bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
To burn-out or not to burn-out: a cross-sectional study in healthcare professionals in Spain during COVID-19 pandemic
Authors: Torrente Maria , Sousa Pedro AC , Sánchez-Ramos Ana , Pimentao Joao , Royuela Ana , Franco Fabio , Collazo-Lorduy Ana , Menasalvas Ernestina , Provencio Mariano 
Published: February 2021

ObjectiveTo assess the prevalence of burn-out syndrome in healthcare workers working on the front line (FL) in Spain during COVID-19.DesignCross-sectional, online survey-based study.SettingsSampling was performed between 21st April and 3rd May 2020. The survey collected demographic data and questions regarding participants’ working position since pandemic outbreak.ParticipantsSpanish healthcare workers working on the FL or usual ward were eligible. A total of 674 healthcare professionals answered the survey.Main outcomes and measuresBurn-out syndrome was assessed by the Maslach Burnout Inventory-Medical Personnel.ResultsOf the 643 eligible responding participants, 408 (63.5%) were physicians, 172 (26.8%) were nurses and 63 (9.8%) other technical occupations. 377 (58.6%) worked on the FL. Most participants were women (472 (73.4%)), aged 31–40 years (163 (25.3%)) and worked in tertiary hospitals (>600 beds) (260 (40.4%)). Prevalence of burn-out syndrome was 43.4% (95% CI 39.5% to 47.2%), higher in COVID-19 FL workers (49.6%, p<0.001) than in non- COVID-19 FL workers (34.6%, p<0.001). Women felt more burn-out (60.8%, p=0.016), were more afraid of self-infection (61.9%, p=0.021) and of their performance and quality of care provided to the patients (75.8%, p=0.015) than men. More burn-out were those between 20 and 30 years old (65.2%, p=0.026) and those with more than 15 years of experience (53.7%, p=0.035).Multivariable logistic regression analysis revealed that, working on COVID-19 FL (OR 1.93; 95% CI 1.37 to 2.71, p<0.001), being a woman (OR 1.56; 95% CI 1.06 to 2.29, p=0.022), being under 30 years old (OR 1.75; 95% CI 1.06 to 2.89, p=0.028) and being a physician (OR 1.64; 95% CI 1.11 to 2.41, p=0.011) were associated with high risk of burn-out syndrome.ConclusionsThis survey study of healthcare professionals reported high rates of burn-out syndrome. Interventions to promote mental well-being in healthcare workers exposed to COVID-19 need to be immediately implemented.
Care homes education: what can we learn?
Authors: Armstrong Sarah Frances , Gluck Tim , Gorringe Anna , Stork Annie , Jowett Sally , Nadicksbernd J J , Salt Matthew , Bradley Kelly 
Published: February 2021

Medical care received by care home residents can be variable. Initiatives, such as matron-led community teams, ensure a timely response to alerts about unwell residents. But early recognition of deterioration is vital in accessing this help. The aim of this project was to design and deliver an education programme for carers. It was hypothesised that the implementation of a teaching programme may result in improved medical care for residents. By understanding the enablers and barriers to implementing teaching, we hoped to identify the components of a successful teaching programme. Four care homes in Enfield received training on topics such as deterioration recognition over a 1-year period. The project was evaluated at 3, 6 and 9 months. Each evaluation comprised: pre-and-post-teaching questionnaires, focus groups, analysis of percentages of staff trained, review of overall and potentially avoidable, hospital admission rates. A Plan–Do–Study–Act cycle structure was used. The programme was well-received by carers, who gave examples of application of learning. Modules about conditions frequently resulting in hospital admission, or concerning real cases, demonstrated the best pre-and-post lesson change scores. However, the reach of the programme was low, with attendance rates between 5% and 28%. Overall, the percentage of staff trained in deterioration recognition ranged from 35% (care home one) to 12% (care home three). Hospital admissions reduced from 37 hospital admissions to 20 over the duration of the project. Potentially avoidable admissions reduced from 16 to 5. Proving causality to the intervention was difficult. Factors facilitating delivery of training included a flexible approach, an activity-based curriculum, alignment of topics with real cases and embedding key messages in every tutorial. Barriers included: time pressures, shift work, low attendance rates, inequitable perception of the value of teaching and IT issues. Care home factors impacting on delivery included: stability of management and internal communication systems.please ensure space here
‘Palliative care education in nursing homes: a qualitative evaluation of telementoring
Authors: Manson Jane , Gardiner Clare , Taylor Paul , Ghasemi Lynne , Westerdale-Shaw Emma , Sutton Lucy , Cawley Helen 
Published: February 2021

There is an increasing need to support nursing homes in palliative care to reduce suffering and avoid unnecessary hospital admissions at the end of life. Providing education to nursing homes faces many barriers including structural systems and cultural issues. In order to overcome some of these barriers, education using Project Extension for Community Health Outcomes (ECHO) methodology has been delivered to nursing homes throughout a large city in England. This paper aims to explore participant experience in Project ECHO for nursing homes.MethodologyQualitative semistructured interviews with a purposive sample of nursing home staff. Interviews were conducted by one researcher and transcribed verbatim. Line-by-line coding and categorisation were used to form themes.ResultsEleven interviews were completed with data saturation reached by interview eight. The following themes were revealed: Barriers and facilitators to accessing Project ECHO, Community of Practice and Communication with nursing homes and data extraction.ConclusionProject ECHO is an accessible, acceptable and engaging way of delivering palliative care education to nursing homes combatting some of the traditional barriers that nursing homes face in accessing training.
Chemical separation of acrylic color components enabling the identification of the pigment spectroscopic response
Authors: Barni Dario , Raimondo Luisa , Galli Anna , Yivlialin Rossella , Caglio Simone , Martini Marco , Sassella Adele 
Published: February 2021

AbstractAcrylic colors are mixtures of several components that can be identified as pigments, binders, and fillers, so that, when analyzed, the characteristic response of the different components may not be recognizable. This limits the accuracy of spectroscopic techniques, nonetheless particularly useful as they are noninvasive and can be applied in situ on real artworks. Here, a method is proposed to chemically separate and identify the different components of acrylic colors, in order to be able to study their spectroscopic response separately, in particular by ultraviolet–visible–near-infrared diffuse reflectance. The results clearly show that the chemical and analytical method developed here is fully reliable, with the advantage of clearly separating the response of the different components without any change of their chromatic/chemical properties. As a case study, the new method is applied here to original acrylic colors used by the Italian artist Ico Parisi, in view of building a spectra database.
Time course of changes in V̇o2peak and O2 extraction during ramp cycle exercise following HIIT versus moderate-intensity continuous training in type 2 diabetes
Authors: Gildea Norita , McDermott Adam , Rocha Joel , O’Shea Donal , Green Simon , Egaña Mikel 
Published: February 2021

In the present study, we assessed the time course of adaptations in peak oxygen uptake (V̇o2peak) and muscle fractional oxygen (O2) extraction (using near-infrared spectroscopy) following 12 wk of low-volume high-intensity interval training (HIIT) versus moderate-intensity continuous endurance training (MICT) in adults with uncomplicated type 2 diabetes (T2D). Participants with T2D were randomly assigned to MICT ( n = 12, 50 min of moderate-intensity cycling) or HIIT ( n = 9, 10 × 1 min at ∼90% maximal heart rate) or to a nonexercising control group ( n = 9). Exercising groups trained three times per week and measurements were taken every 3 wk. The rate of muscle deoxygenation (i.e., deoxygenated hemoglobin and myoglobin concentration, Δ[HHb + Mb]) profiles of the vastus lateralis muscle were normalized to 100% of the response, plotted against % power output (PO), and fitted with a double linear regression model. V̇o2peak increased ( P < 0.05) by week 3 of MICT (+17%) and HIIT (+8%), with no further significant changes thereafter. Total increases in V̇o2peak posttraining ( P < 0.05) were 27% and 14%, respectively. The %Δ[HHb + Mb] versus %PO slope of the first linear segment ( slope1) was reduced ( P < 0.05) beyond 3 wk of HIIT and MICT, with no further significant changes thereafter. No changes in V̇o2peak or slope1 were observed in the control group. Low-volume HIIT and MICT induced improvements in V̇o2peak following a similar time course, and these improvements were likely, at least in part, due to an improved microvascular O2 delivery.
Massive Blood Transfusion for Trauma Score to Predict Massive Blood Transfusion in Trauma
Authors: Akaraborworn Osaree , Siribumrungwong Boonying , Sangthong Burapat , Thongkhao Komet 
Published: February 2021

Background. Massive blood loss is the most common cause of immediate death in trauma. A massive blood transfusion (MBT) score is a prediction tool to activate blood banks to prepare blood products. The previously published scoring systems were mostly developed from settings that had mature prehospital systems which may lead to a failure to validate in settings with immature prehospital systems. This research aimed to develop a massive blood transfusion for trauma (MBTT) score that is able to predict MBT in settings that have immature prehospital care. Methods. This study was a retrospective cohort that collected data from trauma patients who met the trauma team activation criteria. The predicting parameters included in the analysis were retrieved from the history, physical examination, and initial laboratory results. The significant parameters from a multivariable analysis were used to develop a clinical scoring system. The discrimination was evaluated by the area under a receiver operating characteristic (AuROC) curve. The calibration was demonstrated with Hosmer–Lemeshow goodness of fit, and an internal validation was done. Results. Among 867 patients, 102 (11.8%) patients received MBT. Four factors were associated with MBT: a score of 3 for age ≥60 years; 2.5 for base excess ≤–10 mEq/L; 2 for lactate >4 mmol/L; and 1 for heart rate ≥105 /min. The AuROC was 0.85 (95% CI: 0.78–0.91). At the cut point of ≥4, the positive likelihood ratio of the score was 6.72 (95% CI: 4.7–9.6,

p

< 0.001), the sensitivity was 63.6%, and the specificity was 90.5%. Internal validation with bootstrap replications had an AuROC of 0.83 (95% CI: 0.75–0.91). Conclusions. The MBTT score has good discrimination to predict MBT with simple and rapidly obtainable parameters.
ПРОГНОСТИЧНЕ ЗНАЧЕННЯ ІНТЕГРАЛЬНОЇ ОЦІНКИ ТЯЖКОСТІ УРАЖЕННЯ ЦЕРЕБРАЛЬНИХ СТРУКТУР У ПАЦІЄНТІВ У ГОСТРОМУ ПЕРІОДІ СПОНТАННОГО СУПРАТЕНТОРІАЛЬНОГО ВНУТРІШНЬОМОЗКОВОГО КРОВОВИЛИВУ
Authors: Kozyolkin О. А. , Kuznietsov А. А. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. Мета роботи – удосконалити діагностичні заходи у хворих на спонтанний супратенторіальний внутрішньомозковий крововилив (ССВМК) шляхом розробки критеріїв прогнозування перебігу та виходу гострого періоду захворювання на підставі інтегральної кількісної оцінки ініціальної тяжкості ураження церебральних структур за даними нейровізуалізаційного дослідження.
Матеріал і методи. Проведено проспективне когортне порівняльне дослідження 344 пацієнтів з гіпертензивним ССВМК, що розвинувся вперше. Діагноз встановлювали за даними комп’ютерно-томографічного дослідження, яке проводили в перші 24 години від дебюту захворювання, визначали наступні кількісні показники: обсяг внутрішньомозкового крововиливу (ОВМК), вираженість латеральної дислокації (ЛД), обсяг вторинного внутрішньошлуночкового крововиливу (ОВВШК), загальний обсяг інтракраніальної геморагії (ЗОІКГ). Клініко-неврологічне дослідження містило оцінку рівня неврологічного дефіциту за National Institute of Health Stroke Scale та шкалою коми Full Outline of UnResponsiveness. В якості кінцевих точок реєстрували несприятливі варіанти перебігу (раннє клініко-неврологічне погіршення (РКНП) протягом 48 годин з моменту госпіталізції) та виходу гострого періоду ССВМК на тлі консервативної терапії (летальний вихід, несприятливий функціональний вихід у вигляді значення 4–5 балів за модифікованою шкалою Ренкіна на 21 добу захворювання). Оперативне лікування було проведено 30 пацієнтам. Ідентифікацію інтегральних нейровізуалізаційних патернів (НП) здійснювали інструментами кластерного аналізу. Розраховували показники відносного ризику (ВР).
Результати. Розроблені діагностичні критерії 5 типів НП, які враховують сукупність комп’ютерно-томографічних показників (ОВМК, вираженість ЛД, ОВВШК, ЗОІКГ) і відповідають градаціям інтегральної кількісної оцінки тяжкості ураження церебральних структур у хворих на ССВМК. Вказані НП були ранжовані в порядку збільшення ЗОІКГ. Групи пацієнтів з різними НП відрізнялися за питомою вагою РКНП (критерій c2 Пірсона=129,7, p<0,0001) та структурою градацій виходу гострого періоду захворювання на тлі консервативної терапії (критерій c2 Пірсона=241,2, p<0,0001). В субкогорті пацієнтів з НП І типу (n=158) найбільшою була питома вага сприятливого функціонального виходу (72,2 %), в субкогорті хворих з НП ІІ типу (n=67) більш поширеним був несприятливий функціональний вихід (64,2 %). Доведено, що наявність НП ІІІ–V типів є діагностичним маркером підвищеного ризику РКНП (ВР (95 % ДІ)=5,32 (3,81–7,42), р<0,0001) та летального виходу (ВР (95 % ДІ)=9,71 (6,25–15,10), р<0,0001).
Висновки. Запропоновані градації інтегральної нейровізуалізаційної оцінки тяжкості ураження церебральних структур у хворих на ССВМК асоційовані з клініко-неврологічними даними і є інформативними критеріями прогнозування перебігу та виходу гострого періоду захворювання.
ЕЛЕКТРОСТИМУЛЯЦІЯ В ЛІКУВАННІ НЕЙРОГЕННИХ РОЗЛАДІВ СЕЧОВИПУСКАННЯ
Authors: Vozianov S. O. , Zakharash M. P. , Chabanov P. V. , Zakharash Yu. M. , Sevastyanova N. A. , Ugarov V. Yu. , Reprintseva A. S. 
Published: February 2021

РЕЗЮМЕ. Мета – підвищення ефективності лікування хворих із нейрогенними розладами сечовипускання.
Матеріал і методи. Обстежено 56 хворих із нейрогенними порушеннями сечовипускання. Функціональний стан детрузора, внутрішнього сфінктера сечового міхура, зовнішнього сфінктера уретри визначали за допомогою електроміографічного дослідження. Електростимуляцію сечового міхура проводили за стимулювальною методикою з частотою 70 Гц, модуляцією 100 %, посилка-пауза 4–6 с, протягом 15 хв, курсом 2 тижні.
Результати. Встановлено, що електроміографія відображає функціональний стан сечовивідних шляхів. Призначення електростимуляції дозволило досягти достовірної позитивної динаміки в клініко-функціональному стані пацієнтів.
Висновки. Лікування пацієнтів із нейрогенними розладами сечовипускання за допомогою електростимуляції є ефективним.
ДОКЛІНІЧНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ НАНОЧАСТИНОК ФЕРУМУ
Authors: Stravskyy Y. S. , Fedoniuk L. Ya. , Yarema O. M. , Skyba E. І. , Reznichenko L. S. 
Published: February 2021

Вступ. Доклінічне вивчення лікарських препаратів – невід’ємна частина процесу створення лікарського засобу. Доклінічне дослідження є найбільш тривалим та відповідальним етапом розробки лікарського засобу, який вимагає особливих підходів до планування і забезпечення якості при плануванні вимірювальних експериментів, проведенні випробування та оцінки його результатів.
Мета дослідження – визначити біобезпечність, гостру токсичність, протимікробну та фунгіцидну дії наночастинок Феруму.
Методи дослідження. Біобезпечність синтезованої субстанції наночастинок у тестах in vitro визначали з використанням показників цитотоксичності, мутагенності, молекулярно-генетичного (показник генотоксичності), фізіологічного (стан мікрофлори шлунково-кишкового тракту людини) та біохімічних (ATФ-aзна і лактатдегідрогеназна активність) маркерів. Протимікробну дію нуль-валентного Феруму (Fe0NP) щодо тест-штамів мікроорганізмів визначали методом серійних розведень у бульйоні відповідно до Методичних вказівок 4.2.1890-04, 2004. Використовували такі тест-штами мікроорганізмів, як Salmonella typhimurium, Shigella sonnei, Staphylococcus aureus, Pseudomonas aeruginosa, Proteus vulgaris, Proteus mirabilis, Candida albicans, із колекції Державного науково-контрольного інституту біотехнології і штамів мікро­організмів.
Результати й обговорення. Синтезовані наночастинки є частинками Fe0NP. Взаємодія синтезованих наночастинок Феруму з тестовими еукаріотичними клітинами не призводила до появи первинних ДНК‑ушко­джень порівняно з впливом N-нітрозометилсечовини, яка є відомим генотоксикантом. Синтезовані наночастинки характеризувались як біобезпечні у тестах на мутагенність з використанням поліхроматофільних еритроцитів кісткового мозку тварин. Аналіз показав, що експериментальна субстанція Fe0NP у досліджуваному концентраційному діапазоні проявила помірну протимікробну активність у тестах in vitro відносно як грамнегативних (S. typhimurium, S. sonnei, P. aeruginosa, P. vulgaris, P. mirabilis), так і грампозитивних (S. aureus) мікроорганізмів. Однак гриби Candida albicans виявилися нечутливими до наночастинок Феруму в досліджуваних концентраціях.
Висновки. Фізико-хімічна характеристика й оцінка критеріїв біобезпечності в тестах in vitro та in vivo свідчать про те, що синтезованим сферичним наночастинкам нуль-валентного Феруму властивий низький рівень потенційної небезпеки: виявлено відсутність генотоксичної, цитотоксичної, мутагенної дій, негативного впливу на ключові біохімічні параметри і загальний фізіологічний стан живого організму. Це дозволяє рекомендувати синтезовану субстанцію наночастинок Феруму для подальших досліджень з метою їх застосування як потенційної біологічно активної субстанції.
QSAR-АНАЛІЗ БІБЛІОТЕК 4-ТІАЗОЛІДИНОН-СПОРІДНЕНИХ ГЕТЕРОЦИКЛІВ ДЛЯ ПРОГНОЗУВАННЯ ПРОТИТРИПАНОСОМНИХ ВЛАСТИВОСТЕЙ НОВИХ ПОХІДНИХ
Authors: Kryshchyshyn-Dylevych A. P. 
Published: February 2021

Вступ. Похідні тіазолідинону та споріднених гетероциклів є джерелом нових протипаразитарних агентів, у тому числі молекул із протитрипаносомними властивостями. В актуальних наукових джерелах знайдено ряд досліджень про кількісний взаємозв’язок структура – протитрипаносомна активність, що включає різні підходи комп’ютерної хімії. Більшість досліджень належить до так званих мультитаргетних, коли до вибірки включають результати інших видів протипаразитарних активностей. Розробка нових QSAR-моделей похідних тіазолідинону з протитрипаносомними властивостями дозволить окреслити напрямки спрямованого дизайну нових протипаразитарних агентів на основі циклів тіазолу та тіазолідинону.
Мета дослідження – встановити кількісний взаємозв’язок структура – протитрипаносомна активність у межах бібліотек тіазолідинонів та споріднених гетероциклів.
Методи дослідження. Побудову математичних моделей на основі QSAR-аналізу здійснювали за допомогою онлайн-платформи Online Chemical Database.
Результати й обговорення. Аналіз кількісного взаємозв’язку структура – протитрипаносомна активність проводили із застосуванням математичної моделі асоціативних нейронних мереж (ASNN: Associative Neural Networks) та методу регресії Random Forest (RFR: Random Forest regression) на основі вибірок, що включали похідні ізотіокумарин-3-карбонових кислот, тіопіранотіазолів і 4-тіазолідинон-імідазотіадіазолів із встановленою трипаноцидною активністю щодо Trypanosoma brucei brucei та Trypanosoma brucei gambiense. Кращу прогнозувальну здатність для групи ізотіокумарин-3-карбонових кислот і тіопірано[2,3-d][1,3]тіазол-2-онів обчислено за допомогою алгоритму Random Forest. Модель, обчислена на основі алгоритму Random Forest для групи імідазотіадіазолів, володіє найвищою прогнозувальною здатністю зі значенням R2=0,96.
Висновок. На основі методів асоціативних нейронних мереж та регресії Random Forest розроблено прогностичні моделі для прогнозування протипаразитарної активності диверсифікованих похідних ­4-тіазолідинонів і подальшого фокусування напрямків оптимізації нових біологічно активних молекул із трипаноцидними властивостями.
System Genetics Including Causal Inference Identify Immune Targets for Coronary Artery Disease and the Lifespan
Authors: Bon-Baret Valentin , Chignon Arnaud , Boulanger Marie-Chloé , Li Zhonglin , Argaud Deborah , Arsenault Benoit J. , Thériault Sébastien , Bossé Yohan , Mathieu Patrick 
Published: February 2021

Background:
Randomized clinical trials indicate that the immune response plays a significant role in coronary artery disease (CAD), a disorder impacting the lifespan potential. However, the identification of targets critical to the immune response in atheroma is still hampered by a lack of solid inference.

Methods:
Herein, we implemented a system genetics approach to identify causally associated immune targets implicated in atheroma. We leveraged genome-wide association studies to perform mapping and Mendelian randomization to assess causal associations between gene expression in blood cells with CAD and the lifespan. Expressed genes (eGenes) were prioritized in network and in single-cell expression derived from plaque immune cells.

Results:

Among 840 CAD-associated blood eGenes, 37 were predicted causally associated with CAD and 6 were also associated with the parental lifespan in Mendelian randomization. In multivariable Mendelian randomization, the impact of eGenes on the lifespan potential was mediated by the CAD risk. Predicted causal eGenes were central in network.
FLT1
and
CCR5
were identified as targets of approved drugs, whereas 22 eGenes were deemed tractable for the development of small molecules and antibodies. Analyses of plaque immune single-cell expression identified predicted causal eGenes enriched in macrophages (
GPX1
,
C4orf3
) and involved in ligand-receptor interactions (
CCR5
).

Conclusions:
We identified 37 blood eGenes predicted causally associated with CAD. The predicted expression for 6 eGenes impacted the lifespan potential through the risk of CAD. Prioritization based on network, annotations, and single-cell expression identified targets deemed tractable for the development of drugs and for drug repurposing.