bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Мініінвазивні втручання у хворих із післяопераційними абсцесами черевної порожнини
Authors: Бойко В. В. , Лихман В. М. , Меркулов А. О. , Шевченко О. М. , Ткач С. В. , Мирошниченко Д. О. , Білодід Є. О. , Бацман Н. В. 
Published: September 2021

Мета роботи: поліпшити результати лікування хворих із післяопераційними абсцесами черевної порожнини з використанням мініінвазивних втручань.
Матеріали і методи: Проаналізовано результати лікування 52 хворих із післяопераційними абсцесами черевної порожнини. Середній вік хворих склав (58 ± 8,4) року, 41 (78,8 %) хворий був віком до 60 років.
Результати досліджень та їх обговорення. Черезшкірні пункції під ультразвуковим або комбінованим контролем застосували у 20 (38,5 %) хворих із солітарними післяопераційними абсцесами. Всього таким хворим виконали 34 черезшкірні пункції. У 17 (85 %) хворих доступи виконали під УЗ-контролем, без травмування внутрішніх органів, у одного (5 %) хворого пункцію виконали через тканини печінки, у 2 (10 %) – через плевральний синус. Усім хворим, незалежно від розміру абсцесу, його локалізації і тривалості процесу, пункцію вдалося виконати з першої спроби. У 3 (15 %) хворих черезшкірна пункція була неефективна, тому 2 (10 %) хворим виконали черезшкірне дренування, а одному (5 %) – лапаротомію. Ускладнень після виконання черезшкфірної пункції не спостерігали. Помер один (5 %) хворий. Причина летального наслідку не пов’язана з ускладненням черезшкірного втручання. Смерть настала в результаті поліорганної недостатності на тлі розвитку перитоніту і сепсису. Тривалість лікування хворих з моменту першої пункції абсцесу до виписування зі стаціонару склала (11,2 ± 1,9) доби. Черезшкірні втручання у хворих із післяопераційними абсцесами черевної порожнини характеризуються високою клінічною ефективністю – 89,8 % при дренуванні 82,4 % при застосуванні пункційних методик.
ВПЛИВ КРАНІОСКЕЛЕТНОЇ ТРАВМИ, УСКЛАДНЕНОЇ КРОВОВТРАТОЮ, НА АКТИВНІСТЬ ПРОЦЕСІВ ЦИТОЛІЗУ ТА ЕНДОГЕННОЇ ІНТОКСИКАЦІЇ В РАННІЙ ПЕРІОД У ЩУРІВ З РІЗНОЮ РЕЗИСТЕНТНІСТЮ ДО ГІПОКСІЇ
Authors: Сікіринська Д. О. , Гудима А. А. , Господарський І. Я. , Походун К. А. 
Published: September 2021

Вступ. Травматизм на сьогодні вважають однією з актуальних проблем сучасного урбанізованого суспільства. У його структурі домінують тяжкі множинні та поєднані ураження, які нерідко ускладнюються поліорганною недостатністю, що стає безпосередньою причиною смерті постраждалих. У роботах багатьох авторів показано, що в основі системних порушень за умов травматичної хвороби лежить посилення процесів цитолізу та ендотоксикозу. Недостатньо вивченим залишається формування синдрому цитолізу та ендотоксикозу при краніоскелетній травмі у тварин з різною конституційною стійкіс­тю до гіпоксії.
Мета дослідження – зʼясувати динаміку маркерів цитолізу та ендотоксикозу за умов краніоскелетної травми, ускладненої крововтратою, у щурів з різною резистентністю до гіпоксії в ранній період травматичної хвороби.
Методи дослідження. Експерименти виконано на 148 нелінійних білих щурах-самцях масою 180–200 г, які перебували на стандартному раціоні віварію. Попередньо у тварин визначили індивідуальну стійкість до гіпоксії та виділили 2 групи: високо- і низькостійких (ВС, НС). У щурів моделювали краніоскелетну травму та поєднували її з гострою крововтратою. Через 1, 3 і 7 діб у сироватці крові й печінці різностійких до гіпоксії тварин визначали активність аланінамінотрансферази (АлАТ) та вміст фракції молекул середньої маси, визначених при довжині хвилі 280 нм (МСМ280).
Результати й обговорення. У патогенезі краніоскелетної травми вагоме місце займає розвиток синдрому цитолізу та ендотоксикозу, що проявляється підвищенням у сироватці крові активності цитоплазматичного ензиму АлАТ та вмісту фракції МСМ280, яка відображає появу ароматичних амінокислот як результат порушеного метаболізму. Встановлено, що у НС тварин виявлені порушення були більшими. За умов додаткового моделювання гострої крововтрати в межах 20–22 % об’єму циркулюючої крові у групах НС і ВС щурів відмічали поглиблення процесів цитолізу та ендотоксикозу, особливо через 3–7 діб експерименту. При цьому порушення активності АлАТ та вмісту фракції МСМ280 у сироватці крові ВС тварин були істотно меншими, ніж у НС щурів.
Висновок. За умов моделювання краніоскелетної травми у НС щурів посилення процесів цитолізу та ендотоксикозу є більшим, ніж у групі ВС тварин. Порушення у НС щурів поглиблюються при додатковому моделюванні гострої крововтрати.
ВПЛИВ ПАНДЕМІЇ COVID-19 НА СОЦІАЛЬНІ АСПЕКТИ ЖИТТЯ СТУДЕНТІВ-ІНОЗЕМЦІВ
Authors: Бурак О. Л. , Стовбан І. В. , Стицюк Н. В. 
Published: September 2021

Пандемія COVID-19 має істотний вплив на соціальне життя студентів-іноземців, які навчаються на третьому курсі Івано-Франківського національного медичного університету, спеціальність «Лікувальна справа». Проведено онлайн-опитування 144 студентів за допомогою Google Forms у березні 2021 р. Більше половини опитаних студентів (53,5 %) вказали, що повністю обмежили свою соціальну активність. Третина студентів (36,1 %) вказала, що зараз менше спілкуються з друзями, особливо студенти чоловічої статі (47,7 % проти 22,0 % серед осіб жіночої статі). Водночас спілкування з родиною практично не змінилося або навіть збільшилося (зрозуміло, що тут йдеться про онлайн-спілкування). Переважна більшість опитаних (74,8 %) студентів вказала, що дотримуються всіх карантинних заходів, і обов’язкових, і рекомендованих. Решта дотримується лише обов’язкових. Більшість студентів (64,6 %) вважає карантинні заходи, які впроваджені на момент опитування, адекватними до епідеміологічної ситуації. Щодо вакцинації, то відповіді достовірно відрізнялися, залежно від статі (χ2=13,085, df=3, р=0,000). Дівчата-студентки вдвічі частіше, ніж хлопці-студенти, вказували, що будуть вакцинуватися за першої ж можливості. Тоді як студенти частіше вказували, що будуть вакцинуватися, але пізніше. Не хочуть вакцинуватися 10,7 % опитаних чоловіків та 2,4 % опитаних жінок. Питання вакцинації студентів-іноземців є актуальним та потребує комплексних зусиль представників як урядових структур, так і навчальних закладів для його реалізації.
ОСОБЛИВОСТІ ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ НА КАФЕДРІ ДИТЯЧИХ ХВОРОБ З ДИТЯЧОЮ ХІРУРГІЄЮ ТЕРНОПІЛЬСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО МЕДИЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ І. Я. ГОРБАЧЕВСЬКОГО МОЗ УКРАЇНИ (АНАЛІЗ РЕЗУЛЬТАТІВ АНКЕТУВАННЯ СТУДЕНТІВ)
Authors: Мочульська О. М. 
Published: September 2021

Технології дистанційного навчання стали невід’ємною частиною освітнього процесу сучасного покоління викладачів і студентів, у тому числі у медичних вищих навчальних закладах України, за складних протипандемічних умов, що обумовило напрямок даного дослідження, а саме аналіз думки студентів медичних вузів щодо використання дистанційного навчання в умовах карантину під час пандемії COVID-19. Мета дослідження – проаналізувати результати анонімного он-лайн анкетування студентів 2–3 курсів медичного факультету ТНМУ щодо виправдання власних сподівань у відношенні до якості підготовки лікарів при дистанційному навчанні під час вивчення педіатричних дисциплін, що дозволить оцінити формат он-лайн викладання з позиції студентів. Для реалізації даної мети було проведено анонімне он-лайн анкетування вітчизняних студентів 2–3 курсів (n=42) медичного факультету ТНМУ за допомогою платформи Google Form. Аналіз та узагальнення результатів анонімного он-лайн анкетування констатували наявність різного рівня оцінювання (від 1 до 10 балів) такої складової, як виправдання власних сподівань щодо якості підготовки в дистанційному форматі, – інтерквартильний розподіл середньої становив 9,0 балів, але якість рівня покращення власних практичних компетенцій – лише 6,0 балів. Найчастішою пропозицією для покращення якості навчання, на думку студентів 2–3 курсів медичного факультету, є збільшення можливостей для відпрацювання практичних навичок та професійних компетенцій, які вивчаються. Переважна більшість студентів 2–3 курсів медичного факультету ТНМУ вважає позитивним досвідом навчання в дистанційному форматі, розцінюючи його як можливість для безперервнoгo саморозвитку та самостійного поглиблення теоретичної бази знань, вважаючи його зручним і доступним, індивідуалізованим, прозорим із можливістю незалежного оцінювання. Опитані студенти вважають, що дистанційна форма навчання при вивченні педіатричних дисциплін може бути адаптованим доповненням до аудиторної форми, але не як самостійна форма навчання, оскільки специфіка професії лікаря пов’язана з необхідністю засвоєння і вдосконалення практичних навичок та професійних компетенцій. Технології дистанційного навчання в системі вищої медичної освіти актуальні в наш час і повинні постійно вдосконалюватися, шляхом використання сучасних освітніх цифрових платформ, якісного методичного контентного наповнення web-ресурсів, запровадження ефективної системи контролю якості отриманих знань, щоб сприяти адаптації до нових реалій освітнього процесу та забезпечити високу якість освіти.
ДИСТАНЦІЙНЕ НАВЧАННЯ – ВИМУШЕНИЙ ЗАХІД ЧИ ВИМОГА ЧАСУ (НА ПРИКЛАДІ ТЕРНОПІЛЬСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО МЕДИЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ І. Я. ГОРБАЧЕВСЬКОГО МОЗ УКРАЇНИ)?
Authors: Корда М. М. , Шульгай А. Г. , Машталір А. І. , Чорномидз А. В. 
Published: September 2021

Реформування освітньої галузі, зміна парадигми навчання в сторону забезпечення якості та студентоцентризму, а також карантинні обмеження, пов’язані із пандемією коронавірусної хвороби (COVID-19), посилили потребу в нових підходах до навчання, до широкомасштабного впровадження онлайн-технологій, ґрунтовних змін у методичних підходах, що забезпечили б ефективне поєднання безпосередньої та опосередкованої форм взаємодії студентів і викладачів. Це стало викликом для багатьох закладів вищої медичної освіти, зокрема і для Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського МОЗ України. У статті описано, як впроваджувалися методики дистанційного навчання та як змінювалась організація освітнього процесу в університеті, враховуючі сучасні виклики, пов’язані із карантинними обмеженнями. Впроваджені технології, як було встановлено, є не лише вимушеним заходом у відповідь на тимчасові обмеження, а й можуть слугувати поштовхом до подальшого вдосконалення освітньої діяльності. Дистанційне навчання в університеті має яскраво виражений системний характер, де кожен із його елементів взаємодіє з іншим та направлений на якісну підготовку здобувачів вищої освіти, які вільно орієнтуються у світовому інформаційному просторі, мають знання та навички щодо пошуку, обробки інформації, використовуючи сучасні комп’ютерні технології.
Дистанційне навчання є важливим допоміжним елементом у глобальному освітньому просторі, воно виступає як ефективне доповнення традиційних форм освіти, як засіб часткового вирішення її нагальних проблем, особливо в період пандемії. Технології дистанційного навчання є могутнім засобом пізнання. Вимушений перехід на дистанційне навчання сприяв активізації використання нових інформаційних технологій, переосмисленню ролі викладача, дав зрозуміти, що навіть після його згортання елементи дистанційної освіти будуть активно використовуватися в посткарантинному освітньому процесі.
Ossian, Werther e os pré-românticos
Authors: Leski Ivan 
Published: September 2021

Durante as últimas décadas do século XVIII houve uma mudança notável nas formas de sentimento. Isso ficou demonstrado, principalmente, nas obras de Ossian e do jovem Goethe, que fazem parte do chamado período pré-romântico. Este artigo busca as ideias que inspiraram os autores pré-românticos na Inglaterra e na Alemanha, construindo um retrato de um ambiente artístico deveras criativo.
Pediatric Ischemic Stroke and Epilepsy: A Nationwide Cohort Study
Authors: Sundelin Heléne E.K. , Tomson Torbjörn , Zelano Johan , Söderling Jonas , Bang Peter , Ludvigsson Jonas F. 
Published: September 2021

Background and Purpose:
The risk of epilepsy after stroke has not been thoroughly explored in pediatric ischemic stroke. We examined the risk of epilepsy in children with ischemic stroke as well as in their first-degree relatives.

Methods:
In Swedish National Registers, we identified 1220 children <18 years with pediatric ischemic stroke diagnosed 1969 to 2016, alive 7 days after stroke and with no prior epilepsy. We used 12 155 age- and sex-matched individuals as comparators. All first-degree relatives to index individuals and comparators were also identified. The risk of epilepsy was estimated in children with ischemic stroke and in their first-degree relatives using Cox proportional hazard regression model.

Results:
Through this nationwide population-based study, 219 (18.0%) children with ischemic stroke and 91 (0.7%) comparators were diagnosed with epilepsy during follow-up corresponding to a 27.8-fold increased risk of future epilepsy (95% CI, 21.5–36.0). The risk of epilepsy was still elevated after 20 years (hazard ratio [HR], 7.9 [95% CI, 3.3–19.0]), although the highest HR was seen in the first 6 months (HR, 119.4 [95% CI, 48.0–297.4]). The overall incidence rate of epilepsy was 27.0 per 100 000 person-years (95% CI, 21.1–32.8) after ischemic stroke diagnosed ≤day 28 after birth (perinatal) and 11.6 per 100 000 person-years (95% CI, 9.6–13.5) after ischemic stroke diagnosed ≥day 29 after birth (childhood). Siblings and parents, but not offspring, to children with ischemic stroke were at increased risk of epilepsy (siblings: HR, 1.64 [95% CI, 1.08–2.48] and parents: HR, 1.41 [95% CI, 1.01–1.98]).

Conclusions:
The risk of epilepsy after ischemic stroke in children is increased, especially after perinatal ischemic stroke. The risk of epilepsy was highest during the first 6 months but remained elevated even 20 years after stroke which should be taken into account in future planning for children affected by stroke.
A Comprehensive Conceptual and Computational Dynamics Framework for Autonomous Regeneration Systems
Authors: Minh-Thai Tran Nguyen , Samarasinghe Sandhya , Levin Michael 
Published: September 2021

Abstract
Many biological organisms regenerate structure and function after damage. Despite the long history of research on molecular mechanisms, many questions remain about algorithms by which cells can cooperate towards the same invariant morphogenetic outcomes. Therefore, conceptual frameworks are needed not only for motivating hypotheses for advancing the understanding of regeneration processes in living organisms, but also for regenerative medicine and synthetic biology. Inspired by planarian regeneration, this study offers a novel generic conceptual framework that hypothesizes mechanisms and algorithms by which cell collectives may internally represent an anatomical target morphology towards which they build after damage. Further, the framework contributes a novel nature-inspired computing method for self-repair in engineering and robotics. Our framework, based on past in vivo and in silico studies on planaria, hypothesizes efficient novel mechanisms and algorithms to achieve complete and accurate regeneration of a simple in silico flatwormlike organism from any damage, much like the body-wide immortality of planaria, with minimal information and algorithmic complexity. This framework that extends our previous circular tissue repair model integrates two levels of organization: tissue and organism. In Level 1, three individual in silico tissues (head, body, and tail—each with a large number of tissue cells and a single stem cell at the centre) repair themselves through efficient local communications. Here, the contribution extends our circular tissue model to other shapes and invests them with tissue-wide immortality through an information field holding the minimum body plan. In Level 2, individual tissues combine to form a simple organism. Specifically, the three stem cells form a network that coordinates organism-wide regeneration with the help of Level 1. Here we contribute novel concepts for collective decision-making by stem cells for stem cell regeneration and large-scale recovery. Both levels (tissue cells and stem cells) represent networks that perform simple neural computations and form a feedback control system. With simple and limited cellular computations, our framework minimises computation and algorithmic complexity to achieve complete recovery. We report results from computer simulations of the framework to demonstrate its robustness in recovering the organism after any injury. This comprehensive hypothetical framework that significantly extends the existing biological regeneration models offers a new way to conceptualise the information-processing aspects of regeneration, which may also help design living and non-living self-repairing agents.
Archive Trouble
Authors: Sheehan Paul 
Published: September 2021

Abstract
In an era when the possibility of species extinction is more importunate than ever, Beckett’s 1958 play, Endgame, carries a profound sense of immediacy. This article considers the ‘afterlife’ subtended by the play in terms of its post-apocalyptic premise—traditionally, the provenance of the science fiction genre. Using Adorno’s 1961 reading of Endgame, which brushes aside any filiations with “childish science fiction,” the argument pivots on the ‘paring-down’ operations that deprive the drama of most of its resources. Since the latter includes the archivising operations of memory, their breakdown makes the play’s insistent SF allusions both inescapable and radically untenable.
Revision of the ‘dragon-head’ cusk eels of the genus Porogadus (Teleostei: Ophidiidae), with description of eight new species and one new genus
Authors: SCHWARZHANS WERNER W. , MØLLER PETER R. 
Published: September 2021

The ophidiid genus Porogadus occurs between 800 and 5300 m in the tropical and subtropical world oceans. Fifteen nominal species have been described since 1878 and most of them until 1902. The genus has been highlighted as needing revision in recent compilations about ophidiiforms and here we present the first comprehensive review. Twelve of the previously described species are here accepted as valid with two being moved to the newly established genus Tenuicephalus n. gen. that encompasses fishes differing from those of Porogadus in the extremely weak ossification, the stout head, absence of head spines and absence of the “triple” lateral line system considered typical for Porogadus and a reduced dentition. In addition, eight new species are described: Porogadus caboverdensis, P. dracocephalus, P. lacrimatus, P. mendax, P. solomonensis, P. turgidus, Tenuicephalus multitrabs and T. squamilabrus.
The species of Porogadus show a distinctive depth segregation with the majority of species having a demersal bathyal life-style between 800 and 3500 m and other species being more or less exclusively restricted to abyssal depths below 3000 m. The biogeographic distribution pattern of bathyal groups shows putative species pairs in the Atlantic versus the eastern Pacific and a clear separation of eastern Pacific from Indo-West Pacific species. The geographic effects and timing are being discussed that may have led to this speciation events. Generally, we found widely distributed species that are found far away from continental masses and others restrained to continental slopes and sometimes exhibiting regionalism. In abyssal depth, the Cabo Verde and Canary basins off NW-Africa have yielded three exclusive species, but it is uncertain at this stage whether this could represent a sampling bias with this area being extensively sampled by the Discovery research vessel (BMNH) over the years from 1970–1998. Another instance of a potentially endemic abyssal species is that of Porogadus melanocephalus in the Bay of Bengal. The latter has been caught with 45 specimens in a single trawl, representing the highest number of Porogadus specimens collected in any trawl and indicating that these fishes may actually not be as rare as one might assume from the literature.
An Informal Introduction to Numerical Weather Models with Low-Cost Hardware
Authors: Foust William E. 
Published: September 2021

Abstract
Weather, climate, and other Earth system models are growing in complexity as computing resources and technologies continue to evolve with time. Thus, models are and will remain a vital tool for scientific research. Exposure and education on the workings of such models can generate interest toward atmospheric science, and it can increase scientific literacy among the general public. Additionally, studies have suggested that early exposure to these models can affect the career trajectory of students. However, gaining exposure and experience remains difficult outside of internships, research settings, and other professional endeavors. Some of these barriers can include hardware and computing costs, curriculum structure, and access to instructors. As a means of addressing these barriers, the goal of this work is to utilize low-cost hardware and abstract away some of the complexities of running a numerical weather model without sacrificing fidelity. The approach is to create a graphical user interface (GUI) where users can quickly configure the model, run it, and analyze the output without knowledge of model configuration, system architecture, or navigation via a command line interface. The Pi-WRF application is packaged such that users can download and run the model within a matter of minutes. The application is designed to promote informal learning through hands-on experience. It is targeted toward lower secondary level students, but it can scale across grade levels, and it can be adapted for general audiences.
Calibration of scatterometer wind speed under hurricane conditions
Authors: Ribal Agustinus , Tamizi Ali , Young Ian R. 
Published: September 2021

AbstractFour scatterometers, namely: METOP-A, METOP-B, ERS-2 and OCEANSAT-2 were re-calibrated against combined National Data Buoy Center (NDBC) data and aircraft Stepped Frequency Microwave Radiometer (SFMR) data from hurricanes. As a result, continuous calibration relations over the wind speed range 0 to 45ms-1were developed. The calibration process uses match-up criteria of 50kmand 30minfor the buoy data. However, due to the strong spatio-temporal wind speed gradients in hurricanes, a method which considers both scatterometer and SFMR data in a storm-centred translating frame of reference is adopted. The results show that although the scatterometer radar cross-section is degraded at high wind speeds, it is still possible to recover wind speed data using the re-calibration process. Data validation between the scatterometers shows that the calibration relations produce consistent results across all scatterometers and reduce the bias and root mean square error compared to previous calibrations. In addition, the results extend the useful range of scatterometer measurements to as high as 45ms-1.