Új molekuláris klasszifikációs rendszerek diffúz nagy B-sejtes limfómában
Authors: Kiss Laura , Bátai Bence , Bödör Csaba , Nagy Ákos 
Published: July 2021

Összefoglaló. A diffúz nagy B-sejtes limfóma (DLBCL) a leggyakoribb
non-Hodgkin-limfóma (NHL), az összes NHL-es eset mintegy 40%-a tartozik ide. A
betegek kétharmada az első vonalbeli kemoimmunterápia hatására meggyógyul,
azonban harmaduknál rendkívül agresszív DLBCL alakul ki. A rendelkezésre álló új
terápiás lehetőségek ellenére a kemoimmunterápiára rosszul reagáló csoportban a
terápiás siker egyelőre várat magára, aminek hátterében a betegség rendkívüli
heterogenitása és ebből következően a klinikai vizsgálatokba történő nem
megfelelő betegszelekció állhat. A jelenleg alkalmazott DLBCL besorolás a
génexpresszió alapján meghatározott sejteredetnek megfelelően három csoportot
különít el: a csíracentrum-eredetű (GCB), az aktivált B-sejt-eredetű (ABC) és a
nem klasszifikálható DLBCL-es eseteket. Bár a GCB csoportba tartozó eseteknek
jellemzően kedvezőbb a kórlefolyása, mint az ABC csoportba tartozóké, az egyes
csoportokon belül továbbra is rendkívül sokszínű a várható kórlefolyás. A
molekuláris diagnosztikai módszerek utóbbi évtizedekben látott fejlődésének
köszönhetően olyan molekuláris eltérésekre derült fény, melyek egy új
klasszifikációs rendszer alapköveiként szolgálhatnak. Az új, molekuláris
genetikai klasszifikáción alapuló modellek célja olyan prognosztikus és
prediktív biomarkerek azonosítása, amelyek elősegíthetik a betegek személyre
szabott rizikóstratifikációját, valamint potenciális terápiás célpontként
szolgálhatnak. Jelen összefoglaló közleményünkben a DLBCL-lel kapcsolatos
legfrissebb molekuláris genetikai eredményeket tekintjük át.
Summary. Diffuse large B-cell lymphoma is considered to be the most
common non-Hodgkin lymphoma, representing 40% of all cases. While almost two
third of DLBCL patients can be cured using first line chemoimmunotherapy, the
remaining patients develop refractory or relapsed disease with poor outcomes.
Despite the wide range of therapeutic options, the success rate in patients
poorly responding to chemoimmunotherapy has not met the expectations,
potentially resulting from the molecular heterogeneity of the disease. The DLBCL
classification used in current diagnostic routine distinguishes three groups
based on cell of origin: germinal center B-cell-like, activated B-cell-like and
unclassified cases. Even though the GCB subgroup generally has a favorable
outcome, compared to the ABC group, there is still a remarkable heterogeneity in
each group regarding individual prognosis. Owing to the advances of molecular
diagnostic methods, the recently described molecular alterations may serve as
cornerstones of a new classification system. Current research focuses on
incorporating alterations harboring prognostic or predictive significance into
molecular genetic classification systems moving one step closer to paradigm
shift in lymphoma management: integrating personalized precision medicine into
clinical practice. Hereby, we review the most recent genetic studies, and we
provide an overview and comparison of the novel molecular-based DLBCL
classification systems published in the past few years.