bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ФАКТОРИ МАРКЕТИНГОВОЇ СТРАТЕГІЇ ВИХОДУ ВІТЧИЗНЯНИХ ПІДПРИЄМСТВ НА МІЖНАРОДНІ РИНКИ
Authors: Толчанова Зоя , Кравчук Ірина 
Published: December 2024

У статті систематизовано основні фактори формування маркетингової стратегії виходу вітчизняних підприємств на міжнародні ринки. Встановлено, що попри сучасні тенденції популярності онлайн-торгівлі, в окремих країнах Європейського Союзу продовжує домінувати офлайнторгівля через торгові центри. Досліджено, що при формуванні маркетингової стратегії важливе місце посідає цінова політика, при формуванні якої потрібно враховувати, що європейці скорочують витрати на споживчі технології та товари через високу інфляцію та здорожчання енергоносіїв. Зазначено, що ключовим фактором при формуванні маркетингової стратегії є репутація вітчизняної продукції серед європейських споживачів. Доведено, що індивідуальність, стійкість та врахування екологічних аспектів – важливі чинники у виборі споживачами товарів. Зроблено висновок про те, що розуміння цих чинників дозволить підприємствам краще адаптуватися до ринкових умов, вибрати правильну продукцію та ефективно спрямувати рекламні зусилля для досягнення конкурентоспроможності на європейському ринку.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДИЧНІ ПІДХОДИ ДО ФОРМУВАННЯ МОДЕЛІ КОМПЕТЕНЦІЙ ЯК ЕФЕКТИВНОГО ІНСТРУМЕНТУ СУЧАСНОГО КАДРОВОГО МЕНЕДЖМЕНТУ
Authors: Фроленкова Надія , Андрійцьо-Рузаєва Алла , Кашицька Дар'я 
Published: December 2024

У статті авторами обґрунтовано актуальність компетентнісного підходу при управлінні персоналом в сучасних умовах. Його використання в процесах кадрового менеджменту дозволяє не тільки забезпечити ефективне кадрове планування та набір персоналу, а й здійснювати результативне управління протягом всього життєвого циклу працівника в організації. Авторами проведено аналіз теоретичних та практичних підходів до реалізації компетентнісного підходу, запропоновані напрямки їх удосконалення через формування моделі компетенцій.
ТЕХНОЛОГІЇ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В ОСВІТІ: МОЖЛИВОСТІ ТА ПЕРСПЕКТИВИ ВИКОРИСТАННЯ
Authors: Швець Федір , Сорока Валерій , Зощук Віталій , Швець Микола , Мороз Олександр 
Published: December 2024

У статті розкрито сутність поняття «штучного інтелекту». На основі аналізу вітчизняного та зарубіжного досвіду продемонстровано роль штучного інтелекту у розвитку освітнього середовища. Розглянуто інструменти та методологічне підґрунтя для інтеграції штучного інтелекту в освітнє середовище з метою покращення підготовки здобувачів вищої освіти, набуття ними сучасних компетенцій та розвитку професійних компетенцій науково-педагогічного персоналу закладів вищої освіти. Встановлено, що інновації штучного інтелекту позитивно впливають на різні аспекти навчального процесу, дозволяють виявляти прогалини в знаннях здобувачів та зосереджуватись на їх усуненні через індивідуальні підходи. Розкрита роль основних методик штучного інтелекту (персоналізації, інтерактивності та аналітики), інструменти, можливості та їх переваги над традиційними методами навчання. Особлива увага приділена прокторинговим системам, що засновані на технологіях штучного інтелекту та дозволяють вести спостереження за здобувачами, які онлайн складають певний вид контролю (модульний або підсумковий),щоб переконатися, що вони дотримуються правил доброчесності. Дана система дає можливість здобувачу вищої освіти поєднувати роботу з навчанням не залежно від того, де він проживає, в якому часовому поясі знаходиться чи просто потребуєте безпечного процесу оцінювання, онлайн-прокторинг фактично виступає сполучною ланкою між сучасними потребами та традиційним оцінюванням, пропонуючи безперешкодний та надійний досвід складання модульних та підсумкових контролів. Висвітлені функції, типи (живе тестування, післяконтрольне тестування таавтоматизоване тестування) та можливості онлайн-тестування. Розглянуто можливості АІ-прокторингу щодо забезпечення чесності проведення модульних та підсумкових контролів, виявлення спроб шахрайства та можливості запобігання їм через сповіщення в режимі реального часу як здобувачів вищої освіти, так і викладачів.
ПРИЙНЯТТЯ УПРАВЛІНСЬКИХ РІШЕНЬ ЯК ФАКТОР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ МЕНЕДЖМЕНТУ ОРГАНІЗАЦІЇ
Authors: Щербакова Анастасія 
Published: December 2024

В статті обґрунтовано, що прийняття управлінських рішень для забезпечення якості менеджменту організації є актуальними та ключовими для підвищення ефективності управління та організаційного розвитку компаній. Запропоновано під поняттям «управлінські рішення» розуміти ті рішення керівника, що спрямовані на досягнення цілей організації, пов’язані з діяльністю організації і стосуються її членів, їхньої праці, взаємостосунків як професіоналів; сприяють ефективному вирішенню завдань організації та забезпечують підвищення якості управлінської діяльності. Автором підкреслено, що в умовах розвитку ринкової економіки для забезпечення якості менеджменту організації необхідно забезпечити достатньо високу якість управлінських рішень, яка визначається мірою, якою управлінське рішення забезпечує подальші шляхи розвитку виробничої системи за умов формування ринкових відносин. В статті встановлено, що управлінські рішення є ключовим фактором, що визначає якість менеджменту в організації та впливають на всі аспекти діяльності організації, від стратегічного планування, оптимізації ресурсів, підвищення ефективності операцій до стимулювання інновацій, що в кінцевому результаті сприяє досягненню організаційних цілей та забезпеченню конкурентоспроможності. В статті обґрунтовано, що якість і швидкість ухвалення рішень є ключовим чинником успіху чи невдачі менеджменту; визначення цілей, надання альтернатив для вирішення проблем, зважування та балансування цінностей та інтересів є вирішальними для якості прийняття рішень. Запропоновано концептуальну модель процесу прийняття якісних рішень для забезпечення якості та ефективності менеджменту організації, яка передбачає, що якість процесу прийняття рішень може бути досягнута, завдяки таким чинникам як: фактори середовища, стратегія організації, етика, розширення можливостей, інформація та зворотній зв’язок, програми, варіанти, ризик уникнення, ресурси та можливості.
ЕКОЛОГІЧНИЙ ОБЛІК В УКРАЇНІ: ПЕРЕДУМОВИ ВИНИКНЕННЯ ТА ІСТОРИЧНИЙ КОНТЕКСТ
Authors: Дорошенко Олена , Попчук Діана 
Published: December 2024

У статті досліджуються причини виникнення та історичний розвиток екологічного обліку в Україні. Узагальнено трактування поняття «екологічний облік» у науковому середовищі. Аналізуються ключові етапи його становлення, вплив міжнародних стандартів та інтеграційних процесів. Встановлено причини важливості екологічного обліку в діяльності суб’єктів господарювання. Визначається значення екологічного обліку для стійкого розвитку, економічної вигоди та підвищення екологічної свідомості населення і бізнесу.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДИЧНІ АСПЕКТИ РЕФЛЕКСИВНОГО УПРАВЛІННЯ МАРКЕТИНГОВОЮ ДІЯЛЬНІСТЮ ПІДПРИЄМСТВА
Authors: Мальчик Мар'яна , Созонюк Тарас 
Published: December 2024

У статті досліджено теоретико-методичні аспекти рефлексивного управління маркетинговою діяльністю підприємства, зокрема, відображено особливості розвитку окремих складових маркетингової парадигми організації діяльності підприємства. Визначено, що потребує певного доопрацювання перенесення ідей та принципів рефлексивного менеджменту саме на організацію маркетингової діяльності підприємства, оскільки орієнтація на зазначені принципи дозволяє досягти особливих переваг в діяльності підприємства, що функціонує в умовах економіки знань та поширення впливу інформаційно-комунікаційних технологій. Обґрунтовано, що сутність нової парадигми ефективного маркетингового управління полягає в проактивній позиції підприємства по відношенню до ринку, завдання стратегічного управління полягає у реалізації економічних інтересів підприємства у стратегічній перспективі шляхом задоволення існуючих та прийдешніх потреб споживачів при ринковому обміні. Виділено головну ознаку рефлексивного управління маркетинговою діяльністю підприємства: передачу інформації, що не обмежує вибір об’єкта управління, проте впливає на результат ухвалення рішення. Рефлексивний підхід базується на вивченні процедур ухвалення рішень відповідно до когнітивного механізму сприйняття та інтерпретації інформації економічними агентами та, на відміну від інших підходів, дозволяє змінювати структуру інформованості споживачів у процесі ухвалення рішень про придбання продуктів із використанням маловитратних методів інформаційного управління. Поєднання ідей рефлексивного управління та маркетингової концепції дало змогу сформувати концепцію системно-рефлексивного маркетингу. Системно-рефлексивний маркетинг – маркетинг, в якому управління здійснюється шляхом системного розподілу інтересів суб’єктів ринкових відносин, а узгодження інтересів здійснюється з позиції рефлексивного маркетингового керуючого. Вирішення проблем сучасного маркетингу полягає у наданні нового змісту маркетингової концепції, що зводиться до впровадження в теорію та практику маркетингу поняття саме рефлексії. Рефлексивний маркетинг полягає в реалізації інтересів сторін шляхом прояснення, актуалізації або формування інтересів сторін, що призводить до самореалізації інтересів. Рефлексивний маркетинг сприяє підвищенню ефективності узгодження інтересів, тобто ринкових механізмів.
ПРАВО НА ІНФОРМАЦІЮ ТА ТЕЛЕМАРАФОН «ЄДИНІ НОВИНИ»: СПЕЦИФІКА СПІВІСНУВАННЯ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Authors: Чистякова А.С.  
Published: December 2024

Однією з особливостей воєнного стану в Україні є запровадження та функціонування інструменту української влади для інформування широкої аудиторії - телемарафону «Єдині новини». Зазначена платформа являє собою, по суті, узгоджені дії в висвітленні фактів, поданні їх в єдиному форматі, з єдиним підтекстом, з єдиною оцінкою. Ретроспективно оцінюючи вплив зазначеного владного інструменту, можна констатувати, що він здебільшого, негативно вплинув на демократичні процеси і негативно оцінюється міжнародними інституціями, які здійснюють моніторинг свободи слова.
Аналіз законодавства інших країн, що регулює воєнні стани дає підстави для висновку, що запровадження таких владних платформ не є обов’язковим для країн, які перебувають у військовому конфлікті, а, скоріше, є винятковим заходом, який має на меті, в основному – здійснення контролю подання інформації, що, очевидно, обмежує права і свободи і який застосовується Україною.
Монополізацію каналів та узгодженість у поданні/висвітленні інформації, очевидно, можна вважати проявом цензури, що дозволяє розглядати діяльність телемарафону «Єдині новини» в кореляції зі свободою слова, свободою мас-медіа, а також правом на доступ до інформації.
Зміни до законодавства під час особливих періодів, як правило, мають безсистемний характер та характеризуються домінуванням гіпертрофованого публічного інтересу в тому числі в сфері реалізації права на інформацію. Ситуація ускладнюється тим, що допустимих меж чи механізмів контролю домінування публічного інтересу під час воєнного стану немає, що провокує зловживання в цій сфері. Таким чином виникає питання чи може держава роблячи відступ від зобов’язань, втручатися в сферу свободи вираження поглядів шляхом монополізації інформаційного простору? Чи є такі заходи допустимими та правомірними навіть в умовах воєнного стану.
У статті аналізується оцінки діяльності телемарафону, обгрунтовується наявність зв’язку між правом на отримання інформації та правом на свободу вираження поглядів.
НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ЦИФРОВІЗАЦІЇ МОНІТОРИНГУ ДОВКІЛЛЯ В УКРАЇНІ
Authors: Вихрист С.М.  
Published: December 2024

Статтю присвячено дослідженню нормативно-правового регулювання цифровізації моніторингу довкілля в Україні на сучасному етапі. Прослідковується наскрізна актуалізація впровадження новітніх інформаційно-комунікаційних технологій у визначних документах державного планування з акцентом на розвиток електронного врядування, цифровізації та автоматизації, у тому числі у сфері охорони довкілля. Звертається увага на приклади не лише нормативного закріплення відповідних трансформацій, а й практичної реалізації досліджуваних норм. Зокрема, висвітлено основні компоненти Загальнодержавної автоматизованої системи «Відкрите довкілля», функції Єдиної екологічної платформи «ЕкоСистема» та механізми забезпечення її технологічної сумісності та інформаційної взаємодії з автоматизованими інформаційними системами у відповідних сферах.
Відзначено системний характер прийнятого у 2023 році Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної системи моніторингу довкілля, інформації про стан довкілля (екологічної інформації) та інформаційного забезпечення управління у сфері довкілля», яким закладено основу використання сучасних інформаційних технологій, зокрема автоматизованих інформаційних систем у сферах охорони, використання та відтворення складових довкілля, з метою інформаційного забезпечення прийняття управлінських рішень, забезпечення прозорості даних та обміну інформацією щодо стану довкілля та його складових, інших інформаційних потреб управління у сферах охорони, використання та відтворення складових довкілля, а також забезпечення технологічної сумісності та здійснення інформаційної взаємодії зазначених автоматизованих інформаційних систем з автоматизованими інформаційними системами державної системи моніторингу довкілля та її підсистем та Єдиною екологічною платформою «ЕкоСистема».
У статті робиться висновок про те, що нормативно-правове регулювання моніторингу довкілля в Україні, яке останнім часом значною мірою скероване на розвиток положень щодо його цифровізації та автоматизації, є віддзеркаленням загальнодержавного процесу розвитку широкого та активного застосування інформаційно-комунікаційних технологій та інструментів електронного врядування в різних сферах суспільного життя.
Зазначені зусилля покликані підвищити якість інформаційного забезпечення управління у сфері охорони довкілля, екологічного інформування та доступу до інформації про стан довкілля (екологічної інформації), сприяти більш ефективній реалізації екологічних прав громадян, забезпечити взаємодію з екологічними інформаційними системами Європейського Союзу та іншими європейськими, а також транскордонними інформаційними екологічними ресурсами в рамках європейської та євроатлантичної інтеграції України та покращення стану довкілля в цілому.
ПРОТИДІЯ КОРУПЦІЙНИМ ПРОЯВАМ В УМОВАХ ВІЙНИ В УКРАЇНІ
Authors: Француз А.Й.  , Васечко А.В.  
Published: December 2024

Питання протидії і боротьби з корупційними проявами стоїть досить гостро, особливо зараз, коли в Україні йде війна. В історичній ретроспективі в нашій державі побудована власна національна система безпеки України, що декларує загальноприйняті норми міжнародного права, що дозволило державі заснувати власну європейську ідентичність і запустити складний процес трансформації суспільства, а також системи національної безпеки. Події останніх років в Україні визначають корупцію в умовах воєнного стану в Україні, як загрозу національній безпеці держави України в цілому. У зазначеному контексті Президент України визнав повільну боротьбу з корупцією в умовах воєнного стану в Україні головною перешкодою на шляху прогресу української державності. Корупція в умовах воєнного стану в Україні визнана як супутнє явище низького рівня політичної конкуренції. Нерівномірне зростання економічних показників держави, слабке громадянське суспільство, його позиція та неефективність роботи інституцій стають передумовами для розвитку рівня корупції в Україні. Взаємоінтеграція вищезазначених факторів призводить до формування нових видів корупції в умовах воєнного стану в Україні. Високий рівень корупції існує на всіх рівнях системи адміністративного управління та руйнує її основи.
У статті зазначено науково-теоретичний аналіз реалізації політики у сфері запобігання та подолання корупції в Україні. Визначено чинники, що вплинули на зниження сприйняття корупції, серед яких слід виокремити нещодавню конституційну кризу, незавершеність реформ у сфері запобігання корупції у зв’язку із війною, переформатування діяльності основних суб’єктів реалізації антикорупційної політики, основна увага яких сфокусована зараз на досягненні перемоги, нестача професійних керівних кадрів основних спеціально уповноважених суб’єктів у сфері протидії корупції. Проаналізовано заходи та проєкти органів державної влади з початку війни – Національного агентства запобігання корупції, інших суб’єктів, що забезпечують антикорупційну діяльність. Авторами зазначено, що у поствоєнний період органам державної влади та інституціям, які реалізують антикорупційну політику, першочергово необхідно забезпечити виконання певних заходів, а саме: завершення впровадження застосування новітніх технологій електронного урядування; мінімізація розподільчих та дозвільних функцій; зменшення розміру державного апарату та встановлення обмежень щодо заробітної плати; підвищення професіоналізму посадових осіб; впровадження перевірки державних службовців на поліграфі; розробка дієвих механізмів контролю з боку громадських організацій, які користуються високою довірою громадян; публікація на прозорій основі звітів про розподіл фінансової допомоги щодо відбудови України за галузями та регіонами, територіальними громадами. Запропоновані авторами заходи дозволять знизити корупційні ризики у поствоєнний період, забезпечити прозорість діяльності органів державної влади та підвищити рівень довіри до них.
ПРАВОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ГРОМАДСЬКОГО КОНТРОЛЮ ЗА ДІЯЛЬНІСТЮ ОРГАНІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ В КРАЇНАХ ЗАХІДНОЇ ЄВРОПИ
Authors: Скоморовський В.Б.  , Петренко Б.Р.  
Published: December 2024

. У статті досліджено досвід країн Західної Європи щодо правового забезпечення громадського контролю за діяльністю органів місцевого самоврядування. Встановлено, що система місцевого самоврядування включає такі два види контролю, як громадський та державний. Проаналізовано поняття громадського контролю як одного із основних принципів демократії, що пов’язаний із правами особи на інформацію у галузі публічного управління. Проведено аналіз чинного європейського законодавства у сфері правового забезпечення громадського контролю за діяльністю органів місцевого самоврядування в країнах Західної Європи. Встановлено, що основним правовим документом у сфері місцевого самоврядування є Європейська Хартія місцевого самоврядування 1985 р., яка містить головні принципи та механізми дії самоврядних органів влади. Також важливими документами у даному питанні являються: рекомендація, видана Радою Європи у 1981 р., додатковий протокол до Європейської хартії місцевого самоврядування щодо права участі громадськості у процесах пов’язаних із діяльністю органів місцевого самоврядування, ухвалений у 2009 р., Керівні принципи відносно участі громадськості в ухваленнях політичних рішень, затверджені Комітетом міністрів в 2017 р. Відзначається, що громадський контроль являє собою вид соціального контролю, є комплексом різних заходів, який здійснюють громадяни, інститути громадського суспільства (політичні партії, профспілки, засоби масової інформації, громадські об’єднання) зі спостереження та перевірки діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з метою примусу влади до виконання норм законів, відповідального та компетентного виконання своїх обов’язків. На основі досвіду Франції та Німеччини аналізується практика громадського контролю за діяльністю органів місцевого самоврядування країн Західної Європи. Французький приклад ілюструє способи, за допомогою яких громадяни можуть здійснювати вплив і контроль над місцевою владою. А саме, через судовий контроль, який доповнює перевірки законності, що здійснюються губернатором. Будь-яка особа з відповідними правами може безкоштовно оскаржити в місцевому суді муніципальні рішення, які призводять до певних наслідків. Це означає, що вони можуть звернутися до місцевого адміністративного суду. Досвід Німеччини підкреслив необхідність прямої участі, з урахуванням чого було запроваджено проміжний механізм між традиційною петицією та референдумом. Цей механізм виявляється у формі громадянської ініціативи і надає можливість муніципальним радам розглядати певні питання, якщо ініціатива має підтримку мінімальної кількості громадян
ДЕРЖАВНО-ПРАВОВА РЕАЛЬНІСТЬ ЛЕГІТИМАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ВЛАДИ У ЧАСИ ГЕТЬМАНСТВА ПАВЛА СКОРОПАДСЬКОГО
Authors: Сердюков О.О.  
Published: December 2024

Українська держава гетьмана Павла Скоропадського проіснувала короткий період – 7,5 місяців (з 29 квітня 1918р. по 14 грудня 1918р.). Але, безумовно, потрібно реально оцінювати певний вклад, і цивілізаційний потенціал державотворчих процесів, їх легітимацію у забезпеченні солідарних дій, держави, суспільства, влади і громадян, у процесах визнання законності органів публічної влади, соціально-політичних інститутів і їх діяльності, повноваження і функціонування, що відповідає чинники нормам законодавства.
Дискусійність проблематики питань найуспішніших українських державоутворень у часі з 1917-1921 рр. викликає неоднозначність наукових підходів і оцінок.
Вітчизняні науковці історики амбівалентно оцінюють роль гетьмана П. Скоропадського в історії України. У юридичних колах, ці підходи більш на нашу думку реалістичні, з врахуванням нормотворчих процесів державотворення, вибудову законодавчих механізмів і конструкцій, дотримання законності і правопорядку, організація активної боротьби з злочинністю.
Одні зазначають реальність порівняно стабільного періоду життя українства у період правління П. Скоропадського, стабілізацію у розвитку економіки, фінансової системи, військової справи, українських закладів науки, зокрема шкіл і відомих університетів, академії наук, театрів, музеїв.
Інші критикують за політичні підходи які направлені були до зближення з російськими політичними колами. Що справедливо викликало гнів і нерозуміння українських державників і політиків, і послужило приводом до антигетьманського повстання під орудою С. Петлюри і В. Винниченка, що потребує окремого дослідження.
Має місце і критика, що влада гетьмана частково трималась на окупаційних військах Німеччини та Австро-Угорщини. У даному підході виникає питання, а чи реально можна усвідомити динаміку сил того часу, і чи міг гетьман за 7,5 місяців, щось реально протиставити? Чи здатність скоріше умілого маневрування, позитив історичної постаті, гідність особистості – давали можливості існування і творення державності?
Павло Скоропадський у мемуарах 1918 року, подає власне бачення проблематики становлення України як держави в умовах військового часу, які і у даний час є актуальними з огляду на війну в Україні і можуть бути доречним підґрунтям для роздумів і осмислення Реалі сьогодення, сучасними українством, як на теренах України, так особливо і українською діаспорою, ближнього і дальнього зарубіжжя, державниками різного рівня і політиками, релігійними діячами і освітянами
Pengaruh Kepemilikan Keluarga, Biaya Agensi, Strategi Bisnis Keberlanjutan Terhadap Kinerja Keuangan
Authors: Setyawan Indra Maulana , Anam A. Khoirul 
Published: December 2024

Penelitian ini bertujuan untuk menganalisis dampak dari Kepemilikan Keluarga, Biaya Keagenan, dan Strategi Bisnis Keberlanjutan terhadap Kinerja Keuangan. Penelitian ini menggunakan data kuantitatif, penelitian ini melibatkan perusahaan-perusahaan di sektor manufaktur yang terdaftar di Bursa Efek Indonesia, dengan total 182 perusahaan selama periode 2019 hingga 2022. Metode pengambilan sampel menggunakan purposive sampling jumlah 140 sampel dengan kriteria perusahaan manufaktur, mempublikasikan laporan keuangan selama 2019-2022, memiliki laba bersih berturut-turut, serta merupakan perusahaan keluarga. Analisis dilakukan menggunakan regresi data panel dengan STATA 17. Hasil penelitian menunjukkan bahwa Kepemilikan Keluarga dan Biaya Agensi tidak berpengaruh terhadap Kinerja Keuangan, sementara Strategi Bisnis Keberlanjutan memiliki pengaruh terhadap Kinerja Keuangan.