bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Mapping the teaching of honeybee veterinary medicine in the European Union and European Free Trade Area
Authors: Iatridou Despoina , Pohl Laura , Tlak Gajger Ivana , De Briyne Nancy , Bravo Ana , Saunders Jimmy 
Published: November 2019

BackgroundHoney bee (Apis mellifera) is a very important species for human beings, animals, environmental biodiversity, crop production and economic sustainability in Europe and worldwide. This study investigates whether future veterinarians are trained to deal with the particular needs of the only traditional food‐producing insect in Europe.MethodsThis study analyses data collected from 77 European veterinary education establishments in EU and the European Free Trade Area.ResultsThe results show that 75 per cent of those establishments (58 out of 77) teach honeybee veterinary medicine. There is a clear geographical differentiation. In north‐western countries only about half of the establishments include honeybee health, production and product inspection in their undergraduate curricula, while in eastern, central and southern countries, which are also important beekeeping countries, the great majority of the establishments incorporate honeybee veterinary medicine in their undergraduate curriculum. Eighty‐six per cent of all the establishments teaching honeybee veterinary medicine (50 of the 58) incorporate it in their core curriculum either as separate subject or as part of other subjects. Twenty‐five per cent of all the establishments (19 out of 77) organise postgraduate training courses in this field.ConclusionsVeterinarians have an important role in ensuring the health, sustainability and productivity of managed honeybee colonies as they do for other animal species. It seems however that teaching of honeybee veterinary medicine receives less attention in undergraduate veterinary curricula in EU compared with other fields of veterinary medicine. Seeing the increasing importance of honey bees for crop protection, environmental protection and economic sustainability, it would be beneficial to further strengthen the education of honeybee veterinary medicine in the future. Establishments should encourage and prepare veterinarians for practising science‐based veterinary medicine in honey bees by incorporating such teaching in undergraduate curricula and by providing postgraduate opportunities to qualified veterinarians wishing to enhance their basic skills in this field.
Dielectric and electrical properties of near-surface layers of TlInS2 crystals under the proton irradiation
Authors: Samadov S. F. , Samedov O. A. , Alekperov O. Z. , Kulik M. , Najafov A. I. , Mehdiyev N. M. , Huseynov E. M. 
Published: November 2019

In this work, the dielectric and electrical properties of TlInS2 crystal have been studied in the temperature range of 300–550 K before and after being implanted with H[Formula: see text] ion. The dielectric parameters such as the real and imaginary parts of permittivity, impedance and dielectric loss have been investigated in this temperature range. The role of free ions in the relaxation process when f [Formula: see text] 10 kHz on the basis of the study of dielectric parameters in the frequency range of 25–106 Hz has been determined. It has been observed that the interdependencies of the real and imaginary parts of dielectric permittivity go beyond the standard.
Functional Results after Intramuscular Ulnar Nerve Anterior Transposition for Young Adults Patients
Authors: Wang Teng-Hui , Shih Jui-Tien 
Published: November 2019

Background: This study investigated the functional outcomes of intramuscular ulnar nerve transposition (IMUNT) in young adults with cubital tunnel syndrome (CuTS). Methods: This retrospective study enrolled 37 military soldiers on active duty diagnosed with and treated for CuTS to determine the compression sites, complication rate, and postoperative results. Patient outcomes were analyzed using the Disability of the Arm, Shoulder, and Hand (DASH) questionnaire and the Bishop–Kleinman rating scales. Results: Patient outcomes were analyzed after a mean follow-up duration of 26.1 (22–29) months for 37 extremities. DASH scores improved from 38.7 (range, 13–63 points) preoperatively to 5.8 (range, 0–18 points) postoperatively. Patient improvement was statistically significant (p < 0.05). Based on the 12-point Bishop–Kleinman rating system, 30 (82.1%) patients were graded as excellent; five (13.5%) as good, and two (5.4%) as failed outcomes. Statistically significant improvements in both key pinch and grip strength were noted. Complications included one case of transient neuroparaxias of the medial antebrachial cutaneous nerve and one case of hematoma formation. Conclusions: We consider intramuscular ulnar nerve transposition to be a satisfactory procedure for CuTS. The procedure enhances upper limb function, thus allowing the patients to resume their physically demanding work with minimal complications.
Distal Radius Fracture Fixation Devices and Their Radiographs
Authors: Boydstun Seth , Nash Lisa , Rayan Ghazi M. 
Published: November 2019

Background: Distal radius fractures are among the most common fractures encountered in orthopedic practices. If treated operatively, most implants are retained after the fracture heals unless there is hardware failure, limitation of wrist motion, pain, infection, tendon rupture, or tenosynovitis. Complications have been reported during hardware removal, including not knowing the exact implant prior to its removal. If a patient presents for plate removal to a surgeon who did not perform the initial fracture fixation, having a preoperative visual aid can help the treating surgeon choose the right instruments for their removal. Methods: To identify many of the available distal radius fixation devices, we searched the Internet and contacted local industry representatives. We also approached industry personnel at the commercial exhibit of a national hand society meeting to provide us with implants they manufacture. The implants were placed on the volar and dorsal aspects of sawbone models of the distal radius and in one case the radial styloid, using the screws, screwdrivers and accessories in the standard implant set and then posteroanterior and lateral x-rays of the implants were obtained. We created an atlas and a list of the screwdriver(s) used for each. Results: We obtained radiographs and photographs for 28 implants that were manufactured by 14 different companies. Two companies sent us radiographs and photographs placed on either a sawbone or cadaveric model. We found that 7 of the implants were outliers and could be identified easily on the x-rays, whereas 21 implants had similar design of shaft and distal components. Conclusions: To aid the orthopedic surgeon in their removal, we compiled a comprehensive list of most distal radius fixation devices on the market including plates and their corresponding screws and screwdrivers. The goal was to help the surgeon when removing the plate to identify the implant on radiographs.
Ulnar Stump Stabilization Using the Flexor Carpi Ulnaris Tendon for the Rheumatoid Wrist
Authors: Abe Asami , IshikawaKim Hajime 
Published: November 2019

Background: The objective of this retrospective study was to evaluate the outcomes of ulnar stump stabilization after ulna head resection using the FCU tendon by investigating the rate of postoperative extensor tendon rupture and click on forearm rotation.Methods: Wrist synovectomy (distal radioulnar joint (DRUJ), radiocarpal and midcarpal joints) and ulnar head resection combined with ulnar stump stabilizing procedure were performed in 58 wrists of 53 patients with RA in our hospital. Before operation, the dorsal subluxation ratio (DSR) of the ulnar head was measured with a multi-slice computed tomography (CT) images. The stabilization of ulnar stump after head resection was performed by the value of the DSR or the instability before the operation.Results: There was neither extensor tendon rupture nor click on forearm rotation in all the patients. Smooth forearm rotation was achieved by ulnar head resection and stabilizing procedure for the ulnar stump. The active range of forearm supination and pronation increased significantly from 68° ± 23° (mean ± SD) to 80° ± 10°, and from 69° ± 17° to 74° ± 13°. The grip power increased from 117 ± 62 mmHg to 185 ± 55 mmHg. In the assessment using 3DCT, the preoperative DSR of 54% improved to 8% on the whole (n = 58). In the wrists with extensor tendon rupture (n = 36), the preoperative DSR of 58% improved to 12%. In the wrists without tendon rupture (n = 22), the preoperative DSR of 46% improved to 2%.Conclusions: The operative technique of ulnar stump stabilization using the FCU tendon was one of the suitable procedure to prevent complications after ulnar head resection.
Adaptation to slope in locomotor-trained spinal cats with intact and self-reinnervated lateral gastrocnemius and soleus muscles
Authors: Higgin Dwight , Krupka Alexander , Maghsoudi Omid Haji , Klishko Alexander N. , Nichols T. Richard , Lyle Mark A. , Prilutsky Boris I. , Lemay Michel A. 
Published: November 2019

Sensorimotor training providing motion-dependent somatosensory feedback to spinal locomotor networks restores treadmill weight-bearing stepping on flat surfaces in spinal cats. In this study, we examined if locomotor ability on flat surfaces transfers to sloped surfaces and the contribution of length-dependent sensory feedback from lateral gastrocnemius (LG) and soleus (Sol) to locomotor recovery after spinal transection and locomotor training. We compared kinematics and muscle activity at different slopes (±10° and ±25°) in spinalized cats ( n = 8) trained to walk on a flat treadmill. Half of those animals had their right hindlimb LG/Sol nerve cut and reattached before spinal transection and locomotor training, a procedure called muscle self-reinnervation that leads to elimination of autogenic monosynaptic length feedback in spinally intact animals. All spinal animals trained on a flat surface were able to walk on slopes with minimal differences in walking kinematics and muscle activity between animals with/without LG/Sol self-reinnervation. We found minimal changes in kinematics and muscle activity at lower slopes (±10°), indicating that walking patterns obtained on flat surfaces are robust enough to accommodate low slopes. Contrary to results in spinal intact animals, force responses to muscle stretch largely returned in both SELF-REINNERVATED muscles for the trained spinalized animals. Overall, our results indicate that the locomotor patterns acquired with training on a level surface transfer to walking on low slopes and that spinalization may allow the recovery of autogenic monosynaptic length feedback following muscle self-reinnervation. NEW & NOTEWORTHY Spinal locomotor networks locomotor trained on a flat surface can adapt the locomotor output to slope walking, up to ±25° of slope, even with total absence of supraspinal CONTROL. Autogenic length feedback (stretch reflex) shows signs of recovery in spinalized animals, contrary to results in spinally intact animals.
Effects of Atorvastatin on Transient Sodium Currents in Rat Normal, Simulated Ischemia, and Reperfusion Ventricular Myocytes
Authors: Nie Jing , Wang Gang , Zhao Guoyan , Du Xin , Zhang Liang , Yang Qing 
Published: November 2019

<b><i>Objectives:</i></b> (1) To detect the whether the effects of simulated ischemia on I<sub>Na</sub> of rat left ventricular myocytes in a time-dependent manner and the effects of atorvastatin on ischemia I<sub>Na</sub>; (2) To investigate the effects of atorvastatin on I<sub>Na</sub> of rat-simulated ischemia/reperfusion (I/R) ventricular cells. <b><i>Materials and Methods:</i></b> Ventricular cells were enzymatically isolated by Langendorff perfusion system. Whole-cell patch clamp was applied to detect I<sub>Na</sub> level. Some elements of extracellular fluid were hanged to simulate the status of normal, I and R condition. Then the effects of atorvastatin on I<sub>Na</sub> were observed. <b><i>Results:</i></b> (1) During simulated reperfusion, I<sub>Na</sub> decreased and atorvastatin further suppressed the reduction degree. (2) At test potential –40 mV, no difference was detected among peak I<sub>Na</sub> amplitude of ischemia for 20 min, reperfusion phase 3/5/7/9 min in continuous ischemia (I) group (<i>p</i> = 0.275). In I/R group, peak I<sub>Na</sub> amplitude continuously decreased at 3 min (<i>p</i> = 0.005) and 9 min (<i>p</i> = 0.041). In atorvastatin intervention + I/R (Statin + I/R) group, peak I<sub>Na</sub> amplitude at reperfusion 3 min decreased compared with ischemia phase (<i>p</i> = 0.000), while no significant difference was detected between 3 and 9 min (<i>p</i> = 0.858). The differences were significant at the same time point between groups. At reperfusion 3/5/7/9 min, peak I<sub>Na</sub> of the I/R group was lower than the ischemia group (all <i>p</i> = 0.000), same as the Statin + I/R group (<i>p</i> = 0.000, <i>p</i> = 0.003, <i>p</i> = 0.006, and <i>p</i> = 0.001). Peak I<sub>Na</sub> of the Statin + I/R group was higher than the I/R group at the same time point (<i>p</i> = 0.011, <i>p</i> = 0.033, <i>p</i> = 0.003, <i>p</i> = 0.003). There was no change in the I group during reperfusion phase (<i>p</i> &#x3e; 0.05). In I/R group, V<sub>1/2</sub> (mV) shifted from –58.87 ± 3.36 to –54.33 ± 2.40, k (mV) shifted from 1.25 ± 0.59 to 1.91 ± 0.84 (<i>p</i> &#x3c; 0.05). In the Statin + I/R group, V<sub>1/2</sub> (mV) increased from –57.80 ± 2.97 to –52.76 ± 3.14 (<i>p</i> &#x3c; 0.01), no change was observed in k (<i>p</i> &#x3e; 0.05). <b><i>Conclusions:</i></b> (1) In the status of reperfusion, I<sub>Na</sub> decreased more than that in the status of ischemia. (2) Atorvastatin protected the cells from reduction of I<sub>Na</sub> during long-time simulated (&#x3e;15 min) I/R. (3) Overall, atorvastatin affected I<sub>Na</sub> of the normal, simulated ischemic/reperfusion cell in rat left ventricle by blocking sodium channel ­directly.
Clinical Characteristics and Antifungal Susceptibility of <b><i>Candida nivariensis</i></b> from Vulvovaginal Candidiasis
Authors: Shi Yu , Zhu Yuxia , Fan Shangrong , Vitagliano Amerigo , Liu Xiaoping , Liao Yating , Liang Yiheng , Vitale Salvatore Giovanni 
Published: November 2019

<b><i>Objectives:</i></b> The aim of this work is to evaluate the susceptibility profile of the isolates against antifungal drugs and the level of virulent genes and resistant genes mRNA expression of <i>Candida nivariensis</i>. <b><i>Methods:</i></b> We analyzed a collection of 9 <i>C. nivariensis</i> isolates from clinical isolates of <i>Candida glabrata</i> complex isolated from patients with vulvovaginal candidiasis (VVC). Antifungal susceptibilities of the isolates were assayed by using the broth microdilution method. The level of virulent genes and resistant genes mRNA expression was determined by using real-time PCR. <b><i>Results:</i></b> At day 7–14 and day 30–35 follow-up, mycological cure of VVC caused by <i>C. nivariensis</i> was 5 in 9 and 4 in 9 cases. The minimum inhibitory concentration geometric means of caspofungin, fluconazole, itraconazole, and amphotericin B in <i>C. nivariensis</i> isolates were higher than those in <i>Candida albicans</i> ATCC90028 (0.340, 1.852, 0.367, and 1.587 vs. 0.124, 0.140, 0.030, and 0.891 µg/mL; <i>p</i> &#x3c; 0.05). The level of resistant genes ERG11, CDR1, and CDR2 and virulent genes YPS1, AWP3, and EPA1 mRNA expression was higher in <i>C. nivariensis</i> isolates than that of <i>C. glabrata</i> (2.58 ± 0.78, 9.31 ± 5.19, 11.10 ± 0.76, 13.57 ± 0.54, 11.96 ± 2.93, and 14.40 ± 0.61 vs. 1.05 ± 1.19, 2.22 ± 0.27, 0.85 ± 0.48, 0.30 ± 0.37, 1.90 ± 0.43, and 2.40 ± 0.65). <b><i>Conclusion:</i></b> We conclude that patients infected with <i>C. nivariensis</i> were symptomatic and with a low mycological cure rate when treated with commonly used antifungal agents. Compared with <i>C. albicans</i>, <i>C. nivariensis</i> is more antifungal resistant and virulent.
Порівняльна оцінка якості життя пацієнтів оперованих методом лапароскопічної апендектомії та із застосуванням системи комп’ютерної автоматизованої діагностики та гармонійного скальпеля
Authors: Bayazitov D. M. 
Published: November 2019

Мета роботи: порівняння якості життя (ЯЖ) пацієнтів, яким було виконано лапароскопічну апендектомію за традиційним методом та апендектомію із застосуванням комп’ютерної автоматизованої діагностики (КАД) та гармонійного ультразвукового скальпеля.
Матеріали і методи. Спостереження виконано за 95 пацієнтами після виконання традиційної лапароскопічної (ТЛ) апендектомії та 73 пацієнтами, яким застосовували КАД та гармонійний скальпель. Оцінку ЯЖ проводили за допомогою опитувальника MOS-SF-36 в термін місяць з моменту апендектомії.
Результати досліджень та їх обговорення. Загальне число відмінних та добрих результатів в групі із ТЛ склало 69,5 % (66 із 95 пацієнтів), тоді як аналогічний показник в групі пацієнтів, яким застосовували КАД та УЗ-скальпель, склало 89,0 % – 65 із 73 пацієнтів (Р<0,01). У пацієнтів з добрим результатом лікування, яким застосовували КАД та гармонійний скальпель, спостерігалось зростання досліджуваних показників ЯЖ за всіма шкалами опитувальника MOS-SF-36, тоді як у пацієнтів із добрим результатом після ТЛ за шкалами фізичного та психологічного функціонування покращення не спостерігалось. У пацієнтів із задовільним результатом лікування, яким застосовували КАД та гармонійний скальпель, покращення відбувалось за пʼятьма із восьми шкал (за винятком рольового фізичного функціонування, загального та психологічного здоровя), а при ТЛ – тільки за шкалами болю та життєдіяльності.
Хірургічне лікування діастазу прямих м’язів живота та гриж на його тлі
Authors: Podpryatov S. E. , Belousov I. O. , Podpriatov S. S. , Ivaha V. V. , Korchak V. P. 
Published: November 2019

Мета роботи: оцінити ефективність різних способів хірургічного лікування діастазу прямих м’язів живота (ПМЖ) із позицій досягнення мети оперативного втручання та прийнятності для пацієнта.
Матеріали і методи. Хірургічне втручання виконано 92 пацієнтам, з яких 49 – чоловіки та 43 – жінки віком від 40 до 72 років. Індекс маси тіла пацієнтів становив від 27,2 до 48,6 кг/см2.
У 47 пацієнтів на тлі діастазу ПМЖ була післяопераційна грижа живота, у 45 – первинна. Грижа M1 – у 1 пацієнта, M2 – у 11, M3 – у 42, М4 – у 8, M2+M3+M4 – у 30, W1 – у 3, W2 – у 48, W3 – у 41.
Результати досліджень та їх обговорення. У 5 пацієнтів усунення грижі і діастазу ПМЖ та закриття грижових воріт виконали за способом Ramirez O. M. et al., 1990, доповненим розташуванням поліпропіленової сітки позаду ПМЖ. Хоча мету операції було досягнуто у всіх спостереженнях, однак у післяопераційному періоді ПМЖ повністю, а бокові м’язи черевної стінки майже повністю втратили здатність до скорочення, що суттєво обмежило рухи тулуба пацієнтів.
У 76 пацієнтів зміцнювали передній листок апоневрозу за допомогою розміщення сітки on lay і за її допомогою зближували ПМЖ. Мобілізацію здійснювали за допомогою технології електрозварювання живих тканин із використанням апаратів ЕК 300-М1 і Патонмед ЕКВЗ 300. В усіх спостереженнях ширина діастазу в епігастрії відображала відстань між точками фіксації внутрішніх країв ПМЖ до реберної дуги. При ширині грижових воріт більше 10 см було неможливе зведення внутрішніх країв ПМЖ. У 3 пацієнтів виникла серома, що зумовило висічення сітки. В 11 пацієнтів успішно виконано фіксацію сітки до відсепарованих задніх листків апоневрозу ПМЖ із подальшим їх зшиванням. Виникнення діастазу ПМЖ є наслідком широкого розходження місць фіксації ПМЖ до реберної дуги, яке ми спостерігали у всіх пацієнтів, ймовірність їх змикання відсутня через розходження при кожному скороченні м’язів. В разі виникнення грижі на тлі діастазу краї грижових воріт не мають схильності до зближення.
Мобілізація заднього листка апоневрозу ПМЖ і його зміцнення сіткою дозволяє закрити грижовий дефект шириною до 12 см і є високоефективним при лікуванні грижі на тлі діастазу ПМЖ.
Застосування комбінації ендотрахеального наркозу та епідуральної анестезії з продовженням епідуральної анестезії впродовж 4 – 7 днів після операції забезпечує безбольовий перебіг післяопераційного періоду.
Реконструктивно-пластичні операції після поранень шиї
Authors: Sizy M. Yu. , Makarov V. V. , Shevchenko O. M. , Lykhman V. M. 
Published: November 2019

Мета роботи: підвищити ефективність хірургічного лікування постраждалих після поранень шиї шляхом застосування реконструктивно-пластичних операцій.
Матеріали і методи. Проаналізовано результати реконструктивно-пластичних операцій у пацієнтів після поранень шиї. Втручання виконували у 82 пацієнтів: як у чоловіків, так і у жінок в одній віковій групі від 41 до 50 років. Проведено пластику місцевими тканинами та мікрохірургічну автотрансплантацію тканин.
Результати досліджень та їх обговорення. Кожен із методів має самостійне значення: пластика місцевими тканинами в різних її варіантах усуває невеликі за площею дефекти з мінімальною втратою в донорській зоні, у свою чергу, метод мікрохірургічної автотрансплантації тканин дозволяє домогтися гарних анатомічних та функціональних результатів при великих і глибоких дефектах м’яких тканин шиї. Оцінка результатів хірургічного лікування пацієнтів показує, що в більшості спостережень вдалося отримати хороший остаточний результат (86,6 %) – у 71 пацієнта із 82. Проте в 11 пацієнтів отримано незадовільний результат, що склало 13,4 % від всіх пацієнтів, яким були застосовані різні методи заміщення м’якотканинних дефектів шиї після поранень.
Пілонідальна хвороба у дітей. Чи усі питання патогенезу вирішені?
Authors: Konoplytsky V. S. , Shavliuk R. V. , Shavliuk V. M. 
Published: November 2019

Мета роботи: визначити можливі анатомічні чинники патогенезу пілонідальної хвороби в дітей.
Матеріали і методи. Проведено аналіз результатів клініко-морфологічних обстежень 37 дітей з діагнозом “пілонідальна хвороба”, пролікованих з 2010 по 2017 рік на базі Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні. Середній вік пацієнтів складав (16,4± 0,4) року; хлопчиків було 26 та 11 дівчаток. Для порівняння морфологічної будови пілонідальної кісти із дорослими пацієнтами використовували 17 зразків видалених раніше тканин, які були на обліку в архіві обласного патанатомічного бюро.
Результати досліджень та їх обговорення. У 75 % препаратів у дорослих спостерігали відсутність епітеліальної вистилки, що є результатом тривалого рецидивного перебігу пілонідальної хвороби. Останнє сприяє швидкій хронізації запального процесу та виникненню гіалінозу судинних стінок у стінці кісти. Також майже в 94 % випадків у дорослих стінки пілонідальної кісти складались із грубоволокнистої сполучної тканини з вираженою лімфогістіоцитарною інфільтрацією, а у просвіті їх визначались деривати шкіри. Схожі морфологічні ознаки були виявлені лише у 30 % дітей, а у порожнині кісти були виявлені волосяні стрижні з ознаками часткового лізису, які були пов’язані із неатрофованими волосяними цибулинами, що чітко не свідчило на користь їх екзогенного трансдермального проникнення. У 41,66 % дітей при гістологічному обстеженні навколо куприкового ходу визначалась незріла мезенхімоподібна тканина. За рахунок щільної фіксації шкіри міжсідничної складки із оточуючими тканинами при рухах виникає її зміщення й розтягнення пор, в яких накопичуються секрети шкіри та її деривати, які ще більше її розтягують й при виникненні запалення сприяють її самовільному розкриттю. Тому пілонідальна хвороба – це поліетіологічне захворювання, однією із причин розвитку якої є підвищена локальна пітливість тіла, що зумовлює ряд додаткових провокаційних факторів утворення гострого абсцесу міжсідничної ділянки, підтримання хронічного запалення та рецидивного перебігу захворювання.