bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Про деякі тактичні аспекти застосування радіочастотної абляції в лікуванні варикозної хвороби нижніх кінцівок в амбулаторних умовах
Authors: Goshchynsky V. B. , Svidersky Y. Y. , Herasimets Y. M. 
Published: March 2021

Мета роботи: дати клінічну оцінку результатам застосування радіочастотної моноабляції в лікуванні варикозної хвороби нижніх кінцівок із метою розширення показань до її виконання в амбулаторних умовах.
Матеріали і методи. Впродовж 2016–2019 рр. під спостереженням перебувало 928 пацієнтів із варикозною хворобою С2 – С4 за класифікацією СЕАР, із них жінок – 538 (58 %), чоловіків – 390 (42 %), вік хворих від 18 до 72 років. Для усунення вертикального скиду використовували РЧА за методикою VNUS – Closure FAST, за допомогою апарата COVIDIEN фірми Medtronics.
Результати досліджень та їх обговорення. УЗД стану стовбура підшкірних вен показало, що після РЧ моноабляції реканалізація вен через рік настала із 928 хворих у 46 (5 %) та у 84 (9 %) пацієнтів через три роки. Достовірної різниці в реканалізації через 1 та 3 роки в пацієнтів із діаметрами ВПВ понад 16 мм не спостерігали. Встановлено, що через 3 місяці після виконання РЧ моноабляції інволюція притоків сафенних вен наступила у 538 (58 %) хворих. У 78 (8,4 %) хворих одночасно виконано РЧА з ЕХО склеротерапією перфорантних вен на гомілці 3 % розчином полідоканолу. У інших 312 (33,6 %) пацієнтів, у яких інволюція притоків сафенних вен на гомілці не наступила (при повній оклюзії стовбура великої підшкірної вени після РЧА), застосовано відтерміновані мініінвазівні втручання. Зокрема, мініфлебектомію виконано у 236 хворих за стандартною технологією. У 76 пацієнтів для усунення варикозно трансформованих притоків сафенних вен використано комбінацію мініфлебектомії з облітерацією неспроможних перфорантних вен шляхом пінної ЕХО-склеротерапії або РЧА. Таким чином, у більшості пацієнтів (58 %) РЧ моноабляція тільки стовбура великої підшкірної вени здатна привести до інволюції притоків сафенних вен на гомілці. Це дає можливість за рахунок малотравматичності, скорочення часу операції широко використовувати РЧ моноабляцію у пацієнтів похилого віку та за наявності у хворих поліморбідної супутньої патології в амбулаторних умовах.
ПОРІВНЯЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА СУБМІКРОСКОПІЧНИХ ЗМІН ПАРЕНХІМИ ТИМУСУ ТА КЛУБОВИХ ЛІМФАТИЧНИХ ВУЗЛІВ ПРИ ДОВГОТРИВАЛОМУ ОПІОЇДНОМУ ВПЛИВІ
Authors: Valko O. O. , Harapko T. V. , Holovatskyi А. S. , Kochmar M. Yu. 
Published: March 2021

Резюме. Важливою медико-соціальною проблемою, яка впливає на якість, тривалість, стан і здоров’я людини, є наркоманія. Проте наркотичні речовини вживають не лише наркозалежні, ці препарати широко застосовуються в медичній практиці, тому дослідження їх впливу на організм людини має велике значення.
Мета дослідження – вивчити та порівняти субмікроскопічні зміни лімфоцитів у тимусі та клубових лімфатичних вузлах при довготривалій дії на організм щура налбуфіну.
Матеріали і методи. Модель фізичної опіоїдної залежності створювали на 52 безпородних білих щурах-самцях згідно з патентом № 76564 U «Спосіб моделювання фізичної опіоїдної залежності у щурів». Тварин поділили на 8 груп, в кожній по 5 тварин, яким щоденно внутрішньом’язово вводили налбуфін за схемою: перша група – 5 інтактних щурів, друга–сьома групи, в яких щурам вводили препарат (1-й тиждень – 8 мг/кг, 2 тиждень – 15 мг/кг, 3 тиждень – 20 мг/кг, 4 тиждень – 25 мг/кг, 5 тиждень – 30 мг/кг, 6 тиждень – 35 мг/кг), восьма група – відміна препарату. Контроль – 12 щурів. Клубові лімфатичні вузли та тимус забирали щотижня шляхом знеболювання щурів внутрішньочеревним наркозом тіопенталом натрію – 25 мг/кг. Зрізи виготовляли на ультрамікротомі УМТП-6М за допомогою алмазного ножа (ДІАТОМ) та проводили подвійне контрастування за Рейнольдсом та уранілацетатом. Досліджували зрізи на електронному трансмісійному мікроскопі ТЕМ-100 та фотодокументували їх за допомогою цифрової камери SONY-H9.
Результати. Шеститижневе введення препарату призводить до тяжких деструктивно-дегенеративних змін паренхіми як тимусу, так і клубових лімфатичних вузлів. Більшість лімфоцитів у паренхімі обох органів мають пікнотично змінені ядра, контури ядерної оболонки нечіткі, місцями вона ушкоджена, в ядрі переважає конденсований хроматин; подекуди глибока інвагінація ядерної оболонки призводить до фрагментації ядра та утворення осміофільних фрагментів. Часто трапляються у клітині в стані апоптозу. Міжклітинні простори в обох органах розширені, відмічається навколосудинний набряк. Відміна препарату «Налбуфін» не призводить до відновлення клітин у досліджуваних органах.
Висновки. Шеститижневе введення препарату викликає глибокі деструктивно-дегенеративні зміни в лімфоцитах тимусу та клубових лімфатичних вузлах, що свідчить про декомпенсаторні процеси у досліджуваних органах.
ЕФЕКТИВНІСТЬ СКЛЕРОТЕРАПІЇ ТА ПРЕГРАВІДАРНОЇ ПІДГОТОВКИ У ЖІНОК ІЗ БЕЗПЛІДДЯМ НА ТЛІ ЕНДОМЕТРІОЗУ
Authors: Khmil S. V. , Kulyk I. I. 
Published: March 2021

Резюме. Тривають дебати щодо вибору оптимальної тактики лікування перед екстракорпоральним заплідненням (ЕКЗ) та найкращого протоколу стимуляції суперовуляції у жінок з ендометріозасоційованим безпліддям із метою досягнення вагітності.
Мета дослідження – проаналізувати параметри індукції суперовуляції у жінок із безпліддям на тлі ендометріозу та оцінити результативність запропонованих протоколів екстракорпорального запліднення.
Матеріали і методи. У дослідження увійшло 105 жінок віком від 21 до 40 років з ендометріозасоційованим безпліддям, яких поділили на 3 групи: з неоперованими ендометріоїдними кістами, яким проводили склеротерапію та прегравідарну терапію перед протоколом контрольованої оваріальної стимуляції (КОС); з неоперованими ендометріоїдними кістами, яким перед протоколом КОС проводили склеротерапію, без прегравідарної підготовки; у яких в анамнезі було проведено хірургічне лікування ендометріоїдних кіст та призначена прегравідарна терапія перед протоколом КОС. Препарат FT 500 plus для жінок першої групи призначали в дозуванні 1 саше – 1 раз на день з 2-го або 3-го дня циклу протягом 2-х менструальних циклів (цикл, у якому проводилась склеротерапія та наступний цикл). Вітамін D призначали у профілактичних дозах – 2000 ОД.
Результати. Про ефективність контрольованої оваріальної стимуляції у жінок з ендометріозасоційованим безпліддям із включенням склеротерапії та вітамінного комплексу з інозитолом та вітаміну D3 свідчить кількість фолікулів 13,50 (10,00; 15,00), кількість отриманих ооцитів 10,50 (8,50; 12,00), з яких 85,71 % становили зрілі ооцити стадії M II, вихід бластоцист 3,00 (2,00; 4,00). При аналізі кількості ембріонів високого класу встановлено, що найбільшу їх кількість отримували у пацієнток, яким проводили склеротерапію з прегравідарною підготовкою комплексним вітамінним препаратом з інозитолом та вітаміном D3.
Висновки. У жінок з ендометріозасоційованим безпліддям, яким проводили склеротерапію та прегравідарну підготовку вітамінним комплексом з інозитолом та вітаміном D3 перед контрольованою оваріальною стимуляцією, параметри індукції ооцитів були вірогідно кращі, що зумовило більшу частоту настання вагітностей.
МЕДИЧНЕ ТА ЕКОНОМІЧНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ ПРОПОЗИЦІЇ ЩОДО ЛІКУВАННЯ БРОНХІАЛЬНОЇ АСТМИ ЗАЛЕЖНО ВІД ПОЛІМОРФІЗМУ ГЕНА LTC4S
Authors: Cherednichenko N. A. , Prystupa L. N. 
Published: March 2021

Резюме. Складність досягнення та підтримки контролю над бронхіальною астмою (БА), висока поширеність даного захворювання і значні, пов’язані з ним, витрати актуалізують необхідність удосконалення лікування з урахуванням генетичних особливостей хворих. Численні дослідження різних авторів вказують на нуклеотидний поліморфізм гена LTC4S як сильного фактора ризику розвитку бронхіальної астми та непереносимості аспірину, що зумовлює тяжкість перебігу хвороби та впливає на відповідь лікування антагоністами лейкотрієнових рецепторів.
Мета дослідження – обґрунтувати пропозиції як з медичної, так і з економічної точки зору щодо змін базисної схеми лікування бронхіальної астми з урахуванням поліморфізму гена LTC4S.
Матеріали і методи. У дослідженні було задіяно 181 пацієнт із БА, яких за результатами генетичного дослідження поділено на три групи залежно від типу поліморфізму -генотипи АА, АС та СС. Визначення алельного поліморфізму гена LTC4-S -444C (rs 730012) проводили методом полімеразної ланцюгової реакції з подальшим аналізом довжини рестрикційних фрагментів за Gan-nan Wang et al. iз модифікаціями.
Результати. Генетичне дослідження для групи із 181 хворого на БА показало наступні результати за поліморфізмом гена LTC4-S -444C: генотип АА – 77 осіб, АС – 73 особи та СС – 31 особа. На основі аналізу практики застосування базисної схеми лікування БА запропоновано підхід, в основі якого є застосування різних схем лікування хворих залежно від поліморфізмом гена LTC4-S -444C. Наведено як медичне, так і економічне обґрунтування (з відповідними розрахунками вартості лікування в розрахунку на 1-го хворого) пропозиції.
Висновки. Проведені розрахунки показали, що за умов базисної схеми лікування витрати в середньому на одного хворого 6481 грн, а за умов запропонованої – 5220 грн. Також пропозиція щодо зміни схеми лікування підвищує точність постановки діагнозу, пришвидшує покращення стану хворого, тобто веде до поліпшення якості життя.
КЛІНІЧНІ ВАРІАНТИ СОМАТОГЕННОГО АСТЕНІЧНОГО СИМПТОМОКОМПЛЕКСУ ТА КАРДІОВАСКУЛЯРНИЙ РИЗИК У КОМБАТАНТІВ
Authors: Cherkashyna L. V. , Kyrychenko I. I. , Siabrenko G. P. 
Published: March 2021

Резюме. Актуальність дослідження визначається недосконалістю існуючих підходів до оцінки кардіоваскулярного ризику (КВР), що базуються на лабораторно-інструментальних дослідженнях, при яких не враховують ні психологічного портрету особистості, ні наявності непсихотичних розладів психічної сфери. Саме це й вимагає удосконалити концепцію діяльності на первинному рівні надання допомоги задля підвищення ефективності профілактичних заходів та покращання прогнозу пацієнтів із високим КВР.
Мета дослідження – вивчити частоту та характер клінічних варіантів соматогенного астенічного симптомокомплексу серед комбатантів, стратифікованих за рівнем КВР.
Матеріали і методи. Первинною інформаційною базою для виконання дослідження стали результати комплексного клініко-анамнестичного обстеження 450 пацієнтів комбатантів, серед яких 400 осіб мали НППС та які попередньо були стратифіковані за рівнем кардіоваскулярного ризику (КВР), визначеним за методикою «SCORE». Застосування цієї методики передбачало урахування віку, статі, наявності тютюнокуріння, рівня артеріального тиску тощо і передбачало можливість екстраполяції можливого ризику на старший вік.
Результати. Серед 99 пацієнтів із мінімальним КВР виявлено, що САСК мало місце у (21,2±4,1) % обстежених: однаково поширеними були всі клінічні варіанти САСК (їх частота коливалась у межах від (3,0±1,7) % – астенічний, до (7,1±2,6) % – астено-тривожний та астено-субдепресивний). При цьому проміжне положення за показником частоти займав дисомнічний варіант САСК – (4,0±2,0) %. Серед 102 пацієнтів з середнім КВР виявлено, що частота САСК у цій групі не відрізняється від аналогічного показника групи з мінімальнгим КВР та становила (21,6±4,1) %, однак у структурі САСК групи з середнім КВР достовірна (р≤0,05) більше клінічних варіантів астенічного типу, частота якого становила (11,8±3,2) %, тоді як інші клінічні варіанти в цій групі діагностовані з однаковою частотою (у межах від (2,0±1,4) % – дисомнічний варіант до (4,9±2,1) % – астено-субдепресивний, р>0,05). Серед 97 пацієнтів із високим КВР виявлено, що САСК мав місце достовірно (р≤0,05) рідше, ніж при мінімальному КВР – у (10,1±3,2) % обстежених, а за частотою діагностування клінічні варіанти САСК виявлялися однаково часто (від (1,0±1,0) % – дисомнічний, до (3,0±1,7) % – астено-тривожний та астено-субдепресивний, р>0,05).
Висновки. У дослідженні визначені частота та характер клінічних варіантів САСК у комбатантів із різним рівнем КВР та доведено наявність найбільш високої частоти астенічного типу (р<0,05) в групі пацієнтів з середнім рівнем КВР порівняно з іншими клінічними варіантами. Астенічний тип САСК найбільш властивий хворим із реалізованим КВР та пацієнтам з середнім рівнем КВР, тоді як інші клінічні варіанти САСК виявлені з однаковою частотою серед пацієнтів з різним рівнем КВР.
ВПЛИВ ЕКЗО- ТА ЕНДОГЕННИХ ЧИННИКІВ НА МОРФОЛОГІЮ ПІДШЛУНКОВОЇ ЗАЛОЗИ
Authors: Zykova N. P. , Nebesna Z. M. , Kramar S. B. , Lytvynyuk S. O. 
Published: March 2021

Резюме. Стаття присвячена вивченню та детальному аналізу статей та наукової літератури щодо морфофункціональних особливостей ремоделювання підшлункової залози при різноманітних впливах на організм. Підшлункова залоза разом з іншими залозами беруть участь у регуляції функцій організму, тому порушення її діяльності під впливом різноманітних чинників є актуальною темою.
Мета дослідження – вивчити і проаналізувати сучасні дані науковців щодо впливу різноманітних чинників на реорганізацію підшлункової залози та виокремити нові перспективні морфологічні погляди на дослідження органа.
Матеріали і методи. Матеріалом для статті були наукові публікації за останні роки, що стосувалися впливу різноманітних чинників на морфологічні особливості підшлункової залози.
Результати. У дослідженні розглянуто літературні дані впливу на підшлункову залозу солей важких металів, наркотичних і токсичних речовин, алкоголю, тютюнокуріння, голодування, ожиріння, гравітаційних навантажень, кисневого голодування, гіпероксигенації, гіпотермії, дегідратації, недостатньої кількості йоду, лікарських препаратів, вірусних інфекцій, а також при дії електричного струму. Проте невелика кількість наукових джерел присвячена впливу термічного фактора на стан підшлункової залози.
Висновки. Згідно з аналізом літературних джерел, вивчено вплив значної кількості зовнішніх та внутрішніх чинників на підшлункову залозу. Проте вплив термічних опіків шкіри на морфофункціональний стан залози у сучасних наукових статтях практично не зустрічається, тому дана проблема потребує подальших досліджень.
que os olhos não veem, as câmeras monitoram
Authors: Abbas da Silva Lorena , Franqueira Bruna Diniz , Hartmann Ivar A. 
Published: March 2021

Com o avanço do uso de tecnologia de reconhecimento facial para fins de segurança pública em diversos países da América Latina, os efeitos discriminatórios ou danosos a outras garantias individuais provocados pelo emprego desses sistemas tornaram-se evidentes. As incertezas quanto à magnitude do potencial negativo do monitoramento biométrico em espaços públicos, bem como a opacidade decorrente do uso da inteligência artificial, fazem com que seja necessário compreender qual o atual cenário de garantias legais frente esse novo instrumento de vigilância. O presente trabalho pretende investigar qual a situação regulatória do uso de tecnologias de reconhecimento facial no campo da segurança em países da América Latina que possuem, pelo menos, legislação de proteção de dados pessoais. Além de apresentar casos de uso de tecnologia de reconhecimento facial na Argentina, Brasil, Chile Colômbia, Costa Rica, México, Nicarágua, Panamá, Peru, República Dominicana e Uruguai, foram verificadas normas de abrangência nacional que eventualmente regulam esse uso ou se conectam diretamente com o tema, bem como leis sobre tratamento de dados pessoais por órgãos públicos, videovigilância e segurança pública.
Improbidade administrativa e restrições ao exercício de direitos políticos
Authors: Venturini Otavio , Spinardi Felipe 
Published: March 2021

O artigo trata das restrições incidentes sobre os direitos políticos dos indivíduos responsáveis pela prática de atos ilícitos previstos na Lei nº 8.429/92, a Lei de Improbidade Administrativa. O estudo contempla uma análise da jurisprudência dos tribunais superiores e considera a multiplicidade de normas que compõem o Sistema Normativo Brasileiro de Combate à Corrupção (SNBCC), bem como a sua relação com o Direito Eleitoral. Busca, assim, compreender e avaliar, de forma crítica e fundamentada, as interfaces dos diplomas legais e normas constitucionais que tratam do assunto, especialmente no que toca às interações existentes entre a Lei nº 8.429/92 e a Lei da Ficha Limpa (Lei Complementar nº 135/10).
Investigation of Cloud-to-Ground Flashes in the Non-Precipitating Stratiform Region of a Mesoscale Convective System on 20 August 2019 and Implications for Decision Support Services
Authors: Schultz Christopher J. , Allen Roger E. , Murphy Kelley M. , Herzog Benjamin S. , Weiss Stephanie A. , Ringhausen Jacquelyn S. 
Published: March 2021

AbstractInfrequent lightning flashes occurring outside of surface precipitation pose challenges to Impact-Based Decision Support Services (IDSS) for outdoor activities. This paper examines the remote sensing observations from an event on 20 August 2019 where multiple cloud-to-ground flashes occurred over 10 km outside surface precipitation (lowest radar tilt reflectivity < 10 dBZ and no evidence of surface precipitation) in a trailing stratiform region of a mesoscale convective system. The goal is to demonstrate the fusion of radar with multiple lightning observations and a lightning risk model to demonstrate how reflectivity and differential reflectivity combined provided the best indicator for the potential of lightning where all of the other lightning safety methods failed. A total of 13 lightning flashes were observed by the Geostationary Lightning Mapper (GLM) within the trailing stratiform region between 2100 and 2300 UTC. The average size of the 13 lightning flashes was 3184 km2, with an average total optical energy of 7734 fJ. A total of 75 NLDN flash locations were coincident with the 13 GLM flashes, resulting in an average of 5.8 NLDN flashes [in-cloud (IC) and cloud-to-ground (CG)] per GLM flash. In total, five of the GLM flashes contained at least one positive cloud-to-ground flash (+CG) flash identified by the NLDN, with peak amplitudes ranging between 66 and 136 kA. All eight CG flashes identified by the NLDN were located more than 10 km outside surface precipitation. The only indication of the potential of these infrequently large flashes was the presence of depolarization streaks in differential reflectivity (ZDR) and enhanced reflectivity near the melting layer.
Fatty acid-binding protein 4 silencing protects against lipopolysaccharide-induced cardiomyocyte hypertrophy and apoptosis by inhibiting the Toll-like receptor 4–nuclear factor-κB pathway
Authors: Sun Fangyuan , Chen Gang , Yang Yingyao , Lei Ming 
Published: March 2021

Objective To explore the effects and potential mechanisms of fatty acid-binding protein 4 (FABP4) in a lipopolysaccharide (LPS)-induced in vitro septic cardiomyopathy model. Methods Rat cardiomyocyte H9c2 cells were transfected with small interfering RNA (siRNA) against FABP4 (siFABP4), then induced with LPS. The following parameters were measured: cell viability, lactate dehydrogenase release, cardiac hypertrophy and related marker expression, apoptosis, inflammatory cytokine release and expression, and the activation of Toll-like receptor 4 (TLR4) and nuclear factor-κB (NF-κB) pathways. Results LPS increased the mRNA and protein expression of FABP4 in H9c2 cells. FABP4 silencing by siFABP4 significantly inhibited LPS-induced cardiac hypertrophy and reduced the mRNA expression of the myocardial hypertrophy markers atrial natriuretic peptide and brain natriuretic peptide. siFABP4 also attenuated LPS-induced increase in TUNEL-positive apoptotic cells, caspase-3 and caspase-9 activities, and the release and expression of proinflammatory cytokines. Mechanistically, we found that FABP4 silencing inhibited the mRNA and protein expression of TLR4 and suppressed the NF-kappa B signaling pathway, as evidenced by reduced nuclear NF-κB p65 and increased cytoplasmic I-κBα expression in LPS-stimulated H9c2 cells. Conclusion FABP4 silencing reduces LPS-induced cardiomyocyte hypertrophy and apoptosis by down-regulating the TLR4/NF-κB axis.
Eat Well El Paso!: Lessons Learned From a Community-Level Restaurant Initiative to Increase Availability of Healthy Options While Celebrating Local Cuisine
Authors: Redelfs Alisha H. , Leos Joy D. , Mata Holly , Ruiz Sarah L. , Whigham Leah D. 
Published: March 2021

Purpose: Restaurants have the potential to improve nutrition and positively shape social norms. We describe lessons learned and recommended strategies from Eat Well El Paso! (EWEP), a local restaurant initiative. Design: Descriptive case study. Setting: EWEP partnered with local restaurants from 2012-2017 in El Paso, Texas, along the US/Mexico border. Sample: Our sampling frame included EWEP staff and managers/owners at participating restaurants, of which the majority participated (80% and 85%, respectively). Intervention: EWEP was a local restaurant initiative led by the city public health department. EWEP contracted registered dietitians to assist locally-owned restaurants to increase availability of healthy menu options. Measures: Observation, key informant interviews, and document review assessed participation, barriers, and facilitators to restaurant participation and program sustainability. Analysis: Thematic and descriptive analyses. Results: 57% of restaurants completed the full on-boarding process, but long-term retention was low (24% of completers). Restaurant managers/owners perceived value in marketing, nutritional analysis, and menu design. Barriers included scheduling, complexity of restaurant culture, fear of food inspections, restaurant turnover, competing responsibilities, and lack of dedicated funding. Conclusion: Although local context and sample size may limit generalizability, lessons learned and recommended strategies are relevant and informative for communities working to increase restaurants’ healthy menu options.
Oral metronomic chemotherapy is a cost effective alternative to pazopanib in advanced soft tissue sarcoma
Authors: Sharma Aparna , Kataria Babita , Biswas Bivas , Bakhshi Sameer , Pushpam Deepam 
Published: March 2021

Introduction Soft tissue sarcoma(STS) is a rare and heterogeneous group of disorders with dismal outcomes in metastatic setting. Pazopanib and oral metronomic chemotherapy (OMT) have been evaluated as therapeutic options in this cohort. Materials and methods We conducted a retrospective, single center study evaluating 45 patients with unresectable and/or metastatic STS, who received pazopanib or oral metronomic regimen as per instituitonal protocol between January 2013 and December 2019. An informal cost minimisation analysis was conducted for both OMT and pazopanib arms, considering equivalent outcomes for both (PFS and OS). Results Median PFS in OMT and Pazopanib groups was 4.13 months and 3.53 months,respectively (HR1.31, 95% CI:0.68–2.51, p = 0.41) Only one patient in the OMT group achieved an objective response (partial response) and no objective response was noted in the pazopanib group. The incidence of grade III/IVtoxicities was higher with pazopanib than with OMT (p = 0.08). There were no toxicity related deaths noted in either arm. Conclusions Our study demonstrates that OMT have a similar progression free survival (PFS) and overall survival (OS) in metastatic STS. This study raises the possibility that OMT might be an equally efficacious and less toxic alternative to pazopanib, without compromising survival outcome especially in LMIC.