bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Управління проєктами у сфері гостинності
Authors: Безкоровайна Лариса 
Published: December 2021

Анотація. В статті зроблено кроки до розв’язання важливих питань сучасності: розвитку сфери гостинності як головної ланки туристичної індустрії через ефективне управління проєктами, доцільний вибір стратегій цінової та маркетингової політик, забезпечення якості туристичних послуг. Підкреслено, що Україна має великий потенціал для розвитку туризму в усіх напрямах: гастро-, агро-, екотуризм; зимовий, морський, зелений, сільський, культурний туризм; заходи і фестивалі, MICE та ін. З’ясовано, що відповідно до стратегії глобального розвитку, восьма ціль стосується галузі туризму, й декларує забезпечення виконання стратегій підтримки сталості цієї сфери, що сприяє створенню робочих місць, розвиткові місцевої культури і виробництва місцевої продукції; стійкому економічному зростанню, повній і продуктивній зайнятості та достойній роботі для всіх громадян; зростанню валового внутрішнього продукту; підвищенню продуктивності в економіці за допомогою диверсифікації, технічної модернізації та інновацій. Все це зумовлює необхідність розроблення нових якісних туристичних проєктів для забезпечення сталого розвитку сфери гостинності зокрема й туризму загалом.
В дослідженні акцентовано увагу на специфічних видах проєктів у гостинності: інвестиційному, що пов’язаний із необхідністю певних фінансових інвестицій у створення і розвиток підприємств туристської інфраструктури; інноваційному, що пов’язаний із розробленням нових туристських продуктів або окремих туристських послуг, новітніх маршрутів; міжнародному, в розробленні й виконанні якого беруть участь іноземні партнери. Встановлено, що ефективність діяльності проєкту в сфері гостинності має базуватися на гарній командній роботі, здатній забезпечити необхідну гнучкість, стимулювати творчість і креативність, створити атмосферу співробітництва й підтримки, позитивно вплинути на якість результату проєкту.
Ключові слова: індустрія гостинності, управління проєктами, ціноутворення, маркетингові стратегії, туристичні послуги, якість послуг.
Механізм управління конкурентоспроможністю суб’єктів господарювання в умовах євроінтеграції
Authors: Іванов Василь , Савченко Марина 
Published: December 2021

Анотація. Одним з головних завдань вітчизняних товаровиробників у сучасних умовах є визначення основних напрямів розвитку і вдосконалення методів управління конкурентоспроможністю.
На основі критичного аналізу існуючих наукових позицій щодо «управління конкурентоспроможністю підприємства» здійснено їх систематизацію за чотирма підходами: функціональним, системним, процесним та ситуаційним та обгрунтовано використання комплексного підходу до управління конкурентоспроможністю підприємства, що ідентифікує його в якості управління конкурентоспроможністю на основі досягнення системності виконуваних функцій суб’єктами господарювання через охоплення всіх внутрішніх процесів із врахуванням впливу зовнішнього оточення на засадах багатоваріантності, що обумовлюється динамічністю умов господарювання у зв’язку зі стрімким розвитком глобалізаційних та інтеграційних процесів.
У статті ідентифіковані наукові засади формування механізму управління конкурентоспроможністю підприємства. В дослідженні доведено, що в основі механізму управління конкурентоспроможністю підприємства лежить керуюча та керована компоненти, які, в свою чергу, складаються з елементів, покликаних виконувати функції управління конкурентоспроможністю залежно від рівнів її формування. При цьому встановлено, що основними принципами механізму управління конкурентоспроможністю підприємства є єдність, науковість, комплексність, ефективність, пріоритетність, еквіфінальність, інкременталізм, емерджентність, гнучкість, інноваційність, оптимальність, етапність.
Доведено, що у цілому успішна діяльність суб’єктів господарювання АПК залежить від їх реакції на зміни зовнішнього середовища. Авторами обгрунтовано потребу підприємств агропромислового сектору в умовах євроінтеграційних процесіврозробки нових і коригуваннячинних стратегій ведення господарства та поведінки на ринку. Зроблено акценти на становленні конкурентного середовища, що вимагає розробки та інтеграції заходів адаптації агропромиcлових підприємств до нових умов їх ефективного функціонування.
Ключові слова: управління конкурентоспроможністю, конкурентоспроможність підприємства, агропромисловий комплекс, євроінтеграція,конкурентна перевага, оцінка конкурентоспроможності.
Формування системи ефективного управління логістичним забезпеченням у військових частинах: організаційно-економічні аспекти
Authors: Чобіток Вікторія , Нестеренко Роман 
Published: December 2021

Анотація. Ефективність логістичного процесу матеріально-технічного забезпечення, постійне його оновлення, відповідно до науково-технічних досягнень, є складним процесом, який вимагає особливої уваги на всіх етапах реалізації досягнень сучасної, освіченої армії. Цей процес також включає такі елементи, як: організація, розвиток, логістика, управління, транспортування, складування та надання медичних послуг.
Раціональне використання державних ресурсів у закупівлі озброєння дозволяє досягти поставлених цілей, що необхідно для оперативного реагування та зміни у військовій сфері та відповідності вимогам у всіх галузях збройних сил. Завдяки цьому можливе використання своїх та залучених сил та наявних ресурсів для вирішення основних завдань Збройних Сил України.
Метою даної статті є проведення дослідження організаційно-економічних аспектів формування системи ефективного управління логістичним забезпеченням у військових частинах.
У 2019 р. країни світу в цілому витратили на оборону 1917 млрд. доларів. Це найбільша сума на оборону з 1988 року. У 2019 р. світові витрати на оборону складали 2,2% світового ВВП, або в середньому 249 доларів на душу населення.
В статті визначено, що основним завданням вирішення питань у напрямку матеріального забезпечення Збройних Сил України є формування системи ефективного управління логістичним забезпеченням у військових частинах. Організаційно-економічні аспекти формування системи ефективного управління логістичним забезпеченням у військових частинах, як показує практика, істотно відрізняється від цивільної логістики. Особливо це стало помітно під час військових подій, коли навантаження різко зросло. Несумісність стану військового матеріально-технічного забезпечення з покладеними на нього завданнями знижує потужність Збройних Сил України, а нарощування можливостей, як відомо, є тривалим процесом.
Авторами в статті визначено, що існують шляхи вирішення цієї проблеми, а саме необхідно делегувати певні функції цивільним логістичним компаніям. Це дозволить у разі потреби суттєво збільшити матеріально-технічні можливості, пов’язані з вирішенням завдань Збройних Сил та Нацгвардії, практично без інвестицій. Крім того, можна буде звільнити від виконання допоміжних завдань близько 30% особового складу Збройних сил України, які зараз задіяні в забезпеченні, та значно скоротити витрати.
У статті виокремлено, що організаційно-економічні аспекти формування системи ефективного управління логістичним забезпеченням у військових частинах будуть сприяти запровадженню принципів військової доктрини та підтвердження цінності в процесі підготовки військ.
Ключові слова: система ефективного управління; логістика; логістичне забезпечення; організаційно-економічні аспекти; військові частини.
Формування бізнес-моделі збалансованого розвитку підприємств в умовах цифровізації економіки
Authors: Дикань Володимир , Обруч Ганна 
Published: December 2021

Анотація. Встановлено, що стрімке та масштабне впровадження цифрових технологій у всі види економічної та соціальної діяльності видозмінює не лише окремі галузі економіки, а й трансформує всю систему глобальних економічних зв’язків, створюючи колосальні можливості для сталого розвитку бізнесу і національної економіки. Доведено, що ключовим драйвером для цифрової трансформації економіки України мають стати процеси цифровізації інфраструктурних галузей і, перш за все, вітчизняного залізничного транспорту, діяльність якого створює мультиплікативний ефект, стимулюючи розвиток економічної активності в суміжних галузях. Проаналізовано сучасний стан підприємств залізничного транспорту і виявлено, що діюча система управління галуззю і бізнес-модель розвитку залізничного транспорту не дозволяє в повній мірі скористатися перевагами цифровізації залізничної галузі. Приймаючи до уваги погляди науковців щодо особливостей забезпечення сталого розвитку залізничного транспорту і зважаючи на світові тренди цифрової перебудови транспортно-логістичного простору, доведено, що в якості драйверів збалансованого розвитку підприємств залізничного транспорту варто розглядати інструменти цифрової модернізації та трансформації їх діяльності. Розкрито ключові аспекти побудови бізнес-моделі забезпечення збалансованого розвитку підприємств залізничного транспорту, що визначають цілі, завдання та інструменти досягнення сталого розвитку підприємств галузі. Забезпечити збалансований розвиток підприємств залізничного транспорту запропоновано за рахунок формування їх сервісно-комунікаційної зрілості, стимулювання процесів інноваційно-технологічного та інвестиційного забезпечення розвитку підприємств галузі і покращення інтелектуально-кадрової компетентності їх персоналу. Доведено, що застосування цифрових інструментів у діяльності підприємств залізничного транспорту сприятиме покращенню безпеки і уніфікації стандартів управління рухом поїздів, удосконаленню процесів інноваційної та інвестиційної діяльності підприємств залізничного транспорту, покращенню процесів цифрової взаємодії підприємств галузі з клієнтами і розширенню переліку інформаційних сервісів для споживачів транспортних послуг, а також покращенню системи управління персоналом на залізничному транспорті.
Ключові слова: бізнес-модель, збалансований розвиток, підприємства залізничного транспорту, цифрова модернізація, цифрова трансформація.
Критичний погляд на сучасні форми управління людськими ресурсами в організації
Authors: Карлова Олена , Хрипко Тамара , Ковальов Валерій , Михальченко Ганна 
Published: December 2021

Анотація. Ефективне управління сучасними підприємствами та організаціями сфери послуг залежить від процесів управління кадрами. Для оптимізації управління в період відновлення економіки після кризи коронавірусу необхідно використання новітніх технологій організації та управління людськими ресурсами. В умовах пандемії за останні роки впали показники розвитку економіки України, при цьому особливо потерпілими виявились підприємства та організації невиробничої сфери: потреби в їх послугах скоротились, або зовсім відпали. Питання значення людського капіталу та визначення його вартості знаходиться в зоні наукових інтересів багатьох вітчизняних та закордонних науковців.
В умовах розвитку економіки знань зростає роль людини у системі виробництва, тому персонал став не тільки стратегічним ресурсом, а й чинником формування конкурентних переваг підприємства, тому є одним з об'єктів управління. Сутність управління персоналом полягає у процесі впливу на працівників шляхом застосування кадрових технологій і з метою реалізації цілей організації.
В статті виокремлено питання, створення оптимальних умов для планування, організації та координування людських ресурсів, як основного двигуна прогресу.
В статті розглянуто організування роботи з кадровим складом для підвищення ефективності діяльності організації. Автори піддають критиці окремі сучасні форми найму співробітників, за відсутності визначених законодавчоюбазою механізмів захисту прав робітників організацій, що працюють за тристоронніми договорами. Проблемним для вітчизняного законодавства залишається використання окремих з назв персонал-технологій.
В статті визначено роль підвищення кваліфікації кадрів організації й навчання протягом життя. Авторами в статті розкрито потребу в використанні HR-менеджменті низку наукових принципів, таких як плановість, комплексність, безперервність, нормативність, економічність.
Ключові слова: персонал, людський капітал, персонал-технології.
Напрями та індикатори інституційного забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору України
Authors: Виговська Валентина , Пищенко Олександр 
Published: December 2021

Анотація. Доведено актуальність дослідження інституційного забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору. Результати проведеного аналізу дозволили констатувати, що в Україні на сьогоднішній день не існує скоординованого механізму регулювання еколого-економічної безпеки аграрного сектору, органи регулювання діють за централізованою моделлю, організаційна структура та функціональна система не відповідає вимогам забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору. Обґрунтовано стратегічні напрями нейтралізації конфліктних ситуацій та гармонізації інтересів суб’єктів забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору, які передбачають: зміну парадигми розвитку аграрного сектору з технократичної на екологічно безпечну; формування дієвого механізму регулювання еколого-економічної безпеки аграрного сектору завдяки раціональному поєднанню ринкових та державних важелів впливу, спрямованих на передбачення та попередження загроз; оптимізацію інституційного забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору. Інституціоналізація процесу забезпечення еколого-економічної безпеки включає в себе залучення широкого кола учасників разом з їх власними цілями та притаманними їм функціями. Функціонування аграрного сектору залежить від наступних характеристик господарської динаміки: матеріальні потреби, господарські орієнтири та інтереси, визначена під їх впливом мотивація до господарської діяльності. Перш за все, суб’єктами забезпечення еколого-економічної безпеки є органи законодавчої, виконавчої та судової влади в межах своїх встановлених законом повноважень.
Ключові слова: аграрний сектор, еколого-економічна безпека, інституційний, забезпечення.
Концептуально-методологічні аспекти формування стратегії забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору
Authors: Пищенко Олександр 
Published: December 2021

Анотація. Запропоновано складові стратегії еколого-економічної безпеки аграрного сектору в Україні, ключовою метою якої є визначення моделі дій і засобів системи забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору, розробка основних напрямів, форм, методів та інструментів досягнення стратегічних цілей; аргументовано, що дана стратегія повинна включати п’ять розділів (1. Преамбула. 2. Загальні положення. 3. Мета, основні напрями і завдання. 4. Механізми. 5. Індикатори), реалізація яких передбачає об'єднання зусиль владних структур та суспільства на рівні держави, регіонів і місцевого самоврядування. Для реалізації стратегії необхідно виконати комплекс завдань: визначити основні параметри екологічно безпечного стану аграрного сектору; ідентифікувати пріоритети еколого-економічної політики щодо цілей забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору; обґрунтувати шляхи і способи досягнення завдань забезпечення еколого-економічної безпеки аграрного сектору; сформувати комплекс заходів, що забезпечують досягнення визначених цілей і завдань; визначити необхідні ресурси для реалізації визначених завдань, а також умов і чинників, що забезпечують найбільшу ефективність їх використання; забезпечити ефективну організацію моніторингу реалізації документів стратегічного планування в забезпеченні еколого-економічної безпеки аграрного сектору. Механізм реалізації стратегії передбачає об'єднання зусиль владних структур та суспільства на рівні держави, регіонів і місцевого самоврядування у напрямку координації стратегії з чинними комплексними цільовими програмами та здійснення моніторингу її реалізації на основі встановлення цільових показників. Інформаційна та інформаційно-аналітична підтримка реалізації цієї стратегії здійснюється за координуючої ролі відповідного Міністерства за рахунок залучення інформаційних ресурсів зацікавлених органів державної влади та державних наукових установ.
Ключові слова: аграрний сектор, еколого-економічна безпека, стратегія, забезпечення, державна політика.
Estudo epidemiológico das fraturas de antebraço em um serviço de urgência e emergência de Rondônia
Authors: Gutzeit Ennely Mendonça , Campos Silvecler Cortijo de , Barreto Breno de Oliveira Chagas , Wehbe Camila , Lopes Iara Vaz , Silva Josiel Neves da , Souza João Gustavo da Silva Garcia de , Rodrigues Juliana Costa , Reimann Raissa Santos , Lopes Thiago Vaz , Muniz Igor Mansur 
Published: December 2021

O trauma ortopédico tem grande importância nos processos de saúde-doença em caráter mundial, com sequelas críticas para a saúde da população. Principalmente, quando um membro de característica biomecânica funcional importante é acometido, como ocorre nas fraturas de antebraço. Por isso, a pesquisa tem o objetivo de analisar o perfil do paciente traumatizado e das fraturas de antebraço em um serviço de urgência e emergência de Porto Velho. Sendo um estudo quantitativo epidemiológico, de caráter descritivo e corte transversal retrospectivo durante o período de janeiro e fevereiro de 2021, que reuniu dados de prontuário de um hospital de urgência e emergência de Rondônia, a pesquisa foi submetida e autorizada pelo comitê de ética em pesquisa e experimentação em humanos. O perfil dos traumatizados tem predomínio do sexo masculino 64.61% (42/65), com faixa etária bimodal de 31-40 anos e 51-60 anos. Com mecanismos do trauma pouco descritos em prontuários 20% (13/65), o perfil das fraturas se deu com prevalência das fraturas isoladas de rádio 75,38% (49/65), em especial em região óssea distal 85,71% (42/49), quando comparada as fraturas isoladas de ulna 20% (13/65) que possuíam predileção por fraturas diafisárias 61,53% (8/13). A média do tempo de internação foi 3,07, com a maior quantitativo de internações verdes (1-3 dias). Além disto, das condutas realizadas, a cirúrgica foi mais escolhida 63,07% (41/65), utilizando fios de Kirchner 73,17% (30/41). Sendo assim, no trabalho de Ryan et al. (2010), a proporção entre sexos foi a de 63.6% para o sexo masculino e 36.4%, indo ao encontro ao demonstrado por este, com dados similares. O estudo diferiu do realizado por Oliveira et al. (2020), com tempo de internação médio de 8,19 dias, porém manteve similaridade com a escolha principal de tratamento sendo a cirúrgica 74,8%. Embora Chaudhry et al., (2015) e Woolnough et al., (2020) tenham demonstrado que a cirurgia por placas e parafusos tenham melhor resultado funcional e menor risco de complicações, ainda sim, foi a escolha cirúrgica menos optada com 26,82% (11/41). Conclui-se então que o estudo foi efetivo em seu tipo de análise, com o levantamento das variáveis relevantes para o perfil dos pacientes acometidos e as fraturas de antebraço.
Bioinformatic and Mechanistic Analysis of the Palmerolide PKS-NRPS Biosynthetic Pathway From the Microbiome of an Antarctic Ascidian
Authors: Avalon Nicole E. , Murray Alison E. , Daligault Hajnalka E. , Lo Chien-Chi , Davenport Karen W. , Dichosa Armand E. K. , Chain Patrick S. G. , Baker Bill J. 
Published: December 2021

Complex interactions exist between microbiomes and their hosts. Increasingly, defensive metabolites that have been attributed to host biosynthetic capability are now being recognized as products of host-associated microbes. These unique metabolites often have bioactivity targets in human disease and can be purposed as pharmaceuticals. Polyketides are a complex family of natural products that often serve as defensive metabolites for competitive or pro-survival purposes for the producing organism, while demonstrating bioactivity in human diseases as cholesterol lowering agents, anti-infectives, and anti-tumor agents. Marine invertebrates and microbes are a rich source of polyketides. Palmerolide A, a polyketide isolated from the Antarctic ascidian Synoicum adareanum, is a vacuolar-ATPase inhibitor with potent bioactivity against melanoma cell lines. The biosynthetic gene clusters (BGCs) responsible for production of secondary metabolites are encoded in the genomes of the producers as discrete genomic elements. A candidate palmerolide BGC was identified from a S. adareanum microbiome-metagenome based on a high degree of congruence with a chemical structure-based retrobiosynthetic prediction. Protein family homology analysis, conserved domain searches, active site and motif identification were used to identify and propose the function of the ∼75 kbp trans-acyltransferase (AT) polyketide synthase-non-ribosomal synthase (PKS-NRPS) domains responsible for the stepwise synthesis of palmerolide A. Though PKS systems often act in a predictable co-linear sequence, this BGC includes multiple trans-acting enzymatic domains, a non-canonical condensation termination domain, a bacterial luciferase-like monooxygenase (LLM), and is found in multiple copies within the metagenome-assembled genome (MAG). Detailed inspection of the five highly similar pal BGC copies suggests the potential for biosynthesis of other members of the palmerolide chemical family. This is the first delineation of a biosynthetic gene cluster from an Antarctic microbial species, recently proposed as Candidatus Synoicihabitans palmerolidicus. These findings have relevance for fundamental knowledge of PKS combinatorial biosynthesis and could enhance drug development efforts of palmerolide A through heterologous gene expression.