bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
КЛІНІЧНИЙ ПОРТРЕТ ПАЦІЄНТІВ ІЗ ФІБРИЛЯЦІЄЮ ПЕРЕДСЕРДЬ: ДАНІ ВЛАСНИХ СПОСТЕРЕЖЕНЬ У КОГОРТІ ХВОРИХ ІЗ КОМОРБІДНИМИ АРТЕРІАЛЬНОЮ ГІПЕРТЕНЗІЄЮ ТА ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ 2-ГО ТИПУ
Authors: Гребеник М. В. , Гончарук Ю. В. 
Published: September 2021

Вступ. Фібриляція передсердь (ФП) є найбільш розповсюдженим порушенням ритму і наявна у 1–2 % осіб у світі. Передбачається, що до 2060 р. кількість осіб з ФП досягне 17,9 млн. Фремінгемське епідеміологічне дослідження показало, що АГ та ЦД є незалежними предикторами виникнення ФП. Тому попередження виникнення, прогнозування перебігу даної аритмії в осіб з вказаною супутньою патологією набуває особливої актуальності.
Мета – провести клініко-функціональне зіставлення розвитку та перебігу ФП в умовах коморбідних АГ і ЦД.
Матеріал і методи. Обстежено 186 пацієнтів віком від 20 до 74 років, в тому числі 55,9 % чоловіків і 44,1 % жінок. ФП виявлена у 80,1 % хворих (основна група), не виявлено порушень ритму у 13,4 % (контрольна група).
Результат. При обстеженні хворих із ФП виявлено такий розподіл за статтю: чоловіків було 61,7 %, жінок – 38,3 %, причому чоловіки виявились в середньому на 4 роки молодшими.
Виявлено, що таке ускладнення гіпертензивного серця як ФП найчастіше виникає через 10 років після виявлення АГ. При розвитку ЦД ФП виникає швидше, ніж при ізольованій АГ. Чим тривалішим був анамнез АГ і ЦД, тим більше хворих мали ФП.
Клінічно хворі з АГ та ЦД часто не відчували рецидиву пароксизмів аритмії, що, ймовірно, вплинуло на прогресування патології.
Виявилось, що тривале вживання алкоголю безпосередньо впливає на зміни показників ЕхоКГ і, як наслідок, на виникнення пароксизмів ФП. Поєднання АГ та ЦД також має вагомий вплив на ремоделювання серця та персистенцію ФП, а виражена ГЛШ у групі хворих із СР і АГ, ймовірно, пов’язана з гіршим медикаментозним контролем АГ.
Висновок. ФП у хворих з АГ і ЦД 2-го типу характеризується менш яскравою клінічною симптоматикою, прихованим початком, прогресуванням ремоделювання серця, схильністю до трансформації у постійну форму та гіршим прогнозом.
ОСОБЛИВОСТІ ВИНИКНЕННЯ ТА ПЕРЕБІГУ РЕКУРЕНТНОГО ДЕПРЕСИВНОГО РОЗЛАДУ: СУЧАСНИЙ СТАН ПИТАННЯ
Authors: Венгер О. П. , Герасим’юк І. Г. 
Published: September 2021

Сьогодні рекурентний депресивний розлад розглядається як складний біологічний феномен, що включає дисрегуляцію нейро-ендокринно-імунологічних процесів, з явною спадковою схильністю, де генетичні фактори відіграють значну роль у формуванні, розвитку і клінічних проявах депресивних станів.
Мета – дослідити сучасні погляди на виникнення та клінічні прояви рекурентного депресивного розладу.
Матеріал і методи. Були використані бази даних PubMed, MedLine, EMBASE, CINAHL, PsycINFO, пошук включав публікації до 2019 року. Дослідження були включені за умови, що вони задовольняли всім наступним критеріям: дослідження за останні п’ять років, метою яких стало виокремлення факторів ризику розвитку депресивного розладу, чинників, що можуть ускладнити перебіг РДР та методів діагностики.
Результати. Отримані результати останніх досліджень дозволяють краще зрозуміти генетичну та нейрофізіологічну архітектуру даного захворювання, а також відкривають шлях для подальших досліджень біологічних механізмів виникнення і розвитку депресії, здатних стати терапевтичними мішенями для потенційно принципово нових антидепресантів.
Значимість раннього розвитку нервової системи як фактора ризику для психічних розладів стає все більш очевидною. Незважаючи на докази, що вказують на зв'язок між перинатальною депресією і збільшенням рівня розвитку психопатології у нащадків, є безліч факторів, які можуть пом'якшити або, навпаки, погіршити наслідки депресії у матері. Ці фактори впливають на плід від початку вагітності до раннього життя дитини, з широким діапазоном наслідків. Деякі з найбільш вивчених – такі як генетика, жорстоке поводження з матерями і використання антидепресантів під час вагітності, а також інші, менш вивчені фактори, – такі як роль батька, звички харчування і вплив тривалості і вираження психічних проблем батьків на дитину.
Висновки. Незважаючи на наявність обнадійливих результатів досліджень, включаючи генетичні та епігенетичні, дослідження експресії генів, поєднання біомаркерів у крові, нейрокогнітивні і нейровізуалізаційні дослідження, даний напрям потребує подальшого вивчення.
СУЧАСНІ ПОГЛЯДИ НА МОРФОЛОГІЧНУ ДІАГНОСТИКУ НАЙПОШИРЕНІШИХ СЕРЦЕВО-СУДИННИХ УСКЛАДНЕНЬ СOVID-19 ЗА ДАНИМИ ЛІТЕРАТУРНИХ ТА ВЛАСНИХ ГІСТОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Authors: Коваль Д. Б. , Кошовська Д. О. , Головата Т. К. , Миколенко А. З. , Орел Ю. М. 
Published: September 2021

Проблема вивчення патогенетичного впливу SARS-COV-2 на дихальну і серцево-судинну системи в організмі людини актуальна, оскільки ураження серця і коронарних судин є причиною численних летальних випадків і розвитку ускладнень, які значно погіршують якість життя.
Мета – дослідити патогенетичні та морфологічні особливості основних серцево-судинних ускладнень при COVID-19.
Матеріали і методи. Проведено аналіз наукової літератури та гістологічне дослідження серця 4-х пацієнтів, померлих від серцево-судинної недостатності в лікарнях Тернопільської області з лабораторно підтвердженою коронавірусною інфекцією.
Результати. Доведено, що серцево-судинні ускладнення COVID-19 пов’язані з ушкодженням ендотелію, гіперкоагуляцією (тромбоемболія легеневої артерії, інфаркт міокарда, інсульт) та системним запаленням (міокардит).
Висновки. Причинами розвитку гострої серцево-судинної недостатності при коронавірусній інфекції є альтеративно-запальні зміни паренхіматозного компонента міокарда, гіперкоагуляція і ушкодження ендотелію судин.
РОЛЬ CD МАРКЕРІВ У РОЗВИТКУ ЗАПАЛЕННЯ УВЕАЛЬНОГО ТРАКТУ
Authors: Курильців Н. Б. , Зборовська О. В. , Величко Л. М. , Богданова О. В. 
Published: September 2021

В патогенезі увеїту великий інтерес представляє виявлення загальних та специфічних порушень системних показників Т-клітинного імунітету і фагоцитарної ланки імунітету. На поверхні всіх імунних клітин розташована величезна кількість білків – CD-маркерів. Визначення CD-маркерів є корисним як для діагностики, так і для лікування ряду захворювань. Існує обмаль робіт, які б стосувались визначення ролі конкретних CD-маркерів при запаленні увеального тракту.
Мета – вивчити рівень експресії маркера активації нейтрофілів СD15 та маркера апоптозу СD95 у хворих із середнім увеїтом.
Матеріал і методи. В дослідженні брали участь 26 практично здорових осіб та 26 пацієнтів із середнім увеїтом, у 15 з яких досліджували рівень експресії маркера апоптозу лімфоцитів CD15 (І група) та у 11 – рівень експресії маркера активації нейтрофілів СD95 в периферичній крові.
Результати. Встановлений високий рівень експресії молекулярного маркера апоптозу СD95 у хворих із середнім увеїтом. Цей показник склав у відсотковому відношенні (28,5±4,9) %, в абсолютному – (534,2±59,5) кл/мкл, (n=15). Водночас у здорових осіб ці показники були відповідно (18,9±3,1) % та (254,5±42,1) кл/мкл, (n=26), (р<0,05 за критерієм Манна – Уїтні). Також встановлений високий рівень експресії маркера СD15, а саме – (28,7±5,8) %, тобто (980,19±58,4) кл/мкл (n=11). У здорових осіб, відповідно, (14,2±3,1) % і (165,5±32,1) кл/мкл (n=26), (р<0,05 за критерієм Манна – Уїтні).
Висновки. Оцінка субпопуляційного складу лімфоцитів і функціональної активності нейтрофілів периферичної крові при увеїтах різної етіології є актуальною і необхідною через потребу фундаментального вивчення патогенезу запалення, а також з метою пошуку ефективних способів лікування та імунокорекції при різних формах увеїтів. Отримані результати наших досліджень та попередні дані з джерел літератури наштовхують нас на гіпотезу, що апоптоз лімфоцитів може сприяти розрішенню увеїту, проте нейтрофіли можуть бути відповідальними за пошкодження тканин. І от лікування, що спрямоване на імунокорекцію, а саме на пригнічення впливу нейтрофілів, може мати терапевтичну цінність. Але ці припущення, безумовно, потребують подальшого вивчення.
РОЛЬ УЛЬТРАЗВУКОВОЇ ЕЛАСТОГРАФІЇ ПРИ ОЦІНЦІ ЗАХВОРЮВАНЬ ЩИТОПОДІБНОЇ ЗАЛОЗИ
Authors: Скрипник Н. В. , Рибчак Л. В. , Казьмірук В. М. , Лаврук Х. З. , Братина А. З. , Власюк Т. І. 
Published: September 2021

В статті зроблено огляд літератури та наведені дані, отримані нами в результаті спостереження за 1549 пацієнтами з патологією щитоподібної залози (ЩЗ) за допомогою зсувнохвильової еластографії на клінічній базі Івано-Франківського національного медичного університету в Лікувально-діагностичному центрі Святого Луки Івано-Франківського Архієпархіального Управління УГКЦ.
Мета – аналіз даних зсувнохвильової еластографії для удосконалення диференційної діагностики патологій ЩЗ.
Матеріал і методи. Ультразвукове обстеження проводили на апаратах Siemens Acuson S3000 та Siemens Acuson S2000 з використанням лінійного датчика (з частотою 9 МГц) у В-режимі, режимі кольорової доплерографії та зсувнохвильової еластографії.
Результати. Еластографія відіграє важливу роль у діагностиці та спостереженні за захворюваннями ЩЗ. У статті наведені клінічні випадки ехографічних характеристик та зсувнохвильової еластографічної картини доброякісних та злоякісних вузлів, автоімунного тиреоїдиту, дифузного токсичного зоба.
Висновки. Зсувнохвильова еластографія – це новий метод, що розвивається в клінічній практиці, який дозволяє розрізнити доброякісні та злоякісні вузлові утворення ЩЗ, є корисним доповненням для прогнозування злоякісного захворювання, незалежним прогностичним фактором для діагностики раку ЩЗ.
ВИЗНАЧЕННЯ ОСОБЛИВОСТЕЙ ПСИХОПАТОЛОГІЧНОЇ СТРУКТУРИ ПОСТТРАВМАТИЧНОГО СТРЕСОВОГО РОЗЛАДУ, КОМОРБІДНОГО З ЧЕРЕПНО-МОЗКОВОЮ ТРАВМОЮ, ЗА ДОПОМОГОЮ ШКАЛИ CAPS-5
Authors: Смашна О. Є. 
Published: September 2021

Питання діагностичних і лікувальних алгоритмів при коморбідності посттравматичного стресового розладу (ПТСР) та черепно-мозкової травми (ЧМТ) є досить суперечливими, оскільки симптоми, властиві для ПТСР, не є специфічними та можуть зустрічатися в рамках інших психогенних розладів.
Мета – вивчення наявності ключових клініко-психопатологічних розбіжностей симптоматичної структури психічного статусу пацієнтів, які страждали на ПТСР, та тих, у яких ПТСР поєднувався з ЧМТ, для розробки системи фокусованих психотерапевтичних заходів.
Матеріал і методи. Матеріал дослідження – 329 військовослужбовців, які брали участь у бойових діях: 1 група – 109 осіб із ПТСР; 2 група – 112 осіб із наслідками ЧМТ; 3 група – 108 осіб з ПТСР та коморбідними наслідками ЧМТ.
Результати. При порівнянні показників шкал у респондентів груп ПТСР та ЧМТ було встановлено, що у групі ПТСР були значуще (р≤3E-07) більші показники за усіма шкалами тесту: за комплексним критерієм «Е» така перевага була більш ніж у 4 рази, за критеріями «С» та «G» – більш ніж у 5 разів, за критерієм «В» – більш ніж у 18 разів. При порівнянні результатів, отриманих при обстеженні груп ПТСР та КЧМТ, було встановлено, що усі шкали кластерів «В», «С», «Е», загальний показник кластеру «G», шкала G3 та інтегральний показник «savCAPS», як і у випадку з групою ЧМТ, мали більш високі показники у представників групи ПТСР (р≤0,05), то між показниками шкал кластерів «D», «dCAPS», а також шкал G1 та G2 у респондентів груп ПТСР та КЧСМ статистично значущих розбіжностей не було (р≥0,1).
Висновки. Методика CAPS-5 виявила високу чутливість не тільки відносно діагностики ПТСР, а й щодо вивчення особливостей психопатологічної структури коморбідних станів. При цьому значущих відмінностей, які свідчать про перевагу в клінічній картині якоїсь окремої групи психопатологічних симптомів, немає.
ВПЛИВ АВТОІМУННОГО ТИРЕОЇДИТУ НА СЕРЦЕВО-СУДИННУ СИСТЕМУ (огляд літератури та власні дані)
Authors: Шідловський В. О. , Шідловський О. В. , Кравців В. В. , Гаплик Г. П. , Нецюк О. Г. 
Published: September 2021

Зниження гормональної функції ЩЗ – гіпотиреоз – є одним із основних і небезпечних для організму ускладнень автоімунного тиреоїдиту (АІТ). Одним із провідних негативних впливів гіпотиреозу на організм є високий ризик серцево-судинних захворювань.
Мета – вивчити вплив АІТ із незміненою функцією ЩЗ та у випадках гіпотиреозу середньої тяжкості на показники артеріального тиску та структуру серця.
Матеріал і методи. Обстежено 78 хворих на АІТ та 27 здорових осіб у якості контролю. Вивчали гормональну функцію щитоподібної залози, анатомічні особливості та функцію серцевого м᾽яза за даними ехокардіоскопії та показники артеріального тиску.
Результати. У хворих на АІТ визначається діастолічний тиск достовірно вищий, ніж у групі контролю. Встановлені виражені і достовірні зміни структури і функції лівого шлуночка, які, з урахуванням показників артеріального тиску, можна розцінювати як прояви діастолічної гіпертензії. На її прояви вказують збільшення м᾽язової маси та індексу м᾽язової маси лівого шлуночка, товщини міжшлуночкової перегородки. При цьому відмічається зменшення показників фракції викиду.
Висновки. У хворих на АІТ, порівняно зі здоровими, структура і функція лівого шлуночка порушені. Ці зміни є достовірними в усіх випадках АІТ, проте більш виражені і вагомі в разі АІТ з гіпотирезом середньої тяжкості.
Питання впливу АІТ на серце і ССС до кінця не вивчені. Заслуговують на увагу механізми розвитку діастолічної гіпертензії при АІТ, її запобігання і лікування, особливо у випадках еутиреоїдної функції ЩЗ.
ДИНАМІКА ПОКАЗНИКІВ ЕНДОГЕННОЇ ІНТОКСИКАЦІЇ ЗА УМОВ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО СИНДРОМУ ТРИВАЛОГО СТИСНЕННЯ
Authors: Юрик Я. І. , Боднар Я. Я. , Сверстюк А. С. , Юрик І. І. 
Published: September 2021

Розвиток генералізованої токсемії є однією з ключових ланок патогенезу синдрому тривалого стиснення.
Мета – вивчити динаміку змін показників ендогенної інтоксикації у крові та серці білих лабораторних щурів за умов експериментального синдрому тривалого стиснення.
Матеріал і методи. Дослідження проведено на 68 білих лабораторних щурах вагою 240–270 грам, яких поділили на такі групи: 1 – інтактні тварини (14 особин); 2 – 1-ша доба спостереження (14 особин); 3 – 3-тя доба спостереження (12 особин); 4 – 7-ма доба спостереження (16 особин) та 5 – 14-та доба спостереження (12 особин). Евтаназію щурів здійснювали кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу через 1, 3, 7 та 14 діб дослідження. Токсичність крові оцінювали за еритроцитарним індексом інтоксикації та за вмістом молекул середньої маси. У гомогенаті тканини серця та крові визначали концентрації малонового діальдегіду. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати. При проведенні досліджень установлено, що за умов експериментального СТС зростають показники ендогенної інтоксикації. Вміст МСМ зростав через 24 години спостереження і набував максимальних значень через три доби, з наступним зменшенням через 7 та 14 діб. Еритроцитарний індекс інтоксикації зростав з першої доби дослідження у 2,7 раза й утримувався на такому ж рівні через три доби з наступним зменшенням через 7 та 14 діб. При зіставленні динаміки змін вмісту малонового діальдегіду в крові та тканині серця встановлено, що максимальних значень вони набувають у ранньому посткомпресійному періоді з переважанням у тканині серця через 24 години, а через три доби і до закінчення експерименту цей показник був вищим у сироватці крові.
Висновки. У посткомпресійному періоді СТС розвивається ендотоксикоз, що підтверджує значне зростання вмісту МСМ та ЕІІ у період між першою та третьою добами експерименту з максимумом на третю добу, що відповідає ранньому посткомпресійному періоді. Компресійна травма м’язів за умов СТС призводить до активації пероксидного окиснення ліпідів, маркером якого є зростання рівня МДА в сироватці крові та тканині серця.
ДОСЛІДЖЕННЯ ЗМІН ПОКАЗНИКІВ ВАРІАБЕЛЬНОСТІ РИТМУ СЕРЦЯ У ДІТЕЙ З ДЕФІЦИТОМ ЙОДУ ВПРОДОВЖ НАВЧАЛЬНОГО РОКУ
Authors: Юрчишин О. М. 
Published: September 2021

Оцінка функціонального стану серцево-судинної системи дозволяє оцінити стан адаптації дитячого організму та спрогнозувати можливості розвитку патології, у тому числі щитоподібної залози, на донозологічному етапі, що є актуальними та необхідними для профілактики.
Мета – вивчення впродовж навчального року функціонального стану автономної нервової системи у дітей молодшого шкільного віку з йододефіцитом.
Матеріал і методи. Обстежено 239 дітей віком 6–10 років. Визначали йод в сечі та варіабельність серцевого ритму.
Результати. Встановлено, що у кінці навчального року, порівняно із початком, у дітей 1-го класу, забезпечених йодом, спостерігалося зниження показника адекватності процесів регуляції – на 11 % (p<0,05), відношення індексу напруження в пробі до індексу напруження в фоновій пробі – на 38 % (p<0,05). У дітей 2-го класу з йододефіцитом спостерігалося підвищення амплітуди моди ‑ на 21 % (p<0,05), показника адекватності процесів регуляції – на 26 % (p<0,05), індексу напруження – на 56 % (p<0,05). У четвертокласників спостерігали підвищення показників індексу напруження на 28 % (p<0,05) та зниження середньоквадратичного відхилення на 37 % (p<0,05).
Висновки. Встановлено, що у дітей із дефіцитом йоду переважає симпатиний вплив автономної системи.
ВПЛИВ ГОСТРОЇ КРОВОВТРАТИ, УСКЛАДНЕНОЇ ІШЕМІЄЮ-РЕПЕРФУЗІЄЮ КІНЦІВКИ, НА ДИНАМІКУ ПОКАЗНИКІВ ЕНЗИМНОЇ ЛАНКИ АНТИОКСИДАНТНОГО ЗАХИСТУ В СЕЛЕЗІНЦІ ТА ЙОГО КОРЕКЦІЯ КАРБАЦЕТАМОМ
Authors: Яворська І. В. 
Published: September 2021

Порушення ензимної ланки антиоксидантного захисту належить до одного з ключових патогенних механізмів ураження внутрішніх органів за умов гострої крововтрати та ішемічно-реперфузійного синдрому. Однак порушення активності супероксиддисмутази (СОД) та каталази за умов гострої крововтрати та її ускладнення ішемією-реперфузією кінцівки в селезінці практично не досліджені. Немає даних про ефективність за цих умов карбацетаму, який має антиоксидантну і тканинопротекторну активність.
Мета – зʼясувати особливості порушень показників ензимної ланки антиоксидантної системи в селезінці щурів після гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, та ефективність її корекції карбацетамом.
Матеріал і методи. В експериментах використано 108 нелінійних щурів-самців масою 200–220 г. Усі експерименти виконані під тіопентало-натрієвим наркозом. У тварин моделювали ішемію-реперфузію кінцівки, гостру крововтрату та поєднували ці ушкодження. В окремій групі проводили корекцію виявлених порушень карбацетамом. Через 1 і 2 години, а також через 1, 7 і 14 діб у селезінці піддослідних тварин визначали активність СОД та каталази.
Результати. Моделювання гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, в селезінці сприяє найбільшому виснаженню СОД і каталази. Починаючи з 1 год експерименту активність цих ферментів стає істотно меншою, порівняно з тваринами дослідної групи, в якій моделювали лише гостру крововтрату. Застосування карбацетаму суттєво знижувало порушення активності СОД і каталази в селезінці вже після 7-денного застосування. Показники були ще більшими після введення карбацетаму протягом 14 діб, що вказує на виражений протективний вплив препарату на досліджувані чинники антиоксидантного захисту селезінки і є перспективним засобом системної корекції.
Висновки. 1. Двогодинна ішемія кінцівки внаслідок застосування кровоспинного джгута за умов гострої крововтрати сприяє істотним зниженням активності СОД і каталази в селезінці з максимумом через 1 добу, величина якої не повертається до рівня контролю через 14 діб. Уведення карбацетаму протягом 7–14 діб супроводжується вираженим протекторним впливом на стан ензимної ланки антиоксидантного захисту селезінки.
Результати хірургічного лікування пацієнтів із хронічною венозною недостатністю в стадії С6 та С6R
Authors: Суходоля А. І. , Коломієць О. В. 
Published: September 2021

Мета роботи: покращити результати хірургічного лікування пацієнтів із хронічною венозною недостатністю в стадії С6 та С6r шляхом прискорення загоєння активних трофічних ран.
Матеріали і методи. Оцінено результати лікування 97 пацієнтів з хронічною венозною недостатністю з С6 (відкрита трофічна рана) та С6r (рецидив відкритої трофічної рани) класом (CEAP класифікація). Пацієнтів для достовірної оцінки отриманих результатів розділили на дві дослідні групи: ретроспективну – 50 (51,55 %) пацієнтів, яким проводили класичне хірургічне лікування (перев’язування перфорантних вен за Кокет, флебектомія за Наратом) та проспективну – 47 (48,45 %) пацієнтів, яким застосовували класичне хірургічне втручання (кроектомія+флебектомія за Бебкоком та/чи Наратом) у комбінації з розробленим способом лікування трофічних ран. Обов’язковим було проведення картографування патологічно змінених ділянок та маркування для проведення операційного лікування. Післяопераційний моніторинг проводили через 1 місяць та 1 рік після проведеного хірургічного лікування. Результат оцінювали при зіставленні з шкалами VCSS, VDS, VSDS.
Результати досліджень та їх обговорення. Середня оцінка клінічної тяжкості до операції (VCSS) в проспективній групі склала – (18,03 ± 1,42) бала, анатомічний рахунок (VSDS – сегментарний рахунок рефлюксу) становив (3,25 ± 0,14) бала, фізичної активності (VDS) – (1,75 ± 0,10) бала. Середня тяжкість захворювання склала (VSS) (23,03 ± 2,06) бала. За показниками середньої тяжкості захворювання (VСSS) впродовж року спостереження встановлено його значне зменшення вже через 1 місяць після проведеного хірургічного лікування за власною методикою. Так, встановлено, що вже через 3 місяці даний показник зменшився в даній групі в 2,62 раза, через півроку – 3,54 раза та через 1 рік після операції – в 5,68 раза (р≤0,001). В обох дослідних групах середнє значення “кількість активних ран” до операційного лікування становило (1,89 ± 0,06) бала в проспективні групі та (1,92 ± 0,08) бала в ретроспективній, відповідно, що свідчило про наявність в середньому майже двох активних ран в одного пацієнта. Після проведеного лікування в проспективній групі спостерігали швидку динаміку загоєння ранових поверхонь вже після 1–3 місяці післяопераційного лікування.
Morphological features of the large intestine in experimental acute generalized peritonitis against the background of streptozotocin-induced diabetes
Authors: Verveha B. M. 
Published: September 2021

The work is a fragment of the research project “Pathogenetic features of the allergic and inflammatory processes course and their pharmacocorrection”, conducted by the Department of Pathological Physiology, Danylo Halytskyi Lviv National Medical University (state registration No. 0116U004503).
The aim of the work: to study the morphological features of the colon in the dynamics of the development of experimental acute peritonitis on the background of streptozotocin-induced diabetes mellitus.
Materials and Methods. The experiment used 48 white male rats. Diabetes mellitus in experimental animals was simulated by a single intraperitoneal injection of streptozotocin (Sigma) at a rate of 60 mg/kg, acute disseminated peritonitis – the introduction of 0.5 ml of 10 % filtered fecal suspension into the abdominal cavity. A morphological study of the colon in animals removed from the experiment on the first, third and seventh days of acute peritonitis on the background of concomitant diabetes mellitus was performed.
Results and Discussion. Morphological examination of the colon of animals on the first day of experimental acute peritonitis in conditions of concomitant streptozotocin-induced diabetes mellitus revealed an increase in the size of the crypts due to stroma edema and lymphohistiocytic infiltration, slight perivascular edema in the subclavian edema. On the third day, thickening of the mucous membrane of the colon, a sharp increase in the depth of the crypts, uneven blood supply to the vessels in the submucosal layer with a predominance of perivascular edema were verified. On the seventh day, a decrease in the thickness of the mucous membrane due to the expansion of the crypts was visualized. Part of the epitheliocytes was in a phase of increased secretory activity, the other part was dystrophically altered, which stimulated increased lymphocytic and histiocytic infiltration.
These changes were accompanied by activation of reactive processes and hyperplasia of lymphoid follicles on the first day of peritonitis on the background of streptozotocin-induced diabetes mellitus, and as the severity of purulent inflammation – hypoplasia of the lymphoid tissue and a decrease in local reactivity(the third and seventh days of the development of acute peritoneal burning in conditions of combined pathology).