bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Efficacy and moderators of efficacy of trauma-focused cognitive behavioural therapies in children and adolescents: protocol for an individual participant data meta-analysis from randomised trials
Authors: de Haan Anke , Hitchcock Caitlin , Meiser-Stedman Richard , Landolt Markus A , Kuhn Isla , Black Melissa J , Klaus Kristel , Patel Shivam D , Fisher David J , Dalgleish Tim 
Published: February 2021

IntroductionTrauma-focused cognitive behavioural therapies are the first-line treatment for posttraumatic stress disorder (PTSD) in children and adolescents. Nevertheless, open questions remain with respect to efficacy: why does this first-line treatment not work for everyone? For whom does it work best? Individual clinical trials often do not provide sufficient statistical power to examine and substantiate moderating factors. To overcome the issue of limited power, an individual participant data meta-analysis of randomised trials evaluating forms of trauma-focused cognitive behavioural therapy in children and adolescents aged 6–18 years will be conducted.Methods and analysisWe will update the National Institute for Health and Care Excellence guideline literature search from 2018 with an electronic search in the databases PsycINFO, MEDLINE, Embase, Cochrane Central Register of Controlled Trials and CINAHL with the terms (trauma* OR stress*) AND (cognitive therap* OR psychotherap*) AND (trial* OR review*). Electronic searches will be supplemented by a comprehensive grey literature search in archives and trial registries. Only randomised trials that used any manualised psychological treatment—that is a trauma-focused cognitive behavioural therapy for children and adolescents—will be included. The primary outcome variable will be child-reported posttraumatic stress symptoms (PTSS) post-treatment. Proxy-reports (teacher, parent and caregiver) will be analysed separately. Secondary outcomes will include follow-up assessments of PTSS, PTSD diagnosis and symptoms of comorbid disorders such as depression, anxiety-related and externalising problems. Random-effects models applying restricted maximum likelihood estimation will be used for all analyses. We will use the Revised Cochrane Risk of Bias tool to measure risk of bias.Ethics and disseminationContributing study authors need to have permission to share anonymised data. Contributing studies will be required to remove patient identifiers before providing their data. Results will be published in a peer-reviewed journal and presented at international conferences.PROSPERO registration numberCRD42019151954.
Safety, efficacy and impact on frailty of mini-invasive radial balloon aortic valvuloplasty
Authors: Tumscitz Carlo , Di Cesare Annamaria , Balducelli Marco , Piva Tommaso , Santarelli Andrea , Saia Francesco , Tarantino Fabio , Preti Gerlando , Picchi Andrea , Rolfo Cristina , Attisano Tiziana , Colonna Giuseppe , De Iaco Giuseppe , Parodi Guido , Di Marco Massimo , Cerrato Enrico , Pierini Simona , Fileti Luca , Cavazza Caterina , Dall'Ara Gianni , Govoni Benedetta , Mantovani Giacomo , Serenelli Matteo , Penzo Carlo , Tebaldi Matteo , Campo Gianluca , Biscaglia Simone 
Published: February 2021

ObjectiveThe study was designed to: (1) confirm safety and feasibility of mini-invasive radial balloon aortic valvuloplasty (BAV); (2) assess its impact in terms of quality of life and frailty; and (3) evaluate whether changes in frailty after BAV are associated with death in patients undergoing transcatheter aortic valve implantation (TAVI).Methods330 patients undergoing BAV in 16 Italian centres were prospectively included. The primary endpoint was the occurrence of major and minor Valve Academic Research Consortium (VARC)-2 bleeding. Secondary endpoints were scales of quality of life, frailty, evaluated at baseline and 30 days, and their relationship with the occurrence of all-cause death.ResultsBAV was performed by radial access in 314 (95%) patients. No VARC-2 major and six (1.8%) VARC-2 minor bleedings occurred in the study population. Quality of life, as well as frailty status, significantly improved 30 days after BAV. At 1 year, patients undergoing TAVI with baseline essential frailty toolset (EFT) <3 or achieving an EFT <3 after BAV had a comparable occurrence of all-cause death (15% vs 19%, p=0.58). On the contrary, patients with EFT ≥3 at 30 days despite BAV showed the worst prognosis (all-cause death: 40% vs 15% and 19%, p=0.006 and p=0.05, respectively).ConclusionsMini-invasive radial BAV is safe, feasible and associated with a low rate of vascular complications. Patients improving EFT 30 days after BAV showed a favourable outcome after TAVI.Trial registration numberNCT03087552.
ВПЛИВ ЕНТЕРОСГЕЛЮ ТА ХАРЧОВОЇ ДОБАВКИ КАРБОЛАЙН (АКТИВОВАНЕ ВУГІЛЛЯ) НА МІКРОФЛОРУ КИШЕЧНИКА
Authors: Malyarchuk A. R. , Koval D. B. , Koshovska D. O. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. Сьогодні в практичній медицині велика увага надається так званим «еферентним» методам лікування, які дозволяють очищати внутрішнє середовище та виводити з організму хворої людини чужорідні речовини.
Мета – порівняти вплив ентеросорбентів на мікрофлору товстого кишечника.
Матеріал і методи. Досліди проводили на щурах лінії Вістар із початковою масою тіла 200–220 г, яких утримували у стандартних умовах віварію. Тварини були поділені на 2 групи (по 18 самців і 18 самок у кожній). І – контрольна група, ІІ – дослідна. Першу групу склали інтактні щури, годування яких було стандартним, другу – щури, які при звичайному годуванні отримували ентеросгель та харчову добавку Карболайн (активоване вугілля).
Результати. У випорожненнях білих щурів, які отримували Ентеросгель протягом 7-и днів, вміст біфідобактерій зростав на 11 %, лактобактерій – на 25 %. Карболайн збільшував кількість лактобактерій і біфідобактерій у перший термін дослідження (7-й день) на 14 %. У товстому кишечнику тварин, які отримували Ентеросгель протягом 14 днів, вміст біфідобактерій збільшився до (8±0,2) lg КУО/г (26,98 %), вміст лактобактерій – до (7,8±0,3) lg КУО/г (27,86 %).
Висновки. При дослідженні складу мікрофлори шлунково-кишкового тракту ми, виявили що прийом ентеросгелю і карболайну супроводжувався незначним поліпшенням мікробіоценозу товстого кишечника, що проявлялося збільшенням біфідо- і лактобактерій, непатогенної кишкової палички і зменшенням кількості протея.
EFFECT OF FLUORIDE INTOXICATION ON HISTOHORMONE CONTENT IN EXPERIMENTS
Authors: Bagmut I. Yu. , Kolisnyk I. L. 
Published: February 2021

Connection of work with scientific plans, topics. The work was performed in accordance with the research plan of the Kharkiv Medical Academy of Postgraduate Education of the Ministry of Health of Ukraine and is a fragment of research work of the Department of Clinical Pathophysiology, Topographic Anatomy and Operative Surgery "Pathophysiological mechanisms of radiotoxins on the body and principles of early diagnosis 2017–2021).
SUMMARY. One of the important medical and biological problems is to elucidate the physiological and molecular mechanisms of the impact of harmful environmental factors on the body, including fluorine and its compounds, in particular sodium fluoride [1].
Solving this problem is of great theoretical and practical importance for understanding the intracellular defense mechanisms of the organism. Close attention to various aspects of the biological effects of fluoride on the body is due to the significant distribution of this halogen in nature. At physiological concentrations, it is necessary for normal growth and development of the organism, where it performs its specific metabolic function. Any changes in the external and internal environment are accompanied by changes in the function of the endocrine glands, which leads to certain changes in metabolism and energy. It is known that hormonal insufficiency is accompanied by a decrease in the body's resistance to various adverse factors, including physical, biological, chemical. Disturbance of hormone balance and functioning of endocrine organs and systems entails profound changes in metabolic processes and immunobiological reactivity of the organism, weakening of adaptive-protective mechanisms in support of homeostatic function [2,3]. It is important to study the effects of subchronic fluoride intake, which can in a relatively short time cause various intracellular and systemic disorders in the body.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ЗАСТОСУВАННЯ РЕАБІЛІТАЦІЙНИХ ВТРУЧАНЬ ПРИ ДІАБЕТИЧНІЙ ПОЛІНЕЙРОПАТІЇ В УМОВАХ СТАЦІОНАРНОГО ЛІКУВАННЯ
Authors: Bakaliuk T. H. , Makarchuk N. R. , Stelmakh H. O. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. У пацієнтів із цукровим діабетом 2-го типу та діабетичною полінейропатією додавання до основних схем лікування в стаціонарі дозованої лікувальної ходьби та поляризуючого світла відновлює всі види чутливості та покращує якість життя.
Мета – дослідити вплив комплексного лікування на відновлення чутливості у хворих з діабетичною полінейропатією шляхом включення до стандартних медикаментозних схем лікування дозованої лікувальної ходьби та поляризуючого світла.
Матеріал і методи. Обстежено 95 пацієнтів з цукровим діабетом 2-го типу та діабетичною полінейропатією. Пацієнтів було поділено на три групи: І група отримувала протокольне лікування, ІІ група додатково до протокольного лікування отримувала процедури з використанням поляризуючого світла, в ІІІ групі до стандартного лікування додатково включали дозовану лікувальну ходьбу та поляризуюче світло. Оцінку неврологічного статусу проводили шляхом визначення поверхневих (тактильної, больової, температурної) та глибокої (вібраційної) видів чутливості.
Результати. У всіх групах виявлена позитивна динаміка змін (відновлення) чутливості. В 1-й групі найбільше відновилася больова чутливість, у 2-й – температурна, больова та тактильна. Найкращий ефект від лікування виявлено у 3-й групі, де достовірно відновилися всі види чутливості. Порівняння результатів лікування між групами виявило вірогідно кращі результати щодо відновлення вібраційної чутливості у пацієнтів, які отримували процедури поляризуючим світлом та дозовану лікувальну ходьбу (на тредмілі) у комплексному лікуванні діабетичної полінейропатії.
Висновки. Додаткове призначення хворим із діабетичною полінейропатією до стандартної терапії дозованої лікувальної ходи та поляризуючого світла вірогідно ефективніше впливає на відновлення тактильної, больової, температурної та вібраційної чутливості, порівняно з іншими лікувальними комплексами. Такий підхід до призначення реабілітаційних втручань у пацієнтів з діабетичною полінейропатією в стаціонарних умовах може бути запропонований для використання на різних етапах реабілітації.
ДИНАМІКА ПІСЛЯІНФАРКТНОГО РЕМОДЕЛЮВАННЯ ЛІВОГО ШЛУНОЧКА У ХВОРИХ З АРТЕРІАЛЬНОЮ ГІПЕРТЕНЗІЄЮ ТА ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ НА ФОНІ ПРИЙОМУ РАМІПРИЛУ І ЗОФЕНОПРИЛУ
Authors: Bidovanets L. Y. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. Сьогодні в Україні понад 500 тис. хворих вмирають від серцево-судинних захворювань, що складає 64 % у загальній структурі смертності. За даними дослідження вітчизняних науковців, загальна захворюваність на інфаркт міокарда в Україні зросте до 2025 року на 24 %. За останні майже 40 років кількість хворих на цукровий діабет у світі зросла в чотири рази. В Україні значна поширеність артеріальної гіпертензії серед населення обумовила збільшення кількості хвороб системи кровообігу протягом 1991–2016 рр. у 3 рази.
Мета – оцінити динаміку післяінфарктного ремоделювання серця, застосовуючи метод ехокардіоскопії у хворих на інфаркт міокарда в коморбідності з цукровим діабетом та артеріальною гіпертензією.
Матеріал і методи. Нами було обстежено 54 хворих, яким при госпіталізації був встановлений діагноз гострого інфаркту міокарда та які мали супутню патологію – цукровий діабет та артеріальну гіпертензію.
Результати. Порівняння груп пацієнтів з інфарктом міокарда та супутньою патологією – цукровим діабетом та артеріальною гіпертензією – показало, що, не залежно від наявності ЦД, обидва досліджуваних препарати не зумовлювали статистично значущих відхилень величини кінцеводіастолічного індексу (КДІ) у групах досліджуваних пацієнтів (р1>0,05; р2>0,05). Порівняння груп пацієнтів, яким призначали різні препарати, показало, що у групі без ЦД після застосування зофеноприлу величина КСІ в пізній термін спостереження виявилася істотно меншою, ніж у групі, в якій застосовували раміприл (на 18,7 %, р1<0,05). За наявності ЦД вплив обох препаратів на величину КСІ був практично однаковим (р1>0,05, р2>0,05). Порівняння груп пацієнтів залежно від застосованих антигіпертензивних препаратів показало, що в пацієнтів без ЦД і раміприл, і зофеноприл зумовлювали практично однаковий рівень УІ в динаміці обстеженя (р1>0,05). Водночас, у пацієнтів з ЦД через 3 міс. за умов застосування зофеноприлу величина УІ ставала статистично вірогідно більшою, ніж за умов застосування раміприлу (на 19,2 %, р2<0,05). Порівняння обох груп спостереження показало, що через 3 міс. величина ФВ була істотно більшою у хворих з ЦД, порівняно з пацієнтами без ЦД (на 13,0 %, р<0,05).
Порівняння груп пацієнтів залежно від застосованих антигіпертензивних препаратів показало, що в пацієнтів без ЦД через 3 міс. спостереження зофеноприл зумовлював статистично вірогідно більшу ФВ, порівняно з пацієнтами, які отримували раміприл (на 16,8 %, р1<0,05).
Висновки. Проведені нами дослідження виявили диференційний вплив раміприлу та зофеноприлу на продуктивність серця за умов інфаркту міокарда залежно від наявності ЦД. Отримані дані щодо перебудови внутрішньокардіальної гемодинаміки у хворих із супутнім ЦД вказують на вищий ефект від застосування зофеноприлу, тоді як у хворих без супутнього ЦД – раміприлу.
ГІСТОМОРФОЛОГІЧНИЙ СТАН ОКА КРОЛЯ З МОДЕЛЬОВАНИМ ПЕРЕДНІМ І СЕРЕДНІМ НЕІНФЕКЦІЙНИМ УВЕЇТОМ ПРИ НОРМАЛІЗАЦІЇ ТЕМПЕРАТУРИ ОЧНОЇ ПОВЕРХНІ
Authors: Dorokhova O. E. , Maltsev E. V. , Zborovska O. V. , Guanjun M. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. На сьогоднішній день вкрай важливим завданням є розробка об᾽єктивних методів оцінки внутрішньоочного запалення.
Мета – вивчити гістоморфологічний стан хворого ока кроля з модельованим неінфекційним переднім і середнім увеїтом при нормалізації температури очної поверхні в проекції циліарного тіла.
Матеріал і методи. Проведено вимірювання температури поверхні очей в проекції плоскої частини циліарного тіла на 17 кролях породи «шиншила» з модельованим неінфекційним переднім і середнім увеїтом. Також проведено гістоморфологічне дослідження очей 6 кролів.
Результати. Середній термін нормалізації температури дорівнює 46 дням (SD 8,8). У пізньому терміні експерименту циліарне тіло, як і райдужна оболонка, вже не мають ознак набряклості і не інфільтровані численними імунокомпетентними клітинами (переважно лімфо- і плазмоцитами), як це було в ранньому терміні спостереження. Структура склоподібного тіла, порівняно з раннім періодом спостереження, зазнала значних змін. Насамперед це виражалося різким зменшенням кількості клітин лімфоїдного ряду, які визначалися в ньому в попередньому терміні, хоча вони й залишалися. До того ж, посилювалися тинкторіальні властивості склоподібного тіла, що свідчить на користь його ущільнення. Щодо морфологічного стану оболонок стінки очного яблука, можна сказати, що власне судинна оболонка виглядає не зміненою. Таке явище, як утворення множинних тракцій сітківки в склоподібне тіло, – це нове патологічне утворення, яке не зустрічалося на попередньому, ранньому етапі експерименту. Головним у зміні гістологічної картини очних структур, порівняно з попереднім раннім терміном дослідження, є стихання в них проявів активного запалення.
Висновки. Згідно з результатами гістоморфологічного дослідження, у кроля з модельованим неінфекційним переднім і середнім увеїтом нормалізація температури очної поверхні в проекції циліарного тіла відбувається в фазах проліферації та завершення запального процесу.
МОДЕЛЬ МІКРОАНГІОПАТІЇ КІНЦІВОК ПРИ СТРЕПТОЗОЦИНОВОМУ ДІАБЕТІ
Authors: Chekhlova O. V. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. Залишається актуальною розробка моделей діабетичної мікроангіопатії кінцівок. Це ускладнення трапляється у всіх хворих з тяжким діабетом і, а за даними деяких дослідників, буває навіть при субкомпенсації у всіх пацієнтів з цукровим діабетом 2-го типу, і у 30 % – з цукровим діабетом 1-го типу.
Мета дослідження – оцінка адекватності до потреб клініко-фізіологічних досліджень експериментальної моделі мікроангіопатії кінцівок при стрептозоциновому діабеті.
Матеріал і методи. Експериментальні дослідження були проведені за умов хронічного експерименту на 50 статевозрілих щурах лінії Вістар масою 180–250 г. Після введення стрептозоцину з експерименту виключали тварин із підвищеною резистентністю до панкреатотропної токсичної дії за критерієм відсутності гіперглікемії, після чого впродовж 6 тижнів виводили по 2 тварини для проведення морфологічних досліджень. На 7 тижні виводили з експерименту ще 10 тварин для оцінки ефективності експериментальної моделі. За станом решти 10 тварин спостерігали впродовж ще трьох тижнів.
Під час експерименту проводили лабораторний моніторинг глюкозурії, ацетонурії, протеїнурії, рівня глікемії. Формування ДМА підтверджували морфологічним дослідженням м’яких тканин задніх лапок щурів.
Статистичну обробку проводили непараметричними методами за допомогою програмного забезпечення Statistica 10.0 (Dell StatSoft Inc., США).
Результати. Середня маса тварин, залучених до дослідження, склала (190,0±0,6) г при cv=2,9 %. У результаті аналізу розподілу значень вмісту глюкози крові у тварин після введення СЗТ, встановлено, що при амплітуді значень 9,9–17,0 ммоль/л в середньому цей показник склав (14,2±0,2) ммоль/л. Подальший аналіз показав, що ефективність моделювання ЕЦД становила 92 %, що є прийнятним для підгострого експерименту.
Висновки. Розроблена патофізіологічна модель діабетичної мікроангіопатії є адекватною до потреб клінічної фізіології. При діабетичній мікроангіопатії відзначається ремоделювання капілярного русла, що супроводжується зменшенням діаметра судин до (7,7±0,7) мкм, а також явищами периваскулярної інфільтрації та порушення лімфодренажної функції. Обговорюється доцільність розробки ефективних методів непрямої реваскуляризації, спрямованих на відновлення перфузії та зменшення проявів діабетичної мікроангіопатії.
ОСОБЛИВОСТІ ДИНАМІКИ МОЛЕКУЛ СЕРЕДНЬОЇ МАСИ НА ТЛІ МОДИФІКАЦІЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ІШЕМІЧНО-РЕПЕРФУЗІЙНОГО СИНДРОМУ КІНЦІВКИ
Authors: Volotovska N. V. 
Published: February 2021

Вступ. Прогностичну роль показників ендогенної інтоксикації на тлі ішемічно-реперфузійного синдрому (ІРС) кінцівки вивчено недостатньо, незважаючи на значущість цієї проблеми за умов сучасних бойових дій.
Мета дослідження – з’ясувати особливості зміни концентрації молекул середньої маси в сироватці крові на тлі експериментального ішемічно-реперфузійного синдрому кінцівки.
Методи дослідження. Після експериментального моделювання ішемічно-реперфузійного синдрому особливості ендогенної інтоксикації вивчали у 260 білих статевозрілих щурів-самців (віком 5–5,5 місяця), яких було поділено на групи: контрольна (n=10); ЕГ1 – моделювання ізольованого ІРС кінцівки; ЕГ2 – моделювання ізольованої об’ємної крововтрати; ЕГ3 – поєднання ІРС кінцівки і крововтрати; ЕГ4 – моделювання ізольованої механічної травми стегна; ЕГ5 – поєднання ІРС кінцівки та механічної травми. У сироватці крові після завершення експерименту визначали концентрацію молекул середньої маси (МСМ). Кількісні показники обробляли статистично.
Результати й обговорення. Кожне експериментальне втручання призвело до збільшення концент­рації МСМ254 і МСМ280. Особливістю є те, що в усі досліджувані періоди рівень МСМ був найвищим на тлі ІРС, поєднаного з крововтратою, що свідчить про потенціювання тяжкості інтоксикації у післятравматичний період. Так, в ЕГ3 така комбінація патогенних факторів спричинила зростання рівня МСМ254: на 1-шу, 3-тю, 7-му і 14-ту доби після нанесення травми досліджуваний показник перевищив дані контрольної групи в 3,7, 4,2, 3,2 та 2,8 раза відповідно, тоді як концентрація МСМ280 через 1 год після втручання була більшою, ніж у контрольній групі, на 53,5 %. На 1-шу, 3-тю, 7-му і 14-ту доби показник був ще вищим – у 3,4, 4, 3,4 та 3 рази відповідно.
Висновки. Кожне з експериментальних втручань призвело до порушення детоксикаційно-видільної функції організму, що проявилося зростанням концентрації молекул середньої маси. При цьому застосування кровоспинного джгута, яке від самого початку повинно проявляти лікуваний ефект, імовірно, мало і патогенний вплив, що необхідно враховувати при проведенні лікувальних дій таким постраждалим.
ОТРУЄННЯ БЛІДОЮ ПОГАНКОЮ: МЕХАНІЗМ ТОКСИЧНОСТІ ТА ПАТОГЕНЕЗ УРАЖЕННЯ
Authors: Kuzmak I. P. 
Published: February 2021

Вступ. Бліда поганка (Amanita phalloides) є одним із найнебезпечніших отруйних грибів. Її токсини належать до сильних отрут, які проявляють гепатонефротропну дію, а з огляду на відсутність специфічних антидотів до них, лікування отруєнь цим грибом залишається важливою проблемою. Токсини блідої поганки поділяють на три групи: фалотоксини, що уражають ендоплазматичну сітку, аматоксини, які діють повільніше, але майже у 20 разів отруйніші, ніж перші, та віротоксини. Аматоксини є основними токсинами Amanita phalloides та одними з найнебезпечніших природних токсинів, що викликають печінкову, ниркову, в цілому поліорганну, недостатність унаслідок пригнічення синтезу білка на рівні транскрипції всередині ентероцитів, гепатоцитів і проксимальних канальцевих клітин нирок. Після споживання Amanita phalloides аматоксини часто індукують масивний некроз клітин печінки з високим рівнем смертності, який сягає іноді 90 %.
Суттєвого значення в патогенезі аманіта-фалоїдинового ушкодження надають порушенню обміну білків унаслідок пригнічення РНК-полімерази ІІ клітин, прямій інгібуючій дії на активність уже синтезованих ензимів та непрямому впливу на ензимні системи через субстрати.
Іншим механізмом токсичності α-аманітину є утворення активних форм кисню, що призводить до ушкодження, пов’язаного з окиснювальним стресом. Пероксидне окиснення ліпідів може сприяти виникненню масивного некрозу і тяжкої гепатотоксичності.
У цій роботі наведено детальний огляд літератури щодо отруєння основними токсинами блідої поганки. У статті обговорюються питання стосовно біохімії аматоксинів, фалотоксинів та інших токсинів блідої поганки, механізмів токсичності, патогенезу отруєння цим грибом.
У даній роботі використано загальнонаукові методи дослідження, що включають експертно-аналітичний огляд наукових джерел, аналіз і синтез літературних даних.
Мета дослідження – проаналізувати сучасні літературні джерела про біохімію токсинів блідої поганки, механізми токсичності, патогенез отруєння цим грибом.
Висновок. Аналіз літературних джерел обґрунтовує актуальність дослідження механізмів токсичнос­ті та патогенезу ураження токсинами блідої поганки з метою виявлення метаболічних порушень, що необхідно для прогнозування тяжкості перебігу патологічного процесу, пошуку і розробки методів лікування аматоксин-фалоїдинових отруєнь.