bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
STUDY OF THE SPECIFIC ACTIVITY OF THE PHYTOCOMPOSITION ON THE DEXAMETHASONE-INDUCED INSULIN RESISTANCE
Authors: Dub A. I. , Klishch I. M. , Vronska L. V. , Stechyshyn I. P. 
Published: September 2021

Introduction. Type 2 diabetes mellitus (DM2) has recently become an epidemic in the population. There are approximately 463 million patients in the world, and according to experts from the International Diabetes Federation, it is expected to increase to 700 million people by 2045, of which more than 90 % will fall on DM2. Despite the significant progress made in studying the pathogenesis of DM, the presence of a wide range of antidiabetic drugs, diabetes remains an acute medical and social problem.
The aim of the study – to investigate the specific activity of the phytocomposition, which contains dry extracts of white mulberry leaves (Morus alba L.), common beans shells (Phaseolus vulgaris L.), bilberry sprouts (Vaccinium myrtillus L.) in the experimental model of insulin resistance caused by dexamethasone injections.
Research Methods. The experiments were performed on male rats aged three months and weight (200±20) g. Experimental animals were divided into the following groups: negative and positive control, two reference groups, which received Arfazetin and metformin respectively, and experimental group, which received phytocomposition. Insulin resistance was modeled by intramuscular administration of glucocorticosteroid dexamethasone (0.125 mg/kg daily for 13 days in the morning). The state of glucose homeostasis was assessed by changes in basal glycemia and under oral glucose tolerance test, short insulin and adrenalin test. Functional glycemic coefficients were also calculated. Statistical processing was performed using computer programs IBM SPSS Statistics v.10.1 and MS Excel 2010.
Results and Discussion. Basal glycemia after modeling insulin resistance in the experimental group, which received the phytocomposition, was significantly lower by 19.0 % from the positive control group and did not differ from the activity of metformin. During the oral glucose tolerance test, the phytocomposition significantly inhibited the growth of glycemia in all studied periods relative to the indicators of the positive control group. Functional glycemic coefficients, which were obtained based on test data, did not exceed the norm. Insulin sensitivity under the influence of phytomedicine increased by 16.2 % above the positive control group, indicating inhibition of insulin resistance development under its influence. The studied phytocomposition inhibited the development of adrenaline glycemia by 42.9, 70.2 % after 30 and 90 min, respectively, relative to the positive control group, which corresponds to the indicators of the negative control group and reference group, which received Arfazetin, but this decrease is not enough to exceed the effect of metformin.
Conclusions. The obtained results indicate that the studied phytocomposition inhibits the development of insulin resistance and carbohydrate tolerance in the conditions of insulin resistance caused by the introduction of dexamethasone.
ЦЕРЕБРОПРОТЕКТОРНА АКТИВНІСТЬ НОВОГО ПОХІДНОГО 4-АМІНОБУТАНОВОЇ КИСЛОТИ ЗА УМОВ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОЇ ЗАКРИТОЇ ЧЕРЕПНО-МОЗКОВОЇ ТРАВМИ
Authors: Палагіна Н. Ю. 
Published: September 2021

Вступ. Для лікування когнітивних розладів у комплексній терапії черепно-мозкової травми широко використовують церебропротектори і ноотропи.
Мета дослідження – вивчити церебропротекторну активність сполуки КГМ-5, що є новим похідним 4-амінобутанової кислоти.
Методи дослідження. Закриту черепно-мозкову травму (ЗЧМТ) відтворювали у щурів масою 200–220 г під легким ефірним наркозом за допомогою вантажу масою 0,1 кг, що вільно падає по вертикальному каналу з енергією удару 0,589 Дж на голову тварин. Усього було використано 35 білих нелінійних щурів-самців, яких поділили на групи: 1-ша – інтактний контроль; 2-га – тварини зі змодельованою ЗЧМТ; 3-тя – тварини зі змодельованою ЗЧМТ, яким внутрішньошлунково вводили сполуку КГМ-5 у дозі 30 мг/кг; 4-та і 5-та – тварини, яких лікували, відповідно, препаратами порівняння гопантеновою кислотою (150 мг/кг внутрішньошлунково) та пірацетамом (300 мг/кг внутрішньошлунково) впродовж 3 діб до і 5 діб після моделювання ЗЧМТ. На 1-шу, 2-гу і 3-тю доби після відтворення ЗЧМТ визначали ступінь неврологічного дефіциту (в балах) за шкалою McGraw, на 4-ту − функціональний стан ЦНС тварин у тесті “відкрите поле”, на 5-ту − когнітивні функції в тесті екстраполяційного вивільнення.
Результати й обговорення. На тлі дії досліджуваних засобів встановлено зменшення неврологічного дефіциту порівняно з групою контрольної патології на 1-шу та 2-гу доби, проте достовірний характер ці відмінності мали лише на 1-шу добу. В тесті “відкрите поле” рухова та дослідницька активність і загальна сума всіх видів активності на фоні дії всіх засобів була достовірно вищою, ніж у групі контрольної патології. У тесті екстраполяційного вивільнення як у загальній групі тварин, так і серед щурів, які здатні виконувати тест, сполука КГМ-5 статистично значуще поліпшувала когнітивні функції тварин: зменшувала час виконання завдання.
Висновок. На моделі закритої черепно-мозкової травми у щурів встановлено церебропротекторну активність нового похідного 4-амінобутанової кислоти – сполуки КГМ-5 за здатністю зменшувати вираження неврологічного дефіциту впродовж перших двох діб патології, запобігати зниженню локомоторної активності тварин та покращувати когнітивні функції.
ВПЛИВ ГОСТРОЇ КРОВОВТРАТИ, УСКЛАДНЕНОЇ ІШЕМІЄЮ-РЕПЕРФУЗІЄЮ КІНЦІВКИ, НА ДИНАМІКУ ПОКАЗНИКІВ ГЛУТАТІОНОВОЇ АНТИПЕРОКСИДАЗНОЇ СИСТЕМИ В СЕЛЕЗІНЦІ ТА ЙОГО КОРЕКЦІЯ КАРБАЦЕТАМОМ
Authors: Яворська І. В. 
Published: September 2021

Вступ. Порушення глутатіонової антипероксидазної системи є одним із ключових механізмів гострої крововтрати та ішемічно-реперфузійного синдрому. В адаптаційно-компенсаторних процесах при крововтраті важливу роль відіграє селезінка. Однак стан глутатіонової антипероксидазної системи в селезінці вивчено недостатньо. Немає даних про ефективність за цих умов карбацетаму, який проявив виражений протекторний вплив на ензимну ланку антиоксидантного захисту селезінки.
Мета дослідження – з’ясувати динаміку показників глутатіонової антипероксидазної системи в селезінці за умов гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, та оцінити ефективність корекції виявлених порушень карбацетамом.
Методи дослідження. В експериментах використано 108 нелінійних щурів-самців масою 200–220 г. Усі дослідження виконано під тіопентал-натрієвим наркозом. У тварин моделювали ішемію-реперфузію кінцівки, гостру крововтрату і поєднували ці ушкодження. В окремій групі проводили корекцію виявлених порушень карбацетамом. Через 1 і 2 год, а також через 1, 7 та 14 діб у селезінці піддослідних тварин визначали вміст відновленого глутатіону і глутатіонпероксидазну активність.
Результати й обговорення. Моделювання гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, в селезінці сприяє найбільшому виснаженню вмісту відновленого глутатіону і глутатіонпероксидазної активності, починаючи з 2 год експерименту. Через 1 добу величина досліджуваних показників досягала мінімального рівня і була статистично вірогідно меншою, ніж за умов моделювання лише гострої крововтрати. Застосування карбацетаму мало протекторний вплив на вміст у селезінці відновленого глутатіону (після 7 діб використання) і глутатіонпероксидазну активність (через 14 діб), що ставить карбацетам у ряд перспективних засобів комплексної терапії порушень, зумовлених гострою крововтратою та ішемічно-реперфузійним синдромом.
Висновки. Моделювання гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, зумовлює зниження вмісту відновленого глутатіону і глутатіонпероксидазної активності в селезінці з максимумом через 1 добу експерименту. Застосування карбацетаму сприяє протекції порушень вмісту відновленого глутатіону в селезінці через 7 діб використання, глутатіонпероксидазної активності – через 14 діб.
КІЛЬКІСНЕ ВИЗНАЧЕННЯ МОНОСАХАРИДІВ РІДКОГО ЕКСТРАКТУ ЧЕБРЕЦЮ ПОВЗУЧОГО ТА ВИБІР КРИТЕРІЇВ ПРИЙНЯТНОСТІ
Authors: Зарівна Н. О. 
Published: September 2021

Вступ. В останні роки помітно зростає науковий інтерес до вивчення полісахаридів у лікарській рослинній сировині, що пов’язано з широким спектром їх фармакологічної дії. У попередніх дослідженнях встановлено, що у витяжках із трави чебрецю повзучого (ЧП), одержаних за допомогою води і розчинів з низькою концентрацією спирту, наявні полісахариди, після гідролізу яких отримували моносахариди. Розробка муколітичного засобу на основі густого екстракту чебрецю повзучого й ефірної олії чебрецю звичайного передбачала насамперед одержання рідкого екстракту ЧП, який отримували за підібраною технологією, що дозволила зберегти та відтворити аналізовані біологічно активні речовини трави ЧП. Тому з метою стандартизації рідкого екстракту ЧП важливо визначити не тільки їх якісний склад, а й кількісний вміст, що дозволить обрати відповідні показники якості та запропонувати критерії прийнятності.
Мета дослідження – провести кількісне визначення відновлювальних моносахаридів у рідкому екс­тракті чебрецю повзучого, вибрати відповідні критерії прийнятності.
Методи дослідження. Під час дослідження використано спектрофотометр “Cary-50”, рідкий екс­тракт чебрецю повзучого, ФСЗ: глюкози (“Fluka”), 1 % розчин кислоти пікринової, 20 % розчин натрію карбонату, 20 %, 40 % розчини натрію гідроксиду, кислоту хлористоводневу розведену Р.
Результати й обговорення. Кількісне визначення моносахаридів у рідкому екстракті ЧП проводили методом диференційної спектрофотометрії у видимій ділянці спектра за реакцією з пікриновою кислотою. Їх вміст коливався у певних межах і визначався вмістом у вихідній сировині. Тому з метою здійснення стандартизації рідкого екстракту ЧП можна обрати кількісним критерієм якості вміст відновлювальних моносахаридів, а також запропонувати відповідні критерії прийнятності – не менше 0,09 % у перерахунку на глюкозу.
Висновок. Проведено кількісне визначення відновлювальних моносахаридів у рідкому екстракті чебрецю повзучого. В результаті визначено їх кількісний вміст та запропоновано критерії прийнятності.
Las ciencias sociales frente al avance de las “nuevas” derechas en América Latina en el siglo XXI
Authors: Nikolajczuk Monica , Prego Florencia 
Published: September 2021

La problematización de las derechas y las “nuevas” derechas en América Latina ha recobrado una importancia vital en la coyuntura histórica actual. Desde el campo de las ciencias sociales se han abonado distintas tesis sobre el carácter novedoso (o no) de estos sectores y han proliferado una serie de análisis que problematizan la cuestión desde una mirada de conjunto. En este contexto, el objetivo del artículo es aportar una descripción y un análisis de las discusiones académicas con relación a la idea de las “nuevas” derechas latinoamericanas en el marco del siglo XXI, dando cuenta de los debates existentes, con el fin de indagar en los núcleos de consenso y disenso que tiñen la literatura reciente sobre la temática.
A lo largo del trabajo problematizaremos cuatro ejes estructurantes: una matriz conceptual que rescata la condición relacional e históricamente situada entre derechas e izquierdas y la diada igualdad-desigualdad como elemento constitutivo de la distinción; la cuestión de los sujetos, es decir, los análisis respecto de la composición y la representación; y la relación entre derechas y democracia. Finalmente, esbozaremos los avances hacia una conceptualización de las derechas latinoamericanas del siglo XXI y las discusiones en torno a su novedad.
Overfeeding Saturated Fat Increases LDL (Low-Density Lipoprotein) Aggregation Susceptibility While Overfeeding Unsaturated Fat Decreases Proteoglycan-Binding of Lipoproteins
Authors: Ruuth Maija , Lahelma Mari , Luukkonen Panu K. , Lorey Martina B. , Qadri Sami , Sädevirta Sanja , Hyötyläinen Tuulia , Kovanen Petri T. , Hodson Leanne , Yki-Järvinen Hannele , Öörni Katariina 
Published: September 2021

Objective:
We recently showed that measurement of the susceptibility of LDL (low-density lipoprotein) to aggregation is an independent predictor of cardiovascular events. We now wished to compare effects of overfeeding different dietary macronutrients on LDL aggregation, proteoglycan-binding of plasma lipoproteins, and on the concentration of oxidized LDL in plasma, 3 in vitro parameters consistent with increased atherogenicity.

Approach and Results:

The participants (36 subjects; age, 48±10 years; body mass index, 30.9±6.2 kg/m
2
) were randomized to consume an extra 1000 kcal/day of either unsaturated fat, saturated fat, or simple sugars (CARB) for 3 weeks. We measured plasma proatherogenic properties (susceptibility of LDL to aggregation, proteoglycan-binding, oxidized LDL) and concentrations and composition of plasma lipoproteins using nuclear magnetic resonance spectroscopy, and in LDL using liquid chromatography mass spectrometry, before and after the overfeeding diets. LDL aggregation increased in the saturated fat but not the other groups. This change was associated with increased sphingolipid and saturated triacylglycerols in LDL and in plasma and reduction of clusterin on LDL particles. Proteoglycan binding of plasma lipoproteins decreased in the unsaturated fat group relative to the baseline diet. Lipoprotein properties remained unchanged in the CARB group.

Conclusions:
The type of fat during 3 weeks of overfeeding is an important determinant of the characteristics and functional properties of plasma lipoproteins in humans.

Registration:

URL:
http://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifier NCT02133144.

Graphic Abstract:
A graphic abstract is available for this article.
Impact of Social Frailty in Hospitalized Elderly Patients With Heart Failure: A FRAGILE‐HF Registry Subanalysis
Authors: Jujo Kentaro , Kagiyama Nobuyuki , Saito Kazuya , Kamiya Kentaro , Saito Hiroshi , Ogasahara Yuki , Maekawa Emi , Konishi Masaaki , Kitai Takeshi , Iwata Kentaro , Wada Hiroshi , Kasai Takatoshi , Nagamatsu Hirofumi , Ozawa Tetsuya , Izawa Katsuya , Yamamoto Shuhei , Aizawa Naoki , Yonezawa Ryusuke , Oka Kazuhiro , Makizako Hyuma , Momomura Shin‐ichi , Matsue Yuya 
Published: September 2021

Background
Frailty is conceptualized as an accumulation of deficits in multiple areas and is strongly associated with the prognosis of heart failure (HF). However, the social domain of frailty is less well investigated. We prospectively evaluated the clinical characteristics and prognostic impact of social frailty (SF) in elderly patients with HF.

Methods and Results

FRAGILE‐HF (prevalence and prognostic value of physical and social frailty in geriatric patients hospitalized for heart failure) is a multicenter, prospective cohort study focusing on patients hospitalized for HF and aged ≥65 years. We defined SF by Makizako’s 5 items, which have been validated as associated with future disability. The primary end point was a composite of all‐cause death and rehospitalization because of HF. The impact of SF on all‐cause mortality alone was also evaluated. Among 1240 enrolled patients, 825 (66.5%) had SF. During the 1‐year observation period after discharge, the rates of the combined end point and all‐cause mortality were significantly higher in patients with SF than in those without SF (Log‐rank test: both
P
< 0.05). SF remained as significantly associated with both the combined end point (hazard ratio, 1.30; 95% CI, 1.02–1.66;
P
= 0.038) and all‐cause mortality (hazard ratio, 1.53; 95% CI, 1.01–2.30;
P
= 0.044), even after adjusting for key clinical risk factors. Furthermore, SF showed significant incremental prognostic value over known risk factors for both the combined end point (net‐reclassification improvement: 0.189, 95% CI, 0.063–0.316,
P
= 0.003) and all‐cause mortality (net‐reclassification improvement: 0.234, 95% CI, 0.073–0.395,
P
= 0.004).

Conclusions
Among hospitalized geriatric patients with HF, two thirds have SF. Evaluating SF provides additive prognostic information in elderly patients with HF.

Registration

URL:
https://upload.umin.ac.jp/
. Unique identifier: UMIN000023929.
Corticosteroid and Immunosuppressant Therapy for Cardiac Sarcoidosis: A Systematic Review
Authors: Fazelpour Siavosh , Sadek Mouhannad M. , Nery Pablo B. , Beanlands Rob S. , Tzemos Niko , Toma Mustafa , Birnie David H. 
Published: September 2021

Background
Corticosteroid therapy for the treatment of clinically manifest cardiac sarcoidosis is generally recommended. Our group previously systematically reviewed the data in 2013; since then, there has been increasing quality and quantity of data and also interest in nonsteroid agents.

Methods and Results

Studies were identified from MEDLINE, EMBASE, Cochrane Controlled Trials Register, Cochrane Database of Systematic Reviews, and the National Institutes of Health
ClinicalTrials.gov
database. The quality of included articles was rated using Scottish Intercollegiate Guidelines Network 50. Outcomes examined were atrioventricular conduction, left ventricular function, ventricular arrhythmias, and mortality. A total of 3527 references were retrieved, and 34 publications met the inclusion criteria. There were no randomized trials, and only 2 studies were rated good quality. In the 34 reports (total of 1297 patients), 1125 patients received corticosteroids, 235 received additional or other immunosuppressant therapy, and 97 patients received no therapy. There were 178 patients treated for atrioventricular conduction disease, with 76/178 (42.7%) improving. In contrast, 21 patients were not treated with corticosteroids and/or immunosuppressant therapy, and none of them improved. Therapy was associated with the prevention of deterioration in left ventricular function. A total of 8 publications reported on ventricular arrhythmia burden, and 19 reported on mortality; the data quality was too limited to draw conclusions for the latter 2 outcomes.

Conclusions
The best quality data relate to atrioventricular nodal conduction and left ventricular function recovery. In both situations, therapy with corticosteroids and/or immunosuppressant therapy were sometimes associated with positive outcomes. The data quality is too limited to draw conclusions for ventricular arrhythmias and mortality.
Expansion of Information in the Binary Autoencoder with Random Binary Weights
Authors: Osaulenko Viacheslav M. 
Published: September 2021

Abstract
This letter studies the expansion and preservation of information in a binary autoencoder where the hidden layer is larger than the input. Such expansion is widespread in biological neural networks, as in the olfactory system of a fruit fly or the projection of thalamic inputs to the neocortex. We analyze the threshold model, the kWTA model, and the binary matching pursuit model to find how the sparsity and the dimension of the encoding influence the input reconstruction, similarity preservation, and mutual information across layers. It is shown that the sparser activation of the hidden layer is preferable for preserving information between the input and the output layers. All three models show optimal similarity preservation at dense, not sparse, hidden layer activation. Furthermore, with a large enough hidden layer, it is possible to get zero reconstruction error for any input just by varying the thresholds of neurons. However, we show that the preference for sparsity is due to the noise in the weight matrix between layers. A fixed number of nonzero connections to every neuron achieves better information preservation and input reconstruction for the dense hidden layer activation. The theoretical results give useful insight into models of neural computation based on sparse binary representation and association memory.
Samuel Beckett and the Mathematics of Salvation
Authors: Ackerley Chris 
Published: September 2021

Abstract
One of the thieves was saved .… If, as Vladimir concludes at the outset of Waiting for Godot, “It’s a reasonable percentage,” then why not accept Pascal’s celebrated exhortation to believe, rather than to risk in the afterlife the terrors of the abyss or the inferno? This essay traces Beckett’s use of the motif of the two thieves with respect to the truism of Credo quia absurdum est, as manifest in the calculus that underlies the Monadology of Leibniz and informs Beckett’s writing from Murphy to How It Is, and his sense of the self as something that is/was neither One nor Zero.
Worsening Shades
Authors: Byron Mark 
Published: September 2021

Abstract
Beckett’s late prose texts Company, Ill Seen Ill Said, and Worstward Ho perform a radical process of literary reimagination late in a long writing career: they reconfigure how biography relates to narrative, and they rethink the dimensionality and mobility of character. In their negotiations with literary history and etymology these texts replenish the stocks of language across the deep time of its evolution and its accrual of semantic and associative richness. In their rich geological and archaeological dispositions, the three texts of Nohow On demonstrate how deep time intersects with the narrative present in images of the earth, providing a locus for life and afterlife: both in the sense of the posthumous condition and in offering belated aesthetic possibilities.
The Afterlife of Empire in Beckett’s How It Is
Authors: Cordingley Anthony 
Published: September 2021

Abstract
Relationships of political domination in Beckett’s Comment c’ est (1961)/How It Is (1964) are typically read through a specific historical moment (the Holocaust, the Algerian War) or literary representation (Dante, Sade). This article reveals spectres in the text from the long history of the colonisation of Ireland to the legacy of Renaissance and Enlightenment humanism; it explores Beckett’s sense of complicity in the Anglo-Irish Ascendency.
Endgame and the Life to Come
Authors: Conti Christopher 
Published: September 2021

Abstract
This paper revisits the interpretations of Endgame by Theodor Adorno and Stanley Cavell via an unusual route: Samuel Scheffler’s afterlife conjecture. Scheffler’s thought experiment—based on a doomsday scenario that Beckett’s characters already appear to inhabit—seeks the achievement of the ordinary in an age of climate change by disclosing our evaluative dependence on future generations. I suggest that the paradigm shift to a global subject lies not in the dystopian fiction Scheffler looks to, however, but the “shudder” of the ‘I’ in aesthetic experience, the model for which is Beckett’s Endgame.