bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ДОСЛІДЖЕННЯ АМІНОКИСЛОТНОГО СКЛАДУ ТРАВИ ЯЧМЕНЮ ЗВИЧАЙНОГО І ЖИТА ПОСІВНОГО
Authors: Тартинська Г. С. , Журавель І. О. , Кисличенко В. С. , Гуцол В. В. , Мартинов А. В. 
Published: September 2021

Вступ. Амінокислоти мають багатовекторну фармакологічну активність, тому актуальними є пошук нових джерел амінокислот і дослідження їх складу в лікарських рослинах.
Мета дослідження – вивчити якісний склад амінокислот, визначити їх вміст у траві ячменю звичайного і жита посівного.
Методи дослідження. Ідентифікацію та визначення кількісного вмісту амінокислот проводили методом іонообмінної рідинно-колонкової хроматографії.
Результати й обговорення. У досліджуваній сировині якісний склад та кількісний вміст домінуючих амінокислот були майже ідентичними. Загальний вміст амінокислот у траві ячменю звичайного становив 5,988 мг/100 мг, у траві жита посівного – 4,359 мг/100 мг. У траві ячменю звичайного серед замінних амінокислот у значній кількості накопичувались аспарагінова і глутамінова кислоти та пролін (25,63 %, 16,25 %, 12,91 % від суми амінокислот відповідно), серед незамінних – лізин (5,00 % від суми амінокислот). У траві жита посівного за вмістом переважали замінні амінокислоти: глутамінова кислота, пролін, аспарагінова кислота (17,88 %, 10,99 %, 10,63 % від суми амінокислот відповідно), серед незамінних – лейцин, лізин, фенілаланін (7,14 %, 6,13 %, 4,61 % від суми амінокислот відповідно). Серед незамінних амінокислот у мінорній кількості у траві жита посівного та ячменю звичайного містився метіонін (1,40 і 0,88 % від суми амінокислот відповідно).
Висновки. Уперше вивчено якісний склад та визначено кількісний вміст амінокислот у траві ячменю звичайного і жита посівного. Встановлено вміст 18 амінокислот, з яких 7 належать до незамінних, 8 – до замінних, 3 – до напівзамінних. Серед ідентифікованих амінокислот домінували аспарагінова і глутамінова кислоти, пролін, у значній кількості містилися лейцин, лізин і фенілаланін. Одержані результати проведених досліджень можуть бути використані при розробці нових рослинних лікарських засобів на основі ячменю звичайного і жита посівного.
ДИНАМІКА АНТИОКСИДАНТНО-ПРООКСИДАНТНОГО БАЛАНСУ ТОНКОЇ КИШКИ ПІД ВПЛИВОМ ГОСТРОЇ КРОВОВТРАТИ, УСКЛАДНЕНОЇ ІШЕМІЄЮ-РЕПЕРФУЗІЄЮ КІНЦІВКИ, ТА ЙОГО КОРЕКЦІЯ КАРБАЦЕТАМОМ
Authors: Стрельбицька В. В. , Гудима А. А. 
Published: September 2021

Вступ. Поширення тероризму і локальних збройних конфліктів призвело до підвищення частоти вогнепальних уражень з масивною зовнішньою кровотечею з кінцівок. Своєчасне накладання кровоспинного джгута на термін до 2 год вважають єдиним засобом рятування життя. Однак вплив гострої крово­втрати й ішемії-реперфузії кінцівки на антиоксидантно-прооксидантний баланс тонкої кишки вивчено недостатньо. Немає даних щодо ефективності за цих умов карбацетаму, який проявляє антиоксидантну дію.
Мета дослідження – зʼясувати вплив гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, на антиоксидантно-прооксидантний баланс стінки тонкої кишки та ефективність корекції виявлених порушень карбацетамом.
Методи дослідження. Експерименти виконано на 108 нелінійних щурах-самцях масою 200–220 г. Усіх тварин поділили на 5 груп: контрольну і 4 дослідних. Під тіопентал-натрієвим наркозом у 1-й дослідній групі моделювали ішемію-реперфузію кінцівки, у 2-й – гостру крововтрату, у 3-й – ці ушкодження поєднували. У 4-й дослідній групі щурам із гострою крововтратою та ішемією-реперфузією кінцівки внутрішньочеревно вводили карбацетам у дозі 5 мг/кг маси тіла тварини. Через 1 та 2 год, а також через 1, 7 і 14 діб у гомогенаті тонкої кишки визначали вміст реагентів до тіобарбітурової кислоти, каталазну активність, розраховували антиоксидантно-прооксидантний індекс (АПІ).
Результати й обговорення. Моделювання лише ішемії-реперфузії кінцівки зумовлювало зростання величини АПІ в тонкій кишці з максимумом через 1 добу експерименту, що свідчило про домінування антиоксидантних механізмів у відповідь на сукупність системних порушень, які виникають в організмі в реперфузійний період. Під впливом гострої крововтрати величина АПІ в тонкій кишці протягом 1 та 2 год експе­рименту компенсаторно збільшувалась порівняно з контролем, проте в подальшому різко зменшувалась і була істотно нижчою від контролю до 14-ї доби. Поєднання ішемії-реперфузії кінцівки та гострої крововтрати спричиняло зменшення величини АПІ в тонкій кишці вже через 1 год експерименту. Впродовж усього терміну спостереження показник у цій дослідній групі був істотно нижчим, ніж у групах, в яких окре­мо моделювали ішемію-реперфузію кінцівки та гостру крововтрату. Введення карбацетаму нівелювало прооксидантний вплив досліджуваного ураження на тканини тонкої кишки протягом 7–14 діб застосування.
Висновки. Моделювання ішемії-реперфузії кінцівки на тлі гострої крововтрати супроводжується зменшенням величини АПІ в тонкій кишці вже з 1 год експерименту, і впродовж усього терміну спостереження вона істотно нижча, ніж в інших дослідних групах. Застосування протягом 7–14 діб реперфузійного періоду карбацетаму сприяє збільшенню величини АПІ в тонкій кишці, що свідчить про антиоксидантну дію препарату за умов модельованої патології.
РЕТРОСПЕКТИВНИЙ АНАЛІЗ МЕТОДОЛОГІЇ ПЛАНУВАННЯ ВИБІРКОВИХ ДИСЦИПЛІН ІЗ ФУНКЦІОНАЛЬНОЇ ДІАГНОСТИКИ НА КАФЕДРІ ФУНКЦІОНАЛЬНОЇ І ЛАБОРАТОРНОЇ ДІАГНОСТИКИ ТЕРНОПІЛЬСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО МЕДИЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ І. Я. ГОРБАЧЕВСЬКОГО МОЗ УКРАЇНИ
Authors: Бакалець О. В. , Бегош Н. Б. , Дзига С. В. 
Published: September 2021

Стаття присвячена формуванню переліку та змісту вибіркових дисциплін (варіативної частини навчального плану), які гарантуються Законом України «Про вищу освіту». Це має відповідати принципам навчання, орієнтованого на особистість (person-centered teaching), під час якого студент бере активну участь у формуванні своєї освітньої траєкторії.
У статті проведений аналіз деяких аспектів та засад формування предметної компетентності з функціональної діагностики. Перш за все, на вибір тематики елективних циклів, які були запропоновані студентам для вивчення, впливало матеріально-технічне, тобто наявність відповідної діагностичної апаратури, та кадрове забезпечення кафедри. Але щоб якісно забезпечити потреби майбутніх лікарів у здобутті фахових компетентностей, ми провели анонімне анкетування студентів шостого курсу. Опитування проводили після завершення вивчення основної дисципліни «Функціональна діагностика у внутрішній медицині». Анкету розробили викладачі кафедри. Вона включала перелік методів функціональної діагностики, опанування яких є можливим на нашій кафедрі, та ряд запитань. Зокрема, нас цікавили: майбутня спеціалізація студента-випускника, його пріоритет у вивченні запропонованих вибіркових дисциплін та пропозиції щодо методології та періоду їх вивчення.
Враховуючи відповіді проведеного опитування, студентам п’ятого року навчання було запропоновано три вибіркових дисципліни: «ЕКГ в невідкладній кардіології», «Клінічна електроенцефалографія» та «Методи дослідження слухової функції», які вони можуть опанувати під час наступного навчального року. Результат вибору дисциплін виявився цілком логічним та прогнозованим.
Отже, для формування якісного розширення або доповнення фахових профільних компетентностей, високої якості викладання вибіркової дисципліни, окрім кадрового та матеріально-технічного забезпечення, обов’язковим є урахування результатів опитування здобувачів вищої освіти та, за потреби, стейкхолдерів, у тому числі й зовнішніх.
Através do espelho: máquina, cinema e modernidade
Authors: Costa Mariana Domingues da 
Published: September 2021

Resumo
O artigo objetiva analisar os filmes Metropolis, Playtime, Matrix e Ela, para, assim, articular o cinema como linguagem com os avanços tecnológicos operados na modernidade, além de identificar como os avanços técnicos do cinema expressaram os impactos variados quanto a uma reconfiguração da sociedade. As representações cinematográficas, nesse sentido, têm a capacidade de, ao inventar a própria realidade, fabular e expressar de maneira radical como a tecnologia invade a vida da sociedade e da subjetividade de cada indivíduo. Os filmes selecionados para análise, dessa forma, explicitam tal relação de diferentes maneiras e em distintos contextos históricos.
Palavras-chave: cinema, modernidade, máquina
Long-Term Results up to 12 Months After Catheter-Based Alcohol-Mediated Renal Denervation for Treatment of Resistant Hypertension
Authors: Mahfoud Felix , Sievert Horst , Bertog Stefan , Lauder Lucas , Ewen Sebastian , Lengelé Jean-Philippe , Wojakowski Wojciech , Schmieder Roland , van der Giet Markus , Weber Michael A. , Kandzari David E. , Parise Helen , Fischell Tim A. , Pathak Atul , Persu Alexandre 
Published: September 2021

Background:
Primary results of this prospective, open-label, multicenter trial suggested that alcohol-mediated renal denervation with perivascular injection of dehydrated alcohol using the Peregrine System Infusion Catheter safely reduces blood pressure (BP) in patients with resistant hypertension. To date, maintenance of the BP-lowering effect beyond 6 months using this novel technology has not been reported. This article describes the final, 12-month follow-up data on the safety and efficacy of alcohol-mediated renal denervation in these patients.

Methods:
Forty-five patients with resistant hypertension on a stable regimen of on average 5.1±1.5 antihypertensive medications underwent successful bilateral renal denervation using the Peregrine Catheter with alcohol as the neurolytic agent (0.6 mL per renal artery). Apart from 2 vascular access pseudoaneurysms (both without sequelae), no major procedural complications occurred.

Results:

At 12 months post-procedure, mean 24-hour ambulatory systolic and diastolic BP were reduced by 10 mm Hg (95% CI, −16 to −5) and 7 mm Hg (−10 to −3), respectively (
P
<0.001). Office systolic/diastolic BP was reduced by 20/10 mm Hg (−27, −13/−14, −6; <0.001). Compared with baseline, the number of antihypertensive medications was reduced in 21% of patients, while it was increased in 19%. From baseline to 12 months, serum creatinine, urea, cystatin C, and spot urine albumin levels remained unchanged. The change in estimated glomerular filtration rates (−3.9±10.3 mL/minute per 1.73 m
2
[95% CI, −7.1 to −0.75];
P
=0.02) was within the expected range. There were no cases of renal artery stenosis up to 12-month follow-up.

Conclusions:
Catheter-based chemical renal denervation with dehydrated alcohol using the Peregrine Catheter seems to safely reduce BP at follow-up of up to 12 months. Further randomized and sham controlled studies are underway to further validate these findings.

Registration:

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifier: NCT02570113.
Glucocorticoid Inhibition of Estrogen Regulation of the Serotonin Receptor 2B in Cardiomyocytes Exacerbates Cell Death in Hypoxia/Reoxygenation Injury
Authors: Dhaibar Hemangini A. , Carroll Natalie G. , Amatya Shripa , Kamberov Lilly , Khanna Pranshu , Orr A. Wayne , Bailey Steven R. , Oakley Robert H. , Cidlowski John A. , Cruz‐Topete Diana 
Published: September 2021

Background
Stress has emerged as an important risk factor for heart disease in women. Stress levels have been shown to correlate with delayed recovery and increased mortality after a myocardial infarction. Therefore, we sought to investigate if the observed sex‐specific effects of stress in myocardial infarction may be partly attributed to genomic interactions between the female sex hormones, estrogen (E2), and the primary stress hormones glucocorticoids.

Methods and Results

Genomewide studies show that glucocorticoids inhibit estrogen‐mediated regulation of genes with established roles in cardiomyocyte homeostasis. These include
5‐HT2BR
(cardiac serotonin receptor 2B), the expression of which is critical to prevent cardiomyocyte death in the adult heart. Using siRNA, gene expression, and chromatin immunoprecipitation assays, we found that
5‐HT2BR
is a primary target of the glucocorticoid receptor and the estrogen receptor α at the level of transcription. The glucocorticoid receptor blocks the recruitment of estrogen receptor α to the promoter of the
5‐HT2BR
gene, which may contribute to the adverse effects of stress in the heart of premenopausal women. Using immunoblotting, TUNEL (terminal deoxynucleotidal transferase–mediated biotin–deoxyuridine triphosphate nick‐end labeling), and flow cytometry, we demonstrate that estrogen decreases cardiomyocyte death by a mechanism relying on
5‐HT2BR
expression. In vitro and in vivo experiments show that glucocorticoids inhibit estrogen cardioprotection in response to hypoxia/reoxygenation injury and exacerbate the size of the infarct areas in myocardial infarction.

Conclusions
These results established a novel mechanism underlying the deleterious effects of stress on female cardiac health in the setting of ischemia/reperfusion.
Acute Genetic Ablation of Cardiac Sodium/Calcium Exchange in Adult Mice: Implications for Cardiomyocyte Calcium Regulation, Cardioprotection, and Arrhythmia
Authors: Lotteau Sabine , Zhang Rui , Hazan Adina , Grabar Christina , Gonzalez Devina , Aynaszyan Stephan , Philipson Kenneth D. , Ottolia Michela , Goldhaber Joshua I. 
Published: September 2021

Background

Sodium‐calcium (Ca
2+
) exchanger isoform 1 (NCX1) is the dominant Ca
2+
efflux mechanism in cardiomyocytes and is critical to maintaining Ca
2+
homeostasis during excitation‐contraction coupling. NCX1 activity has been implicated in the pathogenesis of cardiovascular diseases, but a lack of specific NCX1 blockers complicates experimental interpretation. Our aim was to develop a tamoxifen‐inducible NCX1 knockout (KO) mouse to investigate compensatory adaptations of acute ablation of NCX1 on excitation‐contraction coupling and intracellular Ca
2+
regulation, and to examine whether acute KO of NCX1 confers resistance to triggered arrhythmia and ischemia/reperfusion injury.

Methods and Results

We used the α‐myosin heavy chain promoter (Myh6)‐MerCreMer promoter to create a tamoxifen‐inducible cardiac‐specific NCX1 KO mouse. Within 1 week of tamoxifen injection, NCX1 protein expression and current were dramatically reduced. Diastolic Ca
2+
increased despite adaptive reductions in Ca
2+
current and action potential duration and compensatory increases in excitation‐contraction coupling gain, sarcoplasmic reticulum Ca
2+
ATPase 2 and plasma membrane Ca2+ ATPase. As these adaptations progressed over 4 weeks, diastolic Ca
2+
normalized and SR Ca
2+
load increased. Left ventricular function remained normal, but mild fibrosis and hypertrophy developed. Transcriptomics revealed modification of cardiovascular‐related gene networks including cell growth and fibrosis. NCX1 KO reduced spontaneous action potentials triggered by delayed afterdepolarizations and reduced scar size in response to ischemia/reperfusion.

Conclusions

Tamoxifen‐inducible NCX1 KO mice adapt to acute genetic ablation of NCX1 by reducing Ca
2+
influx, increasing alternative Ca
2+
efflux pathways, and increasing excitation‐contraction coupling gain to maintain contractility at the cost of mild Ca
2+
‐activated hypertrophy and fibrosis and decreased survival. Nevertheless, KO myocytes are protected against spontaneous action potentials and ischemia/reperfusion injury.
Spectrum of Apolipoprotein AI and Apolipoprotein AII Proteoforms and Their Associations With Indices of Cardiometabolic Health: The CARDIA Study
Authors: Wilkins John T. , Seckler Henrique S. , Rink Jonathan , Compton Philip D. , Fornelli Luca , Thaxton C. Shad , LeDuc Rich , Jacobs David , Doubleday Peter F. , Sniderman Allan , Lloyd‐Jones Donald M. , Kelleher Neil L. 
Published: September 2021

Background
ApoAI (apolipoproteins AI) and apoAII (apolipoprotein AII) are structural and functional proteins of high‐density lipoproteins (HDL) which undergo post‐translational modifications at specific residues, creating distinct proteoforms. While specific post‐translational modifications have been reported to alter apolipoprotein function, the full spectrum of apoAI and apoAII proteoforms and their associations with cardiometabolic phenotype remains unknown. Herein, we comprehensively characterize apoAI and apoAII proteoforms detectable in serum and their post‐translational modifications and quantify their associations with cardiometabolic health indices.

Methods and Results
Using top‐down proteomics (mass‐spectrometric analysis of intact proteins), we analyzed paired serum samples from 150 CARDIA (Coronary Artery Risk Development in Young Adults) study participants from year 20 and 25 exams. Measuring 15 apoAI and 9 apoAII proteoforms, 6 of which carried novel post‐translational modifications, we quantified associations between percent proteoform abundance and key cardiometabolic indices. Canonical (unmodified) apoAI had inverse associations with HDL cholesterol and HDL‐cholesterol efflux, and positive associations with obesity indices (body mass index, waist circumference), and triglycerides, whereas glycated apoAI showed positive associations with serum glucose and diabetes mellitus. Fatty‐acid‒modified ApoAI proteoforms had positive associations with HDL cholesterol and efflux, and inverse associations with obesity indices and triglycerides. Truncated and dimerized proteoforms of apoAII were associated with HDL cholesterol (positively) and obesity indices (inversely). Several proteoforms had no significant associations with phenotype.

Conclusions
Associations between apoAI and AII and cardiometabolic indices are proteoform‐specific. These results provide “proof‐of‐concept” that precise chemical characterization of human apolipoproteins will yield improved insights into the complex pathways through which proteins signify and mediate health and disease.
Characteristics and Outcomes of Patients With Heart Failure With Reduced Ejection Fraction After a Recent Worsening Heart Failure Event
Authors: Carnicelli Anthony P. , Clare Robert , Hofmann Paul , Chiswell Karen , DeVore Adam D. , Vemulapalli Sreekanth , Felker G. Michael , Sarocco Phil , Mentz Robert J. 
Published: September 2021

Background
Contemporary trials of patients with heart failure with reduced ejection fraction (HFrEF) required a recent worsening heart failure (WHF) event for inclusion. We aimed to describe characteristics and outcomes of patients with HFrEF and a recent WHF event at a large tertiary referral center.

Methods and Results
We identified adult patients with chronic symptomatic HFrEF (ejection fraction ≤35%) treated at Duke University between January 1, 2009, and December 31, 2018, and applied a set of exclusion criteria to generate a cohort similar to those enrolled in contemporary heart failure trials. Patients were stratified by presence or absence of a recent WHF event, defined as an emergency department visit for heart failure or hospitalization for heart failure in the prior 12 months. Characteristics and outcomes including death and hospitalization were assessed. Of 3867 patients with HFrEF meeting study criteria, 2823 (73.0%) had a WHF event in the prior 12 months. Compared with patients without a WHF event, those with a WHF event were more likely to be under‐represented racial and ethnic groups and had lower ejection fraction, a greater burden of comorbidities, and more echocardiographic evidence of cardiac dysfunction. Despite higher use of guideline‐directed therapies, patients with a WHF event had higher rates of death (hazard ratio, 2.30; 95% CI, 2.01–2.63), all‐cause hospitalization (hazard ratio, 1.56; 95% CI, 1.42–1.71), and heart failure hospitalization (hazard ratio, 1.59; 95% CI, 1.44–1.75) through 5 years compared with those without a recent WHF event.

Conclusions
WHF events are common in patients with HFrEF and are associated with more advanced disease. Patients with recent WHF have high rates of death and hospitalization, underscoring the need for novel therapies in this large subgroup of patients with HFrEF.
Fibronectin‐Mediated Inflammatory Signaling Through Integrin α5 in Vascular Remodeling
Authors: Budatha Madhusudhan , Zhang Jiasheng , Schwartz Martin A. 
Published: September 2021

BackgroundAdhesion of vascular endothelial cells to the underlying basement membrane potently modulates endothelial cells to cells' inflammatory activation. The normal basement membrane proteins laminin and collagen IV attenuate inflammatory signaling in part through integrin α2β1. In contrast, fibronectin, the provisional matrix protein found in injured, remodeling or inflamed vessels, sensitizes endothelial cells to inflammatory stimuli through integrins α5β1and and αvβ3. A chimeric integrin in which the cytoplasmic domain of α5 is replaced with that of α2 pairs with β1 and binds fibronectin but signals like α2β1.Methods and ResultsHere, we examined mice in which integrin α5 is replaced with the α5/2 chimera, using the transverse aortic constriction and partial carotid ligation models of vessel remodeling. Following transverse aortic constriction and partial carotid ligation surgery, wild‐type mice showed increased fibronectin deposition and expression of inflammatory markers, which were strongly attenuated in a5/2 mice. α5/2 mice also showed reduced artery wall hypertrophy in the transverse aortic constriction model and diminished inward remodeling in the partial carotid ligation model. Acute atherosclerosis after partial carotid ligation in hyperlipidemic ApoE−/−mice on a high fat diet was dramatically decreased in α5/2 mice.ConclusionsFibronectin and integrin α5 signaling is a key element of pathological vascular remodeling in acute models of both hypertension and disturbed flow. These results underscore the key role for integrin α5 signaling in pathological vascular remodeling associated with hypertension and atherosclerosis and support its potential as a therapeutic target.
Efficacy of Physical Exercise to Offset Anthracycline‐Induced Cardiotoxicity: A Systematic Review and Meta‐Analysis of Clinical and Preclinical Studies
Authors: Naaktgeboren Willeke R. , Binyam David , Stuiver Martijn M. , Aaronson Neil K. , Teske Arco J. , van Harten Wim H. , Groen Wim G. , May Anne M. 
Published: September 2021

Background
Physical exercise is an intervention that might protect against doxorubicin‐induced cardiotoxicity. In this meta‐analysis and systematic review, we aimed to estimate the effect of exercise on doxorubicin‐induced cardiotoxicity and to evaluate mechanisms underlying exercise‐mediated cardioprotection using (pre)clinical evidence.

Methods and Results
We conducted a systematic search in PubMed, Embase, and Cochrane Central Register of Controlled Trials (CENTRAL) databases. Cochrane's and Systematic Review Centre for Laboratory Animal Experimentation (SYRCLE) risk‐of‐bias tools were used to assess the validity of human and animal studies, respectively. Cardiotoxicity outcomes reported by ≥3 studies were pooled and structured around the type of exercise intervention. Forty articles were included, of which 3 were clinical studies. Overall, in humans (sample sizes ranging from 24 to 61), results were indicative of exercise‐mediated cardioprotection, yet they were not sufficient to establish whether physical exercise protects against doxorubicin‐induced cardiotoxicity. In animal studies (n=37), a pooled analysis demonstrated that forced exercise interventions significantly mitigated in vivo and ex vivo doxorubicin‐induced cardiotoxicity compared with nonexercised controls. Similar yet slightly smaller effects were found for voluntary exercise interventions. We identified oxidative stress and related pathways, and less doxorubicin accumulation as mechanisms underlying exercise‐induced cardioprotection, of which the latter could act as an overarching mechanism.

Conclusions
Animal studies indicate that various exercise interventions can protect against doxorubicin‐induced cardiotoxicity in rodents. Less doxorubicin accumulation in cardiac tissue could be a key underlying mechanism. Given the preclinical evidence and limited availability of clinical data, larger and methodologically rigorous clinical studies are needed to clarify the role of physical exercise in preventing cardiotoxicity in patients with cancer.

Registration

URL:
https://www.crd.york.ac.uk/prospero
; Unique identifier: CRD42019118218.