bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Petrology, geochemistry and zircon U–Pb–Lu–Hf isotopes of Paleoproterozoic granite gneiss from Bomdila in the western Arunachal Himalaya, NE India
Authors: Pathak Manjari , Kumar Santosh 
Published: January 2019

Abstract

Felsic magmatic bodies are exposed widely in the Bomdila region of the western Arunachal Himalaya, NE India. The litho-units of this region are primarily composed of two-mica (muscovite–biotite (ms–bt)) granite gneiss, referred to herein as the Bomdila granite gneiss (BGGn), and the metasediments of the Bomdila Group forming an integral part of the NE Lesser Himalayan thrust sheet. Phase petrology, whole-rock elemental geochemistry and zircon U–Pb–Lu–Hf isotopes of the BGGn have been investigated in order to decipher the origin and timing of felsic magmatism and its implications for understanding the pre-Himalayan tectonic environment. Modally, the BGGn can be classified into monzogranite, syenogranite and quartz-rich granitoids. The composition of muscovite (Ti = 0.03–0.07, average Na = 0.07 and Al
IV
= 2.50–2.90 apfu), biotite (FeO
t
/MgO = 3.1–4.6, 2Al⇌3Fe and Mg⇌Fe substitutions, and the presence of siderophyllite) and tourmaline (Fe/Fe + Mg = 0.56–0.96, Ca < 0.17 apfu) implies their primary magmatic nature crystallized typically in a peraluminous (S-type) felsic parental melt. This is further supported by the presence of ms–bt, whole-rock molar Al
2
O
3
/CaO + Na
2
O + K
2
O (A/CNK = 1.03–1.64) and normative corundum. Whole-rock multi-cationic parameters indicate a syn-collisional tectonic environment. However, the content of Rb (average 300 ppm) and high-field strength elements (HFSEs) in the BGGn indicates syn- to post-collisional tectonic settings. The BGGn parental melt was most likely to have been generated by dehydration melting of metasedimentary sources at middle–upper crustal depths. Geochemical modelling constrains the evolution of the parental melt of the BGGn by a moderate degree of fractional differentiation (
F
= 0.45) involving a biotite–plagioclase–K-feldspar–muscovite–titanite–apatite (bt–pl–Kfs–ms–ttn–ap) assemblage. Laser ablation-multicollector-inductively coupled plasma-mass spectrometry (LA-MC-ICP-MS)-analysed zircons from the BGGn yield a weighted mean
207
Pb/
206
Pb age of 1752 ± 23 Ma as the crystallization age for the zircons in the BGGn melt, which falls well within the period of magmatism formed during the Columbia supercontinent accretionary orogen. The observed negative
ε
Hf
(t) values (−1.67 to −7.99) and three-stage Hf-model ages (2818, 2586–2424 and 2393–2250 Ma) of zircons, strongly point to the involvement of ancient continental crust and source heterogeneity (Neoarchean–Paleoproterozoic continental crust) in the generation of the BGGn melt. The reworked ancient crustal components would have once been part of the northern Indian lithosphere, as indicated by the observed
207
Pb/
206
Pb concordant ages (2436, 2136, 2013 Ma) of the inherited zircons.
High-intensity intermittent training is as effective as moderate continuous training, and not deleterious, in cardiomyocyte remodeling of hypertensive rats
Authors: Krzesiak A. , Cognard C. , Sebille S. , Carré G. , Bosquet L. , Delpech N. 
Published: January 2019

Exercise training offers possible nonpharmacological therapy for cardiovascular diseases including hypertension. High-intensity intermittent exercise (HIIE) training has been shown to have as much or even more beneficial cardiovascular effect in patients with cardiovascular diseases than moderate-intensity continuous exercise (CMIE) training. The aim of this study was to investigate the effects of the two types of training on cardiac remodeling of spontaneously hypertensive rats (SHR) induced by hypertension. Eight-week-old male SHR and normotensive Wistar-Kyoto rats (WKY) were divided into four groups: normotensive and hypertensive control (WKY and SHR-C) and hypertensive trained with CMIE (SHR-T CMIE) or HIIE (SHR-T HIIE). After 8 wk of training or inactivity, maximal running speed (MRS), arterial pressure, and heart weight were all assessed. CMIE or HIIE protocols not only increased final MRS and left ventricular weight/body weight ratio but also reduced mean arterial pressure compared with sedentary group. Then, left ventricular tissue was enzymatically dissociated, and isolated cardiomyocytes were used to highlight the changes induced by physical activity at morphological, mechanical, and molecular levels. Both types of training induced restoration of transverse tubule regularity, decrease in spark site density, and reduction in half-relaxation time of calcium transients. HIIE training, in particular, decreased spark amplitude and width, and increased cardiomyocyte contractility and the expression of sarco(endo)plasmic reticulum Ca2+-ATPase and phospholamban phosphorylated on serine 16. NEW & NOTEWORTHY High-intensity intermittent exercise training induces beneficial remodeling of the left ventricular cardiomyocytes of spontaneously hypertensive rats at the morphological, mechanical, and molecular levels. Results also confirm, at the cellular level, that this type of training, as it appears not to be deleterious, could be applied in rehabilitation of hypertensive patients.
Early onset of airway derecruitment assessed using the forced oscillation technique in subjects with asthma
Authors: Nilsen Kris , Thien Francis , Thamrin Cindy , Ellis Matt J. , Prisk G. Kim , King Gregory G. , Thompson Bruce R. 
Published: January 2019

Derecruitment of air spaces in the lung occurs when airways close during exhalation and is related to ventilation heterogeneity and symptoms in asthma. The forced oscillation technique has been used to identify surrogate measures of airway closure via the reactance (Xrs) versus lung volume relationship. This study used a new algorithm to identify derecruitment from the Xrs versus lung volume relationship from a slow vital capacity maneuver. We aimed to compare two derecruitment markers on the Xrs versus volume curve, the onset reduction of Xrs (DR1vol) and the onset of more rapid reduction of Xrs (DR2vol), between control and asthmatic subjects. We hypothesized that the onset of DR1vol and DR2vol occurred at higher lung volume in asthmatic subjects. DR1vol and DR2vol were measured in 18 subjects with asthma and 18 healthy controls, and their relationships with age and height were examined using linear regression. In the control group, DR1vol and DR2vol increased with age ( r2 = 0.68, P < 0.001 and r2 = 0.71, P < 0.001, respectively). DR1vol and DR2vol in subjects with asthma [76.58% of total lung capacity (TLC) and 56.79%TLC, respectively] were at higher lung volume compared with control subjects (46.1 and 37.69%TLC, respectively) ( P < 0.001). DR2vol correlated with predicted values of closing capacity ( r = 0.94, P < 0.001). This study demonstrates that derecruitment occurs at two points along the Xrs-volume relationship. Both derecruitment points occurred at significantly higher lung volumes in subjects with asthma compared with healthy control subjects. This technique offers a novel way to measure the effects of changes in airways/lung mechanics. NEW & NOTEWORTHY This study demonstrates that the forced oscillation technique can be used to identify two lung volume points where lung derecruitment occurs: 1) where derecruitment is initiated and 2) where onset of rapid derecruitment commences. Measurements of derecruitment increase with age. The onset of rapid derecruitment was highly correlated with predicted closing capacity. Also, the initiation and rate of derecruitment are significantly altered in subjects with asthma.
ЯКІСНА ТА КІЛЬКІСНА ОЦІНКА ВМІСТУ КОЛАГЕНУ I і III ТИПІВ У ПАЦІЄНТІВ З ДЕФЕКТАМИ ПОКРИВНИХ ТКАНИН ТУЛУБА ТА КІНЦІВОК ПІСЛЯ ТРАВМИ
Authors: Ponomarenko E. V. , Kovalenko I. S. 
Published: January 2019

Мета роботи: вивчити особливості експресії та накопичення колагену I і III типів в зразках шкіри у пацієнтів з дефектами покривних тканин тулуба та кінцівок після травми.
Матеріали і методи: Комплексне патоморфологічне дослідження 60 хворих було виконано на біопсійно-операційному матеріалі фрагментів шкіри з параранової зони дефекту.
Результати дослідження та їх обговорення. При мікроскопічному дослідженні зразків шкіри з параранової зони дефектів у всіх групах хворих виявили потоншення епідермального пласту з відсутністю нормального хвилястоподібного дермально - епідермального з'єднання, надмірним накопиченням колагену в усіх дермальних прошарках у вигляді паралельно орієнтованих окремих і зібраних в пучки фібрил у поверхневих відділах та безсистемно розташованих більш товстих колагенових пучків в глибоких шарах дерми, між якими знаходились скупчення фібробластів. В зразках шкіри пацієнтів II та III групи постраждалих встановили статистично достовірну різницю між показниками відносної площі накопичення колагенів І і ІІІ типів (Т=675; р=0,005 і Т=697; р=0,033 відповідно). У пацієнтів III і IV груп при аналізі зв'язків із використанням критерію рангової кореляції Спірмена спостерігали прямий помірної сили зв'язок між площами депонування колагенів І і ІІІ типів (rs=0,52 і 0,54).
Висновок. Визначення репаративних можливостей шкіри у пацієнтів з дефектами покривних тканин травматичного генезу має значення для вибору методу реконструкції ранової поверхні.
Патоморфологічні зміни в яснах наркозалежних пацієнтів із дистрофічно-запальними захворюваннями тканин пародонта
Authors: Fedun I. R. 
Published: January 2019

Вплив наркотичних речовин на тканини пародонта залишається не до кінця висвітленим. Дослідження патоморфологічних змін у тканинах пародонта дає змогу простежити ступінь поширення патологічного процесу внаслідок дії наркотичних засобів.
Мета дослідження – вивчити патоморфологічні зміни у яснах наркозалежних хворих на генералізований пародонти (ГП).
Матеріали і методи. Мікроскопічно досліджено тканини міжзубного сосочка та маргінальної частини ясен 23 наркозалежних хворих на ГП, 20 ненаркозалежних пацієнтів із ГП та 5 осіб з інтактними тканинами пародонта. Отриманий матеріал просочували парафіном, робили зрізи товщиною 8 мкм та фарбували гематоксиліном та еозином.
Результати досліджень та їх обговорення. У ненаркозалежних хворих на ГП початкового–І ступенів найчастіше спостерігали паракератоз. При запальному процесі у слизовій оболонці наркозалежних хворих на ГП початкового–І ступенів зернистий шар відсутній повністю або частково та виражені явища гіперкератозу. Для ненаркозалежнених пацієнтів із ГП ІІ ступеня розвиток дистрофічного процесу супроводжувався явищами гіперкератозу, а також акантозу. Ці ж зміни були наявні й у слизовій оболонці наркозалежних хворих на ГП ІІ ступеня, однак до них приєднувались явища вакуольної та балонної дистрофій та поліморфно-клітинної інфільтрації серед клітин епітеліального пласта та у глибших шарах. Незначні ексудативні зміни у вигляді периваскулярних інфільтратів виявляли у ненаркозалежнених пацієнтів із ГП ІІІ ступеня. У наркозалежних з ГП ІІІ ступеня спостерігали явища деформації у власній пластинці слизової оболонки. Високий рівень клітинного проліферату та виражений спонгіоз свідчили про тяжкість патологічних змін.
Висновки. При розвитку ГП ІІ ступеня у яснах наркозалежних хворих спостерігали явища балонної дистрофії, на відміну від ГП початкового–І ступенів, а при ГП ІІІ ступеня додавалась деформація власної пластинки, виражений спонгіоз та високий рівень клітинного проліферату. При порівнянніі патогістологічних зміну слизовій оболонці ясен наркозалежних хворих мали більш виражений деструктивний характер, ніж у ненаркозалежних.
Критерії діагностики та принципи планування конструкції покривного протеза у пацієнтів із поодиноко збереженими зубами на нижній щелепі
Authors: Bratus-Hrynkiv R. R. 
Published: January 2019

Часткова втрата зубів і пов’язані з нею функціональні розлади безпосередньо впливають на якість життя пацієнтів та їх психоемоційний стан, тому актуальною проблемою ортопедичної стоматології є своєчасне відновлення зубних рядів і раціональний вибір типу конструкції.
Мета дослідження — покращити результати стоматологічного ортопедичного лікування шляхом оптимізації плану лікування з урахуванням чітких діагностичних критеріїв у пацієнтів із поодиноко збереженими зубами на нижній щелепі.
Матеріали і методи. Обстежили 25 пацієнтів (13 жінок та 12 чоловіків) віком 50–76 років із поодиноко збереженими зубами у фронтальній ділянці нижньої щелепи. На основі комплексної оцінки умов для протезування за критеріями РDI з урахуванням даних ортопантомографії (Dent Navi, Yoshida, Японія) у 15 осіб визначили показання та провели лікування із застосуванням покривних протезів. Центральне співвідношення щелеп визначали та фіксували за анатомо-функціональним методом з використанням лінійки Фокса та гнатометра (Сentrofix, Amann Girrbach). Постановку штучних зубів (Yamahachi Dental) здійснювали за однією з основних оклюзійних схем – двобічно збалансована, лінгвалізована, площинна. Корекцію оклюзійних співвідношень проводили за методом Bausch та аналізували за схемою S. J. Davies. Ступінь функціональної реабілітації визначали за трибальною шкалою опитувальника H. Miura, K. Sato.
Результати досліджень та їх обговорення. У 3 (20 %) обстежених пацієнтів жувальна здатність була безперешкодною як через один місяць, так і після 6 місяців користування. Після проведення необхідних корекцій оклюзійних співвідношень 8 (53,3 %) осіб оцінили жувальну здатність із незначними незручностями через один місяць після виготовлення і як безперешкодну через 6 місяців користування. На утруднену жувальну здатність через місяць після виготовлення та із незначними незручностями через 6 місяців користування вказували 3(20 %) пацієнтів. Через один та 6 місяців користування в 1 (6,7 %) пацієнта з повним знімним протезом на верхній щелепі та фіксацією покривного протеза на поодиноко збережений зуб 42 штампованим ковпачком жувальна здатність була утрудненою.
Висновки. За відсутності оклюзійних опорних зон у обстежених пацієнтів визначальними критеріями для складення плану лікування були розташування збережених зубів (коренів), ступінь і тип атрофії альвеолярних відростків. Задовільної жувальної здатності при напівжорсткій фіксації базису покривного протеза на опорних зубах з дентально-альвеолярним розподілом жувального навантаження досягли створенням двобічних оклюзійних контактів при постановці штучних зубів.
Sudden Death and Left Ventricular Involvement in Arrhythmogenic Cardiomyopathy
Authors: Miles Chris , Finocchiaro Gherardo , Papadakis Michael , Gray Belinda , Westaby Joseph , Ensam Bode , Basu Joyee , Parry-Williams Gemma , Papatheodorou Efstathios , Paterson Casey , Malhotra Aneil , Robertus Jan Lukas , Ware James S. , Cook Stuart A. , Asimaki Angeliki , Witney Adam , Ster Irina Chis , Tome Maite , Sharma Sanjay , Behr Elijah R. , Sheppard Mary N. 
Published: January 2019

Background:
Arrhythmogenic cardiomyopathy (ACM) is an inherited heart muscle disorder characterized by myocardial fibrofatty replacement and an increased risk of sudden cardiac death (SCD). Originally described as a right ventricular disease, ACM is increasingly recognized as a biventricular entity. We evaluated pathological, genetic, and clinical associations in a large SCD cohort.

Methods:
We investigated 5205 consecutive cases of SCD referred to a national cardiac pathology center between 1994 and 2018. Hearts and tissue blocks were examined by expert cardiac pathologists. After comprehensive histological evaluation, 202 cases (4%) were diagnosed with ACM. Of these, 15 (7%) were diagnosed antemortem with dilated cardiomyopathy (n=8) or ACM (n=7). Previous symptoms, medical history, circumstances of death, and participation in competitive sport were recorded. Postmortem genetic testing was undertaken in 24 of 202 (12%). Rare genetic variants were classified according to American College of Medical Genetics and Genomics criteria.

Results:

Of 202 ACM decedents (35.4±13.2 years; 82% male), no previous cardiac symptoms were reported in 157 (78%). Forty-one decedents (41/202; 20%) had been participants in competitive sport. The adjusted odds of dying during physical exertion were higher in men than in women (odds ratio, 4.58; 95% CI, 1.54–13.68;
P
=0.006) and in competitive athletes in comparison with nonathletes (odds ratio, 16.62; 95% CI, 5.39–51.24;
P
<0.001). None of the decedents with an antemortem diagnosis of dilated cardiomyopathy fulfilled definite 2010 Task Force criteria. The macroscopic appearance of the heart was normal in 40 of 202 (20%) cases. There was left ventricular histopathologic involvement in 176 of 202 (87%). Isolated right ventricular disease was seen in 13%, isolated left ventricular disease in 17%, and biventricular involvement in 70%. Among whole hearts, the most common areas of fibrofatty infiltration were the left ventricular posterobasal (68%) and anterolateral walls (58%). Postmortem genetic testing yielded pathogenic variants in ACM-related genes in 6 of 24 (25%) decedents.

Conclusions:
SCD attributable to ACM affects men predominantly, most commonly occurring during exertion in athletic individuals in the absence of previous reported cardiac symptoms. Left ventricular involvement is observed in the vast majority of SCD cases diagnosed with ACM at autopsy. Current Task Force criteria may fail to diagnose biventricular ACM before death.
Hybrid Mass Coordinate in WRF-ARW and Its Impact on Upper-Level Turbulence Forecasting
Authors: Park Sang-Hun , Klemp Joseph B. , Kim Jung-Hoon 
Published: January 2019

Abstract
Although a terrain-following vertical coordinate is well suited for the application of surface boundary conditions, it is well known that the influences of the terrain on the coordinate surfaces can contribute to increase numerical errors, particularly over steep topography. To reduce these errors, a hybrid sigma–pressure coordinate is formulated in the Weather Research and Forecasting (WRF) Model, and its effects are illustrated for both an idealized test case and a real-data forecast for upper-level turbulence. The idealized test case confirms that with the basic sigma coordinate, significant upper-level disturbances can be produced due to numerical errors that arise as the advection of strong horizontal flow is computed along coordinate surfaces that are perturbed by smaller-scale terrain influences. With the hybrid coordinate, this artificial noise is largely eliminated as the mid- and upper-level coordinate surfaces correspond much more closely to constant pressure surfaces. In real-data simulations for upper-level turbulence forecasting, the WRF Model using the basic sigma coordinate tends to overpredict the strength of upper-air turbulence over mountainous regions because of numerical errors arising as a strong upper-level jet is advected along irregular coordinate surfaces. With the hybrid coordinate, these errors are reduced, resulting in an improved forecast of upper-level turbulence. Analysis of kinetic energy spectra for these simulations confirms that artificial amplitudes in the smaller scales at upper levels that arise with the basic sigma coordinate are effectively removed when the hybrid coordinate is used.
Meteorologists’ Interpretations of Storm-Scale Ensemble-Based Forecast Guidance
Authors: Wilson Katie A. , Heinselman Pamela L. , Skinner Patrick S. , Choate Jessica J. , Klockow-McClain Kim E. 
Published: January 2019

AbstractDuring the 2017 Spring Forecasting Experiment in NOAA’s Hazardous Weather Testbed, 62 meteorologists completed a survey designed to test their understanding of forecast uncertainty. Survey questions were based on probabilistic forecast guidance provided by the NSSL Experimental Warn-on-Forecast System for ensembles (NEWS-e). A mix of 20 multiple-choice and open-ended questions required participants to explain basic probability and percentile concepts, extract information using graphical representations of uncertainty, and determine what type of weather scenario the graphics depicted. Multiple-choice questions were analyzed using frequency counts, and open-ended questions were analyzed using thematic coding methods. Of the 18 questions that could be scored, 60%–96% of the participants’ responses aligned with the researchers’ intended response. Some of the most challenging questions proved to be those requiring qualitative explanations, such as to explain what the 70th-percentile value of accumulated rainfall represents in an ensemble-based probabilistic forecast. Additionally, participants providing answers not aligning with the intended response oftentimes appeared to consider the given information with a deterministic rather than probabilistic mindset. Applications of a deterministic mindset resulted in tendencies to focus on the worst-case scenario and to modify understanding of probabilistic concepts when presented with different variables. The findings from this survey support the need for improved basic and applied training for the development, interpretation, and use of probabilistic ensemble forecast guidance. Future work should collect data for a larger sample size to examine the knowledge gaps across specific user groups and to guide development of probabilistic forecast training tools.
Prevalence of Fatigue in Head and Neck Cancer Survivors
Authors: Bossi Paolo , Di Pede Patricia , Guglielmo Mauro , Granata Roberta , Alfieri Salvatore , Iacovelli Nicola Alessandro , Orlandi Ester , Guzzo Marco , Bianchi Roberto , Ferella Letizia , Infante Gabriele , Miceli Rosalba , Licitra Lisa , Ripamonti Carla Ida 
Published: January 2019

Introduction: In head and neck cancer (HNC) patients, fatigue is present throughout the course of treatment and during follow-up. There are limited data about the prevalence and factors associated with fatigue in HNC survivors. The objectives of this study were to assess the prevalence of fatigue and its interference with daily life activities and examine the association between fatigue and gender, age, primary tumour site, Human Papillomavirus (HPV) status, previous oncologic therapy, and time since end of treatment. Methods: Consecutive locally advanced HNC patients having completed curative treatment at least 1 year earlier and free of disease were asked to fill in the Brief Fatigue Inventory (BFI) questionnaire. Fatigue was categorized according to BFI average score as absent (0), mild (>0 to <4), moderate (≥4 to ≤6), and severe (>6 to ≤10). Results: From February 2015 to July 2016, 129 patients (median age = 60 years old; 67% male) were evaluated. Primary sites of cancer were oropharynx (46%, with 4/5 patients HPV positive), nasopharynx (22%), larynx/hypopharynx (14%), oral cavity (13%), and paranasal sinus or salivary gland (5%). Oncologic treatment was completed 12 to 96 months earlier (median = 34 months). Fatigue was reported as absent in 15% of the patients, mild in 67%, moderate in 11%, and severe in 7%. No association between BFI average score and the analyzed variables was identified. Discussion: Moderate and severe fatigue was reported in 18% of HNC survivors. Further research is needed to assess its causes and improve the management.