bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ДИЗУРИЧНІ РОЗЛАДИ В ПЕРІОД МЕНОПАУЗИ ТА МОРФОЛОГІЯ СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ СЕЧОВОГО МІХУРА
Authors: Бідованець Б. Ю. , Боднар Я. Я. , Головата Т. К. , Дацко Т. В. , Миколенко А. З. 
Published: September 2021

Глобальне старіння населення, збільшення частки жінок пре- та менопаузального періодів і пов’язане з цим зростання частоти стійких дизуричних розладів складають серйозну медичну задачу. Актуальність дослідження обумовлена також і вкрай вираженим негативним впливом урогенітальних порушень на якість життя і працездатність цієї категорії жінок, що складає важливу соціально-економічну проблему.
Мета – вивчити морфологічні характеристики слизової оболонки сечового міхура при дизуричних розладах у жінок в період менопаузи.
Матеріал і методи. Обстежено слизову оболонку сечового міхура та досліджено біоптати слизової оболонки в ділянці трикутника та лівої бокової стінки у 62 жінок із стійкою дизурією віком від 48 до 72 років. Застосовані цистоскопічний та гістологічний методи дослідження.
Результати. Встановлено, що в слизовій оболонці сечового міхура при дизурії у жінок менопаузального періоду виникають виразні розлади гемомікроциркуляції, дистрофічні та дегенеративні пошкодження, які супроводжуються запальними реакціями у власній пластинці та компенсаторними гіперпластичними і адаптивними процесами.
Висновки. При стійкій дизурії у жінок в період менопаузи спостерігається суттєве ремоделювання усіх структурних компонентів слизової оболонки сечового міхура.
ОЦІНКА МІНЕРАЛЬНОЇ ЩІЛЬНОСТІ КІСТКОВОЇ ТКАНИНИ ЗА ДАНИМИ РЕНТГЕНІВСЬКОЇ КОМП'ЮТЕРНОЇ ТОМОГРАФІЇ ТА ВИЗНАЧЕННЯ РИЗИКІВ ОСТЕОПОРОТИЧНИХ ПЕРЕЛОМІВ У ХВОРИХ НА ДИФУЗНУ В-ВЕЛИКОКЛІТИННУ ЛІМФОМУ
Authors: Жулкевич І. В. , Чукур П. А. 
Published: September 2021

В Україні відмічається тенденція до підвищення захворюваності на неходжкінські лімфоми (НХЛ), тому дослідження змін мінеральної щільності кісткової тканини (МЩКТ), пов’язаних із лімфопроліферативними захворюваннями та віддаленими наслідками протипухлинної терапії, є актуальними та необхідними для профілактики остеопоротичних переломів.
Мета – визначити ризик виникнення вторинних остеопоротичних переломів, ризик ураження кісткового мозку і оцінити динаміку змін стану МЩКТ поперекового відділу хребта у хворих з дифузною В-великоклітинною лімфомою (ДВВКЛ) на діагностичному етапі (ДЕ) та після завершення хіміотерапії (ПЗХ).
Матеріал і методи. Проведено визначення мінеральної щільності трабекулярної кісткової тканини поперекових хребців (L1–L5) за допомогою функції ROI у програмі Radiant Dicom Viewer в кістковому вікні у 56 пацієнтів: 26 жінок та 30 чоловіків (середній вік (55,96±2,11) р.). Статистичний аналіз проведено за робастним критерієм Левена – Брауна – Форсайта.
Результати. При гендерному порівнянні на ДЕ згідно опитувальників FRAX та QFracture визначався більший ризик остеопоротичного перелому в жінок за всіма показниками: FRAX – основний остеопоротичний ризик 43,21 % і ризик перелому стегнової кістки 59,35 %; QFracture – ризик перелому стегна, зап’ястя, плеча або хребта 59,86 % та ризик перелому стегна 60,12 %. Зниження стану МЩКТ спостерігалося як на ДЕ, так і ПЗХ, у чоловіків та жінок. У чоловіків найбільше достовірне зниження МЩКТ на 19,59 % спостерігалося у L4, у жінок – у L3 на 13,11 %, p<0,05.
Висновки. В усіх обстежених хворих на ДВВКЛ за результатами опитувальників FRAX та QFracture визначався підвищений ризик остеопоротичних переломів на ДЕ. Стан МЩКТ поперекових хребців на серіях КТ у хворих з ДВВКЛ на ДЕ у жінок був достовірно нижчий, ніж у чоловіків. ПЗХ спостерігалося зниження МЩКТ як у чоловіків, так і в жінок, достовірної різниці між групами хворих не встановлено.
ЗНАЧЕННЯ ПЕРФУЗІЙНОГО ІНДЕКСУ ДЛЯ ШВИДКОЇ ДІАГНОСТИКИ РІЗНИХ ФОРМ СИНДРОМУ ДІАБЕТИЧНОЇ СТОПИ В ВИБОРІ АДЕКВАТНОЇ ПАТОГЕНЕТИЧНОЇ ТАКТИКИ ХІРУРГІЧНОГО ЛІКУВАННЯ
Authors: Футуйма Ю. М. , Беденюк А. Д. , Кульбаба І. Я. 
Published: September 2021

В статті представлено особливості стану об’ємного периферійного капілярного кровотоку при нейропатичній, нейроішемічній та ішемічній формах синдрому діабетичної стопи, що визначається методом фотоплетизмографії під час виконання пульсоксиметрії та можливості їх використання для швидкої діагностики вказаних форм разом із загальноприйнятними методиками.
Мета – вивчити особливості показників перфузійного індексу фотоплетизмографічним методом за допомогою пульсоксиметра на периферії нижніх кінцівок у хворих із різними формами синдрому діабетичної стопи з метою подальшого їх діагностичного застосування в медичній практиці.
Матеріал і методи. Проаналізовано результати дослідження 89 осіб, в тому числі 15 осіб, які склали контрольну групу, й 74 пацієнти, які мали різні форми СДС з гнійно-некротичними ускладненнями з боку нижніх кінцівок, що відповідають ІІІ–V ступеням ураження за Meggit-Wagner. Невропатичну форму діагностовано у 38 (51,4 %), невроішемічну – у 30 (40,5 %), ішемічну – у 6 (8,1 %) пацієнтів. Оцінку статусу артеріальної крові на нижніх кінцівках визначали за допомогою пульсоксиметрії неінвазивним фотоплезматичним методом за допомогою приладу RocSea.
Результати. Методика дослідження, апробована нами в даній роботі, дозволяє застосування поширеного останнім часом та легкодоступного методу визначення показників ПІ для швидкої диференційної діагностики хворих із різними формами ускладненого синдрому діабетичної стопи при цукровому діабеті 2-го типу та в подальшому впровадження його в практичну діяльність, що дасть можливість вибрати той чи інший патогенетичний підхід до вибору тактики подальшого хірургічного та медикаментного лікування.
Висновки. Пульсоксиметрія є простим, доступним та найдешевшим методом швидкої діагностики порушень периферійного кровообігу при різних формах СДС, які непрямим способом відображають стан периферійного кровообігу в ділянці стопи та можуть бути використані для швидкої об’єктивності подальшого вибору тактики лікування кожного пацієнта зокрема, а також як метод моніторингу ефективності патогенетичного підходу до хірургічної та медикаментної корекції ускладнень синдрому діабетичної стопи на етапах лікування.
ПРОФІЛАКТИКА ТА ЛІКУВАННЯ ТОКСИЧНОГО ГЕПАТИТУ Й ЕНДОГЕННОЇ ІНТОКСИКАЦІЇ У ХВОРИХ ІЗ ЛІМФОПРОЛІФЕРАТИВНИМИ ЗАХВОРЮВАННЯМИ
Authors: Самогальська О. Є. , Мандзій З. П. 
Published: September 2021

За даними сучасних епідеміологічних і статистичних досліджень, останнім часом в Україні значно зросла частота захворюваності на хронічну патологію печінки. Перебіг захворювання супроводжується виснаженням системи антиоксидантного захисту, на тлі чого розвивається хронічна інтоксикація з метаболічними порушеннями, які негативно впливають на функціональний стан печінки.
Мета – вивчити ефективність комбінованого гепатопротектора «Гепаргін» у складі комплексної терапії хворих із гемобластозами.
Матеріал і методи. Під нашим спостереженням перебували 42 хворих із лімфопроліферативними захворюваннями (6 – із гострими лімфобластними лейкеміями; 16 – із хронічними лімфоїдними лейкеміями; 9 – із неходжкінськими лімфомами: 7 – із неходжкінськими лімфомами з малих лімфоцитів, а 5 хворих – із неходжкінськими лімфомами з великих гранулярних клітин). Вік хворих становив від 34 до 68 років. Середня тривалість захворювання становила 4–7 років. Усім хворим проводили ультразвукове дослідження органів черевної порожнини (УЗД ОЧП) та визначали біохімічні показники функції печінки, а саме аланінамінотрансфаразу, аспартатамінотрансферазу, білірубін, лужну фосфатазу, тимолову та сулемові проби, ядерний індекс інтоксикації.
Результати. Хворі скаржилися на загальну слабість, нездужання, тяжкість у нижніх кінцівках, запаморочення. Їх турбували тяжкість та відчуття розпирання у правому підребер᾽ї, нудота. Інколи відмічали жовтяничність шкіри та слизових оболонок. При УЗД ОЧП у 22 хворих спостерігали збільшення розмірів печінки. У середньому печінка була збільшена як за рахунок правої частки, так і лівої. У 19 хворих спостерігали підвищення АЛТ та АСТ, у 11 хворих також відмічали підвищення білірубіну за рахунок непрямої фракції. Активність процесу переважно відповідала середньому (58,7 %) та вираженому (21,3 %) ступеням. У процесі отримання як моно-, так і поліхіміотерапії, активність вираження токсичного впливу на стан функції гепатоцитів посилювалася, на що вказували печінкові проби. Так, показники АЛТ та АСТ підвищувалися, також спостерігалось підвищення лужної фосфатази, білірубіну за рахунок непрямої фракції. У 5 хворих із гемобластозами спостерігали жовтяничність шкіри та склер.
Висновки. На основі комплексного лікування із застосуванням препарату «Гепаргін» відмічалась позитивна динаміка клінічного перебігу основного захворювання, яка проявлалася покращенням самопочуття хворого, загального стану, зникненням тяжкості в правому підребер᾽ї.
Аналіз показників функціональних проб печінки під впливом терапії показав зниження активності запального процесу в гепатоцитах, на що вказували АЛТ, АСТ, білірубін, лужна фосфатаза, ядерний індекс інтоксикації.
У хворих із мінімальною та середньою активністю ці показники поверталися до нормальних величин, а у хворих із вираженою активністю – зменшувалися. Також встановлений позитивний вплив препарату на білковий метаболізм, про що свідчить підвищення загального білка сироватки крові.
Безнатяжна модифікація герніопластики Десарда
Authors: Бенедикт В. В. , Лісовський В. Р. 
Published: September 2021

У статті наведено приклад розробленого та клінічно імплементованого способу хірургічного лікування пахових гриж, що заснований на концепції “tension-free”. В основу даної модифікації ліг відомий спосіб герніопластики за Десардом як один з найбільш фізіологічних та адаптованих до анатомії пахової ділянки. Дана модифікація дає можливість формувати укріплену задню стінку пахового каналу без натягу тканин, а також передбачає додаткову фіксацію сітчастого імплантату до задньої стінки, що ще більше знижує ризик розвитку рецидиву. Таким чином, її можна застосовувати в пацієнтів різних вікових груп.
МАРКЕРИ ЛІЗОСОМАЛЬНОГО УШКОДЖЕННЯ ЗА УМОВИ КОМБІНОВАНОЇ ДІЇ Κ-КАРАГІНАНУ ТА НАТРІЮ ГЛУТАМАТУ В ЕКСПЕРИМЕНТІ
Authors: Бучко П. І. , Марущак М. І. 
Published: September 2021

Вступ. Наукові дослідження підкреслюють невирішені питання вивчення карагінанів, зокрема зв’язок між фізико-хімічними властивостями карагінану, його впливом на травний протеоліз, мікробіом товстої кишки і запалення, а також його ефекти в різних групах ризику, що вказує на необхідність проведення подальших досліджень для з’ясування можливого його токсичного впливу за умов постійного підвищення рівня карагінану в раціоні людини та широкого поєднання різних харчових добавок.
Мета дослідження – оцінити показники лізосомального ушкодження (активність кислої фосфатази і катепсину В) в тканинах організму щурів за умови комбінованої дії κ-карагінану та натрію глутамату.
Методи дослідження. Дослідження проведено на 48 білих нелінійних щурах-самцях, яких поділили на 4 групи: контрольну (інтактні тварини) і 3 дослідних (1-ша – щури, яким внутрішньошлунково вводили κ-карагінан у дозі 40 мг/кг протягом 1 місяця; 2-га – тварини, яким внутрішньошлунково вводили натрію глутамат у дозі 50 мг/кг упродовж 1 місяця; 3-тя – щури, яким внутрішньошлунково вводили κ-карагінан і натрію глутамат у вищевказаних дозах). Активність кислої фосфатази і катепсину В у крові, легенях та печінці щурів визначали за стандартними методиками.
Результати й обговорення. Встановлено вірогідно вищу активність кислої фосфатази у сиро­ватці крові, а також у печінці й легенях щурів 1-ї і 2-ї дослідних груп щодо контролю. Варто відмітити найбільші її значення у тварин 3-ї дослідної групи, які були достовірно вищими у сироватці крові (на 90,20 %), а також у печінці (на 69,60 %) і легенях (на 82,20 %) щурів стосовно контролю. Встановлено вірогідно вищу активність катепсину В у сироватці крові, а також у печінці й легенях щурів 1-ї і 2-ї дослідних груп щодо контролю. Варто відзначити найбільші її значення у тварин 3-ї дослідної групи, які були достовірно вищими у сироватці крові (на 97,70 %), а також у печінці (на 52,10 %) і легенях (на 83,10 %) щурів стосовно контролю.
Висновок. За умови комбінованої дії розчинів κ-карагінану та натрію глутамату вірогідно збільшується активність кислої фосфатази і катепсину В у сироватці крові (на 90,2 та 97,7 %), печінці (на 69,6 та 52,1 %) і легенях (на 82,2 та 83,1 %) щурів відносно контролю, що також статистично значимо вище проти значень цих показників при окремому застосуванні κ-карагінану і натрію глутамату.
ДИНАМІКА ПРОЦЕСІВ ЛІПІДНОЇ ПЕРОКСИДАЦІЇ В КІРКОВОМУ І МОЗКОВОМУ ШАРАХ НИРКИ ЗА УМОВ ДВОБІЧНОГО ВИДАЛЕННЯ ГОНАД У ПЕРІОД ПІЗНІХ ПРОЯВІВ ТРАВМАТИЧНОЇ ХВОРОБИ
Authors: Луців І. І. , Гудима А. А. , Попович Д. В. 
Published: September 2021

Вступ. Інтенсифікація пероксидного окиснення ліпідів (ПОЛ) є одним з характерних порушень краніо­скелетної травми (КСТ). У механізмі захисту від ПОЛ у жіночому організмі важливу роль відіграє рівень естрогенів. Унаслідок підвищення частоти травматизму ризик отримати скелетну травму в жінок у постменопаузальний період різко зростає.
Мета дослідження – з’ясувати роль процесів пероксидного окиснення ліпідів у кірковому і мозковому шарах нирки в механізмах системних проявів краніоскелетної травми в пізній період травматичної хвороби за умов двобічної оваріоектомії.
Методи дослідження. Експерименти виконано на 54 нелінійних білих щурах-самках масою 200–220 г. Гіпоестрогенний стан викликали шляхом оперативного видалення гонад з подальшим моделюванням КСТ. Через 1 і 2 місяці посттравматичного періоду в кірковому та мозковому шарах нирки визначали вміст дієнових кон’югатів і реагентів до тіобарбітурової кислоти (ТБК-активних продуктів ПОЛ).
Результати й обговорення. Повне видалення гонад через 1 місяць супроводжувалося посиленням процесів ПОЛ у функціональних шарах нирки. У тварин без видалення гонад за умов КСТ відмічали активацію ПОЛ через 1 місяць посттравматичного періоду з наступною нормалізацією через 2 місяці. У гонад­ектомованих щурів процеси ПОЛ залишалися підвищеними впродовж 2 місяців після нанесення травми. У мозковому шарі нирки активність ПОЛ була істотно більшою, ніж у кірковому, і суттєво переважала в гонадектомованих щурів.
Висновки. За умов видалення гонад у кірковому і мозковому шарах нирки відмічають посилення пероксидного окиснення ліпідів. Після нанесення краніоскелетної травми за умов видалення гонад через 1 і 2 місяці збільшується вміст первинних та вторинних продуктів пероксидного окиснення ліпідів, тоді як у групі тварин без видалення гонад інтенсивність пероксидного окиснення ліпідів у нирці нормалізується до 2-го місяця експерименту.
Hostis humani generis: métamorphoses d’un concept jusqu’au contexte révolutionnaire
Authors: Costa Marta Nunes da 
Published: September 2021

O objetivo deste artigo é compreender como se construiu o projeto republicano, tendo a distinção amigo/inimigo no centro dos seus discursos e práticas. O artigo tem três momentos: primeiro, regresso às origens do conceito de hostis humani generis. Depois, analiso como este conceito aparece na história da filosofia política, primeiro com Bodin e sua definição de república, mais tarde com Locke que contribuindo para a consolidação da tradição do contrato social, cria, na descrição do estado de natureza, estado de guerra e estado civil, uma nova forma de entender a relação entre política e moral com a introdução do conceito de humanidade. No terceiro momento mostro como esta mutação opera na época da Revolução Francesa, sobretudo no período do Terror e do Grande Terror, e como isso se traduz na outra face da República.
As desilusões de um historiador: as idades médias de Michelet
Authors: Nogueira Carlos Roberto Figueiredo 
Published: September 2021

Este artigo pretende acompanhar a vida do melhor historiados francês (talvez europeu) do século XIX em sua busca da história do povo e as reviravoltas que seus escritos sofrem, em um movimento dialético, ao sabor das mudanças políticas na França. Suas Idades Médias são textos privilegiados para entender seu método e as mudanças na sua compreensão da história.
Hemostatic Biomarkers and Venous Thromboembolism Are Associated With Mortality and Response to Chemotherapy in Patients With Pancreatic Cancer
Authors: Moik Florian , Prager Gerald , Thaler Johannes , Posch Florian , Wiedemann Sarah , Schramm Theresa , Englisch Cornelia , Mackman Nigel , Pabinger Ingrid , Ay Cihan 
Published: September 2021

Objective:
Pancreatic cancer activates coagulation and increases risk of venous thromboembolism (VTE). We aimed at characterizing the association of hemostatic biomarkers and VTE with mortality and chemotherapy response.

Approach and Results:

Pancreatic cancer patients (N=145) were included in a prospective, observational cohort study (CATS [Vienna Cancer and Thrombosis Study]). Hemostatic biomarkers (D-dimer, extracellular vesicle–tissue factor activity, prothrombin fragment 1+2, fibrinogen, factor VIII, PAI-1 [plasminogen activator inhibitor 1], sP-selectin [soluble P-selectin], thrombin generation assay) were measured at inclusion. The impact of VTE on overall survival/progression-free survival (OS/PFS) was evaluated by multistate modeling. The association of biomarkers with OS was analyzed by Cox-regression and with PFS and disease control rate in patients initiating palliative chemotherapy (n=95) by Cox-regression and logistic regression. Multivariable analysis included stage, grade, sex, age, performance status, VTE (time-dependent), vascular infiltration/compression, and tumor marker levels (carbohydrate-antigen 19-9, carcinoembryonic antigen). VTE occurrence was associated with shorter OS (transition hazard ratio, 3.40 [95% CI, 2.05–5.64]) and shorter PFS (transition hazard ratio, 2.10 [1.16–3.79]). Median post-VTE OS/PFS in months was 5.5 [2.2–6.5] and 3.0 [1.5–3.9], compared with 13.4 [9.7–16.6] and 7.5 [5.9–9.8] in patients without VTE (both
P
<0.001). D-dimer, extracellular vesicle–tissue factor activity, PAI-1, and sP-selectin were associated with increased mortality (hazard ratio per doubling, 1.27 [1.00–1.61]; 1.63 [1.14–2.36]; 1.25 [1.06–1.47]; 1.52 [1.05–2.20]). In patients initiating palliative chemotherapy, higher D-dimer predicted shorter PFS (hazard ratio per doubling, 1.27 [1.01–1.60]) and lower disease control rate (odds ratio per doubling, 0.59 [0.36–0.98]).

Conclusions:
VTE diagnosis is associated with shorter OS and PFS. Higher baseline levels of D-dimer, extracellular vesicle–tissue factor activity, PAI-1, and sP-selectin were independently prognostic for increased mortality, and D-dimer predicted response to palliative chemotherapy.

Graphic Abstract:
A graphic abstract is available for this article.
Six Shades of Vascular Smooth Muscle Cells Illuminated by KLF4 (Krüppel-Like Factor 4)
Authors: Yap Carmen , Mieremet Arnout , de Vries Carlie J.M. , Micha Dimitra , de Waard Vivian 
Published: September 2021

Multiple layers of vascular smooth muscle cells (vSMCs) are present in blood vessels forming the media of the vessel wall. vSMCs provide a vessel wall structure, enabling it to contract and relax, thus modulating blood flow. They also play a crucial role in the development of vascular diseases, such as atherosclerosis and aortic aneurysm formation. vSMCs display a remarkable high degree of plasticity. At present, the number of different vSMC phenotypes has only partially been characterized. By mapping vSMC phenotypes in detail and identifying triggers for phenotype switching, the relevance of the different phenotypes in vascular disease may be identified. Up until recently, vSMCs were classified as either contractile or dedifferentiated (ie, synthetic). However, single-cell RNA sequencing studies revealed such dedifferentiated arterial vSMCs to be highly diverse. Currently, no consensus exist about the number of vSMC phenotypes. Therefore, we reviewed the data from relevant single-cell RNA sequencing studies, and classified a total of 6 vSMC phenotypes. The central dedifferentiated vSMC type that we classified is the mesenchymal-like phenotype. Mesenchymal-like vSMCs subsequently seem to differentiate into fibroblast-like, macrophage-like, osteogenic-like, and adipocyte-like vSMCs, which contribute differentially to vascular disease. This phenotype switching between vSMCs requires the transcription factor KLF4 (Krüppel-like factor 4). Here, we performed an integrated analysis of the data about the recently identified vSMC phenotypes, their associated gene expression profiles, and previous vSMC knowledge to better understand the role of vSMC phenotype transitions in vascular pathology.

Graphic Abstract:
A graphic abstract is available for this article.
Mental Health as a Mediator of the Association Between Educational Inequality and Cardiovascular Disease: A Mendelian Randomization Study
Authors: Jones Daniel P. , Wootton Robyn E. , Gill Dipender , Carter Alice R. , Gunnell David , Munafò Marcus R. , Sallis Hannah M. 
Published: September 2021

Background
Education is inversely associated with cardiovascular disease (CVD). Several mediators of this have been established; however, a proportion of the protective effect remains unaccounted for. Mental health is a proposed mediator, but current evidence is mixed and subject to bias from confounding factors and reverse causation. Mendelian randomization is an instrumental variable technique that uses genetic proxies for exposures and mediators to reduce such bias.

Methods and Results
We performed logistic regression and 2‐step Mendelian randomization analyses using UK Biobank data and genetic summary statistics to investigate whether educational attainment affects risk of mental health disorders. We then performed mediation analyses to explore whether mental health disorders mediate the association between educational attainment and cardiovascular risk. Higher levels of educational attainment were associated with reduced depression, anxiety, and CVD in observational analyses (odds ratio [OR], 0.79 [95% CI, 0.77–0.81], 0.76 [95% CI, 0.73–0.79], and 0.75 [95% CI, 0.74–0.76], respectively), and Mendelian randomization analyses provided evidence of causality (OR, 0.72 [95% CI, 0.67–0.77], 0.50 [95% CI, 0.42–0.59], and 0.62 [95% CI, 0.58–0.66], respectively). Both anxiety and depression were associated with CVD in observational analyses (OR, 1.63 [95% CI, 1.49–1.79] and 1.70 [95% CI, 1.59–1.82], respectively) but only depression showed evidence of causality in the Mendelian randomization analyses (OR, 1.09; 95% CI, 1.03–1.15). An estimated 2% of the total protective effect of education on CVD was mediated by depression.

Conclusions
Higher levels of educational attainment protect against mental health disorders, and reduced depression accounts for a small proportion of the total protective effect of education on CVD.