bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Candida auris—the growing menace to global health
Authors: Lone Shabir A. , Ahmad Aijaz 
Published: February 2019

summaryA paradigm shift of candidiasis from Candida albicans to non‐albicans Candida species has fundamentally increased with the advent of C. auris. C. auris, despite being a newly emerged multidrug‐resistant fungal pathogen, is associated with severe invasive infections and outbreaks with high mortality rates. Initially reported from Japan in 2009, C. auris have now been found in different countries on all the continents except Antarctica. Due to its capability of nosocomial transmission and forming adherent biofilms on clinically important substrates, a high number of related hospital outbreaks have been reported worldwide. As C. auris is a multidrug‐resistant pathogen and is prone to misidentification by available conventional methods, it becomes difficult to detect and manage C. auris infection and also limits the therapeutic options against this deadly pathogen. The emergence of multidrug‐resistant C. auris advocates and amplifies the vigilance of early diagnosis and appropriate treatment of fungal infections. In this review, we discussed the nine‐year‐old history of C. auris—its trends in global emergence, epidemiological relatedness, isolation, mortality, associated risk factors, virulence factors, drug resistance and susceptibility testing, diagnostic challenges, microbiological characteristics, therapeutic options and infection prevention and control associated with this pathogen.
Simulated image doubling and visual acuity: effects of doubling magnitude, orientation, and ghost image intensity
Authors: Carkeet Andrew , Chang Yu‐Chong Anderson , Chang Te‐Yuan , Chen Po‐Yen Mike , Gu Ming , Lin Vincent , Ng Jia Hao 
Published: February 2019

AbstractPurposeThe effects of image doubling on logarithmic progression chart visual acuity were investigated by simulating diplopia on a computer monitor.MethodsTen participants (6M, 4F) aged 21–28 years (mean 22.4 ± 2.3) were assessed viewing with their left eye while wearing their best correction. Stimuli were eight rows of five Sloan letters, from 0.4 to −0.3 logMAR (6/15 to 6/3) arranged in logarithmic progression format, generated on an HD monitor. Stimuli were generated with different magnitudes of doubling, different directions of doubling, and different intensity ratios between the ghost image and main images.ResultsWhen the ghost image had the same intensity as the main image, there was a significant effect of doubling magnitude on visual acuity, with the mean acuity being −0.11 logMAR (6/4.7) for no doubling. Acuity thresholds (logMAR) increased when doubling exceeded 1 min of arc, reaching a level of 0.12 logMAR (6/7.9) for doubling of 16 min of arc. There were no significant effects of orientation on acuity, nor were there significant orientation‐doubling magnitude interaction effects of visual acuity. Image doubling magnitude level affected visual acuity differently for different ghost image intensities, with the highest acuity elevation occurring when ghost and main images were equal or nearly equal. For faint ghost image intensities (10% and 20%) image doubling did not significantly affect visual acuity.ConclusionsImage doubling will degrade visual acuity if doubling is greater than 1 min of arc, and ghost images are sufficiently intense. However, even with very obvious visually‐disturbing image doubling, visual acuity remains only slightly reduced.
Statistical Inference for the Population Landscape via Moment-Adjusted Stochastic Gradients
Authors: Liang Tengyuan , Su Weijie J. 
Published: February 2019

SummaryModern statistical inference tasks often require iterative optimization methods to compute the solution. Convergence analysis from an optimization viewpoint informs us only how well the solution is approximated numerically but overlooks the sampling nature of the data. In contrast, recognizing the randomness in the data, statisticians are keen to provide uncertainty quantification, or confidence, for the solution obtained by using iterative optimization methods. The paper makes progress along this direction by introducing moment-adjusted stochastic gradient descent: a new stochastic optimization method for statistical inference. We establish non-asymptotic theory that characterizes the statistical distribution for certain iterative methods with optimization guarantees. On the statistical front, the theory allows for model misspecification, with very mild conditions on the data. For optimization, the theory is flexible for both convex and non-convex cases. Remarkably, the moment adjusting idea motivated from ‘error standardization’ in statistics achieves a similar effect to acceleration in first-order optimization methods that are used to fit generalized linear models. We also demonstrate this acceleration effect in the non-convex setting through numerical experiments.
Outdoor temperature and survival benefit of empiric potassium in users of furosemide in US Medicaid enrollees: a cohort study
Authors: Nam Young Hee , Bilker Warren B , Leonard Charles E , Bell Michelle L , Hennessy Sean 
Published: February 2019

ObjectiveHeat is associated with elevated all-cause mortality, and furosemide-induced potassium depletion might be worsened by heat-induced sweating. Because empiric potassium is associated with a marked survival benefit in users of furosemide at a dose of ≥40 mg/day, we hypothesised that this empiric potassium’s survival benefit would increase with higher temperature (≥24°C).DesignCohort study.SettingOutpatient setting, captured by Medicaid claims, supplemented with Medicare claims for dual enrollees, from 5 US states from 1999 to 2010, linked to meteorological data.Population/ParticipantsFurosemide (≥40 mg/day) initiators among adults continuously enrolled in Medicaid for at least 1 year prior to cohort entry (defined as the day following the dispensing day of each individual’s first observed furosemide prescription).ExposureInteraction between: (1) empiric potassium, dispensed the day of or the day following the dispensing of the initial furosemide prescription, and (2) daily average temperature and daily maximum temperature, examined separately.OutcomeAll-cause mortality.ResultsIn 1:1 propensity score matched cohorts (total n=211 878) that included 89 335 person-years and 9007 deaths, all-cause mortality rates per 1000 person-years were 96.0 (95% CI 93.2 to 98.9) and 105.8 (95% CI 102.8 to 108.9) for potassium users and non-users, respectively. The adjusted OR of all-cause mortality for potassium use declined (ie, its apparent protective effect increased) as temperature increased, from a daily average temperature of about 28°C and a daily maximum temperature of about 31°C. This relationship was not statistically significant with daily average temperature, but was statistically significant with daily maximum temperature (p values for the interaction of potassium with daily maximum temperature and daily maximum temperature squared were 0.031 and 0.028, respectively).ConclusionsThe results suggest that empiric potassium’s survival benefit among furosemide (≥40 mg/day) initiators may increase as daily maximum temperature increases. If this relationship is real, use of empiric potassium in Medicaid enrollees initiating furosemide might be particularly important on hot days.
Targeting DNA Damage Response Promotes Antitumor Immunity through STING-Mediated T-cell Activation in Small Cell Lung Cancer
Authors: Sen Triparna , Rodriguez B. Leticia , Chen Limo , Corte Carminia M. Della , Morikawa Naoto , Fujimoto Junya , Cristea Sandra , Nguyen Thuyen , Diao Lixia , Li Lerong , Fan Youhong , Yang Yongbin , Wang Jing , Glisson Bonnie S. , Wistuba Ignacio I. , Sage Julien , Heymach John V. , Gibbons Don L. , Byers Lauren A. 
Published: February 2019

AbstractDespite recent advances in the use of immunotherapy, only a minority of patients with small cell lung cancer (SCLC) respond to immune checkpoint blockade (ICB). Here, we show that targeting the DNA damage response (DDR) proteins PARP and checkpoint kinase 1 (CHK1) significantly increased protein and surface expression of PD-L1. PARP or CHK1 inhibition remarkably potentiated the antitumor effect of PD-L1 blockade and augmented cytotoxic T-cell infiltration in multiple immunocompetent SCLC in vivo models. CD8+ T-cell depletion reversed the antitumor effect, demonstrating the role of CD8+ T cells in combined DDR–PD-L1 blockade in SCLC. We further demonstrate that DDR inhibition activated the STING/TBK1/IRF3 innate immune pathway, leading to increased levels of chemokines such as CXCL10 and CCL5 that induced activation and function of cytotoxic T lymphocytes. Knockdown of cGAS and STING successfully reversed the antitumor effect of combined inhibition of DDR and PD-L1. Our results define previously unrecognized innate immune pathway–mediated immunomodulatory functions of DDR proteins and provide a rationale for combining PARP/CHK1 inhibitors and immunotherapies in SCLC.Significance:Our results define previously unrecognized immunomodulatory functions of DDR inhibitors and suggest that adding PARP or CHK1 inhibitors to ICB may enhance treatment efficacy in patients with SCLC. Furthermore, our study supports a role of innate immune STING pathway in DDR-mediated antitumor immunity in SCLC.See related commentary by Hiatt and MacPherson, p. 584.This article is highlighted in the In This Issue feature, p. 565
ОСОБЛИВОСТІ СОЦІАЛЬНОГО ФУНКЦІОНУВАННЯ ПАЦІЄНТІВ ІЗ ПАРАНОЇДНОЮ ШИЗОФРЕНІЄЮ ТА ГОСТРИМ ПОЛІМОРФНИМ ПСИХОТИЧНИМ РОЗЛАДОМ
Authors: Venger О. P. , Bilous V. S. 
Published: February 2019

Всесвітня психіатрична асоціація і Європейська асоціація психіатрів у якості основної стратегії лікування психозів у цілому, і шизофренії зокрема, особливу увагу приділяють рівню соціального функціонування та якості якості життя пацієнтів із даною патологією.
Мета дослідження – вивчити особливості соціального функціонування соціально-психологічної адаптації пацієнтів із параноїдною шизофренією та гострим поліморфним психотичним розладом.
Матеріали і методи. Було клінічно обстежено 137 пацієнтів із першим психотичним епізодом: 1) 65 пацієнтів (2–3 госпіталізації) – із діагнозом параноїдної шизофренії (ПШ) (F20.0); 2) 72 особи (перша госпіталізація) – з діагнозом гострого поліморфного психотичного розладу (ГППР) (F23.0, F23.1). Дослідження рівня соціального функціонування у хворих на ПШ та ГППР у різні вікові періоди життя було проведено за допомогою структурованого інтерв’ю PAS-SI, зіставленого з даними анамнезу.
Результати досліджень та їх обговорення. Виявлено, що у хворих на ПШ в продромальний період психозу (ППП) у всіх вікових періодах відзначався середньонизький рівень загального соціального функціонування з поступовим незначним зниженням цього рівня за рік до маніфестації психозу. Тоді як у хворих із ГППР виявлено хвилеподібні коливання рівня загального соціального функціонування, від високого – до середнього та від середнього – до високого, при середньому рівні загального соціального функціонування за рік до маніфестації психозу.
Висновки. Стабільний та більш низький рівень загального соціального функціонування у всіх вікових періодах у хворих на ПШ, на відміну від пацієнтів із ГППР, свідчить про зниження адаптаційних можливостей психіки хворих на ПШ. Разом з тим, коли більш високий рівень соціального функціонування та його хвилеподібні коливання від високого – до середнього та від середнього – до високого свідчать про менш виражені зміни адаптації хворих із ГППР.
СТАН ФАГОЦИТОЗУ В ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИХ ТВАРИН ПРИ АДРЕНАЛІНОВІЙ МІОКАРДІОПАТІЇ
Authors: Bojkiv A. B. , Avdeev O. V. 
Published: February 2019

Враховуючи високу поширеність серцево-судинних захворювань у світі, проведені раніше дослідження особливостей метаболізму та структури міокарда при ушкодженні його адреналіном недостатньо розкривають стан імунних реакцій, зокрема роль фагоцитів у розвитку адренергічного ушкодження міокарда при зміні реактивності організму.
Мета дослідження – вивчити стан фагоцитозу при розвитку адреналінової міокардіопатії (АМП) у тварин із різним типом запальної реакції.
Матеріали і методи. Досліди проведено на 60 білих нелінійних щурах-самцях масою 180–200 г, яких поділили на три групи: перша група – 18 білих щурів з адреналіновою міокардіопатією; друга група – 18 білих тварин, у яких адреналінову міокардіо­патію викликали на тлі гіпоергічної запальної реакції; третя група – 18 білих щурів, у яких адреналінову міокардіопатію викликали на тлі гіперергічної запальної реакції. Фагоцитарну активність лейкоцитів визначали за двома показниками: відсотком фагоцитуючих лейкоцитів і фагоцитарним числом.
Результати досліджень та їх обговорення. За нормергічного перебігу запальної реакції фагоцитарне число достовірно зменшувалося лише на 24 год розвитку адреналінової міокардіопатії із відновленням на 7 добу. За гіперергічного перебігу запальної реакції депресія активності фагоцитів, яка виникала вже на 1 год розвитку адреналінової міокардіопатії, дещо зменшувалася на 24 год, а на 7 добу активність лейкоцитів відновлювалася.
Висновки. При усіх типах запальної реакції організму фагоцитарна активність лейкоцитів при розвитку адреналінової міокардіопатії пригнічується, про що свідчило зменшення фагоцитарного числа. Інтенсивність таких змін є найсуттєвішою при гіпоергічному перебігу запальної реакції. За показником відсотка фагоцитучих лейкоцитів відбувалося його зменшення від показника інтактних тварин у всі терміни спостережень.
ВПЛИВ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ГІПО- ТА ГІПЕРТИРОЗУ МАТЕРИНСЬКОГО ОРГАНІЗМУ НА ЛЕКТИНОВИЙ ПРОФІЛЬ НАДНИРКОВИХ ЗАЛОЗ ПОТОМСТВА
Authors: Lutsyk S. A. 
Published: February 2019

З використанням методів лектинової гістохімії проведено дослідження впливу експериментального гіпо- та гіпертирозу материнського організму на структурні компоненти надниркових залоз потомства на поступових етапах пре- і постнатального онтогенезу.
Мета дослідження – розширити спектр вивчених вуглеводних детермінант для отримання більш повного уявлення щодо зміни глікому надниркових залоз потомства, що розвивалося в умовах модельованої експериментальної патології.
Матеріали і методи. Гіпотироз моделювали шляхом щоденного згодовування самкам 10 мг/кг маси антитироїдного препарату “Мерказоліл”, гіпертироз індукували згодовуванням L-тироксину в дозі 100 мкг/кг. Панель лектинів включала конканавалін А (Con A), лектини сочевиці (LCA), нарциса (NPA), арахісу (PNA), виноградного слимака (HPA), гриба грузлика димчастого (CNFA), зав’язків пшениці (WGA), бузини чорної (SNA), кори золотого дощу (LABA).
Результати досліджень та їх обговорення. Встановили, що морфогенез глікополімерів надниркових залоз щура в основному завершується до 10-ї постнатальної доби і проявляється накопиченням у мозковій речовині рецепторів лектинів LCA, PNA, CNFA, WGA, SNA та LABA. Гіпотироз материнського організму зумовлював затримку розвитку, вазодилатацію судин мозкової речовини, набряк паренхіми у поєднанні з лейкоцитарною інфільтрацією сітчастої зони та мозкової речовини, змінами глікому надниркових залоз потомства. Зміни рецепторів лектинів, індуковані гіпо- та гіпертирозом, загалом носили однонаправлений характер, що може бути спричинене негативним впливом обох патологічних станів на кінцеві етапи глікозилювання біополімерів у клітинах. Лектин WGA може бути рекомендований для диференційного виявлення епінефроцитів та норепінефроцитів, апоптосом у складі мозкової речовини; лектин PNA – для виявлення елементів комплексу Гольджі у складі адренокортикоцитів, секреторних гранул хромафінних клітин; лектини LCA та LABA – для виявлення комплексу Гольджі у складі хромафінних клітин; лектини NPA та PNA – в якості маркерів активованих макрофагів; лектини Con A та SNA – в якості маркерів еозинофільних гранулоцитів крові, які на тлі гіпотирозу інфільтрували строму надниркових залоз.
Висновки. Проведене дослідження продемонструвало суттєвий вплив дисбалансу тироїдних гормонів материнського організму на морфогенез, мікроморфологію та вуглеводні детермінанти надниркових залоз потомства, причому гіпотироз індукував більш виражені зміни порівняно з гіпертирозом. Отримані дані щодо можливостей селективного маркування лектинами структурних компонентів надниркових залоз щура можуть бути корисними для моніторингу фізіологічних і патологічних процесів у цих органах.
СУЧАСНІ НАПРЯМКИ ЛІКУВАННЯ ТА ПРОФІЛАКТИКИ КАРІЄСУ ЗУБІВ
Authors: Avdeev A. V. , Boykiv A. B. , Drevnitska R. A. 
Published: February 2019

Карієс зубів на сьогодні залишається найпоширенішим захворюванням людства. Результати наукових досліджень та клінічних спостережень показують, що лікування карієсу зубів проводять найчастіше оперативним методом.
Мета дослідження – теоретично обґрунтувати сучасний стан проблем лікування і профілактики карієсу зубів, визначити перспективні напрямки вирішення цієї проблеми.
Матеріали і методи. Матеріалом послугували літературні джерела за великий часовий період для з’ясування основних тенденцій щодо лікування та профілактики карієсу зубів у світі. Аналіз літературних джерел дав змогу визначити, що світові вчені напрацювали вагомі досягнення із методологічними та методичними висновками; провели порівняльну оцінку та запропонували нові шляхи вирішення проблеми у сучасних умовах.
Результати досліджень та їх обговорення. Розглянуто питання сучасних наукових напрямків лікування та профілактики карієсу зубів. Представлено аналіз різних лікувальних підходів щодо карієсу зубів в історичному плані, починаючи з ХХ ст. Проведено оцінку запропонованих методів лікування в аспекті критичного підходу до профілактичного видалення твердих тканин зуба. За результатами аналізу літературних джерел показано еволюцію пломбувальних матеріалів. Виділено основні перспективні напрямки щодо удосконалення лікувально-профілактичних заходів та пломбувальних матеріалів.
Висновки. Оперативна стоматологія повинна починатися з карієсології і важливо, щоб вона знову стала домінуючою дисципліною у цій професії. Із ліквідацією каріозної хвороби буде суттєво зменшуватися потреба у супутніх спеціальностях.
РОЛЬ КЛІНІКО-ПСИХОПАТОЛОГІЧНИХ ФАКТОРІВ У ПРОГНОЗІ ПЕРЕБІГУ ДЕПРЕСИВНИХ РОЗЛАДІВ
Authors: Fedchenko V. Y. 
Published: February 2019

В сучасних умовах особливої актуальності набуває визначення факторів прогнозу формування, перебігу та виходу депресивних розладів, що дозволить розробити персоніфіковані підходи до терапії і сприятиме не лише зменшенню чисельності форм із затяжним та хронічним перебігом, але й зниженню соціально-економічних наслідків цих розладів для суспільства.
Мета дослідження – вивчити вплив клініко-психопатологічних факторів на прогноз тяжкості перебігу та виходу депресивних розладів.
Матеріали і методи. Для аналізу отриманих даних застосовували методи описової статистики та метод множинного регресійного аналізу за процедурою покрокового включення. Параметри оцінки перебігу депресивних розладів з урахуванням клініко-психопатологічних факторів у рамках даного дослідження включали: тяжкість депресивного розладу (за шкалою CGI – S); вихід депресивного розладу (за шкалою CGI – I).
Результати досліджень та їх обговорення. Клініко-психопатологічними факторами сприятливого прогнозу тяжкості депресивного розладу є: критичність до свого стану, соціальна та професійна реалізованість (відсутність порушень у сфері робота та діяльність), самоповага (відсутність почуття провини за власну неспроможність), адекватне сприйняття мікросоціального оточення (відсутність параноїдних симптомів у вигляді недовірливого ставлення до навколишніх та очікування осуду), суб’єктивне збереження здатності отримувати задоволення від життя. В якості факторів несприятливого прогнозу тяжкості депресивного розладу виступають: ендогенна ініціальна маніфестація захворювання (відсутність в анамнезі провокуючих факторів психічної травматизації), загальмованість, суїцидальні наміри, рання інсомнія, втрата у масі, почуття провини, параноїдні симптоми у вигляді недовірливого ставлення до навколишніх та очікування осуду, зниження критичності до свого стану, порушення у сфері соціально-професійної реалізації, суб’єктивне відчуття занепокоєння, ідеї самоприниження (відчуття себе гіршим за інших). Сприятливий прогноз виходу депресивного розладу визначають: редукція почуття провини, іпохондричних розладів, обсесивно-компульсивних симптомів у вигляді нав’язливих думок щодо власної неспроможності та відсутності перспектив, загальмованості при відновленні соціально-професійного функціонування та критичності до власного стану. В якості факторів несприятливого прогнозу виходу депресивного розладу виступають: збереження в структурі клінічної симптоматики іпохондричних розладів, тривоги, обсесивно-компульсивних симптомів у вигляді нав’язливих думок щодо власної неспроможності та відсутності перспектив, почуття провини.
Висновки. Результати представленого дослідження доводять, що особливості клінічної структури розладу, суб’єктивне сприйняття пацієнтами свого стану, фактор ініціальної маніфестації захворювання впливають на формування тяжкості депресивного розладу, його вихід і можуть використовуватись в якості факторів прогнозу та специфічних мішеней лікувально-реабілітаційних заходів.
СТРАТЕГІЯ ТА ПРИНЦИПИ ТЕРАПІЇ ПАЦІЄНТІВ ІЗ ШИЗОФРЕНІЄЮ І КОМОРБІДНИМИ СЕРЦЕВО-СУДИННИМИ ЗАХВОРЮВАННЯМИ
Authors: Opryа Ye. V. 
Published: February 2019

Коморбідність психічних розладів із соматичною патологією являє собою одну з провідних та надскладних проблем сучасної психіатричної практики, зокрема в питаннях терапії. Шизофренія є одним із найрозповсюдженіших психічних розладів, що характеризується високою частотою поєднання з соматичною патологією, наявність якої відмічають майже у кожного другого хворого на шизофренію.
Мета дослідження – на основі комплексного аналізу клініко-психопатологічних особливостей шизофренії, що поєднана із серцево-судинними захворюваннями, розробити стратегію та принципи її терапії.
Матеріали і методи. В якості методів дослідження використовували: клініко-психопатологічний метод, який доповнювали застосуванням клінічної рейтингової шкали позитивної та негативної симптоматик (Positive and Negative Syndrome Scale – PANSS) для оцінки психопатологічних проявів; а також психодіагностичний метод із застосуванням модифікованого варіанта методики Дембо–Рубінштейна для визначення особливостей самооцінки загального стану здоров’я та окремо психічного й фізичного здоров’я; адаптованого варіанта методики SUMD (The Scale to Assess Unawareness of Mental Disorder) для оцінки рівня “інсайту” психічної хвороби; та короткого опитувальника сприйняття хвороби (КОCХ, BIPQ) в адаптації В. М. Ялтонського; шкали особистісного та соціального функціонування (Personal and Social Performance Scale (PSP)) та короткої форми опитувальника про стан здоров’я (The 36-Item Short Form Survey (SF-36) для оцінки якості життя обстежених хворих.
Результати досліджень та їх обговорення. У дослідженні обстежено 100 хворих на шизофренію (F20), з яких 50 осіб із наявністю хронічної серцево-судинної патології склали основну групу дослідження, 50 пацієнтів без хронічного соматичного обтяження контрольну. До основної групи залучали пацієнтів із шизофренією і серцево-судинними захворюваннями (ССЗ) тривалістю не менше 3-х років, які на момент дослідження були компенсовані. Пацієнти з постінсультними та постінфарктними станами в дослідження не брали. В структурі серцево-судинної патології хворих основної групи переважали: ішемічна хвороба серця – 64 % та гіпертонічна хвороба – 52 %, також були представлені порушення серцевого ритму – 14 %, кардіоміопатії – 6 %, вади серця (4 %) та варикозне розширення судин (4 %). У більшості випадків спостерігали коморбідність декількох серцево-судинних захворювань одночасно.
Висновки. Виділено та описано провідні стратегічні завдання та тактику терапії хворих, що включали: купірування антипсихотичної симптоматики з урахуванням специфіки соматичного стану; опанування навичок контролю соматичного симптому та стресу, а також підвищення соціальної компетентності та соціально-особистісного функціонування пацієнтів. Урахування соматичного стану осіб із коморбідними серцево-судинними захворюваннями дозволяє підвищити рівень їх соціальної компетентності.