bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Selective and marked decrease of complement receptor C5aR2 in human thoracic aortic aneurysms: a dysregulation with potential inflammatory effects
Authors: Holt Margrethe Flesvig , Seim Bjørn E , Øgaard Jonas , Olsen Maria B , Woldbæk Per R , Kvitting John-Peder Escobar , Aukrust Pål , Yndestad Arne , Mollnes Tom Eirik , Nilsson Per H , Louwe Mieke C , Ranheim Trine 
Published: November 2019

ObjectiveThe aetiology of thoracic aortic aneurysm (TAA) is largely unknown, but inflammation is likely to play a central role in the pathogenesis. In this present study, we aim to investigate the complement receptors in TAA.MethodsAortic tissue and blood from 31 patients with non-syndromic TAA undergoing thoracic aortic repair surgery were collected. Aortic tissue and blood from 36 patients with atherosclerosis undergoing coronary artery bypass surgery or aortic valve replacement were collected and served as control material. The expression of the complement anaphylatoxin receptors C3aR1, C5aR1 and C5aR2 in aortic tissue were examined by quantitative RT-PCR and C5aR2 protein by immunohistochemistry. Colocalisation of C5aR2 to different cell types was analysed by immunofluorescence. Complement activation products C3bc and sC5b-9 were measured in plasma.ResultsCompared with controls, TAA patients had substantial (73%) downregulated gene expression of C5aR2 as seen both at the mRNA (p=0.005) level and protein (p=0.03) level. In contrast, there were no differences in the expression of C3aR1 and C5aR1 between the two groups. Immunofluorescence examination showed that C5aR2 was colocalised to macrophages and T cells in the aortic media. There were no differences in the degree of systemic complement activation between the two groups.ConclusionOur findings suggest downregulation of the C5aR2, regarded to act mainly anti-inflammatory, in electively operated TAA as compared with non-aneurysmatic aortas of patients with aortic stenosis and/or coronary artery disease. This may tip the balance towards a relative increase in the inflammatory responses induced by C5aR1 and thus enhance the inflammatory processes in TAA.
Evaluation of cerebral blood flow with transcranial Doppler ultrasound in a dog with surgically treated intracranial subdural empyema
Authors: Santiago Raquel , Ros Carlos , García de Carellán Mateo Alejandra , Laborda‐Vidal Patricia 
Published: November 2019

A three‐year‐old spayed female Yorkshire terrier presented with a three‐week history of lethargy and weight loss. Physical examination showed left exophthalmos with left nasal discharge. A lesion in the left brainstem was suspected based on the neurological examination. Pre/postcontrast CT images were consistent with an extensive subdural empyema in the region of the left forebrain, extending from the level of the frontal to the occipital lobe. At presentation, transcranial Doppler (TCD) ultrasound was performed in the left (LMCA) and right middle cerebral arteries (RMCA) showing marked hyperaemia (LMCA velocity: 81.9 cm/s; RMCA velocity: 90.3 cm/s; reference ranges: LMCA velocity 62.3±10.9 cm/s; RMCA velocity 62.5±10.9 cm/s). A left‐sided rostrotentorial craniectomy was performed, followed by medical treatment. TCD was monitored daily postoperatively returning to within the reference range five days after surgery (LMCA velocity: 54.9 cm/s; RMCA velocity: 63.6 cm/s). Normalisation of the systolic velocity was associated with clinical improvement. TCD is a useful and non‐invasive method for monitoring of cerebral blood flow in patients with intracranial empyema.
Quasinormal modes of Dirac field in the Einstein–Dilaton–Gauss–Bonnet and Einstein–Weyl gravities
Authors: Zinhailo A. F. 
Published: November 2019

Abstract
Quasinormal modes of Dirac field in the background of a non-Schwarzschild black holes in theories with higher curvature corrections are investigated in this paper. With the help of the semi-analytic WKB approximation and further using of Padé approximants as prescribed in Matyjasek and Opala (Phys Rev D 96(2):024011. arXiv:1704.00361 [gr-qc], 2017) we consider quasinormal modes of a test massless Dirac field in the Einstein–Dilaton–Gauss–Bonnet (EdGB) and Einstein–Weyl (EW) theories. Even though the effective potential for one of the chiralities has a negative gap we show that the Dirac field is stable in both theories. We find the dependence of the modes on the new dimensionless parameter p (related to the coupling constant in each theory) for different values of the angular parameter $$\ell $$ℓ and show that the frequencies tend to linear dependence on p. The allowed deviations of qausinormal modes from their Schwarzschild limit are one order larger for the Einstein–Weyl theory than for the Einstein–Dilaton–Gauss–Bonnet one, achieving the order of tens of percents. In addition, we test the Hod conjecture which suggests the upper bound for the imaginary part of the frequency of the longest lived quasinormal modes by the Hawking temperature multiplied by a factor. We show that in both non-Schwarzschild metrics the Dirac field obeys the above conjecture for the whole range of black-hole parameters.
The FPOA, a Medium-grained Reconfigurable Architecture for High-level Synthesis
Authors: Gorski Jason , Hanna Darrin 
Published: November 2019

In this article, we present a novel type of medium-grained reconfigurable architecture that we term the Field Programmable Operation Array (FPOA). This device has been designed specifically for the implementation of HLS-generated circuitry. At the core of the FPOA is the OP-block. Unlike a standard LUT, an OP-block performs multi-bit operations through gate-based logic structures, translating into greater speed and efficiency in digital circuit implementation.
<?tight?>Our device is not optimized for a specific application domain. Rather, we have created a device that is optimized for a specific circuit structure, namely those generated by HLS. This gives the FPOA a significant advantage as it can be used across all application domains. In this work, we add support for both distributed and block memory to the FPOA architecture. Experimental results show up to a 13.5× reduction in logic area and a 9.5× reduction in critical path delay for circuit implementation using the FPOA compared to a standard FPGA.
Sex and Race Disparities in the Incidence of Hepatocellular Carcinoma in the United States Examined through Age–Period–Cohort Analysis
Authors: Zhang Xiaotao , El-Serag Hashem B. , Thrift Aaron P. 
Published: November 2019

Abstract

Background:
Incidence rates for hepatocellular carcinoma (HCC) vary considerably by age, sex, and race/ethnicity. We assessed whether the underlying reasons for variations in HCC among subgroups of the population by age, sex, race/ethnicity, and birth cohort are uniform or whether they interact with one another or have changed over time.

Methods:
Data were from the U.S. Cancer Statistics registry. We assessed annual trends within population subgroups and examined for secular trends in the male-to-female ratio for HCC incidence. We used joinpoint regression to compute annual percent change and average annual percent change (AAPC) and corresponding 95% confidence intervals (CI). We also used age–period–cohort models to disentangle period and cohort effects.

Results:
Between 2001 and 2015, HCC rates increased in men and women ≥50 years, remained stable among women ages 40 to 49 years, but decreased among males ages 40 to 44 years (AAPC = −2.47%; 95% CI, −3.15% to −1.80%) and 45 to 49 years (AAPC = −3.49%; 95% CI, −4.78% to −2.17%). As a result, the male-to-female incidence rate ratio (IRR) among persons aged &lt;50 years decreased from 4.63 in 2001 to 2.42 in 2015 but remained stable over time among persons aged ≥50 years. HCC rates were lower among successive cohorts of males born after circa 1956, whereas HCC rates among females born circa 1991 were higher than those among females born circa 1956 (IRR = 1.67; 95% CI, 1.05–2.65).

Conclusions:
As a result of decreasing incidence among males aged &lt;50 years and strong cohort effect, the epidemiology of HCC is changing from a disease with striking male predominance to one with less male predominance.

Impact:
The sex and racial disparities and strong birth cohort effect on HCC risk identified in this study have important implications for population-based HCC prevention efforts.
ЗМІНИ КИСНЕВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПЕРИФЕРІЙНИХ ТКАНИН У ХВОРИХ НА ХРОНІЧНУ ЛІМФОБЛАСТНУ ЛЕЙКЕМІЮ В УМОВАХ КОМОРБІДНОСТІ
Authors: Khomitska A. I. , Pasyechko N. V. , Radetska L. V. , Bob A. O. 
Published: November 2019

Кисневе забезпечення периферійних тканин та його порушення є надзвичайно важливим механізмом у виникненні багатьох захворювань та їх прогресуванні. Вивчення механізмів та діагностичних критеріїв порушень кисневого забезпечення тканин організму у хворих на онкогематологічні заворювання в умовах коморбідності може сприяти розробці методів корекції виявлених змін.
Мета – оцінити стан кисневого забезпечення периферійних тканин у хворих на хронічну лімфобластну лейкемію із супутньою стабільною ішемічною хворобою серця.
Матеріал і методи. Кисневе забезпечення периферійних тканин оцінювали за допомогою показників оксигенації артеріальної та венозної крові: сатурація артеріальної крові (Sa.O2), сатурація венозної крові (Sv.O2), вміст кисню в артеріальній крові (Ca.O2), вміст кисню у венозній крові (Cv.O2), а також об’єм кисню, спожитого периферійними тканинами (Da.O2–Dv.O2). Дані показники визначали методом пульсоксиметрії та оксиметрії.
Результати. У хворих на хронічну лімфобластну лейкемію із супутньою стабільною ішемічною хворобою серця виявлено виражені порушення кисневого забезпечення периферійних тканин із достовірним зниженням сатурації венозної крові, вмісту кисню в артеріальній крові та об’єму кисню, спожитого периферійними тканинами, у порівнянні із обстеженими хворими на хронічну лімфобластну лейкемію без супутньої стабільної ішемічної хвороби серця.
Висновки. У хворих на хронічну лімфобластну лейкемію із супутньою стабільною ішемічною хворобою серця виявлено виражені порушення оксигенації артеріальної та венозної крові, що підтверджується достовірним зниженням сатурації венозної крові Sv.O2 (р<0,01), вмісту кисню в артеріальній крові Са.О2 (р<0,01) та об’єму кисню, спожитого периферійними тканинами Da.O2–Dv.O2 (p<0,05), порівняно з хворими на хронічну лімфобластну лейкемію без супутньої ішемічної хвороби серця. Виявлені зміни можуть бути свідченням суттєвого зниження кисневого забезпечення периферійних тканин при прогресуванні основного захворювання в умовах коморбідності.
FEATURES OF LIPID METABOLISM IN OVERWEIGHT AND OBESE ADOLESCENTS DEPENDING ON THE VARIOUS LEVELS OF VITAMIN D
Authors: Shulhai A-M. A. , Pavlyshyn H. A. 
Published: November 2019

Vitamin D deficiency and overweight have now become an important global problem in the field of health care as well as public health. A substantial hypovitaminosis D in children with obesity is often accompanied by metabolic disorders.
The aim of the study was to determine the relationship between the levels of vitamin D and lipid metabolism markers in adolescents with overweight and obesity.
Material and methods. 139 adolescents were examined (63 (45.4 %) girls and 76 (54.7 %) boys). Depending on the body mass index (BMI) 65 children were overweight and 74 were obese children. The mean age of teenagers was (15,4±2,3) years. To establish vitamin D status using the immune-enzyme method, blood serum levels of 25(OH)D were determined. Lipid metabolism markers were determined using the Roche Diagnostics Cholesterol reagent kit using and automatic Cobas c111 analyzer.
Results. The study established a direct relationship between the level of vitamin D and high-density lipoprotein cholesterol and indirect with total cholesterol, triglycerides, low-density lipoprotein cholesterol, atherogenic index, body mass index and waist circumference. Using a simple linear regression analysis, it was determined that total cholesterol, low-density lipoprotein cholesterol and atherogenic index have the greatest correlation with vitamin D.
Conclusions: Vitamin D deficiency in overweight and obese adolescents is associated with an increase in the body mass index, blood pressure, and atherogenic dyslipidemia.
ШЛЯХИ ПОЛІПШЕННЯ ПОКАЗНИКІВ СПЕРМАТОГЕНЕЗУ В КОМПЛЕКСНОМУ ЛІКУВАННІ ЧОЛОВІЧОГО БЕЗПЛІДДЯ
Authors: Bedenyuk A. D. , Tverdokhlib V. V. , Mysak A. I. , Nesteruk S. O. 
Published: November 2019

В роботі представлені результати дослідження змін показників спермограми у хворих із порушенням сперматогенезу і на фоні лікування харчовою добавкою Ксенодерм. У результаті дослідження виявлено, що препарат Ксенодерм має високу ефективність у лікуванні чоловіків із нетяжкими порушеннями генеративної функції.
Мета – вивчення динаміки змін показників спермограми при лікуванні чоловічого безпліддя препаратом Ксенодерм.
Матеріал і методи. Для оцінки клінічної ефективності та безпечності харчової добавки обстежено 21 пацієнта з хронічним неінфекційним простатитом і порушенням фертильності. В дослідження увійшли чоловіки у віці 21–40 років (середній вік 31,4 роки) з діагностованим хронічним простатитом і порушенням фертильності. Тривалість захворювання складала не менше 6 місяців.
Для імунотолеративної корекції структурно-функціональних змін в органах-мішенях використовували таблетований засіб, виготовлений із подрібненого кріоліофілізованого ксенодермального субстрату свині у вигляді харчової добавки Ксенодерм виробництва Інституту біомедичних технологій (м. Тернопіль).
Висновки. Результати дослідження свідчать про високу ефективність препарату Ксенодерм при лікуванні чоловіків із нетяжкими порушеннями генеративної функції, які не зумовлені захворюваннями сечостатевих органів та будь-якими формами гіпогонадизму. Широке використання препарату Ксенодерм слід рекомендувати для поліпшення репродуктивної спроможності пацієнтів із патоспермією граничного і субфертильного рівнів з нез’ясованої причини або пов’язаної з нездоровим способом життя. Також може бути доцільним включення препарату Ксенодерм у комплексне лікування чоловіків зі зниженою фертильністю різної етіології.
КІНЕТИКА АБСОРБЦІЇ НОВОГО АНТИГІПОКСАНТА ОКАГЕРМ-4 У НОРМІ ТА ЗА УМОВ ГІПОКСІЙНОГО СИНДРОМУ
Authors: Litvinenko D. F. , Lukyanchuk V. D. 
Published: November 2019

Актуальною проблемою фармакології є пошук високоефективних та безпечних засобів фармакотерапії гострої гіпоксії, що розвивається у замкнутому невентильованому просторі й називається гіпоксією замкнутого простору (ГЗП). На сьогодні у цьому сенсі перспективними вважають координаційні сполуки германію (КСГ) з такими біологічно активними лігандами як мікроелементи та органічні кислоти. Раніше проведеними скринінговими та токсикометричними дослідженнями виявлена висока антигіпоксійна активність та безпечність уперше синтезованої КГС – манган(ІІ) тартратогерманат(IV), під лабораторним шифром ОКАГЕРМ-4.
Мета – порівняльний фармакокінетичний аналіз потенційного антигіпоксанта ОКАГЕРМ-4 на етапі його абсорбції в нормі та на моделі ГЗП.
Матеріал і методи. Досліди виконані на 48 нелінійних білих щурах обох статей масою 170–200 г, яких було поділено на дві групи. Перша група була контрольною, а у тварин другої групи моделювали ГЗП шляхом розміщення тварин на 25 хв у ізольованих гермооб’ємах (10 дм³). Для визначення фармакокінетичного профілю через 45 хв; 3; 6 та 24 год (від моменту внутрішньочеревинного введення) у сироватці крові визначали рівень ОКАГЕРМ-4 за германієм колориметричним методом. Показники процесу абсорбції обчислювали в програмі Phoenix WinNonLin 8.1.
Результати. Для ОКАГЕРМ-4 у дозі 96,8 мг/кг побудовані фармакокінетичні криві. У рамках двокамерного аналізу динаміки концентрацій отримані наступні значення фармакокінетичних параметрів абсорбції ОКАГЕРМ-4: Cmax (норма) = (7,54±0,29) мг/л; Cmax (ГЗП) = 7,13±0,20 мг/л; tmax (норма) = (1,47±0,04) год; tmax (ГЗП) = (1,52±0,06) год; К01 (норма) = (0,82±0,05) год-1; К01(ГЗП) = (0,80±0,05) год-1; t1/2α (норма) = (0,85±0,07) год; t1/2α (ГЗП) = (0,87±0,05) год.
Висновки. Експериментально встановлено, що за умов ГЗП відбуваються суттєві зміни параметра Сmax.
ВПЛИВ ГІПОТИРЕОЗУ НА ДИНАМІКУ МЕТАБОЛІЧНОГО І ГОРМОНАЛЬНОГО СТАТУСУ В ЧОЛОВІКІВ
Authors: Pasechko N. V. , Naumova L. V. , Krytskyy T. I. , Yarema N. I. , Savchenko I. P. , Bob A. O. , Smachylo I. V. , Radetska L. V. , Havryliuk M. Y. , Khomitska A. I. , Chukur O. O. 
Published: November 2019

Порушення в ендокринній системі у чоловіків з гіпотиреозом сприяють розвитку гіпогонадизму і послабленню фертильності внаслідок очевидного зв’язку репродуктивних гормонів і сперматогенезу.
Мета дослідження – оцінити гормональний статус, метаболічні й антропометричні показники у чоловіків активного репродуктивного віку з первинним гіпотиреозом.
Матеріал і методи. Проведено порівняльний аналіз гормональних, антропометричних і метаболічних показників 60 чоловіків з гіпотиреозом і 25 чоловіків без гіпотиреозу (контрольна група).
Результати. Встановлено, що для групи чоловіків з гіпотиреозом, порівняно з контрольною групою, характернішими були підвищення загального холестерину та ліпопротеїдів низької щільності, а також зниження рівня тестостерону та підвищення фолікулостимулювального гормону, тоді як рівень інших репродуктивних гормонів, таких як естрадіол та лютеїнізуючий гормон, не змінювався. Вважають, що у чоловіків, хворих на гіпотиреоз, зниження рівня тестостерону та підвищення фолікулостимулювального гормону є первинними індикаторами, які свідчать про розвиток функціонального гіпогонадизму, що призводить до зниження лібідо, еректильної дисфункції та субфертильності.
Висновки. У чоловіків з гіпотиреозом виявлено зниження вмісту тестостерону і підвищення рівня фолікулостимулювального гормону в крові на 63 %, порівняно з контрольною групою. У 97 % чоловіків з гіпотиреозом спостерігали підвищення в крові вмісту загального холестерину і холестерину ліпопротеїнів низької щільності.
РЕЗУЛЬТАТИ ПАТОМОРФОЛОГІЧНОГО ТА ФІЗИЧНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ ВПЛИВУ БІОДЕГРАДУЮЧОЇ ПОЛІМЕРНОЇ ПЛІВКИ «БІОДЕП ДФ» НА МІЦНІСТЬ РУБЦЯ ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНОЇ РАНИ ШЛУНКА В ЕКСПЕРИМЕНТІ
Authors: Popadyuk O. Ya. , Kostiuk V. M. , Voloshyn M. M. 
Published: November 2019

Міцність швів у шлунково-кишковій хірургії є складною та невирішеною проблемою, що може бути причиною прогресування захворювання й навіть смерті. Для забезпечення герметичності швів застосовують різноманітні додаткові засоби: клеї, плівки, біополімерні композиції. На жаль, ці композиції недостатньо ефективні або маловивчені.
Мета – дати патоморфологічну та фізичну оцінку впливу біодеградуючої полімерної плівки «Біодеп-ДФ» на міцність рубця післяопераційної рани шлунка в експерименті.
Матеріал і методи. Дослідження проводили на 65 морських свинках з дотриманням усіх міжнародних вимог. На розробленому нами ранотензіометрі вивчали міцність рубців післяопераційних ран шлунка без додаткових засобів герметизації та з накладанням біодеградуючої полімерної плівки, насиченої декаметоксином та нанорозмірним гідратованим фулереном С60. Морфологічні дослідження проводили на базі кафедри патоморфології та судової медицини ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет».
Результати. У групі без лікування на 1 добу відбувався розрив рубця під вагою (25,0±1,6) г, що на 7,2 г менше ніж у групі ІІІ. На 7 добу вага на розрив у групі ІІІ перевищувала вагу контрольної групи на 46,8 г. Уже на 10 добу спостерігали розрив тканин вище та нижче рубця за однакової ваги, наближеної до ваги після накладання швів.
У ІІ групі на 3 добу в стінці шлунка переважали процеси некрозу, натомість у ІІІ групі спостерігали розростання грануляційної тканини на фоні запальної клітинної інфільтрації. Вже на 7 добу експерименту в тварин ІІІ групи утворювалась сполучна тканина, що свідчить про регенерацію пошкоджених тканин, а в ІІ групі на 7 добу зберігалася запальна інфільтрація слизової оболонки шлунка.
Висновки. Розроблена полімерна плівка є еластичною, дозовано виділяє діючу речовину та збільшує міцність рубця рани шлунка у післяопераційному періоді.
ЗМІНИ ПРОЦЕСІВ ЕНЕРГОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НЕЙТРОФІЛІВ КРОВІ В ЩУРІВ З ПАРОДОНТИТОМ НА ТЛІ ГІПЕР- ТА ГІПОТИРЕОЗУ
Authors: Shcherba V. V. , Yaroshenko T. Ya. , Bandas A. I. , Korda M. M. 
Published: November 2019

Вступ. Запальні захворювання пародонта є однією з найактуальніших проблем стоматології, які мають соціальну значимість. Поряд з відомими концепціями їх патогенезу значну увагу приділяють активації пероксидного окиснення ліпідів, що може порушувати окиснення субстратів дегідрогеназами і транс­порт електронів по дихальному ланцюгу, спричиняючи роз’єднання дихання та окисного ­фосфорилювання.
Мета дослідження – вивчити процеси енергозабезпечення нейтрофілів крові в щурів з пародонтитом без супутньої патології і на тлі гіпер- та гіпотиреозу.
Методи дослідження. Дослідження проведено на білих щурах-самцях, в яких моделювали пародонтит, пародонтит на тлі гіпертиреозу та пародонтит на тлі гіпотиреозу. В мітохондріальній фракції популяції нейтрофілів крові визначали сукцинатдегідрогеназну та цитохромоксидазну активність. Кількість нейтрофілів крові зі зниженим трансмембранним мітохондріальним потенціалом встановлювали методом проточної цитофлуориметрії за допомогою набору реактивів “MitoScreen” (“BD Pharmigen”, США).
Результати й обговорення. Сукцинатдегідрогеназна активність у мітохондріях нейтрофілів крові щурів із змодельованим пародонтитом зменшилася на 16,3 % (р<0,001), із змодельованим пародонтитом на тлі гіпертиреозу – на 40 % (р<0,001), із змодельованим пародонтитом на тлі гіпотиреозу – на 26,7 % (р<0,001) відносно контрольної групи. Що стосується кінцевого ензиму дихального ланцюга мітохондрій – цитохромоксидази, то за умови пародонтиту без супутньої патології його активність у мітохондріях нейтрофілів крові тварин достовірно не змінилася. Експериментальний пародонтит на тлі гіпертиреозу супроводжувався зниженням цитохромоксидазної активності на 15,2 % (р<0,01), а в гіпотиреоїдних щурів – на 16,2 % (р<0,001) відносно контрольної групи. Дослідження мітохондріального трансмембранного потенціалу (ΔΨm) нейтрофілів крові показало, що у тварин із змодельованим пародонтитом відсоток нейтрофілів крові зі зменшеним ΔΨm збільшився на 51,6 % (р<0,001), із змодельованим пародонтитом на тлі гіпертиреозу – в 2,4 раза (р<0,001), із змодельованим пародонтитом на тлі гіпотиреозу – в 1,8 раза (р<0,001) щодо контрольної групи.
Висновок. Моделювання пародонтиту на тлі тиреоїдної дисфункції супроводжується достовірним інгібуванням процесів енергозабезпечувального окиснення, на що вказує зниження сукцинатдегідрогеназної та цитохромоксидазної активності в мітохондріях нейтрофілів крові як за умови гіпертиреозу, так і при гіпотиреозі.