bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
SUMO Based Platform for Cooperative Intelligent Automotive Agents
Authors: Alekszejenkó Levente , Dobrowiecki Tadeusz P. 
Published: August 2019

Starting from the problems of nowadays’ urban traffic (congestions, imperfect timing of traffic lights, high impact of lane changes) we investigate the feasibility of a cooperative intelligent agent based solution as an overall control scheme governing the car flow in congested urban intersections.The proposed complex solution features both the intelligent traffic control and the car platooning. In order to test and verify the merits of the proposed solution in urban intersection of a widely variable topology, but also to support our future research aims, a simulation platform, extending the basic functionalities of SUMO with the options of intelligent communication and cooperative co-acting, was designed and developed.
Ендоваскулярне закриття дефектів міжшлуночкової перегородки
Authors: Ditkivskyy I. O. , Yashchuk N. S. , Cherpak B. V. , Mazur O. A. , Mazur O. A. Jr. , Yermolovych J. V. , Lazoryshynets V. V. 
Published: August 2019

Дефект міжшлуночкової перегородки є найпоширенішою вродженою вадою серця. Ендоваскулярне закриття дефекту міжшлуночкової перегородки – метод лікування цієї вади, що з 1987 року набуває все більшого визнання.
Із січня 2012 до грудня 2018 року в ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М. М. Амосова НАМН України» 95 пацієнтам було виконано транскатетерне закриття дефекту міжшлуночкової перегородки; 56 пацієнтам імплантовано 57 оклюдерів; 39 пацієнтам імплантовано 40 спіралей. Процедура імплантації пройшла успішно у 89 пацієнтів (93,7 %). У періопераційному та віддаленому періоді не зафіксовано жодного летального випадку; у 2 пацієнтів (2,1 %) виникли великі ускладнення (відрив хорд тристулкового клапана з вираженою тристулковою недостатністю, що потребувала хірургічної корекції, і гемоліз, що призвів до ниркової недостатності й потреби в замінній терапії та піддався корекції тільки після видалення оклюдера); у 7 пацієнтів (7,4 %) спостерігались малі ускладнення.
Ендоваскулярне закриття дефекту міжшлуночкової перегородки є безпечною та ефективною альтернативою відкритій операції на серці.
Гібридні операції при лікуванні синдрому гіпоплазії лівих відділів серця
Authors: Truba Ya. P. , Ditkivskyy I. O. , Yashchuk N. S. , Cherpak B. V. , Golovenko A. S. , Boyko S. М. , Lazoryshynets V. V. 
Published: August 2019

У статті проведено оглядове ознайомлення гібридного втручання при синдромі гіпоплазії лівих відділів серця (СГЛВС) як альтернативи традиційній операції Норвуд I у пацієнтів з групи високого ризику. Перший етап гібридної паліативної операції включає білатеральне звуження легеневої артерії (ЛА) та стентування відкритої артеріальної протоки (ВАП) через серединну стернотомію без застосування апарата штучного кровообігу (ШК). Другий етап гібридного паліативного лікування СГЛВС – це одночасне виконання операції Норвуд І і Норвуд ІІ. Традиційна операція Фонтена завершує серію паліативних втручань. Ми ставили за мету довести до широкого загалу можливість виконання подібних операцій і поділитись досвідом їх виконання в ДУ «НІССХ імені М. М. Амосова НАМН України». У публікації значну увагу приділено міжетапному періоду, спостереженню за станом дитини вдома, питанням харчування, обстеження дитини лікарями за місцем проживання.
Матеріали і методи.Із січня 2014 по січень 2019 року в ДУ «НІССХ імені М. М. Амосова НАМН України» за гібридною методикою послідовно було прооперовано 12 пацієнтів із СГЛВС. Пацієнтам виконали білатеральне звуження ЛА та стентування ВАП. Середній вік пацієнтів на момент операції становив 6,6 ± 1,6 доби (від 4 до 13 діб), середня вага – 3,2 ± 1,1 кг (від 2,1 до 4,3 кг).
Результати.Після першого етапу вижили 6 пацієнтів (50 %). Причинами летальних випадків були: гостра серцева недостатність – 2, тромбоз стента – 1, гостре порушення коро-нарного кровотоку після встановлення стента у ВАП – 1, гостра ниркова недостатність, зумовлена тромбозом ниркової артерії, – 1, ятрогенне пошкодження лівого передсердя під час виконання процедури Rashkind – 1.
Висновки.Перший етап гібридного паліативного лікування є альтернативою операції Норвуд І для лікування дітей із СГЛВС. Початкові потенційні ризики включають: розвиток стенозу стента у ВАП, ретроградну обструкцію дуги аорти, можливий розвиток рекоарктації аорти в дистальній частині стента у ВАП, збільшення рестриктивності міжпередсердної перегородки. Гібридна процедура має свої показання та протипоказання і не може бути застосована в усіх новонароджених із СГЛВС.
Случай семейного наследования синдрома Вильямса с гипоплазией аорты
Authors: Pisklova Y. V. , Buchnieva O. V. , Kulikova D. A. 
Published: August 2019

Введение.Синдром Вильямса – редкое генетическое, мультисистемное заболевание, которое в 45–70 % случаев сочетается с надклапанным стенозом аорты. Основными методами диагностики кардиальной патологии являются эхокардиоскопия и компьютерная томография. В большинстве случаев хирургическое лечение патологии аорты приходится на 1–3 года жизни ребенка.
Цель работы.Представить наш опыт лечения пациентов с семейным наследованием надклапанного стеноза аорты в сочетании с синдромом Вильямса.
Материалы и методы.На базе ГУ «Институт общей и неотложной хирургии им. В. Т. Зайцева НАМН Украины» было выполнено хирургическое лечение двух пациентов со стенозом аорты в сочетании с синдромом Вильямса, которые являются ближайшими родственниками.
Результаты и обсуждение.В обоих случаях послеоперационный период протекал без осложнений. В последующем при контрольных эхокардиоскопиях данных о рестенозе аорты, обструкции выходного тракта левого желудочка не выявлено. В этом аспекте имеет место случай наследственной передачи синдрома Вильямса и гипоплазии аорты. Если у ребенка клинические симптомы появились и начали нарастать в раннем возрасте, то у отца проявление кардиальной патологии произошло после 30 лет.
Выводы.Диагнозы стеноза либо гипоплазии аорты являются относительно простыми в постановке. При наличии генетической патологии в сочетании с врожденным пороком сердца у одного из членов семьи всегда целесообразно обследовать на наличие подобных нарушений всю семью с целью ранней диагностики.
Неспецифический аортоартериит у подростков (описание клинического случая)
Authors: Shashko O. V. , Titarenko O. A. , Lapkina O. I. , Ovsiannykova Y. N. 
Published: August 2019

Введение.Неспецифический аортоартериит – деструктивно-пролиферативный сегментарный аортит и субаортальный панартериит богатых эластическими волокнами артерий (болезнь Такаясу).В зависимости от сегментарной локализации поражения аорты выделяют 4 типа неспецифического аортоартериита.Симптоматика зависит от локализации поражения сосудов. Международным педиатрическим консорциумом ревматологов разработаны диагностические критерии артериита Такаясу у детей, в частности признаки васкулита, выявленные на ангиографии, а также 1 из 5 критериев: 1) дефицит пульса; 2) шум при аускультации сосудов; 3) разница в артериальном давлении более 10 мм рт. ст.; 4) артериальная гипертензия; 5) повышение уровня белков острой фазы воспаления.
Цель исследования.Анализ факторов поздней диагностики неспецифического аортоартериита у детей, в частности редких форм с поражением сосудов сердца, брюшного отдела аорты, почек.
Материалы и методы.Описание клинического случая заболевания неспецифическим аортоартериитом у мальчика 10 лет с клинической картиной острого инфаркта миокарда.
Результаты и обсуждение.Поражение коронарных артерий с развитием тромбоза и артериальной окклюзии при системном васкулите является крайне редким в педиатрической практике. Системный характер поражения, отсутствие специфических маркеров воспаления затрудняют своевременную постановку диагноза. Ангиография является золотым стандартом для выявления характера и локализации поражения сосудов. В пользу артериита Такаясу в данном случае свидетельствовало сочетание признаков поражения коронарных артерий, чревного ствола, почечных артерий и необъяснимое повышение скорости оседания эритроцитов, концентрации С-реактивного белка, титра истинных антинуклеарных антител у ребенка.
Выводы.Учитывая крайне редкую встречаемость в педиатрической практике, неспецифический аортоартериит требует пристального внимания клиницистов. Дебютирует заболевание с симптомов ишемии вследствие артериального стеноза или окклюзии, прогрессирующий характер поражения требует тщательного обследования в поисках системного воспалительного заболевания. Сочетание в клинической картине признаков системного воспалительного ответа, окклюзионно-ишемических явлений свидетельствует в пользу неспецифического аортоартериита. Принципиально важное значение имеет ранняя диагностика заболевания и начало специфической иммуносупрессивной терапии, что улучшает прогноз у данной группы пациентов.
Використання перитонеального діалізу в дітей після корекції вроджених вад серця
Authors: Yakimishen O. , Boyko S. , Malysheva T. , Spisarenko S. , Truba Y. 
Published: August 2019

Діти з вродженими вадами серця мають підвищений ризик гострого ушкодження нирок після кардіохірургічних операцій. Чинниками, які передують цьому ускладненню, є гостра запальна реакція на штучний кровообіг і післяопераційна гемодинамічна нестабільність, ішемія або реперфузійна травма, циркулюючі медіатори запалення та міоглобін, післяопераційний гемоліз, приєднання інфекційного агента, застійна серцева та ниркова недостатність. Одним із методів подолання цього стану є перитонеальний діаліз (ПД), особливо актуальний для новонароджених і малюків.
Метою дослідження був аналіз нашого досвіду використання перитонеального діалізу при гострому ушкодженні нирок у дітей до 1 року після кардіохірургічного втручання та визначення факторів ризику, що призводять до гострого ушкодження нирок.
Матеріали і методи. Здійснено ретроспективний аналіз факторів ризику гострого ушкодження нирок та ефективності проведення ПД після кардіохірургічних операцій у період з 2014 по 2018 рр. у дітей до 1 року, яким проводили перитонеальній діаліз під час лікування в ДУ «НІССХ імені М. М. Амосова НАМН України». За цей період прооперовано 620 дітей, середній вік яких становив 6±5,4 міс., середня вага – 6±4,2 кг.
Результати. У післяопераційному періоді у 112 (18%) пацієнтів розвилося гостре ушкодження нирок, у тому числі в 57 (50,2%) пацієнтів проведено перитонеальний діаліз. Показаннями до ініціації ПД були олігурія (n=31), анурія (n=8), метаболічний ацидоз (n=8). Середній час між кардіохірургічною операцією та гострим ушкодженням нирок становив 4±16,8 год., а між гострим ушкодженням нирок та ініціацією ПД – 12±6,5 год. Використання ПД тривало 8±5,8 днів. У п’ятьох хворих ПД ускладнився перитонітом, а в 11 пацієнтів виникла механічна дисфункція катетера ПД. Госпітальна летальність після ПД становила 42% (n=24). Пацієнти, які отримували ПД, мали меншу вагу (р=0,004) і більший час штучного кровообігу (р=0,004), інотропної підтримки (р=0,002), а також штучної вентиляції легень (р=0,003). Проте в регресійному аналізі лише час штучного кровообігу (відношення шансів: 1,021; 95% довірчий інтервал: 0,998–1,027; p=0,032) залишався прогностичним для подальшої потреби в ПД.
Висновки. Перитонеальний діаліз є ефективною осмотичною ультрафільтрацією для гострого ушкодження нирок у дітей першого року життя з вродженою вадою серця, яке виникає після кардіохірургічних операцій. А час штучного кровообігу є основним предиктором потреби в замісній терапії нирок.
Перший досвід використання периферичної екстракорпоральної мембранної оксигенації в дитини з тяжкою дихальною недостатністю
Authors: Safonov V. , Sekelyk R. , Vysotskyi A. , Avetyan A. , Motrechko O. , Yemets I. 
Published: August 2019

Екстракорпоральна мембранна оксигенація (ЕКМО) є важливим методом у лікуванні гострої серцевої та дихальної недостатності. Периферична методика вено-артеріального ЕКМО полягає в заборі, газообміні та поверненні крові через канюлі, встановлені в периферичні судини.
Мета роботи – проаналізувати власний досвід використання вено-артеріального ЕКМО з периферичним методом канюляції в дитини з тяжкою дихальною недостатністю після операції Росса-Конно.
Матеріали і методи. У статті розглядається клінічний випадок пацієнта з важкою дихальною недостатністю, що потребував підключення апарату ЕКМО з канюляцією правої загальної сонної артерії та правої внутрішньої яремної вени.
Результати та обговорення. Під час проведення ЕКМО вдалося стабілізувати і покращити стан дитини, що зафіксовано лабораторними та інструментальними методами дослідження.
Висновки. Екстракорпоральна мембранна оксигенація – це ефективний метод боротьби з гострою дихальною недостатністю, що забезпечує сприятливі умови для подолання інфекції та відновлення функції легень. Периферична методика канюляції дозволяє уникнути багатьох ускладнень, які виникають при центральній канюляції.
Одночасна корекція коарктації аорти і двостулкового аортального клапана у дорослого пацієнта (клінічний випадок)
Authors: Varbanets S. V. , Pukas A. Y. , Furman M. M. 
Published: August 2019

Коарктація аорти є однією з найчастіших вроджених вад серця і становить 6–7%. Коарктація аорти часто поєднана з іншими вадами серця – двостулковим аортальним клапаном, дефектом міжшлуночкової перегородки та ін.
Мета роботи – висвітлити наш перший досвід одноетапної хірургічної корекції коарктації аорти і патології аортального клапана.
Матеріали і методи. Чоловік, 56 років, поступив у відділення в плановому порядку із симптомами хронічної серцевої недостатності. Основними скаргами на момент госпіталізації були задишка при мінімальному фізичному навантаженні та підвищення артеріального тиску. Коарктація аорти була встановлена випадково, в ході проведення коронаровентрикулографії в іншому лікувальному закладі.
Результати та обговорення. Незважаючи на велику кількість публікацій у закордонних джерелах, при огляді вітчизняної літератури не було знайдено жодного описаного випадку екстраанатомічного шунтування коарктації аорти з одночасною корекцією серцевої патології у дорослого пацієнта в Україні. Згідно із досвідом іноземних фахівців, наш пацієнт мав протипоказання до екстраанатомічного анастомозу із серединної стернотомії у зв’язку зі своєю конституційною особливістю – бочкоподібною грудною кліткою. Однак використання міні-інвазивного інструментарію дало можливість успішно виконати операцію і скоротити тривалість формування дистального анастомозу.
Висновки. Екстраанатомічне формування анастомозу при коарктації аорти в комплексі із серцевою патологією є хорошим альтернативним методом лікування для дорослої когорти пацієнтів.
Первый опыт лапароскопического выделения желудочно-сальниковой артерии при полной аутоартериальной реваскуляризации миокарда
Authors: Gabriyelyan A. , Sidyuk A. , Mazur A. , Domanskyy T. , Beregovoy O. , Beleiovych V. , Mironyuk A. , Romanova S. , Kudlai I. , Havin I. , Savenko G. 
Published: August 2019

Лапароскопическое выделение правой желудочно-сальниковой артерии (ПЖСА) позволяет значительно снизить риски развития осложнений, связанных с лапаротомией, и расширить возможности ее использования в качестве аутоартериального графта при коронарном шунтировании.
Цель. Представить первый опыт использования лапароскопически выделенной ПЖСА в качестве графта при полном аутоартериальном шунтировании.
Материалы и методы. Выполнено 5 операций коронарного шунтирования на работающем сердце с использованием аутоартериальных шунтов.
Результаты. В ранний послеоперационный период ни у одного пациента не было зафиксировано сердечнососудистых событий. Осложнений со стороны желудочно-кишечного тракта не отмечено. При сравнении показателей пациентов, которым выполнялась полная аутоартериальная реваскуляризация с использованием ПЖСА, с данными пациентов, оперированных по традиционной методике, достоверных различий не обнаружено.
Выводы. Первый опыт применения лапароскопически выделенной ПЖСА в качестве артериального кондуита для шунтирования коронарных артерий показал положительные результаты. Применение современной лапароскопической техники делает возможным безопасное и менее травматичное выделение ПЖСА.
Застосування режиму штучної вентиляції легень у новонароджених з гіпоксично-ішемічною енцефалопатією
Authors: Surkov D. M. 
Published: August 2019

Респіраторна підтримка вважається одним з головних компонентів інтенсивної терапії доношених новонароджених з помірною або тяжкою гіпоксично-ішемічною енцефалопатією (ГІЕ). Більшість авторів рекомендують проведення штучної вентиляції легень протягом періоду лікувальної гіпотермії та раннього періоду після зігрівання. Традиційно в новонароджених застосовується вентиляція з контролем тиску в дихальних шляхах, недоліком якої є можливі значні коливання рівня СО2, що впливає на церебральну перфузію. Альтернативою може бути новітній режим вентиляції Neurally Adjusted Ventilatory Assist (NAVA). Існує певна кількість досліджень застосування режиму NAVA в немовлят, як доношених, так і недоношених, але його вплив на церебральну перфузію порівняно з традиційними режимами не вивчений.
Мета роботи. Порівняти вплив NAVA та інших режимів штучної вентиляції легень на стан мозкового кровотоку в гострому періоді ГІЕ в доношених новонароджених.
Матеріали і методи. Досліджено 205 доношених новонароджених з ГІЕ за шкалою Sarnat II–III ст. у терміні ≤ 72 годин після пологів. Немовлята були розподілені методом простої відкритої рандомізації за режимами штучної вентиляції легень на групу NAVA (n = 18) та групу контролю (n = 187), яку в подальшому було стратифіковано на підгрупи із застосуванням режимів Pressure Control (РС) (n = 152), Synchronized Intermittent Mandatory Ventilation / Pressure Support Ventilation (SIMV/PSV) (n = 16) та Pressure Regulated Volume Control (PRVC) (n = 19). Проведений порівняльний аналіз впливу NAVA та інших режимів вентиляції на стан церебральної перфузії в гострому періоді неонатальної ГІЕ.
Результати та обговорення. Порівняно з традиційними режимами вентиляції PC, SIMV/PSV та PRVC на фоні респіраторної підтримки в режимі NAVA отримані достовірно кращі показники доплерівських індексів мозкового кровотоку RI (0,66 [0,58–0,72] проти 0,70 [0,67–0,74], р = 0,021) та РІ (1,2 [1,0–1,40] проти 1,3 [1,2–1,5], р = 0,032) на 3-й день дослідження, наприкінці періоду лікувальної гіпотермії та початку зігрівання. Проведений у подальшому мультиваріантний дисперсійний аналіз ANOVA (analysis of variance) підтвердив позитивний вплив режиму NAVA на церебральну перфузію (р = 0,009), але не виявив достовірного зв’язку з індексами мозкового кровотоку при застосуванні режимів PC (р = 0,140), SIMV/PSV (р = 0,446) та PRVC (р = 0,601).
Висновки. Режим вентиляції NAVA має кращий вплив на індекси церебральної перфузії в доношених новонароджених у гострому періоді ГІЕ порівняно з традиційними режимами PC, SIMV/PSV та PRVC.
Протезування висхідного відділу аорти в пацієнта з розшаровуючою аневризмою аорти типу А після аортокоронарного шунтування (клінічний випадок)
Authors: Pavlenko A. V. , Varbanets S. V. , Dovgan O. M. , Pukas O. Y. 
Published: August 2019

Розшаровуюча аневризма аорти після кардіохірургічних втручань є рідкісною патологією в пацієнтів після попереднього аортокоронарного шунтування. Така патологія часто супроводжується недостатністю аортального клапана, синдромом мальперфузії нижніх кінцівок та іншими симптомами.
Мета роботи. Представити складний випадок корекції розшаровуючої аневризми аорти типу А, помірною до вираженої аортальної недостатності та синдрому мальперфузії правої нижньої кінцівки в пацієнта з надлишковою масою тіла та після кардіохірургічного втручання.
Матеріали і методи. Пацієнт віком 39 років поступив зі скаргами на підвищення артеріального тиску, біль у правій нижній кінцівці та порушення її функції. Під час обстеження було діагностовано розшаровуючу аневризму аорти типу А та синдром мальперфузії правої нижньої кінцівки.
Результати та обговорення. Розшаровуюча аневризма аорти типу А в поєднанні з аортальною недостатністю та синдромом мальперфузії нижніх кінцівою є рідкісною патологією в пацієнтів з надлишковою масою тіла та після попередньо проведеного аортокоронарного шунтування в 2015 році. Не було знайдено описань таких випадків у вітчизняній літературі. Проведено протезування аорти з формуванням дистального анастомозу за типом Hemiarch з використанням ретроградної церебральної перфузії та стегново-стегнове шунтування.
Висновок. Протезування висхідного відділу аорти з формуванням дистального анастомозу за типом Hemiarch із ресуспензією аортального клапана з використанням ретроградної церебральної перфузії та глибокої гіпотермії, а також формування стегново-стегнового анастомозу забезпечило хороший результат у пацієнта з розшаровуючою аневризмою аорти, недостатністю аортального клапана, синдромом мальперфузії нижніх кінцівок та з надлишковою масою тіла.
Клінічний випадок дослідження зміни церебрального кровотоку в умовах внутрішньоаортальної балонної контрпульсації в пацієнта в ранньому післяопераційному періоді
Authors: Aksonov E. V. , Beregovoj A. A. , Demchenko R. B. , Bondarets D. V. 
Published: August 2019

Внутрішньоаортальна балонна контрпульсація (ВАБК) є найпоширенішим допоміжним методом збільшення коронарного та церебрального кровопостачання при лівошлуночковій недостатності серця.
Мета роботи. Представити клінічний випадок зміни церебрального кровотоку в умовах роботи ВАБК у пацієнта в ранньому післяопераційному періоді.
Матеріали та методи. Пацієнт 78 років, нестабільна стенокардія, постінфарктний (1998 рік, 2002 рік) кардіосклероз. Ехокардіографія: скоротлива функція лівого шлуночка різко знижена, фракція викиду – 32 %, помірна легенева гіпертензія – 45 мм рт. ст.
Результати. Пацієнту було встановлено внутрішньоаортальний балонний контрпульсатор у ранньому післяопераційному періоді у зв’язку з вираженою недостатністю лівого шлуночка. Спостерігались зміни загальної структури електроенцефалографії: підвищення тета-активності в центральних відділах (у ділянці гіпоталамуса), підвищення альфа-активності в центральних і парієтальних ділянках, а також зниження сумарної енергетики в правій лобній, лівій тім’яній і потиличній ділянці.
Висновки. Пульсова хвиля, що створюється внутрішньоаортальним балонним контрпульсатором, збільшує церебральний кровотік та покращує енергетичний баланс головного мозку при лівошлуночковій недостатності серця.
Особливості штучного кровообігу при мініінвазивному багатосудинному коронарному шунтуванні
Authors: Demianenko V. M. , Babliak O. D. , Babliak D. Y. , Stohov O. S. , Melnyk E. A. , Revenko K. A. , Pidgaina L. V. 
Published: August 2019

Мета. Описати основні конструктивні та технічні особливості штучного кровообігу при операції мініінвазивного багатосудинного коронарного шунтування та проаналізувати їх вплив на інтраопераційні й післяопераційні параметри.
Матеріали і методи. За період з червня 2017 по квітень 2018 року в нашому закладі було прооперовано 91 послідовного пацієнта з ішемічною хворобою серця за методикою мініінвазивного багатосудинного коронарного шунтування в умовах штучного кровообігу. З метою аналізу впливу техніки антеретроградного аутологічного заповнення контуру штучного кровообігу пацієнти, яким проводили операцію мініінвазивного багатосудинного шунтування, були розділені на дві групи: група А – без використання техніки антеретроградного аутологічного заповнення та група Б – з використанням. Групи порівнювали за низкою інтраопераційних і післяопераційних параметрів.
Результати. Під час оцінювання інтраопераційних параметрів з’ясувалося, що використання компонентів крові статистично значуще менше в групі пацієнтів з упровадженою технікою антеретроградного аутологічного заповнення порівняно з групою без застосування цієї техніки. У післяопераційний період групи статистично значуще відрізнялися за об’ємом ексудації, тривалістю штучної вентиляції легень, часом перебування в палаті інтенсивної терапії та терміном госпіталізації, що свідчить про позитивний вплив техніки антеретроградного аутологічного заповнення.
Висновки. Упровадження техніки антеретроградного аутологічного заповнення дає змогу мінімізувати використання компонентів крові на інтра- та післяопераційному етапах, зменшити час штучної вентиляції легень, термін перебування пацієнтів у палаті інтенсивної терапії та тривалість госпіталізації.