bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Strength and Durability Characteristics of Soil Modified with Inorganic Oxide-Based Stabilizer
Authors: Tedla Tariku Asfaw , Singh Dharamveer , Ashish Prabin Kumar 
Published: December 2021

Abstract
The present research work aimed at investigating the effects of an inorganic oxide-based stabilizing additive (IOSA) on strength and durability characteristics of low-plastic soil from Powai (P-soil) and high-plastic soil from Nasik (N-soil). IOSA content was varied as 0, 2, 4, 6, and 8 % by the dry weight of soil. Initially, the effect of IOSA on physicochemical properties of soil was investigated. Plasticity, as well as the swelling index of both soils, was found to be decreasing with an increase in IOSA content. Subsequently, the effect of IOSA on various strength parameters of soil (compressive, California bearing ratio, tensile, and flexural strength) was investigated, and significant improvement in corresponding properties was observed. Finally, the effect of IOSA on durability characteristics was evaluated. IOSA addition improved the durability characteristics of both soil types. However, depending upon the degree of plasticity of parent soil, a minimum amount of IOSA (6 % for P-soil and 8 % for N-soil) was found to be essential for satisfying the durability criteria. Overall, IOSA addition was found to be very helpful in improving the physicochemical, strength, and durability characteristics of the considered soil types.
Radiofrequency ablation for symptomatic, non-functioning, thyroid nodules: a single-center learning curve
Authors: Bom W J , Joosten F B M , van Borren M M G J , Bom E P , van Eekeren R R J P , de Boer H 
Published: December 2021

Objective
Radiofrequency ablation (RFA) is increasingly considered the prime option for treating symptomatic, benign, non-functioning thyroid nodules (NFTN). However, little is known about the degree of operator experience required to achieve optimal results. This study describes the RFA learning curve of a single-center team.

Methods
A retrospective cohort study of the first 103 patients receiving RFA treatment for a single, symptomatic, and benign NFTN, with a follow-up of at least 1 year. The primary outcome measure was technique efficacy, defined as the percentage of patients with a 6-month nodal volume reduction ratio (VRR) >50% after single-session RFA. Optimal treatment efficacy was defined as a 6-month VRR >50% achieved in at least 75% of patients. Secondary outcomes were complications of RFA and indications of secondary interventions.

Results
Median nodal volume at baseline was 12.0 mL (range 2.0–58.0 mL). A 6-month VRR >50% was achieved in 45% of the first 20 patients, 75% of the next 20, and 79% of the following 63 patients. Complications included minor bleeding (N = 4), transient hyperthyroidism (N = 4), and transient loss of voice (N = 1). Poor volume reduction or nodular regrowth led to diagnostic lobectomy in 11 patients and a second RFA in 5. Lobectomy revealed a follicular carcinoma (T2N0M0) in 2 patients. In 1 patient, nodule regrowth was caused by an intranodular solitary B-cell lymphoma.

Conclusion
About 40 procedures are required to achieve a 6-month VRR >50% in the majority of patients. Appropriate follow-up with re-evaluation is recommended for all patients with a VRR <50% and in those with regrowth to exclude underlying malignancy.
“ЛЕГЕНДА ІСТОРИЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ”. ПАМ’ЯТІ ЯРОСЛАВА ЮРІЙОВИЧА ЗАБОРОВСЬКОГО
Authors: Myroslav VOLOSHCHUK, Ihor DROHOBYTSKYІ, Ruslan DELIATYNSKYI Мирослав Волощук, Ігор Дрогобицький, Руслан Делятинський 
Published: December 2021

Стаття присвячена біографії видатного вченого, дослідника історії аграрних відносин Респуб­ліканського Риму, християнської Церкви, педагогові, викладачеві низки вищих навчальних закладів Івано-Франківська Ярослава Юрійовича Заборовського. Відображені головні віхи його життєвого і творчого шляху у Львові, Ленінграді, Дрогобичі, Івано-Франківську. Відтворено його особистий внесок у розвиток історичного факультету Івано-Франківського педагогічного інституту (із 1992 р. – Прикар­патського універ­ситету, що 2004 р. отримав статус національного) імені Василя Стефаника. Підкрес­люється його значний вклад в українське антикознавство за часів УРСР, дослідження історії Греко-Католицької Церк­ви після її виходу із підпілля 1989 р., особисті зв’язки із єпископатом відновленої з під­пілля струк­тури. Відзначено заслуги у роботі Івано-Франківської духовної семінарії УГКЦ, дослі­джен­ня біографій репресованого духівництва, частина якого, за результатами наукових студій вченого, була беатифі­кована папою Іоанном Павлом ІІ 2001 р. Значна увага зосереджена на розкритті педагогічної діяльності Я.Ю. Заборовського, зокрема в Івано-Франківському обласному інституті післядипломної педа­гогічної осві­ти. Статтю доповнює вичерпна бібліографія написаних у різний час праць ученого, зокрема п’яти одноосібних монографій.
Ключові слова: Ярослав Юрійович Заборовський, історична освіта, антикознавство, історія Церкви, університет, Івано-Франківськ, Львів, Ленінград.
ЖИТЄ ДОРОГЕ, КРІМ СВОЄЇ ПЛАТИ ТРЕБА БУЛО ЩЕ ЗАРОБЛЯТИ “З БОКУ”…”: “ДРУГА ПРОФЕСІЯ” ТА ДОДАТКОВИЙ ЗАРОБІТОК УКРАЇНСЬКОЇ ІНТЕЛІГЕНЦІЇ В ГАЛИЧИНІ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ
Authors: Ганусин Олена 
Published: December 2021

У статті, на базі матеріалів особового характеру, висвітлено джерела додаткового заробітку та сфери реалізації поза професійною діяльністю українсько-галицької інтелігенції у другій половині ХІХ – на початку ХХ cт. Зазначено, що серед людей розумової праці поширеною практикою було шукати додаткові джерела прибутку, оскільки їхня основна фахова діяльність не завжди могла забезпечити належного рівня життя. Звернено увагу на інші причини, окрім заробітку, які спонукали інтелігентів поєднувати декілька професій: потреба реалізації творчих здібностей чи долучитися до розвитку українських національних організацій та товариств, культурно-просвітнього життя краю.
Адвокати, викладачі, вчителі, священики та інші представники інтелігенції ставали також видавцями, редакторами, літераторами, журналістами, політиками. Як правило, “друга професія” була пов’язана з основною та здобутою освітою. Багато українських інтелігентів займалися науковою діяльністю, ставали авторами перших україномовних підручників. Найпопулярнішою сферою, в якій була задіяно велика кількість інтелігенції була публіцистична діяльність та журналістика, яка стрімко розвивались в даний період та поступово ставала самостійною професію. Популярною була й літературна діяльність, яка в подальшому могла “затіняти” основну працю. Як “другу професію” можна трактувати, участь в представницьких органах – Галицькому сеймі та Державній Раді та політичних партіях, та громадську діяльність, які відбирали значну частину часу та енергії в інтелігентів.
Ключові слова: інтелігенція, Галичина, “друга професія”, додатковий заробіток, громадська та політична діяльність.
КРИЛОСЬКИЙ МОНАСТИР УСПІННЯ ПРЕСВЯТОЇ БОГОРОДИЦІ: ІСТОРІОГРАФІЧНИЙ ДИСКУРС, ПИСЕМНІ ДЖЕРЕЛА
Authors: Кугутяк Микола 
Published: December 2021

Стаття присвячена аналізу історіографічних і джерелознавчих аспектів проблематики, пов’язаної з історичним минулим Крилоського монастиря Успіння Пресвятої Богородиці, яке було тісно пов’язане з діяльністю Успенського собору і Галицького єпископсько-митрополичого центру. Впродовж півтора століття вченим вдалось провести масштабні археологічні й історичні дослідження з минулого давнього Галича, однак історія його головної святині – Крилоського Успенського монастиря залишалась на маргінесі наукового пошуку. Переважна більшість наукових публікацій, пов’язаних з історією давнього Галича проблематики Успенського монастиря не торкались, або ж висвітлювали окремі її аспекти, зокрема тему опікунства Успенської обителі XV століття, намісництва в Галичі (А. Шнайдер, І. Шараневич, І. Рудович, І. Крип’якевич), земельних володінь монастиря та його місцезнаходження (Й. Пе­ленський, Я. Пастернак, Б. Томенчук). Різноманітні аспекти діяльності обителі розглядались рядом вітчизняних і зарубіжних дослідників (О. Купчинський, Б. Лоренс, З. Федунків). Вперше тему Крилоського Успенського монастиря, як самостійного предмету вивчення, поставив у 2008 р. львівський археолог В. Петрик. Якщо місцезнаходження Крилоського Успенського монастиря XVII–XVIII ст. не викликає сумніву, він розташовувався поблизу Успенської церкви в межах оборонного муру, то його локалізація у XII–XVI ст. досі залишається предметом дискусій – Золотий Тік, або територія поруч з Успенським собором.
У ході пошуку документів з історії Успенської обителі виявлено матеріали василіянського Сумарію – збірки документів зібраних ченцями-василіянами з метою обґрунтування діяльності монастиря впродовж століть. Матеріали Сумарію активно використовувались у ході судового процесу між василіянами й дієцезіяльним духовенством XVIII століття. У акціональних і реплікаційних книгах Сумарію василіяни дали своє трактування поняття опікунства, торкнулись проблеми церковно-монастирської термінології, обґрунтовували фундаційні права на земельні володіння. Цінну колекцію документів під назвою “Monumenta Perehinska i Krylosa” виявлено у фонді греко-католицького митро­поличого ординаріату. Важливе значення для дослідження Крилоського монастиря має латиномовний інвентар Успенської та іншої обителей, виконаний консультором Є. Оземкевичем 14 жовтня 1749 р. По­шукова діяльність василіян середини XVIII століття, започаткована з метою обґрунтування своїх прав і маєтностей, мала своїм наслідком збір історичної спадщини, усвідомлення тодішньої церковно-монастирської еліти своїх духовних витоків й національно-культурне відродження народу.
Ключові слова: Крилоський монастир Успіння Пресвятої Богородиці, історіографічний дискурс, писемні джерела, василіянський Сумарій, колекція
ЛІКВІДАЦІЯ ПОГОНСЬКОГО МОНАСТИРЯ РАДЯНСЬКИМИ УРЯДОВИМИ СТРУКТУРАМИ В 1945–1953 рр.
Authors: Andrii НRESKO, Oleh YEHRESHII Андрій Гресько, Олег Єгрешій 
Published: December 2021

У науковій статті автори розкривають історію найбільшого паломницького центру Покуття – Погонського чоловічого монастиря чину Святого Василія Великого. Нині відсутні наукові дослідження, які б висвітлювали історію храму. Предметом статті є умови, хронологія, нормативна база та реалізація радянською владою закриття Погонського монастиря у процесі ліквідації УГКЦ, 1946 р. Мета статті – розкрити заходи радянських урядових структур, спрямованих на інкорпорацію даної цер­ковної організації у лави Російської православної Церкви. Основою джерельної бази виступають, передусім, матеріали з фондів Державного архіву Івано-Франківської області.
Погонський монастир було зачинено остаточно 12 березня 1947 р. Простежуються два напрями поведінки монахів Погоні після закриття монастиря. Першу групу отців можна асоціювати з позицією священика Іллі Штоґрина. Він пристав до Ініціативної групи, прийняв православ’я та почав об­слу­говувати Погонську церкву після березня 1947 р. аж до її закриття у 1950-х рр. Іншу частину отців можемо умовно асоціювати з погонським ченцем – Степаном “Софроном” Дмитерком. Ця група, збе­рі­гаючи вірність УГКЦ, із часом переходить в підпілля, виховує нове покоління греко-католицького духо­венства. Саме “позиція Софрона Дмитерка” матиме більшість серед монахів Погоні, а його учень та ви­хованець – о. Никодим Гуралюк у часи національної державності відновив паломницький осередок у Погоні.
Після закриття Погонського монастиря, на його місці спершу діяв військовий гарнізон, а потім постав Погонянський психоневрологічний інтернат, який функціонує неподалік монастиря понині. Дане дослідження є лише малим фрагментом тривалої історії монастиря, яку ще слід висвітлити у прийдешньому.
Ключові слова: Погонський монастир, УГКЦ, Львівський псевдособор, Покуття, антицерковна політика, націоналізація, радянський режим, репресії.
ПРОБЛЕМИ УКРАЇНСЬКОЇ ДЕРЖАВНОСТІ У ТВОРЧІЙ СПАДЩИНІ ВАСИЛЯ СІЧКА (за архівними матеріалами слідства львівського комітету державної безпеки (КДБ) 1979 р.)
Authors: Сухоручко Володимир 
Published: December 2021

У статті проаналізовано самвидавчу творчість Василя Січка. Основу джерельної бази до­слі­дження становлять документи архіву Управління Служби безпеки України у Львівській області та спо­гади родини Січків. Автор статті приходить до висновку, що В. Січко у своїй самвидавчій творчості ви­­світлював суспільно-політичну, патріотичну та історичну тематику. Створення і поширення сам­видавчої літератури були однією із важливих форм дисидентської діяльності Василя Січка. Тільки арешт та ув’язнення змусили В. Січка припинити свою творчу самвидавчу діяльність, однак не зламали опозиційні переконання дисидента щодо тоталітарного радянського режиму.
Ключові слова: Василь Січко, Петро Січко, Стефанія Петраш-Січко, самвидав, Українська Гель­­сін­ська Група, дисидентський рух, цензура, радянський режим.
АНТИРОСІЙСЬКИЙ НАРАТИВ У БРОШУРАХ СОЮЗУ ВИЗВОЛЕННЯ УКРАЇНИ: КРИТИКА ІМПЕРСЬКИХ ІДЕОЛОГЕМ ТА МІФОТВОРЕННЯ (1915–1916 рр.)
Authors: Igor KOLYADA, Stepan BORCHUK, Ruslan KUTSYK Ігор КОЛЯДА, Степан БОРЧУК, Руслан КУЦИК 
Published: December 2021

У статті висвітлено головні особливості пропаганди антиросійських ідей та розвінчування імперських міфів у брошурах Союзу визволення України (СВУ), які були орієнтовані на українського читача та ставили своїм головним завданням широку пропаганду національного питання. Практично із самого початку створення організації, її члени приступили до активної інформаційної діяльності. У Від­ні та інших містах Європи було налагоджено широкі видавничі потужності, в контексті якої окреме місце відводилося друкуванню такого виду засобу інформації як брошури. У роки Першої світової війни, вони стали одним із важливих “майданчиків” для здійснення агітації та пропаганди. Своє голов­ною ціллю СВУ проголосив створення самостійної України. При цьому, реалізація такого плану вбача­лася лише за умови абсолютної поразки у війні Російської імперії. У зв’язку з цим, одним із ключових інфор­маційних завдань, яке постало перед членами організації було формування негативного образу Росії. Для цього, авторами використовувався широкий спектр пропагандистських прийомів. Серед них, найбільш поширеним був прийом “протиставлень та порівнянь”. У брошурах систематично відзна­чалося на пози­тивних політичних змінах, які відбулися в Австрії і, що українці тут мають більш широкі права та сво­боди на власний розвиток, ніж у Росії. Особливого значення в антиросійській риториці автори нада­вали аргументації з історичної точки зору. Події та факти минулого були чи не найкращим способом, щоб переконати читача у власній правоті. Окрім формування загального негативного образу Росії, важли­вим інформаційним завданням було протидіяти імперським міфам, які довгий час насаджу­валися у суспільній свідомості українського народу і в роки війни набули нового імпульсу. Від так, автори брошур здійснюють спробу спростувати наступні міфи: що нібито в княжу добу існувала одна “спільна русска держава”, що Московське царство є прямим спадкоємцем Давньої Русі, що угода Богдана Хмельниць­кого з московським царем Олексієм Романовим 1654 р. була “повторним повер­ненням” українських земель до Росії, а також, що поточна боротьба ведеться за звільнення братніх слов’янських народів від гніту країн Троїстого союзу. У підсумку, перед читачем Росія поставала у вигляді головного винуватця війни та ворога, який несе за собою лише цілковиту руїну, має на меті повністю знищити будь-які прояви українського національного руху і є основною причиною, чому протягом тривалого часу в історії український народ був позбавлений власної державної самостійності.
Ключові слова: пропаганда, антиросійські ідеї, імперські міфи, брошура, Союз визволення України, Україна, Російська імперія, Перша світова війна.
КАРОЛІНЗЬКІ ЗЕМЕЛЬНІ ДАРУВАННЯ БАВАРСЬКІЙ ЦЕРКВІ ЯК ЗАСІБ КОЛОНІЗАЦІЙНОГО ТА МІСІОНЕРСЬКОГО ОСВОЄННЯ “МОЛОДШОЇ ЄВРОПИ” (перша половина – середина ІХ ст.). Част. 1
Authors: Кардаш Остап 
Published: December 2021

Стаття присвячена проблемі колонізаційного і місіонерського освоєння духівництвом бавар­ських церковних діоцезів пост-аварського простору “Молодшої Європи”, зокрема територій у межах Східної марки, Паннонії та Моравії, у перші десятиліття після зруйнування Аварського кагнату. На основі аналізу великої кількості дарчих і конфірмаційних актів з канцелярії франкського імператора Карла Великого, його нащадків – імператора Людовіка І Благочестивого, баварського та згодом східнофранкського короля Людовіка ІІ Німецького, а також місцевих урядових еліт окреслено динаміку, специфіку та географічні межі, розширення земельних володінь і поширення церковної традиції ряду діоцезів і монастирських спільнот Баварської Церкви на згаданих теренах. Автор доходить висновку, що баварське духівництво усіх церковних провінцій і монастирів було об’єднане спільною метою – євангелізацією та інтеграцією місцевого населення у межах власних володінь та поширенням каро­лінзького політичного впливу разом із латинською церковною традицією на східні, порубіжні з володіннями Каролінгів, слов’янські землі.
Ключові слова: Пассауське єпископство, Зальцбурзьке архієпископство, Фрайзинзьке єпис­копст­во, Реґенсбурзьке єпископство, Альтайхський монастир, діоцез, дарчий акт.
STOKES-ADAMS SYNDROME ASSOCIATED WITH COMPLETE CONGENITAL HEART BLOCK IN INFANCY AND CHILDHOOD
Authors: NICHAMIN SAMUEL J. 
Published: December 2021

Complete congenital heart block with syncopal or convulsive seizure reaction (Stokes-Adams syndrome), although a rare condition, requires differentiation from other types of fainting spells and convulsive disorders of infancy and childhood. Symptoms of this syndrome, aside from the cerebral manifestations, are few.
Stokes-Adams attacks represent an emergency because of the possibility of sudden death. Congenital heart block without attacks is compatible with a normal life expectancy.
Stokes-Adams syndrome in this case seemed to be precipitated by mild respiratory infections and over-exertion. Asymmetric deviations of cervical pulsations, facial contour and EEG tracings were noted.
Special Report From the Committee on Reorganization
Authors:   Committee on Reorganization
Published: December 2021

The Committee on Reorganization of the Academy has been appointed to study the constitution and by-laws of the American Academy of Pediatrics and make suggestions for such changes as may seem indicated. The Committee is anxious to call its existence to the attention of the members and request that they inform the Committee of any ideas that they may have relative to the organization of the Academy.
The State Chairmen discussed the problem at some length at the Annual Meeting in Dallas in December. It was felt that the Academy had grown to the point where its basic organization should be examined carefully within the near future.
It was specifically suggested that a formal organization be developed in the individual states so that the State Chairmen could be elected rather than appointed. It was also felt that the District and Alternate District Chairmen should be elected by the membership of the district concerned rather than by the membership of the entire Academy. Several State Chairmen expressed the view that members feel that they do not have a personal vote in the affairs of the Academy and that the organization of the Academy should allow for more active participation by individual members.
Symposium ON PEDIATRIC SURGERY
Authors: COE HERBERT E. 
Published: December 2021

There are a surprisingly large number of anatomic and developmental defects that result in urinary incontinence in infancy and childhood. While most cases of "enuresis" are merely the result of inadequate or improper training, the doubtful case should receive careful neurologic and urologic studies before psychiatric therapy in its various forms is undertaken. It is particularly important to study such cases in instances where urinary control has already been established and then the symptoms of incontinence develop.
The most dangerous cases of all are those due to some defect which results in the "dribbling incontinence" of an overdistended bladder. These are particularly dangerous, in that the "incontinence" may be regarded during the first year or two of life as only the normal lack of training on the part of the child. The difference between this and pathologic lack of control is usually easily apparent. The normal child allows his bladder to become full, empties it all at once, and then will remain dry for varying periods of time. In obstruction, with overdistention of the bladder, the lack of control is constant, is small in amount and, if this possibility is considered, diagnosis of an obstructive lesion is easy. Urethral valves may be removed, but bladder tumor has a grave prognosis. Neurologic cord lesions also present a constant, though variable degree of incontinence day and night, and careful history will bring this out. Ordinary enuresis is inconstant.
The experience at the Hospital Infantil of Mexico City in dealing with intestinal perforations and rupture of the gall bladder in typhoid fever is presented.
Four hundred and fifty-seven cases of typhoid fever among 15,688 general admissions in 3 years, with 29 cases of intestinal perforations and 4 ruptured gall bladders form the basis of this report. Twenty-one were operated on, with a survival of 9 (43% survivals with operation), 8 were not operated on. Seven of these died (85% mortality). Of four cases of rupture of the gall bladder all were operated on and one survived.
It has been pointed out in this paper that most technics which are employed successfully in adult anesthesia can be used to a large extent with the same advantages in infants and children. Therefore, in pediatric centers one finds preanesthetic medication, inhalation, intravenous, rectal, spinal and regional anesthesia employed safely and with advantage to both patient and surgeon.
THE AMERICAN ACADEMY OF PEDIATRICS—ITS GROWTH AND DEVELOPMENT
Authors: HILL LEE FORREST 
Published: December 2021

Next month—January 1948—the first issue of the Academy's new journal, Pediatrics makes its appearance. In a way this marks a milestone in the developmental history of our organization. It seems appropriate that on this occasion we should pause for a quick look back over our record of the past sixteen years, and for a somewhat more detailed examination of the expanded program of activities in which we are now engaged. We may well ask ourselves to what extent the Academy has succeeded in carrying out the purposes which our founders had in mind. Also, it seems pertinent to inquire how effectively and how completely we are utilizing the individual and collective potentialities contained within our organization to find solutions for the many troublesome problems now existent in the socio-economic phases of medical practice.
According to our historian, Dr. Marshall Pease, the Academy was conceived sometime in 1922, although its actual birth did not occur until some eight years later. It is a matter of history that at a meeting of the American Medical Association in 1922 the Section on Pediatrics passed a resolution favoring the Sheppard-Towner Act. On the same day the House of Delegates of the American Medical Association passed a resolution condemning the Act and later on passed another resolution that Sections of the American Medical Association should confine their activities to the scientihc aspects of medicine and leave matters of policy to the House of Delegates. From then on there was agitation for an independent and national