bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Первый опыт применения нового поглотителя свободных радикалов Ксаврона при ишемическом инсульте
Authors: Halushko O.A. 
Published: July 2019

Актуальность. При остром ишемическом инсульте (ОИИ) исследовано более 1000 веществ с возможным нейропротекторным действием, однако их эффективность считают недостаточно убедительной. В 2018 году в Украине начался выпуск нового поглотителя свободных радикалов Ксаврона (действующее вещество — эдаравон), который с 2001 года успешно назначается в Японии для лечения ОИИ и входит в японский национальный протокол лечения ОИИ. Цель: исследовать эффективность применения нового нейропротективного препарата Ксаврон (эдаравон) в комплексе терапии у больных ОИИ. Материалы и методы. Было проведено проспективное комплексное клинико-неврологическое и лабораторное обследование 28 больных (13 женщин и 15 мужчин), перенесших ОИИ. Больных разделили на две группы, которые не различались по основным характеристикам и проводимому лечению. Однако больным первой группы (n = 18) назначали Ксаврон (30 мг эдаравона) дважды в сутки. В группе контроля (n = 10 больных) препараты с нейропротективным действием не использовали. Результаты. Анализ оценок по шкале комы Глазго показал наличие положительной динамики у большинства пациентов обеих групп без существенной статистической разницы (p > 0,05). Однако анализ оценок по шкале FOUR показал, что в группе Ксаврона начиная с 5-го дня уровень сознания восстанавливался быстрее, чем в группе контроля. Согласно анализу по шкале FOUR, до 9–10-го дня лечения разница между первой группой и контролем стала достоверной (p < 0,05). На третий день лечения у больных контрольной группы уровень нейронспецифической енолазы (NSE) вырос в 10 раз (с 9,2 до 96,4 нг/мл). В дальнейшем наблюдалось быстрое снижение уровня NSE, который в основной группе больных до 10-го дня лечения нормализовался, а в контрольной группе до 10-го дня лечения не достиг референтных значений (p < 0,05). Выводы. Введение Ксаврона (эдаравон) у больных с ОИИ оказалось достоверно эффективным по показателям неврологического статуса (уровень сознания по шкале FOUR) и динамики уровней неврологических маркеров (NSE). Требуются дальнейшие исследования для выяснения роли Ксаврона (эдаравон) в комплексе интенсивной терапии ОИИ.
Мониторинг нейромышечной проводимости и глубины наркоза как основа управления этапами общей анестезии при оперативных вмешательствах на брюшной полости
Authors: Yakobchuk K.R. , Tkhorevskyi O.V. 
Published: July 2019

Целью данного исследования было создать алгоритмы безопасного управления глубиной анестезии и нейромышечной проводимости (НМП) на этапах быстрой последовательной индукции и выхода из анестезии с помощью инструментальных методов мониторинга НМП. Материалы и методы. В исследование были включены 30 пациентов. Пациенты были разделены на две группы: 1-я группа — клинические методы мониторинга уровня нейромышечной проводимости (n = 15), 2-я группа — аппаратные методы мониторинга уровня нейромышечной проводимости (n = 15) с помощью аппарата TOF-Watch SX в режиме TOF-стимуляции. Результаты. Время от введения анестетика до введения миорелаксанта на 18 % больше во 2-й группе, наблюдается достоверность разницы по сравнению с 1-й группой (p < 0,05). Время от введения анестетика до интубации трахеи во 2-й группе на 32 % больше, чем в 1-й группе (p < 0,05). В 1-й группе без дополнительного мониторинга наблюдается не только наименьшее время от введения миорелаксанта до интубации трахеи (85,3 ± 4,9 с), но и хуже условия для интубации по шкале Cooper (7,8 ± 0,8, p < 0,05). А во 2-й группе наблюдается большее время от введения миорелаксанта до интубации трахеи по сравнению с контрольной группой (139,3 ± 4,5 против 85,3 ± 4,9), а также отличные условия для интубации по шкале Cooper (8,9 ± 0,1 против 7,8 ± 0,8). Более высокие уровни среднего артериального давления и частоты сердечных сокращений в 1-й группе на этапах интубации и через 5 минут после интубации связаны с недостаточным уровнем анестезии по сравнению со 2-й группой. Время от окончания операции до экстубации в 1-й группе на 4,4 минуты (72 %) больше, чем во 2-й группе. Также время от окончания операции до транспортировки пациента в палату в 1-й группе на 6,6 минуты (62 %) больше, чем во 2-й группе. Таким образом, использование дополнительного мониторинга позволяет уменьшить время нахождения больного в операционной на 6,6 минуты. Расход рокурония был значительно выше в 1-й группе — 52,3 ± 1,0 мг по сравнению со 2-й группой — 42,3 ± 1,3 мг, что доказывает достоверность разницы по сравнению с контрольной группой (p < 0,05). Выводы. Опираясь на статистические данные наших исследований, было установлено, что TOF-мониторинг способствует проведению интубации трахеи в максимально комфортных для пациента условиях, обеспечению достаточной релаксации для искусственной вентиляции легких и работы хирургов, проведению своевременной экстубации трахеи, уменьшению времени пребывания пациентов в операционной.
Інсуліноподібний фактор росту 1 і хронічна хвороба нирок у пацієнтів із цукровим діабетом 2-го типу
Authors: Vasilkova O.N. , Mokhort T.V. , Naumenko E.P. , Korotayeva L.E. , Filiptsova N.A. 
Published: July 2019

Актуальність. Цукровий діабет (ЦД) і хронічна хвороба нирок (ХХН) — дві серйозні медичні і соціально­економічні проблеми останніх років, із якими зіткнулася світова спільнота в рамках пандемії хронічних хвороб. ХХН призводить не тільки до розвитку термінальної ниркової недостатності, що потребує призначення гемодіалізу та трансплантації нирок, але й до комплексних метаболічних і гормональних порушень в осі «гормон росту — інсуліноподібний фактор росту — інсуліноподібний фактор росту, зв’язуючий білок». Мета дослідження — оцінка зв’язку між рівнем інсуліноподібного фактора росту 1 (ІФР­1) в сироватці крові та швидкістю клубочкової фільтрації (ШКФ) у пацієнтів із ЦД 2­го типу. Матеріали та методи. У дослідженні взяли участь 150 пацієнтів із ЦД 2­го типу віком від 23 до 86 років. Контрольну групу становили 57 пацієнтів без ЦД, порівнянних за віком і статтю з основною групою. У процесі дослідження пацієнти з ЦД 2­го типу були класифіковані на три підгрупи залежно від стадії альбумінурії: перша підгрупа (стадія нормоальбумінурії) включала 38 осіб, до другої підгрупи (стадія мікроальбумінурії) увійшли 79 пацієнтів, третя підгрупа (стадія протеїнурії) — 33 пацієнти. Результати. Пацієнти на стадії нормоальбумінурії не відрізнялися за рівнем загального холестерину від пацієнтів групи контролю, однак пацієнти з ЦД 2­го типу на стадії мікроальбумінурії та протеїнурії мали більш високі значення загального холестерину. За рівнем тригліцеридів відмінності вже були помітні на стадії нормоальбумінурії: пацієнти з ЦД 2­го типу відрізнялися більш високим вмістом тригліцеридів порівняно з групою контролю. Рівень ІФР­1 зростав із збільшенням екскреції білка з сечею. Кореляційний аналіз показав вірогідний негативний зв’язок ІФР­1 і ШКФ і позитивний — із співвідношенням «альбумін/креатинін». Імовірність мати ШКФ < 50 мл/хв/1,73 м2 збільшувалася з підвищенням рівня ІФР­1. Висновки. Виявлена асоціація між підвищеним рівнем ІФР­1 і зниженим рівнем ШКФ у пацієнтів з ЦД 2­го типу. Подальші дослідження необхідні для того, щоб прояснити патогенетичні механізми цієї взаємодії.
Роль фракталкіну в розвитку діабетичного макулярного набряку у хворих на цукровий діабет 2-го типу
Authors: Kyryliuk M.L. , Suk S.А. , Rykov S.O. , Mogilevskyy S.Yu. 
Published: July 2019

Актуальність. Діабетичний макулярний набряк (ДМН) — серйозне ускладнення цукрового діабету (ЦД) і провідна причина втрати зору у працездатного населення більшості розвинених країн. Мета дослідження: вивчити особливості вмісту фракталкіну в сироватці крові та провести аналіз зв’язку фракталкіну із товщиною шарів макули при різних формах ДМН у хворих на ЦД 2-го типу. Матеріали та методи. Дослідження проведені у 82 хворих на ЦД 2-го типу (145 очей), розділених на 4 групи відповідно до форми ДМН. Результати отримані за допомогою однофакторного дисперсійного і регресійного аналізу, методикою побудови логістичних моделей регресії. Результати. Фракталкін крові не асоціюється як із ризиком ненизького значення (значення більші QI) товщини шару нервових волокон, шару гангліонарних клітин, внутрішнього граничного шару, центральної товщини сітківки, об’єму макули та центральної ямки, так і з загальним високим ризиком погіршення стану макули. Висновки. Фракталкін являє собою новий перспективний терапeвтичний засіб лікування діабетичних захворювань сітківки.
Поліморфізм rs1800629 гена TNF-α при цукровому діабеті 2-го типу. Зв’язок із розвитком нефропатії
Authors: Ziablytsev S.V. , Chernobrytsev O.P. , Ziablytsev D.S. 
Published: July 2019

Актуальність. При цукровому діабеті (ЦД) формується ендотеліальна дисфункція (ЕДФ), що визначає швидкість і тяжкість ускладнень захворювання. Серед інших чинників її розвитку сприяє наявність генетичного поліморфізму, що може відрізнятися в різних етнічних популяціях. Мета дослідження: визначити зв’язок поліморфізму rs1800629 гена TNF-α з ЦД 2-го типу в українських хворих, а також зв’язок із розвитком ускладнень і чинниками ЕДФ. Матеріали та методи. До дослідження залучено дані 152 українських хворих із ЦД 2-го типу віком від 34 до 80 років (53,9 ± 8,4 року) та 95 практично здорових осіб (контроль). За результатами клініко-лабораторних обстежень визначали наявність ретинопатії, нефропатії за рівнями мікроальбумінурії та швидкості клубочкової фільтрації (ШКФ), сенсорної полінейропатії, ангіопатії нижніх кінцівок та артеріальної гіпертензії. Поліморфізм rs1800629 визначали методом полімеразної ланцюгової реакції в реальному часі (ампліфікатор Gene Amp® PCR System 7500 Applied Biosystems, США) за допомогою тест-систем TaqMan Mutation Detection Assays Life-Technology (США). Для статистичної обробки даних використовували програму Statistica 10 (StatSoft, Inc., США). Результати. В українській когорті хворих на ЦД 2-го типу з розвитком захворювання був пов’язаний розподіл алелей (χ2 = 5,91; р = 0,015) але не генотипів (χ2 = 5,65; p = 0,059) rs1800629 гена TNF-α. Мінорна алель А збільшувала шанси розвитку ЦД 2-го типу (ВШ = 1,71; 95% ДІ 1,11–2,65). Наявність алелі А сприяла зменшенню ШКФ, що пояснювало зв’язок rs1800629 із розвитком нефропатії (χ2 = 6,38; р = 0,041) та було обумовлено розвитком ЕДФ із високими рівнями в крові TNF-α (р < 0,001), ендотеліну-1 (р = 0,026) й оксиду азоту (NO; р < 0,001). Висновки. Поліморфізм rs1800629 гена TNF-α мав зв’язок із розвитком ЦД 2-го типу у хворих з української популяції, а серед ускладнень — із розвитком нефропатії за швидкістю клубочкової фільтрації, що було пов’язане з наявністю мінорної алелі А та більш вираженою ЕДФ у таких хворих порівняно з носіями алелі G.
Особливості змін антикоагулянтної та згортальної ланок системи гемостазу в пацієнтів з ішемічною хворобою серця в поєднанні з цукровим діабетом 2-го типу
Authors: Zolotukhina Yu.O. 
Published: July 2019

Актуальність. Вияв особливостей регуляторних механізмів плазмового гемостазу у хворих на ішемічну хворобу серця (ІХС) із супутнім цукровим діабетом (ЦД) 2-го типу викликає теоретичний та прак­тичний інтерес, оскільки дасть змогу, з одного боку, встановити їх взаємозв’язок з клінічними проявами і таким чином прогнозувати виникнення і розвиток ускладнень, а з іншого — розробити додаткові діагностичні, лікувальні, профілактичні підходи до ведення цієї категорії хворих. Мета роботи: вивчити та проаналізувати стан антикоагулянтної та згортальної активності крові в пацієнтів з ІХС та ІХС із супутнім ЦД 2-го типу. Матеріали та методи. Обстежено 50 хворих, госпіталізованих у кардіологічне й ендокринологічне відділення Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 з клінічними ознаками ІХС. Хворих розподілено на дві групи: 25 пацієнтів з ІХС, 25 — з ІХС та з ЦД 2-го типу. Результати. Коморбідний перебіг ІХС та ЦД 2-го типу характеризується активацією всіх ланок згортання крові з переважною активацією кінцевого етапу — утворення кров’яного згустка, про що свідчить статистичне значуще вкорочення тромбінового часу на 17,6 % (р < 0,001), а також підвищення рівня фібриногену на 39,6 % (р < 0,001) порівняно з контрольною групою. У вказаній групі хворих спостерігається суттєве зниження антикоагулянтного потенціалу. Гіперкоагуляційні зрушення в системі гемостазу відбувалися на фоні пригнічення власного антикоагулянтного потенціалу крові. Зміни згортального потенціалу при поєднанні ЦД 2-го типу характеризувалися пришвидшенням процесів згортання одразу в усіх трьох етапах згортання (протромбіназо-, тромбіно- та фібриноутворення). Висновки. У пацієнтів з ІХС без супутньої патології та у хворих на ІХС у поєднанні з ЦД 2-го типу спостерігаються пригнічення антикоагулянтної активності та збільшення згортального потенціалу крові, що, зі свого боку, сприяє збільшенню ризику судинних захворювань.
Захворюваність та поширеність злоякісних новоутворень щитоподібної залози в Україні та Київській області після аварії на Чорнобильській атомній електростанції
Authors: Tkachenko V.I. , Rimar Ya.Yu. 
Published: July 2019

Актуальність. Щорічний приріст кількості вперше діагностованих випадків злоякісних новоутворень щитоподібної залози (ЗНЩЗ) відзначається як на територіях, найбільш забруднених радіойодом після аварії на Чорнобильській атомній електростанції (ЧАЕС), так і в інших регiонах. Неоднорідний характер регіонального зростання цієї патології потребує детального аналізу поширеності і захворюваності на ЗНЩЗ з урахуванням можливого впливу факторів ризику. Мета: провести аналіз динаміки захворюваності та поширеності ЗНЩЗ серед населення України та Київської області після аварії на ЧАЕС. Матеріали та методи. Проведено аналіз бюлетенів Національного канцер­реєстру України, даних статистичних звітів закладів охорони здоров’я Київської області (2005–2016) та даних літератури починаючи з 1981 р., що містить актуальну інформацію з поточної теми. Статистичний аналіз показників було проведено за допомогою пакета програм Windows Office Exсel 2016 та StatSoft Statistica 10.0.1011.0. Результати. Починаючи з 1990 р. в Україні простежується різке зростання захворюваності на ЗНЩЗ порівняно з дочорнобильським періодом. З 1989 по 2004 р. збільшення захворюваності на рак щитоподібної залози в цілому по Україні серед чоловічого населення становило 90,28 %, а серед жіночого — 104,42 %; у Київськiй області — 65,6 та 156,9 % відповідно. За період 2005–2016 рр., окрім збільшення частки ЗНЩЗ в структурі всіх онкопатологій, також відбувся значний приріст захворюваності: по Україні — в 1,7 раза (+70 %, p < 0,01), по області — в 1,5 раза (+52,6 %, p < 0,01), з більш високими показниками захворюваності за цей період у Київській області. При проведенні гендерного аналізу (2005–2016) виявлене переважання ЗНЩЗ в жіночій популяції, а у віковій структурі найвищий приріст захворюваності відмічався серед чоловіків 40–44 i жінок 30–34 рокiв. Крім того, чітко простежувався неоднорідний характер регіонального розподілення захворюваності на ЗНЩЗ. Приріст поширеності за аналогічний період по Україні в цілому дорівнював 112,5 %, а по області — 98,2 %, прогностична модель свідчить про її збільшення протягом щонайменше наступних 5 років. Висновки. Щорічне невпинне зростання захворюваності та поширеності ЗНЩЗ, а також неоднорідне гендерне, вікове та регіональне розподілення досліджуваних показників свідчить про багатофакторність та актуальність вивчення цієї проблеми з подальшим покращанням системи профілактичних заходів.
Изменения артериального давления при суточном мониторировании у пациентов с артериальной гипертензией в исследовании Тримаран (преимущества тройной фиксированной комбинации над двойной)
Authors: Rekovets O.L. , Sirenko Yu.M. , Torbas O.O. , Kushnir S.M. , Primak G.F. 
Published: July 2019

Целью исследования было оценить терапевтическую эффективность генерического комбинированного препарата Комбисарт Н (фиксированная тройная комбинация валсартана/амлодипина/гидрохлортиазида производства АО «Киевский витаминный завод») по сравнению с препаратом Комбисарт (двойная фиксированная комбинация валсартана/амлодипина производства АО «Киевский витаминный завод») в лечении пациентов с артериальной гипертензией ІІ–ІІІ степени. Задачи исследования: изучить терапевтическую эффективность фиксированной тройной и двойной комбинации в лечении артериальной гипертензии; изучить переносимость и возможные побочные реакции препаратов, входящих в состав комбинаций, которые исследовались. Материалы и методы. В исследование были включены 50 пациентов с артериальной гипертензией ІІ–ІІІ степени. Проводили офисное измерение артериального давления (АД), суточное мониторирование АД, биохимическое исследование крови, оценивали качество жизни в динамике по показателям опросника качества жизни EQ-5D, влияние терапии на показатели эректильной функции у мужчин с помощью анкеты МИЭД (Международный индекс эректильной дисфункции), жесткость сосудистой стенки оценивали с помощью скорости распространения пульсовой волны в начале и через 3 месяца терапии. Результаты. Снижение среднесуточного АД в целом по группе составило 20,0/8,6 мм рт.ст. (Р < 0,05), на двойной (Комбисарт) комбинации — 18,0/16,1 мм рт.ст. (Р < 0,05), на тройной (Комбисарт Н) комбинации — 23,8/20,7 мм рт.ст. (Р < 0,05). Снижение среднедневного АД в целом по группе составило 24,8/21,0 мм рт.ст. (Р < 0,05), на двойной (Комбисарт) комбинации — 19,4/17,8 мм рт.ст. (Р < 0,05), на тройной (Комбисарт Н) комбинации — 17,8/22,6 мм рт.ст. (Р < 0,05). Снижение середненочного АД в целом по группе составило 18,4/17,7 мм рт.ст. (Р < 0,05), на двойной (Комбисарт) комбинации — 17,0/12,1 мм рт.ст. (Р < 0,05), на тройной (Комбисарт Н) комбинации — 20,5/18,2 мм рт.ст. (Р < 0,05). Достижение целевого АД при суточном мониторировании в целом по группе составило 86 %: у 77,3 % пациентов — на двойной комбинации, у 95,2 % — на тройной комбинации. Выводы. Тройная комбинация Комбисарт Н была более эффективной в снижении артериального давления при суточном мониторировании по сравнению с двойной комбинацией Комбисарт без увеличения побочных эффектов.
Новые рекомендации по артериальной гипертензии, а вопросы клиницистов старые
Authors: Dotsenko N.Yа. , Boev S.S. , Shekhunova I.A. , Gerasimenko L.V. 
Published: July 2019

В последние годы в медицинской научной литературе опубликовано немало рекомендаций, созданных на самом высоком уровне и посвященных вопросам диагностики, клиники и лечения артериальной гипертензии (АГ). При анализе этих рекомендаций авторы обращают внимание на ряд моментов дискуссионного характера. Обсуждается пересмотр определения и формулировки диагнозов при АГ. Рассматриваются вопросы определения степени АГ, поражения органов-мишеней, связанного с повышенным артериальным давлением (глазного дна, сердца, почек), и целесообразности включения их в формулировку диагноза. Оценка органных поражений рекомендуется не только для определения риска, но и для мониторирования на фоне лечения. Высоким прогностическим значением обладает изменение на фоне лечения ЭКГ- и ЭхоКГ-признаков гипертрофии левого желудочка, скорости клубочковой фильтрации; умеренным — динамика альбуминурии и лодыжечно-плечевого индекса. Не имеет прогностического значения изменение толщины комплекса интима-медиа сонных артерий. Оценивать динамику факторов риска и выраженность поражения органов-мишеней следует через 2 года. Обсуждаются преимущества и недостатки вариантов измерения артериального давления: офисного, амбулаторного (домашнего, самоизмерения) мониторирования и суточного мониторирования (аппаратного).
Возможности современной противорецидивной терапии инфекций мочевых путей у детей: исследование CRUTIL
Authors: Ivanov D.D. , Ivanova T.P. , Fedorenko O.G. , Kushnirenko S.V. , Ivanova M.D. 
Published: July 2019

Актуальность. Рецидивирующие инфекции мочевого тракта представляют серьезную проблему в детской нефрологии, влияя на качество жизни и увеличивая нагрузку на систему здравоохранения. Учет индивидуальных факторов и разработка подходов к противорецидивной терапии, особенно у детей без видимых объективных причин для рецидива инфекции, является актуальной задачей современной нефрологии. Материалы и методы. Проспективное открытое многоцентровое рандомизированное в параллельных группах исследование CRUTIL (Children’s Recurrent Urinary Tract Infections on bacteria Lysate) проведено у 83 детей в возрасте от 3 до 15 лет (8,0 ± 2,2 года) с рецидивирующими инфекциями мочевого тракта. Дети были рандомизированы на 3 группы: первая — 22 ребенка, получавших дополнительную терапию лизатом Urivac, вторая — 28 детей, получавших дополнительную терапию лизатом Uro-Vaxom, и третья (контрольная) — 33 ребенка, получавших стандартную терапию. Продолжительность иммуностимулирующей терапии составила 6 месяцев, пациенты этих групп также получали противорецидивное лечение однократной дозой уроантисептика на ночь в течение 18 месяцев, продолжительность наблюдения составила 24 месяца. Результаты. В первой группе детей, получавших 6-валентную вакцину лизатов бактерий Urivac, безрецидивное течение к окончанию исследования наблюдалось у 87 % (19 детей). В группе, получавшей монолизаты бактерий Uro-Vaxom, безрецидивное течение наблюдалось у 72 % (20 детей) (отношение шансов (ОШ) 2,5; P > 0,05; минимальное значение ожидаемого явления — 4,84). Среди тех, кто не получал уроантисептики на ночь и лизаты бактерий, безрецидивное течение документировали у 13 детей (40 %) (р ≤ 0,05; OШ = 0,26 с группой 6-валентной вакцины). 15% повышение эффективности при использовании 6-валентного лизата бактерий было получено за счет элиминации Pseudomonas aeruginosa и Enterococcus faecalis. В дальнейшем с 24-го по 30-й месяц наблюдения в группе Uro-Vaxom еще 3 детей имели рецидив (P ≤ 0,05 с группой, получавшей Urivac). Выводы. Лизаты бактерий существенно повышают эффективность терапии при рецидивирующих инфекциях мочевого тракта у детей. Лучшие результаты в формировании безрецидивного течения рецидивирующих инфекций мочевого тракта демонстрирует назначение профилактической дозы уроантисептика однократно на ночь и применение 6-валентной вакцины Urivac.