bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Public health impact of a US ban on menthol in cigarettes and cigars: a simulation study
Authors: Levy David T , Meza Rafael , Yuan Zhe , Li Yameng , Cadham Christopher , Sanchez-Romero Luz Maria , Travis Nargiz , Knoll Marie , Liber Alex C , Mistry Ritesh , Hirschtick Jana L , Fleischer Nancy L , Skolnick Sarah , Brouwer Andrew F , Douglas Cliff , Jeon Jihyoun , Cook Steven , Warner Kenneth E 
Published: September 2021

IntroductionThe US Food and Drug Administration most recently announced its intention to ban menthol cigarettes and cigars nationwide in April 2021. Implementation of the ban will require evidence that it would improve public health. This paper simulates the potential public health impact of a ban on menthol in cigarettes and cigars through its impacts on smoking initiation, smoking cessation and switching to nicotine vaping products (NVPs).MethodsAfter calibrating an established US simulation model to reflect recent use trends in cigarette and NVP use, we extended the model to incorporate menthol and non-menthol cigarette use under a status quo scenario. Applying estimates from a recent expert elicitation on the behavioural impacts of a menthol ban, we developed a menthol ban scenario with the ban starting in 2021. We estimated the public health impact as the difference between smoking and vaping-attributable deaths and life-years lost in the status quo scenario and the menthol ban scenario from 2021 to 2060.ResultsAs a result of the ban, overall smoking was estimated to decline by 15% as early as 2026 due to menthol smokers quitting both NVP and combustible use or switching to NVPs. These transitions are projected to reduce cumulative smoking and vaping-attributable deaths from 2021 to 2060 by 5% (650 000 in total) and reduce life-years lost by 8.8% (11.3 million). Sensitivity analyses showed appreciable public health benefits across different parameter specifications.Conclusions and relevanceOur findings strongly support the implementation of a ban on menthol in cigarettes and cigars.
Monitoring compliance with Kenya’s shisha ban in select public hospitality venues in Nairobi
Authors: Fukuda Simone , Nyambura Salome , Gitali Joel , Lindi Thomas , Otieno Samson , Beem Alexandra , Camara Bityeki Bintou , Carmona Maria G , Sebrie Ernesto Marcelo 
Published: September 2021

IntroductionSeven countries in the WHO African Region have banned the sale and/or use of shisha. In 2017, Kenya implemented a comprehensive ban on shisha, including the use, import, manufacture, sale, offer of sale, advertising, promotion, distribution and encouraging or facilitating its use. The objective of this study was to assess compliance with the ban of shisha use in select public hospitality venues in Nairobi, Kenya.MethodsObservational study that used a purposive sampling to select restaurants, bars and nightclubs where shisha use took place before the ban. A total of 200 venues were visited in seven areas of Nairobi City County, Kenya. Shisha use was defined as at least one person smoking shisha in any indoor or outdoor area of the venue accessible to the public, and indicators of shisha use as the display of any shisha equipment.ResultsOverall, 81.5% of the venues visited were in compliance. Shisha smoking was observed in 16.5% of all venues and shisha equipment alone was observed in 2.0%. Among the different venue types, 94.6% of restaurants were compliant, 79.7% of bars and 75.6% of nightclubs.DiscussionThe overall high compliance indicates that Kenya’s shisha ban is well implemented in Nairobi, and may be explained by the comprehensive nature of the shisha ban and the low prevalence in the general population. The variation in compliance may be due to the higher rates of use in university students and the additional resources required to enforce the ban in areas with high rates of crime.
СТАВЛЕННЯ ЛІКАРІВ ДО ПРОФІЛАКТИКИ НЕІНФЕКЦІЙНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ – АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕРИТОРІАЛЬНИЙ ЧИННИК ВПЛИВУ
Authors: Балашов К. В. 
Published: September 2021

Мета: охарактеризувати ставлення та діяльність лікарів стосовно здоров’я та визначити поведінкові особливості підгруп лікарів, які працюють у столиці/обласних центрах або в інших населених пунктах.
Матеріали і методи. Опитано 167 лікарів, які представляють всі макрорегіони України: визначено рівні поінформованості про міфи щодо неінфекційних захворювань, локус контролю, погляди на ефективність профілактич­них заходів, вплив на здоров’я окремих чинників оточення. Оцінку результатів здійснювали на основі даних дескриптивної статистики, статистичну вірогідність різниці показників визначали методами попарного порівняння з поправкою Бонфероні та дисперсійного аналізу.
Результати. Порівняння оцінок респондентів показало нечисленні відмінності між лікарями, які працюють у м. Києві та обласних центрах (група А), та лікарями, які працюють в інших населених пунктах (група Б). Лікарі продемонстрували досить високу поінформованість про заходи профілактики неінфекційних захворювань, водночас не завжди здійснювали практичні заходи, спрямовані на підтримку здоров’я. Відповідальність за здоров’я лікарі з обох підгруп покладали на саму особу, лікарів та близьке оточення, а найменше очікували від волонтерів, ВООЗ та преси. Опитані високо оцінили потребу дітей дотримуватися правил здорового способу життя, передусім – дотримання правил безпечного сексу. Мешканці обласних центрів вважали вплив на здоров’я свого фінансового стану та традицій у родині менш сприятливим, ніж лікарі, які живуть у решті населених пунктів.
Висновки. При порівнянні оцінки респондентами популярних тверджень щодо неінфекційних захворювань, осіб та інституцій, що несуть відповідальність за здоров’я людини, поглядів на ефективність профілактичних заходів, впливу на здоров’я окремих чинників оточення не виявлено значних відмінностей між лікарями, які працюють у м. Києві та обласних центрах, та лікарями, які працюють у інших населених пунктах. Переоцінка респондентами складності заходів профілактики неінфекційних захворювань свідчить про необхідність більш детального та доступного представлення спектра можливих заходів сприяння здоров’ю для ефективнішої профілактики.
ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ ФІНАНСУВАННЯ СФЕРИ ОХОРОНИ ЗДОРОВʼЯ УКРАЇНИ ТА КРАЇН ЄВРОПЕЙСЬКОГО СОЮЗУ
Authors: Чорна В. В. 
Published: September 2021

Мета: здійснити порівняльний аналіз фінансування сфери охорони здоровʼя України та країн ЄС за останні роки.
Матеріали і методи. Використано теоретично-порівняльний, бібліосемантичний аналіз даних щодо фінансування сфери охорони здоров’я в Україні та країнах ЄС.
Результати. Проаналізовано наукові джерела вітчизняних, зарубіжних досліджень, законів України, концепцій державних програм і резолюцій ЄС та виділено основні проблеми незавершеної медичної реформи. Для успішного проведення реформи в сфері охорони здоров’я в Україні прийнято низку нормативно-правових актів. Позитивні зміни у реформі охорони здоров’я України безпосередньо залежать від видатків на охорону здоровʼя у ВВП. Найбільше коштів на охорону здоров’я було спрямовано в 2013 р. – 4,23 %, але у 2019 р. цей показник був найменшим за останні роки незалежності – 2,4 % від ВВП. Різкі коливання у фінансуванні сфери охорони здоров’я негативно впливають на створення нової Національної служби здоров’я України, на саму реформу в цілому, а також на показники тривалості життя населення в Україні. Позитивні приклади у реформі охорони здоров’я як Республіки Польща, так й інших європейських країн – відокремлення цільових коштів на охорону психічного здоров’я від бюджету, які належать органам місцевого самоврядування закладів охорони здоров’я, та вкрай необхідний закон про обов’язкове медичне страхування як у багатьох країнах світу. Психічне здоров’я населення Польщі та країн ЄС є одним із пріоритетних завдань і невід’ємною частиною у реформуванні сфери охорони здоров’я. У резолюції ВООЗ, Ради ЄС, Ради Європи, починаючи з 1975 р., важливе значення відводять адекватному і справедливому інвестуванню в систему охорони психічного здоров’я, що позначається на здоров’ї населення планети. У 2019 р. ВООЗ зі Світовим банком проводили аналіз реформи фінансування системи охорони здоров’я за 2016–2019 рр. для надання стратегічних рекомендацій щодо покращення надання медичних послуг.
Висновки. За результатами аналізу встановлено недосконалість фінансування закладів охорони здоров’я України, що впливає на якість надання медичної допомоги та необхідність впровадження постійного коригування/моніторингу ефективності діючої нової моделі фінансування системи охорони здоров’я України і запровадження обов’язкового медичного страхування.
ПЕРСПЕКТИВНИЙ НАПРЯМОК РОЗВИТКУ АМБУЛАТОРНОЇ КАРДІОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ НАСЕЛЕННЮ РЕГІОНУ В СУЧАСНИХ ЕКОНОМІЧНИХ УМОВАХ
Authors: Іванюк А. В. 
Published: September 2021

Мета: здійснити медико-соціальне обґрунтування пріоритетного напрямку розвитку амбулаторної кардіологічної допомоги населенню регіону в сучасних економічних умовах.
Матеріали і методи. Пріоритетний напрямок розвитку регіональної амбулаторної кардіологічної допомоги населенню регіону в нових економічних умовах обґрунтований методом системного аналізу, а також інформаційно-аналітичним, соціологічним та статистичним методами. Інформаційною базою для його формування виступили наукові роботи вітчизняних і зарубіжних фахівців із кардіології, державно-приватного партнерства (ДПП) і менеджменту, а також власні дослідження, у ході яких отримано характеристику мережі та ресурсного забезпечення амбулаторно-поліклінічних закладів (АПЗ), які надають кардіологічну допомогу населенню Київської області (у динаміці за 2014–2019 рр.), здійснено соціологічне опитування 829 пацієнтів (які були під спостереженням із приводу хвороб системи кровообігу (ХСК) у сімейних лікарів та районних кардіологів у Київській області), а також соціологічне опитування 352 лікарів-кардіологів з усіх регіонів України.
Результати. Встановлено хронічне недофінансування та незадовільний рівень розвитку матеріально-технічної бази АПЗ, які надають кардіологічну допомогу населенню Київської області. Виявлено ряд проблем та низький рівень задоволеності організацією амбулаторної кардіологічної допомоги населенню за результатами соціологічного опитування пацієнтів із ХСК та лікарів-кардіологів. Розглянуто механізми державно-приватного партнерства як спо­сіб залучення інвестицій до системи охорони здоровʼя і визначено наявність в Україні правової бази для реалізації ДПП в охороні здоровʼя. У результаті обґрунтовано основні напрямки розвитку амбулаторної кардіологічної допомоги населенню регіону в сучасних економічних умовах на основі використання механізмів ДПП.
Висновки. Пріоритетним напрямком удосконалення організації амбулаторної кардіологічної допомоги населенню регіонів у сучасних економічних умовах є формування в АПЗ господарського механізму на принципах ДПП.
ДИСЦИПЛІНАРНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ФАРМАЦЕВТИЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ: ЗАКОНОДАВЧИЙ ТА ТЕОРЕТИКО-ПРАВОВИЙ АСПЕКТИ
Authors: Алексєєв О. Г. 
Published: September 2021

Мета роботи – дослідження сучасного стану нормативно-правового регулювання та наукових підходів до проблеми застосування дисциплінарної відповідальності до фармацевтичних працівників.
Матеріал і методи. Під час дослідження використовували емпіричні (порівняння, вивчення документів), теоретичні (аналізу та синтезу) та методи міждисциплінарного дослідження (порівняльно-правовий).
Результати. Забезпечення населення безпечними, доступними та якісними лікарськими засобами (ЛЗ) є складовою конституційного права на охорону здоров’я кожної людини. Враховуючи вкрай важливу соціальну складову фармацевтичної діяльності (адже в підсумку мова йде про здоров’я нації), дуже важливою є реакція держави на забезпечення якісної роботи та безпечних результатів праці фармацевтичних працівників.
Реалії сьогодення свідчать про пріоритетність заходів переконання для забезпечення трудової дисципліни, однак на нашу думку методи примусу, у тому числі дисциплінарної відповідальності фармацевтичних працівників, також є важливим фактором для належного виконання своїх професійних обов’язків представниками фармацевтичного сектору галузі охорони здоров’я.
На даний час у чинному законодавстві про працю відсутнє офіційне визначення дисциплінарної відповідальності. Аналізуючи та консолідуючи означені підходи науковців до визначення дисциплінарної відповідальності, слід виділити основні її ознаки. По-перше, дисциплінарна відповідальність виступає різновидом юридичної відповідальності. По-друге, для її застосування необхідна наявність трудових правовідносин «працівник-роботодавець». По-третє, ДВ передбачає правовий обов’язок працівника зазнати певних обмежень. В четвертих, ДВ являє собою групу чітко визначених у законодавстві дисциплінарних стягнень.
На підставі аналізу та консолідації загально-теоретичних підходів до природи дисциплінарної відповідальності та спеціальних ознак правового статусу фармацевтичного працівника маємо констатувати, що під дисциплінарною відповідальністю фармацевтичних працівників слід розуміти окремий вид юридичної відповідальності, що полягає у застосуванні до фармацевтичних працівників, які скоїли дисциплінарний проступок, дисциплінарних стягнень.
Дисциплінарним проступком у фармацевтичній сфері є протиправне винне невиконання або неналежне виконання фармацевтичним працівником трудових обов’язків, покладених на нього законодавством про працю, нормами галузевого законодавства, колективним та трудовим договорами трудових обов’язків.
Висновки. Досліджено сучасний стан та проблематику законодавчого регулювання притягнення до дисциплінарної відповідальності фармацевтичних працівників.
ЛЕЙОМІОМА ТА РЕПРОДУКТИВНА ФУНКЦІЯ. ФРОНТИР РЕПРОДУКТОЛОГІЇ ТА СУЧАСНОГО АКУШЕРСТВА
Authors: Железов Д. М. 
Published: September 2021

Вплив лейоміоми матки на фертильну функцію є складним та залучає численні механізми: від прямого механічного впливу об’єму пухлини на транспорт і імплантацію статевих клітин, впливу на судинну систему матки та на процеси мікроциркуляції до індукції тканиною ЛМ прозапальних цитокінів та впливу на експресію генів (HOXA10, HOXA11, LIF, IL11, BMPR2, BTEB1, ITGB3 тощо) під час «вікна імплантації».
Мета – оцінка реалізації репродуктивної функції у жінок, що страждають на лейоміому матки.
Матеріал і методи. Дослідження виконане на базі КНП «Обласний перинатальний центр» та КНП «Міський пологовий будинок № 5» упродовж 2016–2020 рр. Проведений аналіз репродуктивної функції 92 жінок з верифікованою ЛМ, оперованих у обсязі консервативної міомектомії (КМЕ) лапаротомним або лапароскопічним доступом (основна група). Всі вони мали репродуктивні наміри та незмінений оваріально-менструальний цикл після проведеного лікування. Середній вік жінок склав (34,9±0,4) роки. У якості контролю були обстежені 30 вагітних того ж віку, які на момент взяття на облік не мали значущої соматичної та гінекологічної патології.
Оцінювали частоту спонтанних вагітностей у оперованих жінок, особливості перебігу вагітності (частота загроз переривання вагітності, випадків ЗВУР, ускладнень вагітності та пологів). Упродовж вагітності проводии УЗ-моніторинг. Катамнестичний період складав від 2 до 5 років (Ме=3,5).
Результати. Проведення планової міомектомії дозволяє відновити фертильну функцію у 46,7 % жінок з ЛМ. Під час вагітності залишкові міоматозні вузли у 58,1 % жінок були стабільними за розмірами, у 23,3 % відзначалося збільшення розмірів ЛМ, у 18,6 % вагітних розмір вузлів зменшився. Неспроможність рубця на матці після КМЕ виявлена у 11,6 % вагітних. У вагітних з рубцем на матці та залишковими міоматозними вузлами малого розміру частіше реєструються випадки загрози невиношування. У 18 (41,9 %) жінок основної групи та в 5 (16,7 %) жінок контрольної груп вдавалися до оперативного розродження, в решти пологи відбулися per vias naturales.
ВПЛИВ АНТИБІОТИКОТЕРАПІЇ НА МІКРОФЛОРУ РІЗНИХ БІОТОПІВ У ПАЦІЄНТІВ, ХВОРИХ НА ЦУКРОВИЙ ДІАБЕТ
Authors: Климнюк С. І. , Ясній В. Б. , Ясній О. Р. 
Published: September 2021

За даними ВООЗ, антибіотикорезистентність є однією з десяти найбільших загроз для здоровʼя, з якими стикається людство.
Мета – проаналізувати літературні джерела останніх років щодо поширеності антибіотикорезистентності у хворих на цукровий діабет (ЦД) з різними інфекційними ускладненнями.
Матеріал і методи. Проаналізовано публікації зі вказаної проблеми в провідних міжнародних медичних і мікробіологічних часописах, а також інтернет-ресурсах.
Результати. Зловживання та надмірне застосування антибактеріальних препаратів – основні причини розвитку стійкості збудників. У значній мірі це стосується хворих на ЦД, оскільки вони мають велику кількість супутніх патологій та багато хронічних ускладнень і часто потребують застосування антибіотиків, що спричиняє антибіотикорезистентність. Виявлено, що у хворих на ЦД є певні особливості мікрофлори при захворюванні дихальних шляхів, шкіри, сечостатевої системи, ротової порожнини. Показана висока резистентність мікроорганізмів до антибактеріальних препаратів, що знижує ефективність лікування. Зазначається, що у пацієнтів з ЦД 2-го типу значно зростає ризик виникнення інфекцій сечостатевих шляхів. Показано, що E. coli –найпоширеніший уропатоген пацієнтів з ЦД, за яким слідують коагулазонегативні стафілококи. Всі виділені бактерії були стійкими до ампіциліну, але чутливими до нітрофурантоїну. Грамнегативні ізоляти показали високий рівень стійкості до триметоприм-сульфаметоксазолу в 81,8 %, гентаміцину – у 72,7 % та цефтріаксону в 63,6 % пацієнтів. Грампозитивні бактерії мали резистентність до пеніциліну у 87,5 %, норфлоксацину – у 62,5 % та ципрофлоксацину у 50,0 % пацієнтів.
Висновок. Антибіотикотерапія у хворих на ЦД повинна проводитися з обовʼязковим урахуванням чутливості збудника. Глибше розуміння відповіді мікробіоценозу на дію антибіотиків сформує нові підходи до лікування хворих на ЦД.
ЕФЕКТИВНІСТЬ КОМПЛЕКСНИХ РЕАБІЛІТАЦІЙНИХ ЗАХОДІВ У ХВОРИХ НА НЕЙРОПАТІЮ ЛИЦЕВОГО НЕРВА В РАННЬОМУ ВІДНОВНОМУ ПЕРІОДІ
Authors: Козьолкін О. А. , Мєдвєдкова С. О. , Пухальський М. П. , Рунчева К. А. 
Published: September 2021

Нейропатія лицевого нерва (НЛН) зустрічається найчастіше серед патологій черепних нервів. НЛН призводить до погіршення якості життя, що проявляється у вигляді тривалої тимчасової непрацездатності. Між тим, питання діагностики, лікування, реабілітації та профілактики уражень НЛН на сьогодні залишаються недостатньо вивченими.
Мета – оцінити ефективність комплексних лікувальних заходів та їх вплив на динаміку відновлювальних процесів у хворих на нейропатію лицевого нерва залежно від терміну початку реабілітації.
Матеріал і методи. Нами було проведено комплексне реабілітаційне лікування 74 пацієнтів із НЛН. Середній вік хворих склав (42,6±5,5) років, кількість чоловіків – 44 (59 %), жінок – 30 (41 %). Усі пацієнти були поділені на дві групи: в першу увійшли ті, що почали курс реабілітації одразу після гострого періоду (10–14 доба), (n=49, середній вік (44,5±6,46) років), у другу – ті, яким розпочали реабілітацію пізніше (20–30 доба), (n=25, середній вік (38,8± 2,9) років).
Результати. У пацієнтів першої групи спостерігали більш позитивну динаміку регресу симптоматики, ніж у другій групі хворих. Після завершення курсу реабілітації значне покращення симптомів спостерігали у 30 хворих (61,2 %) першої групи, на відміну від другої групи – 9 хворих (36,0 %) зі значним покращенням.
Висновки. 1. Реабілітаційне лікування хворих на нейропатію лицевого нерва має бути комплексним, патогенетично обґрунтованим, із застосуванням різних методів і засобів, з активною участю пацієнтів.

Лікувально-реабілітаційний комплекс створюється для кожного пацієнта індивідуально, залежно від вираження неврологічних розладів і динаміки відновлювальних процесів.
Комплексні лікувально-реабілітаційні заходи ефективніші при проведенні їх у ранній термін, одразу після закінчення гострого періоду захворювання.
Оригінальний метод лапароскопічного лікування двосторонніх пахових гриж
Authors: Дубченко В. С. , Кошарний А. В. , Кудрявцев А. В. , Мущінін В. А. 
Published: September 2021

Мета роботи: дослідити вплив модифікації методики ТАРР на післяопераційне відновлення пацієнтів і можливість за допомогою оригінального методу зменшити кількість ускладнень у пацієнтів із паховими грижами різного генезу.
Матеріали і методи. Прооперовано 54 пацієнти з двосторонніми паховими грижами за модифікованою методикою ТАРР-1. 61 пацієнта старше 65 років та 44 пацієнти до 45 років було прооперовано за трьома різними методиками. Кожна група пацієнтів була на спостереженні і проходили плановий огляд кожні 3 місяці впродовж 1,5 року.
Результати досліджень та їх обговорення. Ускладнення в усіх трьох групах були в середньостатистичних межах. Спостерігали незначне зменшення числа пацієнтів групи 1 із післяопераційним болем порівняно з пацієнтами із групи 2 та 3. Після проведення модифікованої операції ТАРР-1 кількість рецидиву грижі з двох сторін склала лише 0,54 %, що значно нижче середніх статистичних значень по країні. Правильне ушивання очеревини та мінімальна фіксація імпланта збільшує прогноз на одужання, а використання великих сіток запобігає появі стегнових гриж.
Незалежно від методу лікування пахових гриж, повсякчас є ризик виникнення рецидиву та появи тривалого післяопераційного болю. За допомогою модифікованих оригінальних методів лікування пахових гриж можливо зменшити число пацієнтів із рецидивами та появою післяопераційного болю. Модифікована операція ТАРР-1 рекомендована для лікування двосторонніх гриж у людей різного віку та статі. Між кількістю зон кріплення сітки і частотою появи рецидивів закономірностей не встановлено.