bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Non-interventional study evaluating exposure to inhaled, low-dose methoxyflurane experienced by hospital emergency department personnel in France
Authors: Frangos John , Belbachir Anissa , Dautheville Sandrine , Jung Christiane , Herklotz Key , Amon Freya , Dickerson Sara , Chomier Berangere 
Published: February 2020

ObjectivesLow-dose methoxyflurane is a non-opioid, inhaled analgesic administered via the Penthrox inhaler and was recently licensed in Europe for emergency relief of moderate-to-severe trauma-associated pain in conscious adults. This non-interventional study investigated occupational exposure to methoxyflurane in the hospital emergency department (ED) personnel during routine clinical practice.Setting and participantsThe study was conducted in two hospital ED triage rooms in France over a 2-week and 3-week period, respectively. Low-dose methoxyflurane analgesia was self-administered by patients via the inhaler under the supervision of nursing staff, per routine clinical practice. An organic vapour personal badge sampler was attached to the uniform of the nurses working in the treatment rooms throughout an 8-hour shift (total of 140 shifts during the study period). Seven-day ambient air monitoring of each treatment room was also performed. Methoxyflurane levels adsorbed in each badge sampler were measured by a central laboratory. The primary objective was to evaluate methoxyflurane exposure experience by the hospital ED nurses during an 8-hour shift.ResultsIn 138 badge samplers, the median (range) concentration of methoxyflurane present following 8-hour nursing shifts was 0.017 (0.008, 0.736) ppm. This level was almost 900-fold lower than the previously reported 8-hour-derived maximal exposure level of 15 ppm; methoxyflurane exposure approaching this threshold was not documented in any badges. There was no correlation between the number of applications of low-dose methoxyflurane administered during a shift (range 0–5) and the vapour exposure measured on the personal badge samplers.ConclusionsThis study indicates that nurses working in hospital EDs experience very low levels of occupational exposure to methoxyflurane vapour during routine clinical practice. These real-world data can provide reassurance to healthcare providers supervising patients receiving low-dose methoxyflurane analgesia via a Penthrox inhaler; further studies may inform exposure in other hospital ED settings.
Evolution of methodology and reporting of emergency medicine quantitative research over a 20-year period
Authors: Smith Jesse , Date Patrick , Spencer William , de Tonnerre Erik , Taylor David McDonald 
Published: February 2020

ObjectiveWe aimed to determine trends over time in article origin, and article and methodology characteristics.MethodWe examined original research articles published every fifth year over a 20-year period (1997–2017) in six emergency medicine (EM) journals (Ann Emerg Med, Acad Emerg Med, Eur J Emerg Med, Emerg Med J, Am J Emerg Med, Emerg Med Australas). Explicit data extraction of 21 article characteristics was undertaken. These included regional contributions, specific article items and research methodology.Results2152 articles were included. Over the study period, the proportional contributions from the USA and the UK steadily fell while those from Australasia, Europe and ‘other’ countries increased (p<0.001). All specific article items increased (p<0.01). Institutional Review Board/Ethics Committee approval and conflicts of interest were almost universal by 2017. There were substantial increases in the reporting of keywords and authorship contributions. The median (IQR) number of authors increased from 4 (2) in 1997 to 6 (3) in 2017 (p<0.001) and the proportion of female first authors increased from 24.3% to 34.2% (p<0.01). Multicentre and international collaborations, consecutive sampling, sample size calculations, inferential biostatistics and the reporting of CIs and p values all increased (p<0.001). There were decreases in the use of convenience sampling and blinding (p<0.001). The median (IQR) study sample size increased from 148 (470) to 349 (2225) (p<0.001).ConclusionTrends over time are apparent within the EM research literature. The dominance in contributions from the US and UK is being challenged. There is more reporting of research accountability and greater rigour in both research methodology and results presentation.
Australian consensus statements for the regulation, production and use of faecal microbiota transplantation in clinical practice
Authors: Haifer Craig , Kelly Colleen R , Paramsothy Sudarshan , Andresen David , Papanicolas Lito E , McKew Genevieve L , Borody Thomas J , Kamm Michael , Costello Samuel P , Andrews Jane M , Begun Jakob , Chan Hiu Tat , Connor Susan , Ghaly Simon , Johnson Paul DR , Lemberg Daniel A , Paramsothy Ramesh , Redmond Andrew , Sheorey Harsha , van der Poorten David , Leong Rupert W 
Published: February 2020

ObjectiveFaecal microbiota transplantation (FMT) has proved to be an extremely effective treatment for recurrentClostridioides difficileinfection, and there is interest in its potential application in other gastrointestinal and systemic diseases. However, the recent death and episode of septicaemia following FMT highlights the need for further appraisal and guidelines on donor evaluation, production standards, treatment facilities and acceptable clinical indications.DesignFor these consensus statements, a 24-member multidisciplinary working group voted online and then convened in-person, using a modified Delphi approach to formulate and refine a series of recommendations based on best evidence and expert opinion. Invitations to participate were directed to Australian experts, with an international delegate assisting the development. The following issues regarding the use of FMT in clinical practice were addressed: donor selection and screening, clinical indications, requirements of FMT centres and future directions. Evidence was rated using the GRADE (Grading of Recommendations Assessment, Development and Evaluation) system.ResultsConsensus was reached on 27 statements to provide guidance on best practice in FMT. These include: (1) minimum standards for donor screening with recommended clinical selection criteria, blood and stool testing; (2) accepted routes of administration; (3) clinical indications; (4) minimum standards for FMT production and requirements for treatment facilities acknowledging distinction between single-site centres (eg, hospital-based) and stool banks; and (5) recommendations on future research and product development.ConclusionsThese FMT consensus statements provide comprehensive recommendations around the production and use of FMT in clinical practice with relevance to clinicians, researchers and policy makers.
Single-center experience of using high definition (Hi-Def) imaging during neurointervention treatment of intracranial aneurysms using flow diverters
Authors: Setlur Nagesh Swetadri Vasan , Vakharia Kunal , Waqas Muhammad , Munich Stephan A , Bednarek Daniel R , Davies Jason M , Snyder Kenneth V , Mokin Maxim , Rudin Stephen , Levy Elad I , Siddiqui Adnan H 
Published: February 2020

BackgroundA new dual resolution imaging x-ray detector system (Canon Medical Systems Corporation, Tochigi, Japan) has a standard resolution 194 µm pixel conventional flat-panel detector (FPD) mode and a high-resolution 76 µm high-definition (Hi-Def) mode in a single unit. The Hi-Def mode enhances the visualization of the intravascular devices.ObjectiveWe report the clinical experience and physician evaluation of this new detector system with Hi-Def mode for the treatment of intracranial aneurysms using a Pipeline embolization device (PED).MethodsDuring intervention at our institute, under large field of view (FOV) regular resolution FPD mode imaging, the catheter systems and devices were first guided to the proximity of the treatment area. Final placement and deployment of the PED was performed under Hi-Def mode guidance. A post-procedure 9-question physician survey was conducted to qualitatively assess the impact of Hi-Def mode visualization on physicians’ intraoperative decision-making. One-sample t-test was performed on the responses from the survey. Dose values reported by the x-ray unit were also recorded.ResultsTwenty-five cases were included in our study. The survey results indicated that, for each of the nine questions, the physicians in all cases indicated that the Hi-Def mode improved visualization compared with the FPD mode. For the 25 cases, the mean cumulative entrance air kerma was 2.35 Gy, the mean dose area product (DAP) was 173.71 Gy.cm2, and the mean x-ray exposure time was 39.30 min.ConclusionsThe Hi-Def mode improves visualization of flow diverters and may help in achieving more accurate placement and deployment of devices.
Gamow–Teller strength distributions of $${^{116} \text {Sb}}$$ and $${^{122} \text {Sb}}$$ using the $${(^{3} \text {He}, t)}$$ charge-exchange reaction
Authors: Douma C. A. , Agodi C. , Akimune H. , Alanssari M. , Cappuzzello F. , Carbone D. , Cavallaro M. , Colò G. , Diel F. , Ejiri H. , Frekers D. , Fujita H. , Fujita Y. , Fujiwara M. , Gey G. , Harakeh M. N. , Hatanaka K. , Hattori F. , Heguri K. , Holl M. , Inoue A. , Kalantar-Nayestanaki N. , Niu Y. F. , Puppe P. , Ries P. C. , Tamii A. , Werner V. , Zegers R. G. T. , Zuber K. 
Published: February 2020

AbstractThe Gamow–Teller strength distributions of$${^{116} \text {Sb}}$$116Sband$${^{122} \text {Sb}}$$122Sbwere measured with the$${^{116,122} \text {Sn} (^{3} \text {He},t) ^{116,122} \text {Sb}}$$116,122Sn(3He,t)116,122Sbcharge-exchange reactions at$${140 \ \text {MeV/u}}$$140MeV/u. The measurements were carried out at the Research Center for Nuclear Physics (RCNP) at Osaka University in Osaka, Japan using the Grand Raiden spectrometer. The data were analysed by Multipole-Decomposition Analysis (MDA). The Gamow–Teller strengths summed up to$${28 \ \text {MeV}}$$28MeVare$${(38 \pm 7) \%}$$(38±7)%and$${(48 \pm 6) \%}$$(48±6)%of the Ikeda sum rule for$${^{116} \text {Sb}}$$116Sband$${^{122} \text {Sb}}$$122Sb, respectively, if the quasi-free scattering (QFS) contribution is not subtracted. These percentages are$${(29 \pm 7) \%}$$(29±7)%and$${(35 \pm 5) \%}$$(35±5)%, respectively, if the QFS contribution is maximally subtracted. These results were compared to those from previous measurements of the same isotopes, to recent measurements of$${^{150} \text {Pm}}$$150Pm, and to a Quasi-particle Random-Phase Approximation (QRPA) calculation with Quasi-Particle Vibration Coupling (QPVC). The data suggest that the true QFS contribution is small for$${^{116} \text {Sb}}$$116Sb, but are inconclusive about whether the QFS contribution is small or significant for$${^{122} \text {Sb}}$$122Sb. Therefore, these data may provide an interesting test for the general quenching phenomenon of the Gamow–Teller Resonance (GTR). However, more research to reveal the nature of the QFS contribution is still needed on both the experimental and the theoretical side.
Holographic p-wave superconductor with $$C^2F^2$$ correction
Authors: Lu Jun-Wang , Wu Ya-Bo , Dong Bao-Ping , Zhang Yu 
Published: February 2020

AbstractVia numerical and analytical method, we construct the holographic p-wave conductor/superconductor model with $$C^2F^2$$C2F2 correction (where $$C^2F^2=C_{\mu \nu }^{\alpha \beta }C_{ \alpha \beta }^{\mu \nu }F_{\rho \sigma }F^{\rho \sigma }$$C2F2=CμναβCαβμνFρσFρσ, and $$C_{\mu \nu }^{\alpha \beta }$$Cμναβ and $$F_{\rho \sigma }$$Fρσ denotes the Weyl tensor and gauge field strength, respectively.)in the four-dimensional Schwarzschild-AdS black hole, and mainly study the effects of $$C^2F^2$$C2F2 correction parameter denoted by $$\gamma $$γ on the properties of superconductors. The results show that for all values of the $$C^2F^2$$C2F2 parameter, there always exists a critical temperature below which the vector hair appears. Meanwhile, the critical temperature increases with the improving $$C^2F^2$$C2F2 parameter $$\gamma $$γ, which suggests that the improving $$C^2F^2$$C2F2 parameter enhances the superconductor phase transition. Furthermore, at the critical temperature, the real part of conductivity reproduces respectively a Drude-like peak and an obviously pronounced peak for some value of nonvanishing $$C^2F^2$$C2F2 parameter. At the low temperature, a clear energy gap can be observed at the intermediate frequency and the ratio of the energy gap to the critical temperature decreases with the increasing $$C^2F^2$$C2F2 parameter, which is consistent with the effect of the $$C^2F^2$$C2F2 parameter on the critical temperature. In addition, the analytical results agree well with the numerical results, which means that the analytical Sturm–Liouville method is still reliable in the grand canonical ensemble.
$$f(\mathcal {R},\varphi ,\chi )$$ cosmology with Noether symmetry
Authors: Shamir M. Farasat 
Published: February 2020

AbstractThis paper is devoted to explore modified $$f(\mathcal {R})$$f(R) theories of gravity using Noether symmetry approach. For this purpose, Friedmann–Robertson–Walker spacetime is chosen to investigate the cosmic evolution. The study is mainly divided into two parts: Firstly Noether symmetries of metric $$f(\mathcal {R})$$f(R) gravity are revisited and some new class of solutions with the help of conserved quantities are reported. It is shown that different scenarios of cosmic evolution can be discussed using Noether symmetries and one of the case indicates the chances for the existence of Big Rip singularity. Secondly, $$f(\mathcal {R})$$f(R) theory coupled with scalar field has been discussed in detail. The Noether equations of modified gravity are reported with three subcases for flat Friedmann–Robertson–Walker universe. It is concluded that conserved quantities are quite helpful to find some important exact solutions in the cosmological contexts. Moreover, the scalar field involved in the modified gravity plays a vital role in the cosmic evolution and an accelerated expansion phase can be observed for some suitable choices of $$f(\mathcal {R},\varphi ,\chi )$$f(R,φ,χ) gravity models.
ВІКОВІ ОСОБЛИВОСТІ РЕМОДЕЛЮВАННЯ М’ЯЗІВ ЯЗИКА У ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИХ ТВАРИН ПРИ ДЕСКВАМАТИВНОМУ ГЛОСИТІ
Authors: Bodnarchuk I. V. , Hnatjuk M. S. , Tatarchuk L. V. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Десквамативний глосит – це запально-дистрофічне ураження слизових оболонки язика, яке локалізується переважно на спинці та бічних поверхнях вказаного органа. Найчастіше ця патологія трапляється при захворюваннях шлунково-кишкового тракту та кровотворної системи. Десквамативний глосит як самостійна патологія виявляється нерідко, а його діагностика нелегка.
Мета – вивчити вікові особливості ремоделювання м’язів язика при десквамативному глоситі.
Матеріал і методи. Комплексом морфологічних методів досліджені м’язи язика 60 лабораторних статево­зрілих білих щурів-самців, які були поділені на 4-и групи. 1-а група нараховувала 15 8-місячних тварин, які знаходилися у звичайних умовах віварію, 2-а – 15 аналогічних 24-місячних щурів, 3-я – 15 8-місячних тварин із змодельованим десквамативним глоситом, 4-а – 15 24-місячних щурів із десквамативним глоситом. Мікротомні зрізи язика фарбували гематоксиліном-еозином, за Ван Гізон, Маллорі, толуїдиновим синім. Морфометрично визначали діаметр м’язових волокон, їх ядер, ядерно-цитоплазматичні відношення у цих структурах, відносні об’єми строми, м’язів, стромально-міоцитарні відношення, відносний об’єм пошкоджених м’язових волокон. Гістологічні препарати досліджували також у поляризованому світлі. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати. Встановлено, що десквамативний глосит у лабораторних білих щурів-самців, крім ремоделювання структур слизової оболонки, призводить до морфологічної перебудови м’язів язика, яка характеризується помірною атрофією, порушенням тканинного та клітинного структурних гомеостазів, зростанням відносного об’єму пошкоджених м’язових волокон, дистрофією, некробіозом та їх контрактурними пошкодженнями, інфільтрацією і склерозуванням. Ступінь ремоделювання м’язів язика домінував у верхньому поздовжньому м’язі та у дослідних тварин старшої вікової групи. Останнє підтверджувалося відносними об’ємами пошкоджених м’язових волокон, який у молодих щурів дорівнював (12,40±0,15) %, а у старих – (19,60±0,18) % (р<0,001).
Висновки. Десквамативний глосит у лабораторних білих щурів-самців, крім ремоделювання структур слизової оболонки, призводить до морфологічної перебудови м’язів язика, яка характеризується помірною атрофією, порушенням тканинного та клітинного структурних гомеостазів, зростанням відносного об’єму пошкоджених м’язових волокон, дистрофією, некробіозом та їх контрактурними пошкодженнями. Ступінь ремоделювання м’язів язика домінував у верхньому поздовжньому м’язі язика та у експериментальних тварин старшої вікової групи.
ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ АЛКОГОЛЬНОГО ЦИРОЗУ ПЕЧІНКИ В ПОЄДНАННІ З ХРОНІЧНИМ ПАНКРЕАТИТОМ
Authors: Samohalska O. Y. , Shmanko O. V. , Lobanets N. V. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. На сьогодні алкоголізм, як причина смертності, посідає наступне місце після серцево-судинних захворювань і злоякісних утворень. Особливо страждають у результаті хронічної алкогольної інтоксикації печінка і підшлункова залоза, тому подальші дослідження особливостей поєднаної патології цих органів алкогольного походження є актуальними.
Мета – вивчити особливості поєднаного перебігу алкогольного цирозу печінки і хронічного панкреатиту з врахуванням змін в стані вільнорадикального окислення ліпідів і ендотоксемії.
Матеріал і методи. В дослідження було включено 166 хворих з АЦП, з них діагноз ХП був встановлений у 141. Середній вік хворих становив (51,20±6,51) роки років, тривалість захворювання – (2,8±1,8) роки.
Результати. При поєднаному перебігу алкогольного цирозу печінки і хронічного панкреатиту виявлено вірогідно більш значимі зміни в системі перекисного окиснення ліпідів і антиоксидантного захисту, виражений ендотоксикоз, підтверджено їх зв’язок з основними проявами цитолітичного і мезенхімально-запального синдрому.
Висновки. Поєднаний перебігу алкогольного цирозу печінки і хронічного панкреатиту сприяє посиленню цитолізу і запальному процесу, що сприяє процесам фібротизації печінкової тканини і прогресуванню змін тканини підшлункової залози.
РАЦІОНАЛЬНИЙ ПІДХІД ДО РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ, ЯКИМ ВИКОНАНО РАДИКАЛЬНЕ ОПЕРАТИВНЕ ВТРУЧАННЯ З ПРИВОДУ ПІЛОНІДАЛЬНОЇ ХВОРОБИ
Authors: Shavliuk R. V. , Konoplitskiy V. S. , Shavliuk V. M. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Пілонідальна хвороба – поширена патологія, історія вивчення якої є досить довгою. Проте досі немає одностайного рішення щодо показань до лікування, підходів та методів хірургічної корекції, плану подальшої реабілітації при цьому захворюванні.
Мета – розробка методики післяопераційного ведення дітей, яким виконане радикальне оперативне втручання з приводу пілонідальної хвороби.
Матеріал і методи. У нашій роботі наведено варіант ведення та реабілітації пацієнта, якому виконана операція, запропонована G. E. Karydakis у 1992 році (методика Bascom II). Її вважають оптимальною через ряд переваг перед іншими методами хірургічного лікування.
Результати. Вважаємо, що ведення ділянки операційної рани доцільно поділити на декілька періодів, кожен з яких має свої особливості та правила, яких варто дотримуватись: передопераційний період, ранній післяопераційний період, віддалений післяопераційний період, пізній післяопераційний період.
Висновки. 1. Раціональний підхід до організації періопераційного та післяопераційного періодів у дітей із пілонідальною хворобою є важливим елементом реабілітації, що може значно зменшити частоту післяопераційних ускладнень та ризик рецидивів захворювання, а також зменшити дискомфорт пацієнта.
2. Необхідним є чітке дотримання алгоритму реабілітації дітей, оперованих з приводу пілонідальної хвороби, для стандартизації надання допомоги.
МОРФОМЕТРИЧНА ОЦІНКА ОСОБЛИВОСТЕЙ РЕМОДЕЛЮВАННЯ ГЕМОМІКРОЦИРКУЛЯТОРНОГО РУСЛА СІМ’ЯНИКІВ ПРИ ДІЇ НА ОРГАНІЗМ РУБОМІЦИНУ ГІДРОХЛОРИДУ
Authors: Hnatyuk M. S. , Konovalenko S. O. , Tatarchuk L. V. 
Published: February 2020

Відомо, що рубоміцин – протипухлинний антибіотик з вираженою цитостатичною дією – широко використовується у клініці [1, 2]. Застосування цього медикаментозного препарату в чоловіків може ускладнитися азооспермією, у морфогенезі якої важлива роль належить гемомікроциркуляторному руслу сім’яників.
Мета – провести морфометричний аналіз особливостей ремоделювання судин гемомікроциркуляторного русла сім’яників при дії на організм рубоміцину гідрохлориду.
Матеріал і методи. Морфометрично досліджено гемомікроциркуляторне русло сім’яників 60 білих щурів-самців, які були поділені на дві групи. 1 група включала 30 інтактних тварин, 2 – 30 щурів, яким одноразово внутрішньоочеревинно вводили рубоміцину гідрохлорид у дозі 30 мг/кг. Евтаназію дослідних тварин здійснювали кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу через місяць від початку експерименту.
Морфометрично визначали діаметри артеріол, передкапілярних артеріол, гемокапілярів, закапілярних венул, венул, а токож щільність мікросудин на 1 мм2 сім’яників. Кількісні показники обробляли статистично.
Встановлено, що морфометричні параметри мікросудин гемомікроциркуляторного русла сім’яників при дії на організм рубоміцину гідрохлориду суттєво змінювалися. Діаметр артеріол сім’яників при цьому зменшився на 17,0 %, передкапілярних артеріол – на 22,4 %, гемокапілярів – на 15,8 % (р<0,001), а просвіт закапілярних венул розширився на 31,1 %, венул – на 26,8 %, щільність мікросудин зменшилася на 27,2 %. Виявлене свідчить про погіршання кровопостачання досліджуваного органа. Світлооптично переважна більшість венозних судин гемомікроциркуляторного русла нерівномірно розширені, варикозно змінені, з частими саккуляціями, переповнені форменими елементами крові, з явищами стазу, тромбозу, що свідчить про виражене порушення їх дренажної функції. Венозний застій у досліджуваних судинах призводив до посилення гіпоксії, дистрофії та некрозів ендотеліоцитів, міоцитів, сперматогенних епітеліоцитів, стромальних структур, інфільтративних та склеротичних процесів.
Висновки. Введення в організм дослідних тварин рубоміцину гідрохлориду призводить до вираженого ремоделювання судин гемомікроциркуляторного русла сім’яників, яке характеризується вираженим звуженням просвітів артеріол, передкапілярних артеріол, гемокапілярів і розширенням закапілярних венул та венул, змінами ангіоархітектоніки мікросудин, венозним повнокров’ям, дисторофією, некробіозом клітин і тканин, інфільтративними та склеротичними процесами.
КЛІНІЧНІ ВИПАДКИ ХВОРОБИ ГОШЕ У ДОРОСЛИХ
Authors: Manzii Z. P. , Samohalska O. Ye. 
Published: February 2020

Хвороба Гоше є рідкісною патологією, яка, однак, трапляється у практиці лікарів в Україні, тому інформація про це захворювання є актуальною.
Основна частина. Згідно з класифікацією, хвороба Гоше є лізосомною патологією, в основі якої лежить спадковий дефіцит активності ферменту глюкоцереброзидази. Найтиповішими клінічними проявами хвороби Гоше є збільшення розмірів селезінки й печінки, розвиток анемії, тромбоцитопенії, рецидивні болі в кістках, розвиток раптових інтенсивних нападів осалгій тощо. Ураження кісток визначає прогноз захворювання, може призвести до тяжкої інвалідизації з порушенням рухової функції. З 1991 року з’явився перший медичний препарат для лікування цього захворювання – аглюцераза. Хвороба Гоше стала першою серед хвороб накопичення, яка піддалася впливу терапії з ферментозамінниками. У статті розглянуто клініко-морфологічні прояви захворювання, лікувальну тактику та прогноз. Проведено аналіз типового клінічного випадку хвороби Гоше I типу у двох дорослих пацієнтів, які перебували на стаціонарному лікуванні в гематологічному відділенні Тернопільської університетської лікарні, у яких вдалося домогтися регресування клінічних проявів цього захворювання.
Висновки. Вчасна діагностика хвороби Гоше дає можливість призначити ферментозамісну терапію церезимом, що може продовжити хворому життя на багато років. При цьому пацієнт має перебувати під наглядом фахівців (педіатрів, гематологів). Тривале лікування хвороби Гоше церезимом повністю стабілізує патологічний процес, знижує виражені зміни в кістках і паренхіматозних органах, помітно покращує життя хворих.