inhibitor may be an effective therapeutic approach for patients with EGFR-mutant lung cancer.

Significance:
The clinical efficacy of EGFR tyrosine kinase inhibitors (TKI) in EGFR-mutant lung cancer is limited by acquired drug resistance, thus highlighting the need for alternative strategies to inhibit EGFR. Here, we identify a mutant EGFR allosteric inhibitor that is effective as a single agent and in combination with the EGFR TKI osimertinib.
This article is highlighted in the In This Issue feature, p. 813
РЕТРОСПЕКТИВНИЙ АНАЛІЗ АНАМНЕЗУ ЖІНОК З ТРУБНО-ПЕРИТОНЕАЛЬНОЮ ФОРМОЮ БЕЗПЛІДДДЯ
Authors: Bagatko O. V. 
Published: May 2019

Мета. Вивчити особливості анамнезу жінок репродуктивного віку з трубно-перитонеальною формою безпліддя.
Матеріали та методи. Проаналізовано медичну документацію 121-ї пацієнтки репродуктивного віку з трубно-перитонеальним безпліддям, які звернулися для лікування безпліддя методами ВРТ та 50 гінекологічно здорових жінок. Були оцінені дані про соматичний, репродуктивний та гінекологічний анамнез, вік та соціальний статус.
Результати. Аналіз соматичного анамнезу обстежених жінок показав, що жінки з трубно-перитонеальним безпліддям значно частіше страждали на запальні процеси сечовидільної системи; хронічні захворювання дихальної сиситеми. Значна частка пацієнток з безпліддям відмічали наявність болів під час менструації, та рясні менструації.
Найбільш розповсюдженими у обстежених пацієнток були запальні захворювання піхви (53,7 %) та тазових органів (77,7 %), майже половина пацієнток мали повторні епізоди вказаної патології (45,7 %). Кожна четверта обстежена в минулому була прооперована на тазових органах (26,5 %). Народжували лише 26,5 % пацієнток з безпліддям, а в контрольній групі – 60,0 % (p<0,05), а частота мимовільних викиднів була вних в чотири рази більше (16,5 % у порівнянні з 4,0 %, p<0,05).
Висновки. Наявність в анамнезі запальних захворювань сечовидільної та репродуктивної системи, хронічних захворювань дихальної системи, мимовільних абортів та позаматкових вагітностей, оперативних втручань на тазових органах, рясних та болісних менструацій є фактором ризику розвитку трубно-перитонеального безпліддя.
МЕДИКО-СОЦІАЛЬНІ АСПЕКТИ ВІДНОВНОГО ЛІКУВАННЯ ХВОРИХ НА ІНФАРКТ МІОКАРДА З КОМОРБІДНИМ ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ
Authors: Levytska L. V. 
Published: May 2019

Мета: встановити критерії готовності до реабілітації хворих на інфаркт міокарда залежно від наявності супутнього цукрового діабету з врахуванням особливостей функціонального стану організму.
Матеріали і методи. Обстежено 371 хворого на гострий інфаркт міокарда з коморбідною патологією. Діагностику, лікування та реабілітацію пацієнтів проводили відповідно до чинних протоколів.
Результати. Поглиблений статистичний аналіз дозволив підтвердити описаний іншими дослідниками вплив супутнього цукрового діабету на різні функціональні системи організму хворого на гострий інфаркт міокарда та виявити нові маркерні показники, які можуть бути використані для контролю метаболічних, гемодинамічних та регуляторних порушень при відновленні здоров’я у хворих на інфаркт міокарда. Окрім глюкози, як традиційного маркера супутнього цукрового діабету, ними виявилися рівень фібриногену, міжнародне нормалізоване відношення швидкості осідання еритроцитів, кількість лімфоцитів у периферійній крові, тривалість анамнезу артеріальної гіпертензії та індекс коморбідності Чарльсона. Стосовно ускладнень інфаркту міокарда, які переважають у хворих на цукровий діабет, то в них більш часто діагностували серцеву астму, аневризму лівого шлуночка і синдром Дреслера.
Висновки. 1. Поєднання інфаркту міокарда з коморбідним цукровим діабетом є незалежним предиктором гіршого функціонального стану організму, в таких хворих найчастіше розвиваються ускладнення інфаркту міокарда та серцева недостатність, що потребує більш ретельного контролю за маркерними функціональними показниками, а також індивідуального підходу в проведенні реабілітаційних заходів.
2. Інтегральним показником для оцінки функціонального стану хворого при плануванні реабілітаційних заходів може слугувати індекс коморбідностіЧарльсона, який відображає кількісний ступінь коморбідності у хворих на інфаркт міокарда в поєднанні з цукровим діабетом.
ПОРІВНЯЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА ПРОТОКОЛІВ СТИМУЛЯЦІЇ ОВУЛЯЦІЇ З ВИКОРИСТАННЯМ АГОНІСТІВ ТА АНТАГОНІСТІВ ГОНАДОТРОПІН-РИЛІЗИНГ-ГОРМОНІВ У ПРОГРАМАХ ДОПОМІЖНИХ РЕПРОДУКТИВНИХ ТЕХНОЛОГІЙ (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ)
Authors: Khmil M. S. , Khmil S. V. , Chudiyovych N. Ya. , Khmil-Doswald A. S. 
Published: May 2019

Мета: провести аналіз сучасної вітчизняної та зарубіжної літератури відносно протоколів стимуляції овуляції з використанням агоністів та антагоністів гонадотропін-рилізинг гормонів в програмах допоміжних репродуктивних технологій. Оцінити їх ефективність та безпечність. Порівняти переваги та недоліки кожного із них.
Матеріали і методи. У дослідженні використано бібліосемантичний та аналітичний методи. Під час виконання дослідження було проведено огляд та проаналізовано 23 джерела сучасної вітчизняної та зарубіжної літератури щодо вибору оптимального протоколу контрольованої стимуляції овуляції в циклах екстракорпорального запліднення.
Результати. Контрольована оваріальна стимуляція є першим та одним із найважливіших етапів екстракорпорального запліднення. Тактика вибору оптимального протоколу контрольованої стимуляції овуляції має бути строго індивідуальною. На сьогодні існує безліч видів протоколів стимуляції суперовуляції у пацієнтів, щоякі проходять лікування безпліддя в програмах екстракорпорального запліднення. Кожен із цих протоколів має свої переваги та недоліки, проте найчастіше використовуваними в клінічній практиці є протоколи стимуляції суперовуляції з використанням агоністів та антагоністів гонадотропін-рилізинг-гормонів (ГнРГ). Хоча питання відносно механізму дії агоністів та антагоністів ГнРГ добре відомий, але до сих пір немає чіткої відповіді про те, який аналог дає кращі результати в клінічній практиці.
Висновки. Протоколи з використанням антагоністів гонадотропін-рилізинг-гормону є значно безпечнішими, оскільки їх використання суттєво знижує частоту виникнення синдрому гіперстимуляції яєчників за рахунок можливості маневрування при виборі тригера. Є комфортнішими для пацієнтів за рахунок коротшої тривалості та нижчої вартості стимуляції овуляції. Є ефективними у жінок із поганою (бідною) відповіддю на контрольовану стимуляцію яєчників та наявністю синдрому полікістозних яєчників. Натомість при використанні довгих протоколів з агоністами ГнРГ спостерігали вищу частоту настання вагітності.
Assessment of Significant Wave Height in the Taiwan Strait Measured by a Single HF Radar System
Authors: Cai Linghui , Shang Shaoping , Wei Guomei , He Zhigang , Xie Yanshuang , Liu Ke , Zhou Tao , Chen Jinquan , Zhang Feng , Li Yan 
Published: May 2019

AbstractDual high-frequency (HF) radar systems are often used to provide measurements of waves, winds, and currents. In this study, the accuracy of wave measurements using a single HF radar system (OS081H-A) was explored using datasets obtained during 5–27 January 2014 in the southwestern Taiwan Strait. We selected the study region as an area with >90% coverage (i.e., the range was <100 km). Qualitative and quantitative intercomparison of wave measurements (by the radar and five buoys) and wave model products [from the Simulating Wave Nearshore (SWAN) model] were conducted. Intercomparison of the modeled and in situ significant wave height Hs showed that the model-predicted Hs could be considered to be acceptable for use as “sea truth” to evaluate the radar-derived Hs, with mean bias from −0.45 to −0.16 m, mean absolute error (MAE) of 0.24–0.45 m, and root-mean-square error of 0.31–0.54 m. It was found that the MAE of radar-derived Hs was ≤ 1 m for 86% of the sector (except at the edge of sector) when the model-predicted Hs was ≥ 1.5 m. In particular, the MAE was less than 0.6 m for 63% of the sector, which was mainly distributed in the area with a bearing from −50° to +70° and a range of 20–70 km. The results are promising, but more work is needed. We employed a spatial distribution function for the MAE of the radar-derived Hs over the sample duration based on range, bearing, and mean radar-derived Hs.
Relationship Between Perfectionism and Depression Among Chinese College Students With Self-Esteem as a Mediator
Authors: Chai Ling , Yang Wenhui , Zhang Jie , Chen Shuyu , Hennessy Dwight A. , Liu Yanzheng 
Published: May 2019

Objectives This study is designed to examine the mediating role of self-esteem (SE) in the relationship between perfectionism and depression among a nonclinical sample of 918 Chinese college students. Methods Participants completed a questionnaire battery that included measures of perfectionism (Almost Perfect Scale-Revised), depression (Center for Epidemiologic Studies Depression), and self-esteem (The Rosenberg Self-Esteem Scale). Results The results showed that maladaptive perfectionism significantly and positively predicted depression, while adaptive perfectionism and self-esteem negatively predicted depression. More importantly, self-esteem partially mediated the prediction of depression from both adaptive perfectionism and maladaptive perfectionism. Conclusion Self-esteem was a significant mediator on the relationship between perfectionism and depression. Elevating student self-esteem may be a way of reducing depression, particularly among maladaptive perfectionists.
Impact of the crural diaphragm thickness on pulmonary function after lobectomy
Authors: Ota Hideki , Matsumoto Hidekazu 
Published: May 2019

Objective The crural diaphragm is responsible for pulmonary ventilation in the early period after lobectomy. However, the role of its thickness in pulmonary ventilation remains unclear. We investigated the impact of crural diaphragm thickness on pulmonary oxygenation and gas exchange early after lobectomy. Methods We enrolled 32 patients with non-small-cell lung cancer who underwent video-assisted thoracoscopic lobectomy. Crural diaphragm thickness was defined as the average of the maximum thicknesses of the right and left crural diaphragm at the level of the median arcuate ligament on computed tomography. Pulmonary oxygenation and gas exchange were evaluated by the ratio of arterial oxygen tension/fraction of inspiratory oxygen and alveolar-arterial oxygen difference on the second postoperative day. Results Crural diaphragm thickness of 7.0 ± 1.7 mm was associated with vital capacity. After lobectomy, arterial oxygen tension/fraction of inspiratory oxygen decreased significantly and alveolar-arterial oxygen difference increased significantly. Five patients with oxygen saturation via pulse oximetry ≤92% had a lower arterial oxygen tension/fraction of inspiratory oxygen and higher alveolar-arterial oxygen difference than the others. Crural diaphragm thickness in these patients was less than in the others (5.5 ± 1.9 vs. 7.3 ± 1.5 mm, p = 0.033). In multivariate analysis, crural diaphragm thickness remained an independent factor affecting arterial oxygen tension/fraction of inspiratory oxygen and alveolar-arterial oxygen difference ( p = 0.044, p = 0.049). Crural diaphragm thickness was positively associated with arterial oxygen tension/fraction of inspiratory oxygen and negatively associated with alveolar-arterial oxygen difference. Conclusion Crural diaphragm thickness affects pulmonary ventilation early after lobectomy.
Bone marrow mesenchymal stem cells overexpressing GATA-4 improve cardiac function following myocardial infarction
Authors: He Ji-Gang , Li Hong-Rong , Li Bei-Bei , Xie Qiao-Li , Yan Dan , Wang Xue-Juan 
Published: May 2019

Introduction: The present study aimed to examine whether GATA-4 overexpressing bone marrow mesenchymal stem cells can improve cardiac function in a murine myocardial infarction model compared with bone marrow mesenchymal stem cells alone. Methods: A lentiviral-based transgenic system was used to generate bone mesenchymal stem cells which stably expressed GATA-4 (GATA-4-bone marrow mesenchymal stem cells). Apoptosis and the myogenic phenotype of the bone marrow mesenchymal stem cells were measured using Western blot and immunofluorescence assays co-cultured with cardiomyocytes. Cardiac function, bone marrow mesenchymal stem cell homing, cardiac cell apoptosis, and vessel number following transplantation were assessed, as well as the expression of c-Kit. Results: In GATA-4-bone marrow mesenchymal stem cells-cardiomyocyte co-cultures, expression of myocardial-specific antigens, cTnT, connexin-43, desmin, and α-actin was increased compared with bone marrow mesenchymal stem cells alone. Caspase 8 and cytochrome C expression was lower, and the apoptotic rate was significantly lower in GATA-4 bone marrow mesenchymal stem cells. Cardiac function following myocardial infarction was also increased in the GATA-4 bone marrow mesenchymal stem cell group as demonstrated by enhanced ejection fraction and left ventricular fractional shortening. Analysis of the cardiac tissue revealed that the GATA-4 bone marrow mesenchymal stem cell group had a greater number of DiR-positive cells suggestive of increased homing and/or survival. Transplantation with GATA-4-bone marrow mesenchymal stem cells significantly increased the number of blood vessels, decreased the proportion of apoptotic cells, and increased the mean number of cardiac c-kit-positive cells. Conclusion: GATA-4 overexpression in bone marrow mesenchymal stem cells exerts anti-apoptotic effects by targeting cytochrome C and Fas pathways, promotes the aggregation of bone marrow mesenchymal stem cells in cardiac tissue, facilitates angiogenesis, and effectively mobilizes c-kit-positive cells following myocardial infarction, leading to the improvement of cardiac function after MI.
Gaming the system: using transactional analysis to explore dysfunctional processes in clinical supervision
Authors: Muller Tony , Suetani Shuichi , Cutbush Jimsie , Parker Stephen 
Published: May 2019

Objective: This paper discusses the ongoing relevance of concepts derived from transactional analysis to understanding the challenges that can emerge in clinical supervision under the Competency Based Fellowship Program. Conclusions: Defensive game playing has face validity as a framework for understanding dysfunctional processes in clinical supervision. Being aware of these concepts may aid trainees and supervisors in promoting effective clinical supervision practice.