bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ОСОБЛИВОСТІ ВИКОРИСТАННЯ ТА ЕФЕКТИВНІСТЬ ОСНОВНИХ КЛАСІВ ПРЕПАРАТІВ В ЛІКУВАННІ ІШЕМІЧНОЇ ХВОРОБИ СЕРЦЯ В ОСІБ СТАРШИХ ВІКОВИХ ГРУП
Authors: Zharinova V. Yu. , Voinarovskaya G. P. 
Published: February 2020

Значна смертність та низька якість життя хворих зумовили необхідність активного пошуку комбінацій препаратів, які б сприяли зменшенню ймовірності розвитку ускладнень і покращували прогноз перебігу кардіоваскулярних захворювань.
Мета – особливості використання та ефективність основних класів препаратів для лікування ішемічної хвороби серця (ІХС) в осіб старших вікових груп.
Матеріал і методи. Було проаналізовано 220 історій хвороб пацієнтів віком 60–90 років з ІХС, які перебували на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у відділенні кардіології ДУ «Інститут геронтології ім. Д. Ф. Чеботарьова НАМНУ» в період 1997–2003 та 2015–2017 рр. Визначали частоту застосування окремих класів препаратів на цих етапах спостереження, частоту призначення різних схем лікування та їх вплив на тривалість життя осіб літнього віку, хворих на ІХС. На другому етапі роботи було також проведено аналіз історій хвороб 488 пацієнтів, яких спостерігали в 1997–2017 рр. залежно від наявності інфаркту міокарда (ІМ) в анамнезі. За початкову точку спостереження було обрано дату першої госпіталізації в кардіологічне відділення. Всіх обстежених було вперше госпіталізовано в стаціонар і в подальшому їх спостерігали з основним діагнозом ІХС: стабільна стенокардія напруги І–III ФК, СН 0–ІІ б. Кінцевими точками спостереження вважали останню госпіталізацію на момент 2017 р. або настання смерті пацієнта. Як кінцеву точку було обрано смерть пацієнта, на основі якої вивчали показник тривалості життя (який визначали роком/віком смерті) або вік на момент 2017 року.
Результати. За даними спостереження відзначено, що в 1997–2003 рр. найчастіше призначуваними групами були: β-блокатори (57,2 %), іАПФ (75,2 %), АСК (73,7 %), статини 60,1 % і препарати нітрогліцеринового ряду (31,0 %). Сартани призначали 10,67 %, БКК – 26,2 %. У 2015–2017 рр. препарати з групи інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази, за даними аналізу, стали призначатися в 81,1 % випадків. Значно менше застосовували препарати нітрогліцеринового ряду – 17,9 %. Зросла поширеність призначення антигіпертензивних препаратів: β-блокаторів (80,3 %), блокаторів кальцієвих каналів (58,9 %), інгібіторів рецепторів ангіотензину ІІ (35,0 %). Ацетилсаліцилову кислоту призначали у 83,7 % випадків. Аналіз терапії хворих, які перенесли інфаркт міокарда (ІМ), свідчить про недостатнє призначення препаратів основних класів: АСК отримували 76,2 %, статини 66,4 %, бета-блокатори 73,7 %, ІАПФ 69,0 %. У результаті застосування логістичної регресії було побудовано рівняння, згідно з яким може бути спрогнозована ймовірність розвитку інфаркту залежно від того, якими препаратами лікують хворого, крім того, за даними нашої моделі можна модифікувати терапію хворих, зменшувати ймовірність розвитку ІМ.
Висновки. Отримані результати свідчать, що найбільш ефективні комбінації лікування осіб з ІХС, що впливають на тривалість життя, були у хворих, які приймали АСК, статини і бета-блокатори – (81,4±3,16) року, АСК, статини і ІАПФ – (80,1±1,71) року.
МОРФОЛОГІЧНЕ ВИВЧЕННЯ СУГЛОБОВИХ ТКАНИН ЩУРІВ ІЗ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИМ ОСТЕОАРТРИТОМ ПІД ВПЛИВОМ ФІТОКОМПОЗИЦІЇ НА ОСНОВІ ПРЕПАРАТУ «АРТРИТАН»
Authors: Naboka Yu. M. , Zubitska N. P. , Zupanets I. A. , Shebeko S. K. , Otrishko I. A. 
Published: February 2020

Актуальною проблемою медичної та фармацевтичної галузі сьогодення є виробництво якісних фітопрепаратів для задоволення потреб населення нашої країни.
Мета – вивчення хондропротекторних властивостей фітокомпозиції на основі препарату Артритан для оцінки морфоструктури суглобової тканини щурів із експериментальним остеоартритом.
Матеріал і методи. Дослідження хондропротекторних властивостей дослідної фітокомпозиції на основі препарату Артритан було проведено за умов моделювання системного стероїдного остеоартриту у щурів. Тварини отримували фітокомпозицію в умовно-терапевтичній дозі 0,1 мл/кг. Ефективність фітокомпозиції оцінювали за результатами дослідження морфоструктури суглобового хряща щурів.
Результати. При гістологічному вивченні суглобів щурів з експериментальним остеоартритом під впливом дослідної фітокомпозиції в дозі 0,1 мл/кг спостерігалася цитологічна картина зі слабо вираженими патологічними проявами. Застосування дослідної фітокомпозиції у лікуванні тварин з експериментальним остеоартритом приводить до нормалізації морфоструктури суглобових тканин, з наявністю слабо виражених порушень у структурах хряща й капсулі суглоба. Як наслідок цього, поверхня хряща стає рівнішою, без ознак розволокнення, стан цитоархітектоніки нормалізується, забарвлення матриксу стає більш рівномірним, з мінімальними проявами деструкції та дистрофічних змін у хондроцитах. За рівнем вказаної активності фітокомпозиція не поступається референс-препарату Артрон Флекс, відомому засобу хондропротекторної дії, що широко застосовується в клінічній практиці для лікування хворих на остеоартрит.
Висновки. На моделі системного стероїдного остеоартриту у щурів встановлений позитивний лікувальний вплив дослідної фітокомпозиції на рівні з відомим хондропротектором Артрон Флекс, що підтверджено покращенням морфоструктури суглобових тканин.
Особливості ТАРР при рецидивах пахвинної грижі після операції Ліхтенштейна
Authors: Feleshtynsky Ya. P. , Shtaier A. A. , Vatamaniuk V. F. , Kokhanevych A. V. 
Published: February 2020

Мета роботи: покращення результатів лікування хворих із рецидивом пахвинних гриж після операції Ліхтенштейна.
Матеріали і методи. Проведено аналіз хірургічного лікування 105 пацієнтів із рецидивною пахвинною грижею після операції Ліхтенштейна. Всі хворі були чоловіки. У 31 (29,5 %) хворого рецидив виник через 3 місяці після первинної пластики, після 6 міс. – у 59 (52,3 %), після 12 – у 19 (18 %), 26 хворих (24,7 %) мали супутню патологію. В першій групі 52 пацієнтам виконувалось класична ТАРР. Під загальним знеболенням накладали карбоксиперитонеум, встановлювали 3 троакари, основний етап ТАРР, розрізання парієтальної очеревини над пахвинними ямками, після чого преперитонеально встановлювали сітку 10×12 см, з наступною фіксацією її до зв’язки Купера і м’язів черевної стінки. В другій групі – 53 хворі – виконували удосконалену ТАРР. Суть удосконалення – додаткова мобілізація верхнього клаптя парієтальної очеревини краніально на 3-4 см, заводилась ширша сітка 15×15 см. Комбінована фіксація імплантату герніостеплером і клейова фіксація клеєм Сульфакрилат.
Результати досліджень та їх обговорення. В першій групі, у 5 хворих (9,6 %), були сероми на стороні герніопластики. В більш пізньому періоді хворі спостерігались у строках 6, 24 та 36 місяців. Так, у 4 (7,7 %) було діагностовано хронічний пахвинний біль. Повторний рецидив спостерігали в 5 (9,6 %). В другій групі сероми – у 6 (11,3 %) хворих, у 3 (5,6 %) хворих діагностований хронічний пахвинний, повторний рецидив 1 (2 %). Використання удосконаленої ТАРР, порівняно з класичною методикою, при рецидивах пахвинної грижі після операції Ліхтенштейна, за рахунок використання більшого сітчастого імплантату 15×15 см та його клейова фіксація по нижньому краю сприяють зменшенню частоти повторного рецидиву з 9 до 2 %.
Хірургічне лікування пупкових гриж зі збереженням косметичного ефекту
Authors: Honchar M. H. , Bohush A. Ye. , Pryimak L. D. 
Published: February 2020

Мета роботи: опрацювати методику операційного лікування пупкових гриж зі збереженням косметичного ефекту.
Матеріали і методи. У хірургічному відділенні центральної міської клінічної лікарні Івано-Франківська за 2016–2018 роки прооперовано 267 пацієнтів з пупковими грижами. 230 хворим виконано традиційні оперативні втручання за методикою Мейо, Сапежко або із застосуванням алотрансплантатів. 37 пацієнтам застосована оригінальна методика операції із збереженням пупка, яка була розроблена в клініці. Групи хворих за віком, статтю, видом та тривалістю патології були зіставними.
Результати дослідження та їх обговорення. Суть оригінальної методики полягає в наступному: розріз шкіри та підшкірної клітковини до апоневрозу проводили через пупок вертикально по відношенню до тулуба людини в вертикальному положенні. Виділяли грижовий мішок, розсікали, вміст його занурювали в черевну порожнину. Грижовий мішок перев’язували в основі і відсікали або зашивали очеревину обвивним швом. Ретельно очищали розширене пупкове кільце і нижчерозміщений апоневроз від підлеглих тканин і проводили пластику за Мейо або іншими способами. Після цього, при необхідності, висікали частину шкіри пупка, якщо вона його деформувала, і накладали оригінальний косметичний погружний шов, який захоплював дермальний шар шкіри і апоневроз. Вузол зав’язували під шкірою, яку зашивали косметичним швом. Інколи шов зміцнювали 1–2 вузловими швами. Запропонований метод хірургічного лікування пупкових гриж істотно не впливає на тривалість операції і навіть займає дещо менше часу – сумарний показник тривалості операції традиційним методом складав (56,4±10,5) хв а при виконанні операції за оригінальною методикою – (51,4±7,7) хв. За частотою ранових ускладнень групи оперованих хворих не відрізнялися. Це стосується і терміну перебування в стаціонарі – (3,1±1,1) ліжко/дня.
Запропонована методика хірургічного лікування пупкових гриж невеликого розміру сприяє збереженню природної форми живота шляхом відновлення пупка і ліквідації його деформованої частини.
Ефективність антикоагулянтної терапії у пацієнтів із гострим тромбозом глибоких вен нижніх кінцівок
Authors: Vasyliuk S. M. , Atamaniuk V. M. 
Published: February 2020

Мета роботи: оцінити ризик рецидиву ТГВ, шляхом визначення ступеня реканалізації тромба та значення рівня D-димеру на момент закінчення антикоагулянтного лікування.
Матеріали і методи. Обстежено та проліковано 98 пацієнтів з тромбозом глибоких вен (ТГВ) різної локалізації. Пацієнтів спостерігали в період антикоагулянтної терапії (n-98) та після її проведення (n-76) в терміни від 7 до 120 місяців. Залежно від схеми антикоагулянтної терапії пацієнти були поділені на три групи: перша група (32) отримували варфарин, друга група (34) – ривароксабан, третя (32) – дабігатран етексилат. Усіх пацієнтам з метою верифікації діагнозу і моніторингу якості терапії проводили ультрасонографічне дослідження та оцінювали рівень D-димеру в крові.
Результати досліджень та їх обговорення. Більшість пацієнтів з ТГВ не потребувала подовженої антикоагулянтної терапії. В терміни початкової та тривалої антикоагуляції, незалежно від вибору схеми лікування, рецидиву ТГВ або випадків ТЕЛА ми не спостерігали. У пацієнтів всіх груп, після закінчення лікування, найчастіше спостерігались рецидиви ТГВ впродовж першого року. Загалом, протягом всього терміну спостереження, частота рецидивів серед пацієнтів першої групи склала 10 випадків, другої групи 4 випадки, третьої – три (р<0,05). Між пацієнтами, які приймали ривароксабан і дабігатрану етексилат, не спостерігалося достовірної різниці у частоті рецидивів тромбозу, тоді як між групою пацієнтів, які отримували варфарин, та другою і третьою групами різниця була достовірна (р<0,05). До кінця терміну лікування хворих з ТГВ позитивні результати відновлення прохідності вен та значення рівня D-димеру < 500 нг/мл були виявлені у 2 раза частіше у пацієнтів, що приймали новітні оральні антикоагулянти (НОАК). Це і пояснює, на нашу думку, низький відсоток рецедиву у другій та третій групах порівняно з першою групою, де пацієнти приймали АВК.
Підвищений рівень D-димеру в крові >500 нг/мл на момент завершення антикоагулянтної терапії є фактором ризику рецидиву у пацієнтів із ТГВ, як і залишкова непрохідність вен. Тривала антикоагуляція варфарином є найменш прогнозованою щодо ризику рецидиву ТГВ (р<0,05), тоді як при застосуванні ривароксабану і дабігатрану етексилату не спостерігалося достовірної різниці у частоті рецидивів ТГВ.
Комплексна оцінка ефективності ексцизійних методів гемороїдектомії
Authors: Skripko V. D. , Solomchak P. V. 
Published: February 2020

Мета роботи: підвищити ефективність лікування хворих на хронічний геморой III–IV ступенів шляхом використання високочастотних струмів при ексцизійних гемороїдектоміях (ГЕ).
Матеріали і методи. В основу дослідження покладено результати комплексного обстеження і лікування 180 пацієнтів із комбінованою ГХ ІІІ–IV ст., які перебували на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні з 2012 по 2018 рік. Усім пацієнтам проводили триквадрантну ексцизійну ГЕ. Залежно від проведеного хірургічного лікування всі хворі були поділені на 3 групи. І групі пацієнтів (n=62) проводили класичну закриту ГЕ за Фергюсоном. ІІ групі пацієнтів (n=60) проводили ГЕ за Мілліганом–Морганом монополярною електрокоагуляційною установкою ERBE ACC450. ІІІ групі пацієнтів (n=58) проводили ГЕ за Мілліганом–Морганом біполярним високочастотним електрокоагулятором ЕК-300-М1.
Результати досліджень та їх обговорення. ГЕ з використанням високочастотного електрокоагулятора ЕК-300-М1 має ряд переваг, порівняно з стандартною відкритою електрокоагуляційною ГЕ та класичною закритою ГЕ, а саме: скорочення часу оперативного втручання, зменшення тривалості та інтенсивності больового синдрому та потреби в аналгетиках, скорочення термінів тимчасової непрацездатності, зменшення частоти ранніх та пізніх післяопераційних ускладнень, що, у свою чергу, підвищує якість життя хворих.
Correctness of Investment Awards: Why Wrong Decisions Don’t Die
Authors: Alschner Wolfgang 
Published: February 2020

Abstract
Correctness of arbitral awards is a central concern in current multilateral efforts to reform investor-state dispute settlement (ISDS). Aside from protecting the disputing parties from mistakes by tribunals (retrospective correctness), corrective review also guides future interpreters not to repeat past mistakes (prospective correctness). This article assesses how effective the three existing ISDS correction mechanisms – (1) review by annulment committees or domestic courts, (2) review by the contracting parties, and (3) review by subsequent tribunals – are in promoting such prospective correctness. After assessing existing practice, the article finds that wrong decisions “don’t die”. Annulled or set-aside awards continue to be cited, contracting states’ authoritative interpretations are disregarded, and subsequent tribunals do not converge around a jurisprudence constante. This failure of corrective mechanisms to achieve prospective correctness is due to lacking legal constraints, incentives to use favorable awards even if they have been invalidated, and the simple difficulty in telling whether an award still represents “correct” law in ISDS. The article concludes by proposing possible reforms to improve prospective correctness from the shepardization of awards, to rules on precedent, and broader institutional reform.
The Conditions for Reform: a Typology of “Backlash” and Lessons for Reform in International Investment Law and Arbitration
Authors: Dimitropoulos Georgios 
Published: February 2020

Abstract
Understanding the “backlash” it is facing is a necessary condition for a successful reform of international investment law and arbitration. The article develops a typology of backlash in international investment law and arbitration, identifying three main tensions in the field: contractualism vs. unilateralism; economic rationality vs. political rationality; flat world view vs. diverse world view. The article claims that the reform discussion, including at the UNCITRAL level, should be informed by this backlash typology. Two main lessons may be learned, one at the methodological level and one at the substantive level: first, the reform discussion needs to be informed by the study of systems of domestic investment law and policy; second, the reform discussion needs to move beyond its Investor-State Dispute Settlement (ISDS) confines and also include reform of the substantive law and administrative procedures of States and of international treaties.
Japan’s Meiji Revolution in Global History: Searching for Some Generalizations out of History
Authors: Mitani Hiroshi 
Published: February 2020

Abstract
The Meiji Revolution that abolished the samurai aristocracy was one of the significant revolutions in modern history. It created a sovereign by integrating the dual kingship of early modern Japan into the body of an emperor, reintegrated Japan by dismantling 260 daimyo states, and abolished the hereditary status system to open the path to modernization. This essay presents two generalizations for comparative history. The Meiji Revolution saw a death toll of about 30,000, much lower than the 1,550,000 lives lost in the French Revolution. This contrast invites us to think of how to minimize the sacrifices associated with revolutions. Another question is how to cope with long-term crises. Since the late eighteenth century some Japanese had anticipated a coming crisis with the West. Their efforts were rejected by contemporaries, but their proposals functioned as crisis simulations to provide ways to engage the Western demands to open Japan in the mid-nineteenth century.
Mutation accumulation in cancer genes relates to nonoptimal outcome in chronic myeloid leukemia
Authors: Adnan Awad Shady , Kankainen Matti , Ojala Teija , Koskenvesa Perttu , Eldfors Samuli , Ghimire Bishwa , Kumar Ashwini , Kytölä Soili , Kamel Mahmoud M. , Heckman Caroline A. , Porkka Kimmo , Mustjoki Satu 
Published: February 2020

Abstract
Chronic myeloid leukemia (CML) is a myeloproliferative neoplasm accounting for ∼15% of all leukemia. Progress of the disease from an indolent chronic phase to the more aggressive accelerated phase or blast phase (BP) occurs in a minority of cases and is associated with an accumulation of somatic mutations. We performed genetic profiling of 85 samples and transcriptome profiling of 12 samples from 59 CML patients. We identified recurrent somatic mutations in ABL1 (37%), ASXL1 (26%), RUNX1 (16%), and BCOR (16%) in the BP and observed that mutation signatures in the BP resembled those of acute myeloid leukemia (AML). We found that mutation load differed between the indolent and aggressive phases and that nonoptimal responders had more nonsilent mutations than did optimal responders at the time of diagnosis, as well as in follow-up. Using RNA sequencing, we identified other than BCR-ABL1 cancer-associated hybrid genes in 6 of the 7 BP samples. Uncovered expression alterations were in turn associated with mechanisms and pathways that could be targeted in CML management and by which somatic alterations may emerge in CML. Last, we showed the value of genetic data in CML management in a personalized medicine setting.
Expansion of sweet taste receptor genes in grass carp (Ctenopharyngodon idellus) coincided with vegetarian adaptation
Authors: Yuan Xiao-Chen , Liang Xu-Fang , Cai Wen-Jing , He Shan , Guo Wen-Jie , Mai Kang-Sen 
Published: February 2020

AbstractBackgroundTaste is fundamental to diet selection in vertebrates. Genetic basis of sweet taste receptor in the shaping of food habits has been extensively studied in mammals and birds, but scarcely studied in fishes. Grass carp is an excellent model for studying vegetarian adaptation, as it exhibits food habit transition from carnivory to herbivory.ResultsWe identified six sweet taste receptors (gcT1R2A-F) in grass carp. The fourgcT1R2s(gcT1R2C-F) have been suggested to be evolved from and paralogous to the two originalgcT1R2s(gcT1R2AandgcT1R2B). All gcT1R2s were expressed in taste organs and mediated glucose-, fructose- or arginine-induced intracellular calcium signaling, revealing they were functional. In addition, grass carp was performed to prefer fructose to glucose under a behavioral experiment. Parallelly, compared with gcT1R2A-F/gcT1R3 co-transfected cells, gcT1R2C-F/gcT1R3 co-transfected cells showed a higher response to plant-specific fructose. Moreover, food habit transition from carnivory to herbivory in grass carp was accompanied by increased gene expression of certaingcT1R2s.ConclusionsWe suggested that the gene expansion ofT1R2sin grass carp was an adaptive strategy to accommodate the change in food environment. Moreover, the selected gene expression ofgcT1R2smight drive the food habit transition from carnivory to herbivory in grass carp. This study provided some evolutional and physiological clues for the formation of herbivory in grass carp.
Compacta: a fast contig clustering tool for de novo assembled transcriptomes
Authors: Razo-Mendivil Fernando G. , Martínez Octavio , Hayano-Kanashiro Corina 
Published: February 2020

Abstract
Background
RNA-Seq is the preferred method to explore transcriptomes and to estimate differential gene expression. When an organism has a well-characterized and annotated genome, reads obtained from RNA-Seq experiments can be directly mapped to that genome to estimate the number of transcripts present and relative expression levels of these transcripts. However, for unknown genomes, de novo assembly of RNA-Seq reads must be performed to generate a set of contigs that represents the transcriptome. These contig sets contain multiple transcripts, including immature mRNAs, spliced transcripts and allele variants, as well as products of close paralogs or gene families that can be difficult to distinguish. Thus, tools are needed to select a set of less redundant contigs to represent the transcriptome for downstream analyses. Here we describe the development of Compacta to produce contig sets from de novo assemblies.

Results
Compacta is a fast and flexible computational tool that allows selection of a representative set of contigs from de novo assemblies. Using a graph-based algorithm, Compacta groups contigs into clusters based on the proportion of shared reads. The user can determine the minimum coverage of the contigs to be clustered, as well as a threshold for the proportion of shared reads in the clustered contigs, thus providing a dynamic range of transcriptome compression that can be adapted according to experimental aims. We compared the performance of Compacta against state of the art clustering algorithms on assemblies from Arabidopsis, mouse and mango, and found that Compacta yielded more rapid results and had competitive precision and recall ratios. We describe and demonstrate a pipeline to tailor Compacta parameters to specific experimental aims.

Conclusions
Compacta is a fast and flexible algorithm for the determination of optimum contig sets that represent the transcriptome for downstream analyses.