bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ОСОБЛИВОСТІ ПРОКСИМАЛЬНОГО І ДИСТАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ НАТРІЮ ЗА УМОВ ГОСТРОЇ КРОВОВТРАТИ, УСКЛАДНЕНОЇ ІШЕМІЄЮ-РЕПЕРФУЗІЄЮ КІНЦІВКИ, ТА ЇХ КОРЕКЦІЯ В ЕКСПЕРИМЕНТІ
Authors: Shatsky V. V. 
Published: March 2020

Вступ. Найефективнішим способом зупинки масивної зовнішньої кровотечі визнано накладання джгута. Повне знекровлення кінцівки протягом 2 год може зумовити ушкодження нервів і судин під джгутом, міонекроз, рабдоміоліз, тромбоз глибоких вен. Однак недостатньо вивчено роль ішемії-реперфузії кінцівки в патогенезі порушень іонорегулювальної функції нирок за умов гострої крововтрати. Немає даних щодо ефективності їх корекції карбацетамом.
Мета дослідження – зʼясувати особливості ниркового транспорту натрію в ранній період після нанесення скелетної травми різної тяжкості, ускладненої крововтратою, та ефективність корекції виявлених порушень карбацетамом.
Методи дослідження. Експерименти виконано на 108-ми нелінійних щурах-самцях масою 160–180 г. У 1-й дослідній групі моделювали двогодинну ішемію кінцівки з наступною реперфузією, у 2-й – гостру крововтрату в обсязі 20–22 % обʼєму циркулюючої крові, у 3-й – ці ушкодження поєднували, у 4-й – тваринам з гострою крововтратою та ішемією-реперфузією кінцівки внутрішньочеревно вводили карбацетам у дозі 5 мг/кг. Через 1 і 2 год, а також через 1, 7 та 14 діб у щурів дослідних груп визначали функціональний стан нирок методом водного навантаження. Тварин контрольної групи вводили в наркоз і брали для досліджень через 1 год. Визначали діурез та концентрацію іонів натрію в сечі й сироватці крові. Розраховували проксимальний і дистальний транспорт натрію.
Результати й обговорення. Реперфузія після двогодинної ішемії кінцівки в білих щурів супроводжувалась істотним зниженням проксимального і дистального транспорту натрію з максимумом порушень через 1 добу та нормалізацією показників через 14 діб. Гостра крововтрата суттєво поглиблювала порушення процесів проксимального і дистального транспорту натрію. Поєднання гострої крововтрати та ішемії-реперфузії кінцівки супроводжувалось більшим зниженням показників. Використання карбацетаму привело до покращення досліджуваних показників через 7 і 14 діб застосування, які не досягали рівня контрольної групи.
Висновки. Ускладнення гострої крововтрати двогодинною ішемією та реперфузією кінцівки викликає більше зниження величини проксимального і дистального транспорту натрію порівняно з іншими дослідними групами. Застосування за цих умов карбацетаму супроводжується нефропротекторним ефектом.
INVESTIGATION OF THE EFFECT OF ARTEMISIA L. HERB EXTRACTS ON THE PROGRESS OF THE TOXIC TETRACHLOROMETHANE LIVER DAMAGE
Authors: Hrytsyk R. A. , Struk O. A. , Ivanochko V. M. 
Published: March 2020

Introduction. Artemisia L. genus species are the promising sources for the manufacturing of drugs with hepatoprotective activity. They are used as appetizing, anthelmintic, bactericidal, choleretic and anti-inflammatory re­medies. The pharmacological activity of Artemisia L. species is caused by the presence of different groups of biologically active substances.
The aim of the study – to learn the acute toxicity and the effect of Artemisia absinthium and Artemisia vulgaris water-alcohol extracts on the progress of the toxic tetrachloromethane liver damage.
Research Methods. The method of preclinical study of drugs safety was used to determine the acute toxicity. The investigation of hepatoprotective activity of Artemisia absinthium and Artemisia vulgaris extracts was performed using the model of acute tetrachloromethane hepatitis. Hepatoprotector of local manufacturer (“Silibor” tablets) was used as the reference drug.
Results and Discussion. It was found that intragastric administration of Artemisia absinthium and Artemisia vulgaris extracts at the dose of 6000 mg/kg does not lead to the death of animals. There were no changes in the integral, hematological, biochemical parameters and in the morphological structure of the internal organs of experimental animals. It allows to characterize the extracts at this dose as almost non-toxic ones (V toxicity class, LD50>5000 mg/kg) according to the toxicity classification of substances. The results of Artemisia absinthium and Artemisia vulgaris extracts study indicate that they show the distinct hepatoprotective activity in condition of acute toxic liver damage. They suppress peroxide destructive processes and reduce the evolution of cytolysis syndrome and their effects are no inferior rather than the effect of tablets “Silibor”.
Conclusions. The study of acute toxicity of Artemisia absinthium and Artemisia vulgaris extracts after their intragastric administration at the dose of 6000 mg/kg does not lead to the animals death. They were tidy and had the good appetite. The animals reacted adequately to sound and light stimulation. The processes of urination and defecation were unchanged. Breathing disorders and seizures were not observed. The investigated Artemisia ­absinthium and Artemisia vulgaris extracts demonstrate hepatoprotective activity in condition of acute toxic liver damage. This is proved by decreasing in the intensity of lipid peroxidation and in the toxicity of tetrachloromethane. Biochemical parameters of the animals’ blood and the liver homogenate became responded to the level of intact animals.
КУРОРТНО-РЕКРЕАЦІЙНИЙ ПОТЕНЦІАЛ КАРПАТ ЯК ЧИННИК ЗДОРОВ’ЯЗБЕРЕЖЕННЯ ДІТЕЙ ТА ДОРОСЛИХ (ПОЧАТОК ХХ СТОРІЧЧЯ)
Authors: Bilavych H. V. , Bilavych I. V. , Pantyuk M. P. , Savchuk B. P. , Fedchyshyn N. O. 
Published: March 2020

На початку ХХ ст. у Карпатському регіоні склалася система масового громадського медичного просвітництва, що охоплювало всі напрями системи медичної опіки (санітарно-гігієнічний сегмент, здоров’язбереження та тіловиховання, рух тверезості тощо), яка постійно еволюціонувала та вдосконалювалася. Означені напрями праці були реальним внеском у збереження генофонду українського народу. Створена система лікувально-профілактичних (диспансери, амбулаторії, шпиталі, лабораторії) та консультативних («порадні») закладів засвідчила важливість організації суспільної медичної опіки українців, тут могли отримати безкоштовну (чи за символічну оплату) найменш незахищені (та найбільш вразливі до соціальних катаклізмів) верстви українства (діти, учасники національно-визвольних змагань українців, інваліди, удовиці, сироти, селянство, українське вчительство, студентство та ін.). Складником філософії здоров’язбереження українства була ідея тіловиховання. Ефективним засобом і формою здоров’язбереження в Галичині стало оздоровлення дітей та дорослих за умов гірської місцевості в «оселях», «півоселях», «живцях» та інших суспільних закладах, що виконували оздоровчі й лікувальні функції. Українські громадські (зазвичай станові) товариства вагомо спричинилися до організації відпочинку для своїх членів, а також забезпечення оздоровлення (зазвичай міських дітей) у Карпатах.
ЛІНГВОФІЛОСОФСЬКА СИСТЕМА ВІЛЬГЕЛЬМА ФОН ГУМБОЛЬДТА: ІСТОРИКО-БІОГРАФІЧНИЙ АСПЕКТ
Authors: Havryshchak I. I. , Protsiv O. Ya 
Published: March 2020

У статті на основі аналізу біографічних даних і сфер наукової та суспільної діяльності німецького мислителя, лінгвіста, представника німецького філологічного неогуманізму, державного і політичного діяча, реформатора європейської університетської освіти Вільгельма фон Гумбольдта розглянуто формування лінгвофілософської системи, що визначила магістраль­ні напрямки розвитку європейського і світового мовознавства ХХ–ХХІ століття.
З’ясовано, що доповідь «Про порівняльне вивчення мов різних епох їхнього розвитку», прочитана в Берлінській академії наук у 1820 р., стала етапним фактом наукової біографії Гумбольдта, результатом особистого екзистенційного досвіду, свідомого цілеспрямованого накопичення фактів проявів національного духу різних європейських народів, включаючи повноцінні мови й діалекти, міфологічний національний пласт, традиції, культурні артефакти, фольклорні й авторські тексти різних епох.
Доведено, що основоположні ідеї лінгвофілософської системи Гумбольдта сформульовані й оприлюднені в праці «Про відмінність статей і її вплив на органічну природу» (1794). Проголошена ним формула «прекрасної єдності» речей і явищ трактувалася як результат діяльності енергії тілесного світу, тому всі його прояви, включаючи людину, її діяння, а також мову (праця «Про Германа і Доротею» Гете», 1798), мають бути враховані, осмислені й систематизовані, як результати функціонування людського духу. Мандрівки Францією, Іспанією та Італією не лише забезпечили Гумбольдта новими естетичними враженнями, але остаточно визначили мовознавчий вектор його досліджень, що завершився оригінальною лінгвофілософською концепцією, в якій ідеальна складова не суперечить матеріальній, а доповнює її: мова є дух, і духом народу є його мова («Про відмінність будови людських мов і її вплив на духовний розвиток людства»).
Circulating Fatty Acids and Risk of Coronary Heart Disease and Stroke: Individual Participant Data Meta‐Analysis in Up to 16 126 Participants
Authors: Borges Maria Carolina , Schmidt Amand Floriaan , Jefferis Barbara , Wannamethee S. Goya , Lawlor Debbie A. , Kivimaki Mika , Kumari Meena , Gaunt Tom R. , Ben‐Shlomo Yoav , Tillin Therese , Menon Usha , Providencia Rui , Dale Caroline , Gentry‐Maharaj Aleksandra , Hughes Alun , Chaturvedi Nish , Casas Juan Pablo , Hingorani Aroon D. ,   the UCLEB Consortium**
Published: March 2020

Background

We aimed at investigating the association of circulating fatty acids with coronary heart disease (
CHD
) and stroke risk.

Methods and Results

We conducted an individual‐participant data meta‐analysis of 5
UK
‐based cohorts and 1 matched case‐control study. Fatty acids (ie, omega‐3 docosahexaenoic acid, omega‐6 linoleic acid, monounsaturated and saturated fatty acids) were measured at baseline using an automated high‐throughput serum nuclear magnetic resonance metabolomics platform. Data from 3022 incident
CHD
cases (13 104 controls) and 1606 incident stroke cases (13 369 controls) were included. Logistic regression was used to model the relation between fatty acids and odds of
CHD
and stroke, adjusting for demographic and lifestyle variables only (ie, minimally adjusted model) or with further adjustment for other fatty acids (ie, fully adjusted model). Although circulating docosahexaenoic acid, but not linoleic acid, was related to lower
CHD
risk in the fully adjusted model (odds ratio, 0.85; 95%
CI
, 0.76–0.95 per standard unit of docosahexaenoic acid), there was evidence of high between‐study heterogeneity and effect modification by study design. Stroke risk was consistently lower with increasing circulating linoleic acid (odds ratio for fully adjusted model, 0.82; 95%
CI
, 0.75–0.90). Circulating monounsaturated fatty acids were associated with higher
CHD
risk across all models and with stroke risk in the fully adjusted model (odds ratio, 1.22; 95%
CI
, 1.03–1.44). Saturated fatty acids were not related to increased
CHD
risk in the fully adjusted model (odds ratio, 0.94; 95%
CI
, 0.82–1.09), or stroke risk.

Conclusions

We found consistent evidence that linoleic acid was associated with decreased risk of stroke and that monounsaturated fatty acids were associated with increased risk of
CHD
. The different pattern between
CHD
and stroke in terms of fatty acids risk profile suggests future studies should be cautious about using composite events. Different study designs are needed to assess which, if any, of the associations observed is causal.
Effect of Evolocumab on Non‐High‐Density Lipoprotein Cholesterol, Apolipoprotein B, and Lipoprotein(a): A Pooled Analysis of Phase 2 and Phase 3 Studies
Authors: Toth Peter P. , Jones Steven R. , Monsalvo Maria Laura , Elliott‐Davey Mary , López J. Antonio G. , Banach Maciej 
Published: March 2020

Background

Dyslipidemia guidelines recommend non‐high‐density lipoprotein cholesterol (non‐
HDL
‐C) and apolipoprotein B (ApoB) as additional targets of therapy and consider lipoprotein(a) a significant cardiovascular risk marker. The current analysis evaluates the effects of evolocumab on these parameters in various patient populations over time.

Methods and Results

Data from 7690 patients, 4943 of whom received at least 1 dose of evolocumab, in 15 phase 2 and phase 3 studies with a duration ranging from 12 weeks to 5 years were pooled based on study length, patient population, and ezetimibe or placebo comparator groups. Patients could receive intensive statin therapy but not in the statin intolerance and monotherapy studies. The effects of evolocumab on percent change from baseline for non‐
HDL
‐C, ApoB, and lipoprotein(a) and achievement of treatment goals for non‐
HDL
‐C and ApoB were examined. Compared with placebo, evolocumab at both approved dosing regimens substantially reduced mean non‐
HDL
‐C (Q2W dose: −49% to −56%, monthly dose: −48% to −52%), mean ApoB (Q2W dose: −46% to −52%, monthly dose: −40% to −48%), and median lipoprotein(a) (Q2W dose: −22% to −38%, monthly dose: −20% to −33%) at 12 weeks. Effects on all 3 parameters persisted over 5 years. Lipid‐lowering effects were consistent among the patient populations examined (hypercholesterolemia/mixed dyslipidemia, statin intolerance, heterozygous familial hypercholesterolemia, and type 2 diabetes mellitus).

Conclusions

In this pooled analysis, evolocumab substantially reduced non‐
HDL
‐C, ApoB, and lipoprotein(a) compared with placebo. The effect was consistent and maintained in various patient populations over 5 years.
Arrhythmogenic Right Ventricular Cardiomyopathy: Characterization of Left Ventricular Phenotype and Differential Diagnosis With Dilated Cardiomyopathy
Authors: Cipriani Alberto , Bauce Barbara , De Lazzari Manuel , Rigato Ilaria , Bariani Riccardo , Meneghin Samuele , Pilichou Kalliopi , Motta Raffaella , Aliberti Camillo , Thiene Gaetano , McKenna William J. , Zorzi Alessandro , Iliceto Sabino , Basso Cristina , Perazzolo Marra Martina , Corrado Domenico 
Published: March 2020

Background

This study assessed the prevalence of left ventricular (
LV
) involvement and characterized the clinical, electrocardiographic, and imaging features of
LV
phenotype in patients with arrhythmogenic right ventricular cardiomyopathy (
ARVC
). Differential diagnosis between
ARVC
‐
LV
phenotype and dilated cardiomyopathy (
DCM
) was evaluated.

Methods and Results

The study population included 87
ARVC
patients (median age 34 years) and 153
DCM
patients (median age 51 years). All underwent cardiac magnetic resonance with quantitative tissue characterization. Fifty‐eight
ARVC
patients (67%) had
LV
involvement, with both
LV
systolic dysfunction and
LV
late gadolinium enhancement (
LGE
) in 41/58 (71%) and
LV
‐
LGE
in isolation in 17 (29%). Compared with
DCM
, the
ARVC
‐
LV
phenotype was statistically significantly more often characterized by low
QRS
voltages in limb leads, T‐wave inversion in the inferolateral leads and major ventricular arrhythmias.
LV
‐
LGE
was found in all
ARVC
patients with
LV
systolic dysfunction and in 69/153 (45%) of
DCM
patients. Patients with
ARVC
and
LV
systolic dysfunction had a greater amount of
LV
‐
LGE
(25% versus 13% of
LV
mass;
P
<0.01), mostly localized in the subepicardial
LV
wall layers. An
LV
‐
LGE
≥20% had a 100% specificity for diagnosis of
ARVC
‐
LV
phenotype. An inverse correlation between
LV
ejection fraction and
LV
‐
LGE
extent was found in the
ARVC
‐
LV
phenotype (
r
=−0.63;
P
<0.01), but not in
DCM
(
r
=−0.01;
P
=0.94).

Conclusions

LV
involvement in
ARVC
is common and characterized by clinical and cardiac magnetic resonance features which differ from those seen in
DCM
. The most distinctive feature of
ARVC
‐
LV
phenotype is the large amount of
LV
‐
LGE
/fibrosis, which impacts directly and negatively on the
LV
systolic function.
Socioeconomic Factors, Secondary Prevention Medication, and Long‐Term Survival After Coronary Artery Bypass Grafting: A Population‐Based Cohort Study From the SWEDEHEART Registry
Authors: Nielsen Susanne J. , Karlsson Martin , Björklund Erik , Martinsson Andreas , Hansson Emma C. , Malm Carl Johan , Pivodic Aldina , Jeppsson Anders 
Published: March 2020

Background

Low income and short education have been found to be independently associated with inferior survival after coronary artery bypass grafting (
CABG
), whereas the use of secondary prevention medications is associated with improved survival. We investigated whether underusage of secondary prevention medications contributes to the inferior long‐term survival in
CABG
patients with a low income and short education.

Methods and Results

Patients who underwent
CABG
in Sweden between 2006 to 2015 and survived at least 6 months after discharge (n=28 448) were included in a population‐based cohort study. Individual patient data from 5 national registries, including the SWEDEHEART (Swedish Web System for Enhancement and Development of Evidence‐Based Care in Heart Disease Evaluated According to Recommended Therapies) registry, covering dispensing of secondary prevention medications (statins, platelet inhibitors, β‐blockers, and RAAS inhibitors), socioeconomic factors, patient characteristics, comorbidity, and long‐term mortaity were merged. All‐cause mortality risk was estimated using multivariable Cox regression models adjusted for patient characteristics, baseline comorbidities, time‐updated secondary prevention medications, and socioeconomic status. Long‐term mortality was higher in patients with a low income and short education. Statins and platelet inhibitors were dispensed less often to patients with a low income, both at baseline and after 8 years. The decline in dispensing over time was steeper for low‐income patients. Short education was not associated with reduced dispensing of any secondary prevention medication. Use of statins (adjusted hazard ratio=0.57 [95%
CI
, 0.53–0.61]),
RAAS
inhibitors (adjusted hazard ratio=0.78 [0.73–0.84]), and platelet inhibitors (adjusted hazard ratio=0.74 [0.68–0.80]) were associated with reduced long‐term mortality irrespective of socioeconomic status.

Conclusions

Secondary prevention medications are dispensed less often after
CABG
to patients with low income. Underusage of secondary prevention medications after
CABG
is associated with increased mortality risk independently of income and extent of education.
Casting Off Egyptian Ḥanafism: Sharīʿa, Divorce, and Legal Reform in 20th-Century Egypt
Authors: Ayoub Samy 
Published: March 2020

Abstract
This article explores an important debate on divorce law in early 20th-century Egypt between the sharīʿa judge Aḥmad Muḥammad Shākir (d. 1958) and the adjunct to the last Shaykh al-Islām of the Ottoman Empire, Muḥammad Zāhid al-Kawtharī (d. 1952). The debate is centred on Shākir’s argument that triple divorce (three pronouncements of the divorce oath in one utterance, deemed irrevocable according to the Ḥanafī school) should be treated as a single revocable divorce, a position that the Ḥanafī school rejects. The Egyptian divorce law was changed on 10 March 1929 to embrace the revised position, supported by the government, that a triple divorce counts as a single divorce, thereby making it revocable. Shākir argued that the official adherence of the sharīʿa courts to the preponderant opinions (al-rājiḥ) of the Ḥanafī school was one of the key obstacles to meaningful legal reform in this case. Despite his declared following of the Ḥanafī school, Shākir dismissed Ḥanafī legal norms and authorities, and advocated an urgent break with the control of the Ḥanafī legal school on the process of judicial reasoning in the Egyptian sharīʿa courts. To further demonstrate this dynamic, I take up a close reading of a court decision on whether custody payments (ujrat al-ḥaḍāna) include housing support (sakan), or if the latter is a separate calculated expense. Shākir not only ruled in opposition to the Ḥanafī preponderant position but also rejected the late Ḥanafī authority Muḥammad Amīn ʿĀbidīn’s (Ibn ʿĀbidīn, d. 1836) effort to harmonize the school’s position on this matter. I propose that Shākir was an iconoclastic Ḥanafī.
Spatial Representativeness Analysis for Snow Depth Measurements of Meteorological Stations in Northeast China
Authors: Wang Yuanyuan , Zheng Zhaojun 
Published: March 2020

AbstractTriple collocation (TC) is a popular technique for determining the data quality of three products that estimate the same geophysical variable using mutually independent methods. When TC is applied to a triplet of one point-scale in situ and two coarse-scale datasets that have the similar spatial resolution, the TC-derived performance metric for the point-scale dataset can be used to assess its spatial representativeness. In this study, the spatial representativeness of in situ snow depth measurements from the meteorological stations in northeast China was assessed using an unbiased correlation metric estimated with TC. Stations are considered representative if ; that is, in situ measurements explain no less than 50% of the variations in the “ground truth” of the snow depth averaged at the coarse scale (0.25°). The results confirmed that TC can be used to reliably exploit existing sparse snow depth networks. The main findings are as follows. 1) Among all the 98 stations in the study region, 86 stations have valid values, of which 57 stations are representative for the entire snow season (October–December, January–April). 2) Seasonal variations in are large: 63 stations are representative during the snow accumulation period (December–February), whereas only 25 stations are representative during the snow ablation period (October–November, March–April). 3) The is positively correlated with mean snow depth, which largely determines the global decreasing trend in from north to south. After removing this trend, residuals in can be explained by heterogeneity features concerning elevation and conditional probability of snow presence near the stations.
The Optimal Multimodel Ensemble of Bias-Corrected CMIP5 Climate Models over China
Authors: Yang Xiaoli , Yu Xiaohan , Wang Yuqian , He Xiaogang , Pan Ming , Zhang Mengru , Liu Yi , Ren Liliang , Sheffield Justin 
Published: March 2020

AbstractA multimodel ensemble of general circulation models (GCM) is a popular approach to assess hydrological impacts of climate change at local, regional, and global scales. The traditional multimodel ensemble approach has not considered different uncertainties across GCMs, which can be evaluated from the comparisons of simulations against observations. This study developed a comprehensive index to generate an optimal ensemble for two main climate fields (precipitation and temperature) for the studies of hydrological impacts of climate change over China. The index is established on the skill score of each bias-corrected model and different multimodel combinations using the outputs from phase 5 of the Coupled Model Intercomparison Project (CMIP5). Results show that the optimal ensemble of the nine selected models accurately captures the characteristics of spatial–temporal variabilities of precipitation and temperature over China. We discussed the uncertainty of subset ensembles of ranking models and optimal ensemble based on historical performance. We found that the optimal subset ensemble of nine models has relative smaller uncertainties compared with other subsets. Our proposed framework to postprocess the multimodel ensemble data has a wide range of applications for climate change assessment and impact studies.