bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
КОГНІТИВНІ ПОРУШЕННЯ ПРИ ВІЛ-ІНФЕКЦІЇ
Authors: Moskaliuk V. D. , Boiko Iu. I. , Randiuk Yu. O. , Balaniuk I. V. 
Published: December 2020

Мета роботи – встановити частоту та особливості порушень когнітивних функцій у хворих на ВІЛ-інфекцію. Пацієнти і методи. Обстежено 116 хворих на ВІЛ-інфекцію у різних клінічних стадіях недуги. Усім пацієнтам здійснювали нейропсихологічне дослідження, що включало тестування з використанням ряду шкал і тестів. Перед проведенням нейропсихологічного тестування усім досліджуваним пропонувалися опитувачі для оцінки наявності та вираженості депресивних симптомів (шкала депресії Бека – Beck A. T. et al., 1961) і оцінки рівня ситуаційної (реактивної) тривожності (тест Спілбергера-Ханіна, 1976). Акцентуацію характеру визначали за тестом Леонгарда К.; особові особливості – за багатофакторним опитувальником Кеттелла Р.Б. (1949). Групу контролю, цілком порівнювану за віком і статтю з досліджуваною групою, склали 39 практично здорових добровольців. Результати та висновки. Клінічні ознаки ВІЛ-асоційованого ураження ЦНС у вигляді помірного зниження нейрокогнітивних функцій виявляються у 22,4 % хворих на ВІЛ-інфекцію, причому з наростанням ступеня імунодефіциту кількість осіб з легкими когнітивними порушеннями зростає. ВІЛ-інфекція є причиною мінімальної вогнищевої неврологічної симптоматики у вигляді симптомів орального автоматизму і вестибулярно-атактичних розладів (Р<0,05-0,001). Практично у кожного другого пацієнта з легкими когнітивними порушеннями виявляється вестибуло-церебральний синдром, рідше – пірамідний синдром і ще рідше – екстрапірамідний синдром. Порівняно зі здоровими особами різниця у частоті усіх зазначених неврологічних симптомів статистично вагома – Р<0,05-0,001. Оцінка порушень вищих коркових функцій у I-II клінічних стадіях ВІЛ-інфекції засвідчила переважні зміни в соматосенсорному гнозисі, пам’яті, увазі, значущі зміни в динамічному праксисі. ВІЛ-інфіковані у III-IV клінічних стадіях порівняно з контрольною групою практично завжди поступаються у здатності зосереджувати увагу, в зоровому, соматосенсорному, слуховому гнозисі, динамічному праксисі, здатності писати, читати, запам’ятовувати передусім ряди цифр, рахувати, а також в інтелекті (Р<0,05-0,001). У III-IV клінічних стадіях ВІЛ інфекції більшість пацієнтів перебувала у стані субдепресії, що супроводжувалася високим рівнем тривожності (порівняно з умовно здоровими особами Р<0,001).
CLINICAL AND EPIDEMIOLOGICAL ASPECTS OF NEUROBRUCELLOSIS ACCORDING TO THE INFORMATION OF SAMARKAND MUNICIPAL INFECTIOUS DISEASES HOSPITAL
Authors: Yarmuhamedova N. A. , Djuraeva K. S. , Samibaeva U. X. , Bahrieva Z. D. , Shodieva D. A. 
Published: December 2020

Brucellosis is a particularly dangerous and socially significant infection that causes considerable economic damage and leads to a high level of patients’ disability (Vershilova P. A., 1961, Beklemishev N. D., 1965).
Brucellosis is a global problem for medical and veterinary health services (Corbel M. J., 1997, Boschiroli M. L., 2001).
According to the information of WHO Joint Expert Committee on Brucellosis (1986), this disease is registered among animals in 155 countries around the world.
Mostly Brucellosis is spread in the Mediterranean countries, Asia Minor, South and South-East Asia, Africa, Central and South America (Sauret I. M. E., 2002; Ergonul O. E. A., 2004; Karabay O. E. A., 2004; Getinkaua Z. E. A., 2005; Alim A., Tomul Z. D., 2005; Onishchenko G. G., 2005)
These indices are ten times higher in countries of Central Asia. The registered cases of this disease here are compounded 116 cases per 1 million people in Kazakhstan and 362 in Kyrgyzstan. In Uzbekistan, there are 18 cases per 1 million people. In the Russian Federation there are 4.1 cases per 1 million people, Greece – 21 cases, Germany and the United Kingdom – 0.3 cases.
ПАТОГЕНЕЗ КОРОНАВІРУСНОЇ ІНФЕКЦІЇ COVID-19
Authors: Maly V. P. , Asoyan I. M. , Sai I. V. , Andrusovych I. V. 
Published: December 2020

Коронавірус SARS-CoV-2 проникає через слизові оболонки дихальних шляхів (ДШ) і ентероцити тонкої кишки за допомогою рецепторів ангіотензин перетворюючого фактора 2 (АПФ2). У найбільшій кількості АПФ2 експресується на поверхні клітин дихального тракту, особливо на альвеолоцитах І і ІІ типу, що пояснює ураження легень у інфікованих. Порушення процесу газообміну, пов’язане з ураженням альвеол і капілярів, призводить до гіпоксемії і вторинних (опосередкованих) уражень внутрішніх органів і систем. Збуднику SARS-CoV-2 сприяють протеази, які знаходяться всередині цих клітин. Активність АПФ2 обумовлена інтерфероном (ІФН), роль і дольова участь яких в інфекційному процесі вивчається. Розвиток системного васкуліту у зв’язку з тропністю глікопротеїну коронавірусів (КВ) до ендотеліоцитів, які мають рецептор АПФ2, також опосередковано призводить до патологічних змін у легенях, серці, мозку, нирках, травному каналі (ТК). У результаті ендотеліальної дисфункції та запрограмованої некротичної загибелі клітин (апоптоз і піроптоз) при COVID-19 виникає системне порушення мікроциркуляції в судинному руслі різних органів і систем, що характеризує клінічні прояви та наслідки в інфікованих. Не виключається і автоімунний механізм ураження внутрішніх органів. Зв’язування SARS-CoV-2 з рецепторами на поверхні клітин призводить до запального процесу з продукцією прозапальних цитокінів, концентрація яких може бути надзвичайно високою у вигляді так званого «цитокінового шторму», який лежить в основі гострого респіраторного дистрес-синдрому (ГРДС) і сндрому поліорганної недостатності (СПОН). Ризик летального висліду асоційований безпосередньо з високим рівнем інтерлейкіну-6 (ІЛ-6) у сироватці крові.
Через 5-7 діб від початку хвороби виникає інтерстиційна пневмонія, спочатку вогнищева, яка швидко перетворюється на зливну. Уражається система мононуклеарних фагоцитів; розвивається лімфопенія, пригнічується синтез ІФН. КВ пневмонія може ускладнитися приєднанням бактерійної флори, про що свідчить підвищення рівня прокальцитоніну в сироватці крові. Також це відбувається і при погіршенні стану хворого. Крім того, на тяжкість хвороби вказує високий рівень С-реактивного білка (СРБ), лактатдегідрогенази (ЛДГ), D-димеру, феритину тощо. Паралельно відбуваються зміни і в системі згортання крові. Знижується рівень гемоглобіну, що обтяжує гіпоксичний синдром.
Патоморфологічні зміни ГРДС включають гостру ексудативну та продуктивну фази. У першій фазі переважають ознаки дифузного альвеолярного пошкодження, гострого бронхіоліту, набряку і геморагій інтерстиційної тканини. Для продуктивної фази властиві розвиток фіброзуючого альвеоліту з організацією ексудату в просвіті альвеол і бронхіол. Також КВ інфекція може спричиняти серйозні ураження в інших внутрішніх органах і системах.
Таким чином, патоморфологічні зміни в інфікованих SARS-CoV-2 обумовлені безпосередньою дією nCoV, гіперактивністю імунної системи, високим рівнем цитотоксичності СD8+ Т-клітин, автоімунними процесами тощо.
ПРОГНОЗУВАННЯ ВПЛИВУ ПОРУШЕНЬ СНУ І ДЕПРЕСІЇ НА РОЗВИТОК СЕРЦЕВО-СУДИННИХ ЗАХВОРЮВАНЬ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ 2 ТИПУ
Authors: Batiukh О. V. , Novak–Mazepa Kh. O. , Kharkovska T. V. , Pak A. I. 
Published: December 2020

Резюме. Цукровий діабет (ЦД) являє собою одну з провідних медико-соціальних проблем сучасного суспільства, що зумовлено високою захворюваністю та його поширеністю, частим виникненням ускладнень. Дослідження факторів розвитку, а саме: порушення сну, депресія, серцево-судинні захворювання (ССЗ), вивчення причини, комплексне розв’язання проблеми, наявність якої негативно позначається на якості життя людини, дозволять покращити стан здоров’я пацієнтів із ЦД 2 типу.
Мета дослідження – проаналізувати літературні джерела щодо впливу тривожних, депресивних розладів на розвиток і прогресування серцево-судинних захворювань у пацієнтів із цукровим діабетом 2 типу для ранньої діагностики захворювань та їх профілактику.
Матеріали і методи. При дослідженні використано дані літературних джерел та дані проведених наукових досліджень щодо причин розвитку захворювань, зокрема депресії, цукрового діабету 2 типу, розладів сну, серцево-судинних захворювань, і їх взаємозв’язок та взаємовплив.
Результати. Цукровий діабет 2 типу є найпоширенішим типом діабету, що становить близько 90 % усіх випадків діабету. Це захворювання найчастіше діагностується у дорослих людей, але все частіше спостерігається у дітей, підлітків через підвищення рівня ожиріння, малорухливого способу життя, психоемоційного перевантаження, стресів. Депресія є фактором ризику виникнення цукрового діабету та негативно впливає на його перебіг, підвищуючи ризик розвитку ускладнень. Пацієнти з ЦД страждають від супутньої депресії у 2–3 рази частіше, ніж без нього. Поширеність депресивних розладів у хворих із ЦД у середньому становить близько 14 %. Приблизно у 80 % випадків у пацієнтів із ЦД 2 типу виявляється артеріальна гіпертензія. Головною причиною смертності є гострі серцево-судинні захворювання, від яких помирає 75 % хворих. За даними клінічних досліджень у 15–25 % пацієнтів з ішемічною хворобою серця (ІХС) виявляють симптоми депресії, яка в 3,7 раза підвищує несприятливий перебіг хвороби. Результати іноземних досліджень свідчать, що смертність від серцево-судинних захворювань серед людей, які сплять менше 4 год на добу на 36 % вище, ніж у тих, які сплять 4–8 год, а ризик розвитку інсульту становить 34 %. Пацієнти, які схильні до даних захворювань і спали достатню кількість часу, ризики компенсувалися і значно зменшувалися.
Висновки. Основною причиною значної захворюваності та смертності від ЦД із супутніми ССЗ можна вважати високу поширеність факторів ризику і відсутність єдиного підходу до боротьби з ними. Вивчаючи чинники ризику, отримаємо можливість зрозуміти вплив мультифакторної природи на розвиток й ускладнення перебігу захворювань. Дослідження та аналіз зв’язків між депресивними порушеннями й розвитком серцево-судинної патології дозволять встановити рівень впливу цих факторів на розвиток цукрового діабету 2 типу.
СТАН СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ШЛУНКА ЗА ДАНИМИ ЕНДОСКОПІЇ ІЗ ВИСОКОЮ РОЗДІЛЬНОЮ ЗДАТНІСТЮ ТА РЕЖИМОМ ВУЗЬКОСМУГОВОЇ ВІЗУАЛІЗАЦІЇ У ХВОРИХ НА АТРОФІЧНИЙ ГАСТРИТ, ПОЄДНАНИЙ З ПАТОЛОГІЄЮ ЩИТОПОДІБНОЇ ЗАЛОЗИ
Authors: Mosiychuk L. M. , Simonova O. V. , Konenko I. S. , Petishko O. P. 
Published: December 2020

Резюме. Рак і передракова патологія шлунка представляють на сьогодні важливу проблему в медицині. Особливого значення надають виявленню додаткових факторів ризику розвитку раку шлунка. Результати поодиноких досліджень показали взаємозв’язок між розвитком атрофічного гастриту й захворюваннями щитоподібної залози.
Мета дослідження – визначити особливості макро- і мікроструктури слизової оболонки шлунка за даними ендоскопічного дослідження з режимами збільшення і вузькосмугової візуалізації у хворих на хронічний атрофічний гастрит залежно від наявності структурних змін у щитоподібній залозі (ЩЗ).
Матеріали і методи. 45 хворим на атрофічний гастрит проводили ендоскопічне обстеження шлунка за допомогою ендоскопа з високою роздільною здатністю й вузькоспектральною візуалізацією та ультразвукове дослідження щитоподібної залози, за результатами якого хворих поділили на наступні групи: перша група – хворі з наявністю вогнищевих змін у ЩЗ, друга – пацієнти з дифузними змінами ЩЗ, група порівняння – без патологічних змін ЩЗ. Проводили статистичний та кореляційний аналізи отриманих даних.
Результати. Аналіз отриманих даних дозволив виявити збільшення поширеності еритематозних змін в шлунку, тенденцію до збільшення частоти і поширеності вузлувато-бугристого рельєфу в групі хворих із вогнищевими утвореннями у ЩЗ, збільшення частоти ерозій, виразок і геморагій у пацієнтів зі структурними змінами в ЩЗ, суттєве збільшення частоти дифузного поширення кишкової метаплазії (КМ) у шлунку в осіб із вогнищевими змінами в ЩЗ, порівняно з хворими з дифузними змінами структури ЩЗ, або без них; дисплазію слизової оболонки шлунка виявлено в середньому тільки у хворих із структурними змінами ЩЗ з тенденцією до збільшення частоти цієї ознаки у пацієнтів першої групи (p>0,05). Отримані відмінності підтвер­джено кореляційним аналізом.
Висновки. У хворих на атрофічний гастрит, поєднаний із патологією ЩЗ (дифузного й вогнищевого характеру), виявлено суттєве збільшення частоти структурних змін слизової оболонки шлунка, в т. ч. передракового характеру, що підтверджено результатами кореляційного аналізу й свідчить про необхідність подальшого ретельного вивчення даної проблеми.
ДЕТОКСИКАЦІЙНІ Й АНТИОКСИДАНТНІ ВЛАСТИВОСТІ АМІНОКИСЛОТ У ЩУРІВ, ІНТОКСИКОВАНИХ НІТРИТОМ НАТРІЮ
Authors: Salyha N. O. 
Published: December 2020

Вступ. Зростаюче застосування азотних добрив є основним джерелом надходження нітратів і нітритів у навколишнє середовище. Нітрити в організмі тварин змінюють валентність заліза в гемоглобіні, перетворюючи його в метгемоглобін, який не здатен у легенях сполучатися з Оксигеном і перетворюватися в оксигемоглобін. Відповідно, втрачається основна функція гемоглобіну – зворотно зв’язувати Оксиген та доставляти його до тканин, внаслідок цього розвивається гіпоксія. Нітрати і нітрити є антиспазматичними отрутами. Деструктивний вплив нітратів і нітритів на організм зумовлений ініціа­цією вільнорадикальних процесів, що призводить до порушення клітинних мембран, зниження активності імунної системи.
Мета дослідження – вивчити вплив амінокислот на окремі показники антиоксидантної системи щурів за дії нітриту натрію.
Методи дослідження. Дослідження проводили на лабораторних білих щурах-самцях, яким внутрішньочеревно вводили нітрит натрію та додатково глутамінову кислоту і цистеїн. Тваринам згодовували стандартний комбікорм для лабораторних щурів. Їх утримували в клітках за стандартних лабораторних умов з 12-годинним циклом світла/12-годинним циклом темряви. Усі щури мали вільний доступ до стандартної дієти гризунів і води ad libitum. В еритроцитах крові визначали вміст відновленого глутатіону та ряд ензимів антиоксидантного захисту.
Результати й обговорення. Встановлено, що застосування нітриту натрію призводило до змін окремих показників системи антиоксидантного захисту. Досліджуваний токсикант викликав зниження вмісту відновленого глутатіону, активності глутатіонпероксидази і каталази в еритроцитах крові щурів. У тварин дослідних груп, які після досліджуваного ксенобіотика додатково отримували глутамінову кислоту і цистеїн, спостерігали менш помітні зміни порівняно з контрольною групою щурів.
Висновки. Досліджуваний токсикант призводив до зниження вмісту відновленого глутатіону, активності глутатіонпероксидази і каталази в еритроцитах крові щурів. Менш помітні зміни було зафіксовано у тварин дослідних груп, які додатково отримували досліджувані амінокислоти.
ПОРУШЕННЯ ВМІСТУ ВІДНОВЛЕНОГО ГЛУТАТІОНУ В ЛЕГЕНЯХ ЩУРІВ НА ТЛІ ГОСТРОЇ КРОВОВТРАТИ, УСКЛАДНЕНОЇ ІШЕМІЄЮ-РЕПЕРФУЗІЄЮ КІНЦІВКИ, ТА ЇХ КОРЕКЦІЯ КАРБАЦЕТАМОМ
Authors: Stakhiv O. V. , Hudyma A. A. , Korda I. V. , Uglyar Yu. V. 
Published: December 2020

Вступ. Легені належать до органів, які особливо чутливі до системних патогенних чинників, зумовлених гострою крововтратою та ішемічно-реперфузійним синдромом. В їх основі лежить активація процесів ліпопероксидації з виснаженням антиоксидантного захисту. Однак динаміку вмісту відновленого глутатіону (GSH) у легенях за умов гострої крововтрати, ішемії-реперфузії кінцівки та їх поєднання вивчено недостатньо, немає даних про коригувальний вплив карбацетаму. Мета дослідження – зʼясувати особливості порушень вмісту відновленого глутатіону в легенях щурів у динаміці гострої крововтрати, ускладненої ішемією-реперфузією кінцівки, та ефективність їх корекції карбацетамом. Методи дослідження. Дослідження проведено на 216-ти білих нелінійних щурах-самцях масою 200–220 г. Усі експерименти виконано під тіопентал-натрієвим наркозом. У тварин моделювали ішемію-реперфузію кінцівки, гостру крововтрату і поєднували ці ушкодження. В окремій групі проводили корекцію виявлених порушень карбацетамом. Через 1 і 2 год, а також через 1, 7 та 14 діб у легенях піддослідних тварин визначали вміст GSH. Результати й обговорення. За умов ішемії-реперфузії кінцівки вміст у легенях GSH через 1 год експерименту, порівняно з контролем, істотно зростав, що, очевидно, мало компенсаторний характер. У подальшому показник статистично вірогідно знижувався, проте до 14 год повторно підвищувався і досягав рівня контролю. При гострій крововтраті вміст GSH у всі терміни спостереження, порівняно з контролем, суттєво знижувався і ставав меншим порівняно з групою, в якій моделювали лише ішемію-реперфузію кінцівки. Після ускладнення гострої крововтрати ішемією-реперфузією кінцівки глутатіонова антипероксидазна система порушувалась ще більше, особливо через 7 і 14 діб експерименту. Застосування карбацетаму за умов ішемії-реперфузії кінцівки, гострої крововтрати та їх поєднання супроводжувалося вираженим позитивним ефектом, який полягав у зменшенні затрат GSH у нейтралізації прооксидантних чинників і ендотоксинів у легенях. Висновки. Моделювання гострої крововтрати та її ускладнення ішемією-реперфузією кінцівки, порівняно з контролем, супроводжується зменшенням вмісту в легенях GSH з 1 год до 14 діб. Додаткова ішемія-реперфузія кінцівки через 7 і 14 діб призводить до статистично більшого зниження досліджуваного показника. Застосування за цих умов карбацетаму, порівняно з тваринами без корекції в легенях, через 7 і 14 діб супроводжується меншим виснаженням GSH.
Impact of Sirolimus as a Primary Immunosuppressant on Myocardial Fibrosis and Diastolic Function Following Heart Transplantation
Authors: Alnsasra Hilmi , Asleh Rabea , Oh Jae K. , Maleszewski Joseph J. , Lerman Amir , Toya Takumi , Chandrasekaran Krishnaswamy , Bois Melanie C. , Kushwaha Sudhir S. 
Published: December 2020

Background
Myocardial fibrosis is an important contributor for development of diastolic dysfunction. We investigated the impact of sirolimus as primary immunosuppression on diastolic dysfunction and fibrosis progression among heart transplantation recipients.

Methods and Results

In 100 heart transplantation recipients who were either treated with a calcineurin inhibitor (CNI) (n=51) or converted from CNI to sirolimus (n=49), diastolic function parameters were assessed using serial echocardiograms and right heart catheterizations. Myocardial fibrosis was quantified on serial myocardial biopsies. After 3 years, lateral e′ increased within the sirolimus group but decreased in the CNI group (0.02±0.04 versus −0.02±0.04 m/s delta change;
P
=0.003, respectively). Both pulmonary capillary wedge pressure and diastolic pulmonary artery pressure significantly decreased in the sirolimus group but remained unchanged in the CNI group (−1.50±2.59 versus 0.20±2.20 mm Hg/year;
P
=0.02; and −1.72±3.39 versus 0.82±2.59 mm Hg/year;
P
=0.005, respectively). A trend for increased percentage of fibrosis was seen in the sirolimus group (8.48±3.17 to 10.10±3.0%;
P
=0.07) as compared with marginally significant progression in the CNI group (8.76±3.87 to 10.56±4.34%;
P
=0.04). The percent change in fibrosis did not differ significantly between the groups (1.62±4.67 versus 1.80±5.31%, respectively;
P
=0.88).

Conclusions
Early conversion to sirolimus is associated with improvement in diastolic dysfunction and filling pressures as compared with CNI therapy. Whether this could be attributed to attenuation of myocardial fibrosis progression with sirolimus treatment warrants further investigation.
Printing the Bespoke Book
Authors: Anderson Emily R. 
Published: December 2020

Abstract
In 1482, Erhard Ratdolt, a prominent German printer in Venice, issued the editio princeps of Euclid’s Elements. Ratdolt experimented with the new technology of printing to overcome the difficulty in arranging geometric diagrams alongside the text. This article examines the materials and techniques that Ratdolt used in his edition of Elements including his use of vellum, gold printing, and illumination for special copies as well as his use of woodcuts, movable type, and metal-cast diagrams. Significantly, the legacy of Ratdolt’s innovations continued almost one hundred years later in subsequent editions of Elements. In 1572, Camillo Francischini printed Federico Commandino’s Latin translation and commentary, and today, there are at least two surviving copies of this edition printed on blue paper. Both printers, Ratdolt and Francischini, used the printing press to produce unique and bespoke books using material and visual cues from luxury objects like illuminated manuscripts. These case studies of Euclid’s Elements brings together the fields of art history, history of the book, and the history of geometry, and analyzes the myriad ways that printers employed the printing press in the early modern period to elevate and modernize ancient, mathematical texts.
Suicide among older adults: Interactions among key risk factors
Authors: Hernandez Silvia C , Overholser James C , Philips Kristie L , Lavacot James , Stockmeier Craig A 
Published: December 2020

Objective The present study aimed to understand how key risk factors of older adult suicide interact to ultimately lead to death by suicide using data collected post-mortem. Method A psychological autopsy was used to gather detailed information about psychiatric diagnosis, medical problems, social isolation, and negative attitudes expressed by the individual during the six months prior to their death. Interviews with next-of-kin, medical and psychiatric records, and the Cumulative Illness Rating Scale for Geriatrics were used. Subjects included 32 older adults who died by suicide and 45 older adults who died by natural causes. Results Hopelessness, depression, and negative health attitudes were strongly correlated with suicide. Older age was associated with social isolation, suggesting an indirect relationship with suicide via hopelessness, depression, and negative health attitudes. Physical illness did not increase risk. Multivariate analyses suggested that hopelessness fully mediated the effects of social isolation, negative health attitudes, and depression on suicide. Conclusions Psychological factors played the largest role in suicide deaths compared to social isolation and physical illness. Suicide interventions aimed at older adults should ensure hopelessness, depression, and negative health attitudes are primary targets.
Comparing Student-Created to Teacher-Created Study Guides Within An Interteaching Framework
Authors: Contreras Bethany P. , Dovgan Kristen , Johnson Katherine , Kahng SungWoo 
Published: December 2020

Background: The role of the preparation or study guide in interteaching is relatively unexplored. One study demonstrated that having students create their own study guide was just as effective as completing a teacher-created study guide. Objective: The purpose of this study was to replicate and extend the methods of previous research to compare the effects of student-created to teacher-created study guides on student learning. Method: We compared the effects of teacher-created to student-created study guides on student quiz scores within the context of an interteaching framework using multi-element designs. We counterbalanced the order of study guide implementation for a total of 24 quizzes across two classes of 25 students each. Results: Quiz scores were high overall, and the most effective study guide type varied across class sections; student-created was more effective for Class 1 and teacher-created was more effective for Class 2. Conclusion: Interteaching resulted in high quiz scores (above 80%) overall, regardless of study guide type. There may be an interaction between discussion length, instructor, and study guide type that warrants further investigation. Teaching Implications: The results of this study suggest that instructors using the interteaching format can save time in preparing for their class by having the students create their own study guides while still promoting quality learning.