bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ВПЛИВ ПЕПТИДОГЛІКАНУ ЗОЛОТИСТОГО СТАФІЛОКОКА НА СПОНТАННУ СКОРОТЛИВУ АКТИВНІСТЬ МІОМЕТРІЯ ВАГІТНИХ ЩУРІВ
Authors: Nasibian L. S. , Philippov I. B. , Shuba Ya. M. 
Published: December 2020

Пептидоглікан Золотистого стафілокока – структурний елемент бактеріальної клітинної стінки, який вивільнюється протягом життєдіяльності мікроорганізму та розноситься кровотоком по організму. Осідаючи на тропних клітинах він реалізує патогенні та імуногенні властивості. Золотистий стафілокок досить часто висівається із сечостатевої системи жінок. Відомо, що взаємодія пептидоглікану з ендотеліальними та децидуальними клітинами матки під час вагітності ініціює такі ускладнення, як прееклампсія, стимуляція скоротливості активності матки, передчасне переривання вагітності. Однак досі достеменно не вивчені механізми дії пептидоглікану на міометрій.
Мета – визначити, чи впливає пептидоглікан на спонтанну скоротливість міометрія вагітних щурів за умов відсутності ендометрія, вивчити характер спонтанних скорочень міометрія вагітних щурів під дією пептидоглікану та механізми виявлених ефектів.
Матеріал і методи. Досліди проводили на гладеньком’язових смужках міометрія вагітних щурів лінії Вістар. Скоротливість міометрія вивчали методом тензометрії.
Результати. Результати експериментів показали, що, пептидоглікан модулює всі основні параметри спонтанних маткових скорочень за умов відсутності ендометрія. Він збільшував амплітуду та тривалість скорочень у середньому на 18,5 % та 16 %, відповідно. Водночас частота спонтанних скорочень зменшилась у середньому на 10,5 %. Ряд параметрів скорочень міометрія свідчить про збільшення їх інтенсивності під дією пептидоглікану. Крім того, змінювалось співвідношення фаз скорочень міометрія: під дією пептидоглікану спонтанні скорочення міометрія мали відносно коротку, але високоамплітудну фазу скорочення, досить тривалий тонічний компонент та повільне розслаблення. Вказані фази скорочення міометрія на тлі дії пептидоглікану збільшились у середньому на 11,26 %, 69,23 % та 44,34 % відповідно. На тлі блокаторів потенціал керованих кальцієвих каналів L-типу та ІП3-рецепторів пептидоглікан не стимулював скорочення міометрія.
Висновки. Пептидоглікан має стимулювальну дію на спонтанну скоротливість міометрія шляхом впливу безпосередньо на міометрій. Модулювальний вплив пептидоглікану на скоротливість міометрія вагітних щурів пов’язаний зі збільшенням внутрішньоклітинного рівня кальцію в гладеньких міоцитах матки, що досягається завдяки посиленню трансмембранного входу кальцію та вивільненню із саркоплазматичного ретикулуму.
Збільшення ширини кератинізованих ясен та товщини м’яких тканин у периімплантатній ділянці: аналітичне опрацювання даних та результатів систематичних оглядів
Authors: Boychuk M. M. , Goncharuk-Khomyn M. Yu. , Cavalcanti A. L. , Lerner H. 
Published: December 2020

Резюме. Відмінність в особливостях будови м’яких тканин навколо дентальних імплантатів, порівняно зі структурою пародонта власних зубів, що визначається, зокрема паралельною орієнтованістю волокон відноcно поверхні трансмукозного абатмента та іншими характеристиками, певною мірою знижує захисний потенціал периімплантатного м’якотканинного бар’єра, що в специфічних клінічних умовах при відповідних показаннях обґрунтовує доцільність проведення різних типів аугментаційних втручань.
Мета дослідження – проаналізувати дані систематичних оглядів та асоційованих досліджень, в яких висвітлено результати збільшення ширини кератинізованих ясен та товщини м’яких тканин у периімплантатній ділянці при використанні відповідних методів втручання та підходи до цільового вибору останніх.
Матеріали і методи. Відповідно до поставленої мети дослідження в пошуковій базі Google Scholar та електронній базі даних PubMed здійснювався пошук наукових публікацій за ключовими словами («keratinized gingiva», «keratinized mucosa», «width», «soft tissue», «thickness», «peri-implant», «systematic review», «treatment method») та Mesh-термінами відповідно (алгоритм пошуку: implant[All Fields] AND keratinized[All Fields] AND («systematic review»[Publication Type] OR «systematic reviews as topic»[MeSH Terms] OR «systematic review»[All Fields]) AND («therapy»[Subheading] OR «therapy»[All Fields] OR «treatment»[All Fields] OR «therapeutics»[MeSH Terms] OR «therapeutics»[All Fields])).
Результати досліджень та їх обговорення. Проведений аналіз систематичних оглядів підтвердив, що успішність проведеної м’якотканинної аугментації дійсно залежить від особливостей маніпуляції та специфіки застосовуваних матеріалів. У ході планування проведення процедури м’якотканинної аугментації з метою збільшення ширини кератинізованих ясен та товщини м’яких тканин в периімплантатній ділянці доцільно враховувати клінічні рекомендації консенсусного рішення Osteology Foundation від 2018 р. та алгоритм диференційованого вибору методу втручання за Bassetti.
Висновки. Після опрацювання даних систематичних оглядів та асоційованих досліджень, в яких було наведено результати збільшення ширини кератинізованих ясен та товщини м’яких тканин після застосування різних підходів до м’якотканинної аугментації у периімплантатній ділянці, й встановлено, що реалізація технік апікально та коронально зміщених клаптів відповідно до комбінації із аутогенними сполучнотканинними трансплантатами або вільними ясенними графтами характеризується найвищим рівнем довгострокової прогнозованості результатів. Отримані в ході аналізу дані є недостатніми для статистичного обґрунтування вищої ефективності одного з методів, порівняно з іншими, що також обґрунтовано гетерогенністю дизайнів проаналізованих досліджень та використанням різних видів критеріїв оцінки приросту ширини кератинізованих ясен та товщини м’яких тканин.
Динаміка активності фосфатаз у сироватці крові та гомогенаті тканин пародонта при експериментальному гінгівіті
Authors: Drevnitskaya R. A. , Gevkalyuk N. A. , Avdeev O. V. 
Published: December 2020

Резюме. Унаслідок значного поширення запальних захворювань тканин пародонта актуальним питанням у стоматології залишається покращення результатів їх лікування та профілактики. Для розкриття ще не вивчених на сьогодні ланок патогенезу та проведення найефективнішого лікування оптимальним є дослідження перебігу біохімічних процесів при експериментальному гінгівіті та за його корекції.
Мета дослідження – оцінити активність фосфатаз у сироватці крові та гомогенаті ясен при експериментальному гінгівіті й за його корекції у статевозрілих щурів.
Матеріали і методи. Досліди проведено на 100 білих нелінійних щурах-самцях віком 5–6 місяців: 10 інтактних щурів; 30 тварин з експериментальним гінгівітом без змін реактивності організму, 30 щурів з експериментальним гінгівітом на тлі гіпоергії організму, 30 тварин з експериментальним гінгівітом на тлі гіперергії організму, яким проводили лікування протизапальним гелем із неовітином. Забій тварин і забір крові та м’яких тканин пародонта під тіопенталовим наркозом проводили через 7 діб після початку експерименту в групі зі змодельованим гінгівітом, у групах без і з корекцією – через 14 діб.
Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що зміни активності лужної фосфотази (ЛФ) у гомогенаті за корекції гінгівіту були наступними: зростання активності ЛФ спостерігали у нормо- і гіпоергічних щурів у 1,2 раза (р<0,05) і на 5,2 % (р>0,05) відповідно, у гіперергічній групі відбувалось зменшення активності ЛФ у 1,45 раза (р<0,05) порівняно з відповідними показниками щурів без корекції. Корекція протизапальним гелем із неовітином зменшувала активність кислої фосфотази (КФ) у гомогенаті ясен у всіх групах тварин: у 1,5; 1,2 і 1,7 раза в нормо-, гіпо- і гіперергічній групах відповідно, порівняно з показником відповідної групи тварин без лікування.
Висновки. Зміни активності фосфатаз свідчили про адаптаційну реакцію організму та ясен, зокрема про розвиток запального процесу в пародонті. Застосування протизапального гелю з неовітином у білих щурів при експериментальному гінгівіті мало більш виражений коригуючий вплив на цілий організм дослідних тварин.
First-in-Human Study to Assess the Safety and Feasibility of the Bashir Endovascular Catheter for the Treatment of Acute Intermediate-Risk Pulmonary Embolism
Authors: Sista Akhilesh K. , Bhatheja Rohit , Rali Parth , Natarajan Kannan , Green Philip , Piazza Gregory , Comerota Anthony J. , Parikh Sahil A. , Lakhter Vladimir , Bashir Riyaz , Rosenfield Kenneth 
Published: December 2020

Background:
The Bashir Endovascular Catheter (BEC) is a novel pharmaco-mechanical device designed to enhance thrombolysis by increasing the exposure of thrombus to endogenous and exogenous thrombolytics. The aim of this prospective, multicenter, single-arm study was to evaluate the feasibility and initial safety of the BEC in patients with acute intermediate-risk pulmonary embolism (PE).

Methods:
Patients with symptomatic PE and right ventricular to left ventricular diameter ratio ≥0.9 as documented by computer tomography angiography were eligible for enrollment. The primary safety end points were device related death or adverse events, and major bleeding within 72 hours after BEC directed therapy.

Results:

Nine patients were enrolled across 4 US sites. The total dose of r-tPA (recombinant tissue-type plasminogen activator) was 14 mgs in bilateral PE and 12 mgs in unilateral PE over 8 hours delivered via the expanded BEC. At 30-day follow-up, there were no deaths or device-related adverse events. At 48 hours post-BEC therapy, the right ventricular to left ventricular diameter ratio decreased from 1.52±0.26 to 0.97±0.06 (
P
=0.0009 [95% CI, 0.33–0.82]; 37.0% reduction). Thrombus burden as measured by the Modified Miller Index decreased from 25.4±5.3 to 16.0±4.0 (
P
=0.0005; [95% CI, 5.5–13.4]; 37.1% reduction).

Conclusions:
In this early feasibility study of the BEC for intermediate-risk PE, there were no deaths or device-related adverse events and a significant reduction in right ventricular to left ventricular diameter ratio and thrombus burden.

Registration:

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
. Unique identifier: NCT03927508.
L’apport du Fonds François Abou Salem à la connaissance des débuts de la pratique théâtrale palestinienne dans les années 1970
Authors: Nakhlé-Cerruti Najla 
Published: December 2020

Résumé
Cet article propose d’étudier la période de l’émergence de l’activité théâtrale en Palestine à partir du fonds d’archives François Abou Salem car il apporte un éclairage particulier sur plusieurs processus en cours à ce moment : processus historique de l’émergence de la pratique et sa pérennisation, processus de création théâtrale et professionnalisation du mouvement.
Le fonds François Abou Salem se trouve au Théâtre National Palestinien/El-Hakawati à Jérusalem. Il a été constitué par François Gaspar, dit Abou Salem (1951-2011), homme de théâtre français établi à Jérusalem. Tout au long de sa carrière artistique, du début des années 1970 à sa mort en 2011, il a conservé ses propres archives. De la même manière que les archives du spectacle vivant, ce fonds s’est construit sur un paradoxe entre la dimension éphémère de la pratique qui s’oppose au caractère permanent et définitif de l’archive. Le fonds regroupe des matériaux de nature et de périodes différentes depuis l’émergence du mouvement théâtral palestinien, à la fondation de la première troupe de théâtre professionnelle (1977), puis à celle du premier théâtre palestinien en tant que lieu (1984), aux premières tournées à l’étranger (années 1980), et enfin à l’installation de la pratique théâtrale dans le paysage culturel, à Jérusalem et dans les Territoires palestiniens.
Is the Testament of Qahat Part of the Visions of Amram? Material and Literary Considerations of 4Q542 and 4Q547
Authors: Machiela Daniel 
Published: December 2020

Abstract
The contents of 4Q542 and 4Q547 have been treated in previous scholarship as representing two, independent Jewish literary compositions dating to the Hellenistic period, the Testament of Qahat and the Visions of Amram. However, paleographic, scribal, and other manuscript features strongly suggest that 4Q542 and 4Q547 are, in fact, parts of one and the same scroll. Consequently, in this article I reconsider the relationship of the contents of 4Q542/547. It may be that two independent works were copied on the same scroll, as we find elsewhere among the Qumran manuscripts (e.g., 4Q203–204). Another possibility is that what scholars have considered to be an independent composition in the Testament of Qahat is actually a sub-section of the Visions of Amram. The latter option gains strong support from a contextual assessment of other Aramaic writings found among the Dead Sea Scrolls, especially the Isaac section of the Aramaic Levi Document.
Harmonizing Binaries: Hypatia’s Synesius
Authors: Markus Donka 
Published: December 2020

Abstract
Hypatia and Synesius lived in a highly divisive time with religious extremism on the rise and the meaning and role of Classical cultural fixtures like paideia, philosophia and manteia being questioned and redefined. I examine Synesius’ Letters, Dion, and De Insomniis to tease out the universalizing and harmonizing tendencies between pagan and Christian, theoria and paideia, philosophia and manteia that Synesius’ writings, life and career embody. I look at Synesius’ synthesis of Iamblichean and Plotinian tendencies, a binary found in modern scholarship, to show that theurgy was likely part of Hypatia’s teaching within a well-rounded curriculum that included classical paideia and philosophical theoria. Synesius advocates for the importance of paideia, including rhetoric and philosophia as aids in the step-by-step approach to the spiritual ascent, while also acknowledging the value and universal accessibility of theoria reached by desert monks and the dream-divination (oneiromanteia) that everyone can experience in sleep. Paideia makes the fall from the heights of theoria more pleasant, while philosophia (which in Synesius’ mind included theurgy) is essential for purifying the pneuma and making it receptive to divinely inspired dreams. I propose that it was in Hypatia’s school that Synesius internalized a quote (from a lost work of Aristotle) that reconciles the two approaches (curated and amateur) to the ascent. While society at large was obsessed with ever widening opposites and binaries, Hypatia’s Synesius both overtly and covertly emphasized harmonization and unity that are at the heart of philosophia.
Adverse Childhood Experiences and Physical and Mental Health of Adults: Assessing the Mediating Role of Cumulative Life Course Poverty
Authors: Huang Ying , Liu Han , Masum Muntasir 
Published: December 2020

Objectives: Research has linked adverse childhood experiences (ACEs) to a host of negative health outcomes in adulthood. However, most existing studies focused on traumatic ACEs and used samples collected from a specific geographic unit (e.g., region, city, or state). This study examines the association between non-traumatic ACEs and health outcomes (i.e., self-rated health and psychological well-being) in adulthood, and assesses the extent to which the cumulative life course poverty accounts for these associations between ACEs and health. Data Source: Public and de-identified data from Panel Study of Income Dynamics (PSID) (1968-2013) and its Childhood Retrospective Circumstances Study (CRCS) (2014) ( N = 7,126) were used. Episode and severity of childhood adversities of respondents were determined by using comprehensive retrospective circumstance measures. Methods: Multivariate regression models were used to analyze the associations between ACEs and adult health. Mediation analysis was employed to assess the extent to which the associations were explained by cumulative life course poverty. Data analysis was carried out in 2019 using STATA 15. Results: We found that episode and severity of ACEs were associated with increased risk of poor health and psychological distress. Compared to individuals with no ACEs, one unit increase in the ACE index is associated with 8 and 18 percent increase in the risk of poor health and psychological distress, respectively. A small proportion (4%) of the impact of early adversities on health is attributable to the proportion of adult lifetime spent in poverty. Conclusions: Non-traumatic ACEs are associated with increased risk for poor health and psychological distress. Life course cumulative experience in poverty accounts for a small portion of the associations. Providing support to prevent ACEs may have long-term health benefits.
The impact of high-risk and chronic opioid use among commercially insured endometriosis patients on health care resource utilization and costs in the United States
Authors: Estes Stephanie J , Soliman Ahmed M , Zivkovic Marko , Chopra Divyan , Zhu Xuelian 
Published: December 2020

Objectives: Evaluate all-cause and endometriosis-related health care resource utilization and costs among newly diagnosed endometriosis patients with high-risk versus low-risk opioid use or patients with chronic versus non-chronic opioid use. Methods: A retrospective analysis of IBM MarketScan® Commercial Claims data from 2009 to 2018 was performed for females aged 18 to 49 with newly diagnosed endometriosis (International Classification of Diseases, Ninth Edition code: 617.xx; International Classification of Diseases, Tenth Edition code: N80.xx). Two sub-cohorts were identified: high-risk (⩾1 day with ⩾90 morphine milligram equivalents per day or ⩾1-day concomitant benzodiazepine use) or chronic opioid utilization (⩾90-day supply prescribed or ⩾10 opioid prescriptions). High-risk or chronic utilization was evaluated during the 12-month assessment period after the index date. Index date was the first opioid prescription within 12 months following endometriosis diagnosis. All outcomes were assessed over 12-month post-assessment period while adjusting for demographic and clinical characteristics. Results: Out of 61,019 patients identified, 18,239 had high-risk opioid use and 5001 chronic opioid use. Health care resource utilization drivers were outpatient visits and pharmacy fills, which were higher among high-risk versus low-risk patients (outpatient visits: 17.49 vs 15.51; pharmacy fills: 19.58 vs 16.88, p < 0.0001). Chronic opioid users had a higher number of outpatient visits (19.53 vs 15.00, p < 0.0001) and pharmacy fills (23.18 vs 16.43, p < 0.0001) compared to non-chronic opioid users. High-risk opioid users had significantly higher all-cause health care costs compared to low-risk opioid users (US$16,377 vs US$13,153; p < 0.0001). Chronic opioid users also had significantly higher all-cause health care costs compared to non-chronic opioid users (US$20,930 vs US$12,272; p < 0.0001). Similar patterns were observed among endometriosis-related HCRU, except pharmacy fills among high-risk and chronic sub-cohorts. Conclusion: This analysis demonstrates significantly higher all-cause and endometriosis-related health care resource utilization and total costs for high-risk opioid users compared to low-risk opioid users among newly diagnosed endometriosis patients over 1 year. Similar trends were observed for comparing chronic opioid users with non-chronic opioid users, except for endometriosis-related pharmacy fills and associated costs.
Modified and simplified clinically important deterioration: multidimensional indices of short-term disease trajectory to predict future exacerbations in patients with chronic obstructive pulmonary disease
Authors: Zhao Yi-yang , Liu Cong , Zeng Yu-qin , Zhou Ai-yuan , Duan Jia-xi , Cheng Wei , Sun Tian , Li Xin , Ma Li-bing , Liu Qi-mi , Zhu Ying-qun , Chen Ming , Zhou Mei-ling , Chen Ping 
Published: December 2020

Background and aims: Various prediction indices based on the single time point observation have been proposed in chronic obstructive pulmonary disease (COPD), but little was known about disease trajectory as a predictor of future exacerbations. Our study explored the association between disease trajectory and future exacerbations, and validated the predictive value of the modified and simplified short-term clinically important deterioration (CID). Methods: This study was a multicenter, prospective observational study. Patients with COPD were recruited into our study and followed up for 18 months. The modified CID (CID-C) was defined as a decrease of 100 mL in forced expiratory volume in 1 second (FEV1), or suffering exacerbations, or increase of 2 units in COPD Assessment Test (CAT) during the first 6 months follow-up. Simplified CID was defined when excluding CAT from the CID-C model. Results: A total of 127 patients were enrolled in our final analysis. Compared with patients without exacerbations during the period of the 6th to the 18th month, patients with exacerbations were more likely to have frequent short-term exacerbations in the first 6 months (2.14 versus 0.21, p < 0.001). The short-term exacerbations were the best predictor for future exacerbations [odds ratio (OR): 13.25; 95% confidence interval: 5.62–34.67; p < 0.001], followed by the history of exacerbation before study entry, short-term changes in FEV1 and CAT. CID-C and Simplified CID were both significantly associated with exacerbations (OR: 7.14 and 9.74, both p < 0.001). The receiver operating characteristic curves showed that the Simplified CID had slightly better predictive capacity for future exacerbation than CID-C (0.754 versus 0.695, p = 0.02). Conclusion: Disease trajectory, including both the CID-C and the Simplified CID had significant predictive value for future exacerbations. The reviews of this paper are available via the supplemental material section.
Architecture and Mental Disorders: A Systematic Study of Peer-Reviewed Literature
Authors: Aljunaidy Mais M. , Adi Mohamad Nadim 
Published: December 2020

Objectives: To perform a systematic study about the contribution of architecture and interior design researchers in studying the effect of physical environment on mental disorders. Background: Mental disorders are a major health problem worldwide and related to severe distress, functional disabilities, and heavy economical burdens. Studies propose that physical environment design can trigger or reduce mental disorder symptoms. However, there is a lack of knowledge about the extent of architectural design research contribution to all types of mental disorder prevention or intervention. Methods: A team of cross-disciplinary researchers gathered information from peer-reviewed manuscripts about the effect of architectural design on enhancing or reducing mental disorder symptoms. Data were collected from manuscripts published between 2008 and 2020 (research related to the topic became clearer in quality and quantity then). Keywords including architecture, interior design, physical environment, and mental disorders were used in the systematic search. Databases were collected using online resources. Numerical data collected from quantitative studies were organized in tables. Results: Our data showed that there were a lot of studies about dementia and autism; few studies about schizophrenia, anxiety, stress-related disorders, and depressive disorders; and no studies about the rest of the mental disorders. General environment followed by housing facility design were the most assessed physical environments for mental disorders. Conclusions: As all mental disorders can have a significant impact on the society, we conclude that architectural studies should focus more on improving or preventing the symptoms of all types of mental disorders through the design of physical environments.