bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Detecting and studying high-energy collider neutrinos with FASER at the LHC
Authors: Abreu Henso , Antel Claire , Ariga Akitaka , Ariga Tomoko , Boyd Jamie , Cadoux Franck , Casper David W. , Chen Xin , Coccaro Andrea , Dozen Candan , Denton Peter B. , Favre Yannick , Feng Jonathan L. , Ferrere Didier , Galon Iftah , Gibson Stephen , Gonzalez-Sevilla Sergio , Hsu Shih-Chieh , Hu Zhen , Iacobucci Giuseppe , Jakobsen Sune , Jansky Roland , Kajomovitz Enrique , Kling Felix , Kuehn Susanne , Levinson Lorne , Li Congqiao , McFayden Josh , Meehan Sam , Neuhaus Friedemann , Otono Hidetoshi , Petersen Brian , Pikhartova Helena , Queitsch-Maitland Michaela , Sato Osamu , Schmieden Kristof , Schott Matthias , Sfyrla Anna , Shively Savannah , Smolinsky Jordan , Soffa Aaron M. , Takubo Yosuke , Torrence Eric , Trojanowski Sebastian , Wilkinson Callum , Zhang Dengfeng , Zhang Gang 
Published: January 2020

AbstractNeutrinos are copiously produced at particle colliders, but no collider neutrino has ever been detected. Colliders produce both neutrinos and anti-neutrinos of all flavors at very high energies, and they are therefore highly complementary to those from other sources. FASER, the Forward Search Experiment at the LHC, is ideally located to provide the first detection and study of collider neutrinos. We investigate the prospects for neutrino studies with FASER$$\nu $$ν, a proposed component of FASER, consisting of emulsion films interleaved with tungsten plates with a total target mass of 1.2 t, to be placed on-axis at the front of FASER. We estimate the neutrino fluxes and interaction rates, describe the FASER$$\nu $$νdetector, and analyze the characteristics of the signals and primary backgrounds. For an integrated luminosity of$$150~\text {fb}^{-1}$$150fb-1to be collected during Run 3 of the 14 TeV LHC in 2021–23, approximately 1300 electron neutrinos, 20,000 muon neutrinos, and 20 tau neutrinos will interact in FASER$$\nu $$ν, with mean energies of 600 GeV to 1 TeV. With such rates and energies, FASER will measure neutrino cross sections at energies where they are currently unconstrained, will bound models of forward particle production, and could open a new window on physics beyond the standard model.
Симультанний та двохетапний підходи в пацієнтів на метастатичний колоректальний рак із синхронним ураженням печінки
Authors: Grytsenko Y. M. , Bedeniuk A. D. , Grytsenko S. Y. 
Published: January 2020

Мета роботи: проаналізувати симультанний та двохетапний підходи в лікуванні пацієнтів на сМ-КРР, а також їхнє загальне та безрецидивне виживання.
Матеріали та методи. В дослідження включено 16 пацієнтів (10 чоловіків та 6 жінок) на сМ-КРР, котрим були виконані симультанні (14) та двохетапні (2) радикальні резекції в умовах Тернопільської університетської лікарні з 2013 по 2018 роки. Всі колоректальні резекції були виконані з дотриманням вимог онкологічного радикалізму (D3 лімфодисекція, тотальна меозоколон/мезоректумектомія). У 9 пацієнтів метастази в печінку локалізувались у лівій частці та у 7 пацієнтів у правій частці. Паренхімощадну техніку резекції печінки застосовано в 13 (81,3 %) пацієнтів, тоді як анатомічну резекцію печінки виконано лише 3 (18,8 %) пацієнтам. Ад’ювантну ПХТ отримали всі пацієнти, сумарно 6 курсів у режимі FOLFOX / XELOX.
Результати досліджень та їх обговорення. Ми не спостерігали жодного серйозного післяопераційного ускладнення чи смертності в 30-ти денний період. Середнє загальне та безрецидивне виживання у групі пацієнтів з регіонарними метастазами було 24,3±4,8 (p <0,013) та 13 місяців (p<0,020) відповідно (всі пацієнти померли в проміжку 4 – 44 місяці). Всі пацієнти, в котрих не було метастазів у регіонарні лімфатичні вузли, живі без ознак прогресії. Найдовший період безрецидивного виживання становить 80 місяців та спостерігається на момент написання статті у 3 пацієнтів (проміжок спостереження 11 – 80 місяців). Середнє загальне та безрецидивне виживання у групі пацієнтів з правобічною локалізацією КРР було 17,3 (p<0,51) і 9,2 місяців (p <0,51) відповідно. Симультанна резекція КРР та паренхімощадна техніка резекції печінки не демонструють збільшення кількісті тяжких післяопераційних ускладнень та 30-денної смертності, що також підтверджено нашим дослідженням.
Использование лазерного излучения в хирургии хронического панкреатита
Authors: Vorobei A. V. , Shuleiko A. Ch. , Vizhinis Yu. I. , Lagodich N. A. 
Published: January 2020

Цель работы: изучить эффективность использования лазерных технологий при хирургическом лечении пациентов с хроническим панкреатитом.
Материалы и методы. В исследование включено 523 пациента, оперированных по поводу хронического панкреатита, в том числе 385 с резекционными операциями. С применением высокоэнергетического лазера “МУЛ-хирург” выполнено 131 хирургическое вмешательство, в т. ч. лазерную резекцию головки ПЖ – 84, лазерную цилиндрическую вирсунгэктомию – 25, лазерные ДБЭ операции – 4.
Результаты исследований и их обсуждение. Лазерные резекции ткани поджелудочной железы у пациентов с хроническим панкреатитом с использованием волны 1320 нм имеют достоверные преимущества перед электрокоагуляционным способом, заключающиеся в уменьшении кровопотери, снижении уровня тяжелых специфических послеоперационных осложнений. Имеется положительный опыт использования лазерных технологий при выполнении эндоскопических операций с применением двухбаллонного энтероскопа для коррекции послеоперационных осложнений в зоне панкреатоеюноанастомозов. Использование лазерного излучения в хирургии хронического панкреатита является перспективным направлением в хирургической панкреатологии.
Прогнозування перебігу післяопераційного перитоніту
Authors: Droniak M. M. , Shevchuk I. M. , Droniak V. M. , Popadyuk O. Ya. 
Published: January 2020

Мета роботи: розпрацювати шкалу прогнозування ризику розвитку післяопераційного перитоніту.
Матеріали і методи. У роботі проаналізовано 244 випадки післяопераційного перитоніту (ПП), прооперованих у відділенні хірургії Івано-Франківської обласної лікарні протягом 2010–2019 рр. Супутні захворювання виявлено у 176 (72,1 %) хворих. Незначно переважали хворі чоловічої статі – 138 (56,6 %). Вік пацієнтів був у межах 18–88 років (медіана – 61 р.). За тяжкістю стану більшість хворих (147 осіб (60,2 %)) – протягом 1–4 діб після операції (медіана – 2 доби) перебували у відділенні реанімації та інтенсивної терапії. Перитоніт був місцевим відмежованим у 125 (51,2 %), розлитим – у 119 (48,8 %) хворих. Післяопераційні ускладнення розвинулись у 74 випадках (30,3 %) і були гнійно-септичними у 75 %.
Результати досліджень та їх обговорення. Зважаючи на результати наших досліджень, для визначення тяжкості перебігу післяопераційного перитоніту в якості предикторів пропонуємо наступні показники: вік хворого понад 60 років, кількість лейкоцитів у периферичній крові понад 12х109 г/л, рівень С-реактивного білка в сироватці крові понад 10 мг/л, активність лужної фосфатази понад 1400 нмоль/л-с, вміст дієнових кон’югат понад 2,5 од. оптичної щільності, вміст малонового діальдегіду понад 5 нмоль/мл, рівень молекул середньої маси понад 0,350 ум. од. Значення СРБ, що перевищують 5 мг/л, є несприятливою прогностичною ознакою, при легкому перебізі ПП перевищення цього рівня було у 42 (30,9 %) із 136 хворих, а при тяжкому – у 98 (90,7 %) із 108 хворих.
При позитивних чотирьох і більше критеріях був імовірний тяжкий перебіг ПП. Враховуючи результати проведених досліджень, для визначення тяжкості перебігу післяопераційного перитоніту ми запропонували робочу систему прогнозування перебігу ПП. Попередня апробація цієї системи показників підтвердила її чутливість 71,2 %, а специфічність 81,4 %.
Експериментальне обґрунтування інтраочеревинного застосування інтерферону 2b для лікування гострого перитоніту
Authors: Grynchuk A. F. , Davydenko I. S. , Grynchuk F. V. , Polianskiy I. Iu. 
Published: January 2020

Мета роботи: в експерименті дослідити можливість інтраочеревинного застосування інтерферону α2b для лікування гострого перитоніту.
Матеріали і методи. У дослідженні використано 64 білих нелінійних щурі. Перитоніт моделювали інтраочеревинним пункційним уведення 20 % суміші автокалу. Через 12 год після моделювання виконували лапаротомію і санацію черевної порожнини. У контрольній групі (32 тварини) промивали розчином декаметоксину і 0,9 % розчином NaCl. У дослідній групи (32 тварини) після цього в черевну порожнину уводили розчин інтерферону α2b в дозі 0,3 млн ОД на 100 г маси. Через 6, 12, 24 і 48 год виконували релапаротомію і забирали парієтальну очеревину для гістологічного дослідження. Препарати зафарбовували гематоксилін-еозином.
Результати досліджень та їх обговорення. У контрольній групі через 6 год після санації на тлі виразних запальних змін парієтальної очеревини спостерігаються ознаки неналежної реакції неспецифічної клітинної ланки захисту, прояви активації якої відмічені лише через 12 год; ініціація специфічної ланки відбувається через 24 год, а протягом 48 год не виявлені ознаки регенераційних процесів. У дослідній групі через 6 год спостерігаються ознаки адекватної реакції неспецифічної ланки клітинного захисту на тлі менш виразних запальних змін парієтальної очеревини; через 12 год виявляються ознаки активації специфічної ланки, а через 48 год – ознаки розвитку процесів регенерації.
Хірургічне лікуваннях хворих із місцеворозповсюдженими пухлинами підшлункової залози
Authors: Kopchak V. M. , Kostyliev M. V. , Pererva L. O. , Duvalko O. V. , Khanenko V. V. , Shevkolenko H. H. , Andronik S. V. , Trachuk V. I. 
Published: January 2020

Мета роботи: оцінити результати виконання розширених резекцій підшлункової залози у лікуванні хворих з місцеворозповсюдженою аденокарциномою підшлункової залози.
Матеріали і методи. За період 2010–2018 рр. виконано 618 радикальних резекцій підшлункової залози у пацієнтів з аденокарциномою підшлункової залози. Серед хворих чоловіків було 356 (57,6 %), жінок – 262 (42,4 %), середній вік склав 55,9±9,4 (від 27 до 87 років). Дистальну резекцію підшлункової залози виконано у 139 (22,5 %) хворих, панкреатодуоденальну резекцію – у 462 (74,8 %), тотальну панкреатектомія – у 17 (2,7 %) хворих. Розширені резекції підшлункової залози виконано у 142 (23,0 %) хворих: розширені панкреатодуоденальні резекції – у 79 (55,6 %), розширені дистальні резекції – у 52 (36,6 %), розширені панкреатектомії – у 11 (7,8 %). Розширені резекції підшлункової залози з резекцією венозних судин виконано у 91 (14,7 %) хворого, з резекцією артерій – у 14 (2,3 %) хворих.
Результати досліджень та їх обговорення. Ускладнення спостерігались у 182 пацієнтів (38,2 %) при стандартних резекціях та у 63 (44,3 %) хворих у групі з розширеними резекціями (χ2=1,26 p=0,26), достовірної різниці не було. Летальність склала 2,4 %, померло 15 пацієнтів: 6 (4,2 %) – після розширених резекцій та 9 (1,9 %) – після стандартних резекцій підшлункової залози достовірної різниці в рівні летальності не було (χ2 = 1,3, p=0,25). Медіана виживаності та 5-річна загальна виживаність були недостовірно нижче у пацієнтів після розширених панкреатодуоденальних резекцій, ніж після стандартних (15 місяців і 18 % та 25 місяців і 27 % відповідно (χ2= 2,83, p= 0,09, p>0,05, χ2 = 0,16, p=0,69)). Медіана виживаності була також недостовірно нижче у пацієнтів після розширених дистальних резекцій ПЗ, ніж після стандартних (30 місяців та 32 місяці, відповідно, χ2= 0,008, p= 0,9, p>0,05). Летальність, рівень післяопераційних ускладнень, віддалені результати лікування після розширених резекцій ПЗ зіставні із стандартними резекціями. Розширені резекції є можливими, і їх виконання може збільшити кількість радикально прооперованих хворих.
Хірургічне лікування та профілактика параколостомічних гриж у хворих похилого та старечого віку
Authors: Shaprynskyі V. O. , Vorovskyі O. O. , Sadyk I. M. 
Published: January 2020

Мета роботи: покращити результати хірургічного лікування параколостомічних гриж у хворих похилого та старечого віку за рахунок впровадження лапароскопічних способів лікування.
Матеріали і методи. Хірургічне лікування виконували за 3 способами: герніопластика із залишенням колостоми на колишньому місці – 20 (29,0 %) хворих; герніопластика з переміщенням колостоми на нове місце – 36 (52,2 %); у 25 (36,2%) – малоінвазивні методи. 3-м (4,3 %) пацієнтам були застосовані аутопластичні; 66 (95,7 %) – алопластичні методи, де в 4-х (5,8 %) – за методом onlay, 40 (58,0 %) – за методом sublay, 17 (24,6 %) – лапароскопічна герніопластика за удосконаленим методом та 8 (11,6 %) – лапароскопічно-асистованим способом.
Результати досліджень та їх обговорення. Серед 69 хворих ми спостерігали прямопропорційну залежність інтенсивності розвитку злукового процесу не від тривалості грижоносіння, а від розмірів грижових воріт. 24 хворим було виконано профілактичне використання протезної сітки при формуванні стоми. Місцеві гнійно-запальні ускладнення мали місце в 6 (8,7 %) випадках, де в 1-го (1,4 %) пацієнта з аутопластичним методом герніопластика та у 5 (7,2 %) – при застосуванні алопластичного методу. Рецидивів захворювання не спостерігали. Хворим похилого та старечого віку при виведенні колостоми рекомендовано превентивне алопротезування. Найкращі результати були отримали при алогерніопластиці з реконструкцією колостоми на інше місце т? ??? а при лапароскопічній грижопластиці. 7 (10,1 %) хворим адгезіолізис, виділення дистального та низведення проксимального відділів стомованої кишки вдалось виконати лапароскопічно. 8 (11,6 %) хворим із дефектом W3 виконали лапароскопічну алогерніопластику композитною сіткою за внутрішньоочеревинною методикою IPOM.
Результати планових відкритих хірургічних втручань з приводу первинного хронічного захворювання вен під час вагітності з використанням компонентів протоколу FAST TRACK SURGERY
Authors: Аntonyuk-kysil V. M. 
Published: January 2020

Мета роботи: вивчити результати планових хірургічних втручань внаслідок первинного хронічного захворювання вен під час вагітності з використанням компонентів протоколу FAST TRACK surgery.
Матеріали і методи. У 457 вагітних виконано планове відкрите хірургічне втручання у ІІ та ІІІ триместрах із первинним симптомним хронічним захворюванням вен С2S-4s, Ер, As, р, Рг (СЕАР 2002) з використанням компонентів протоколу FAST TRACK surgery.
Результати досліджень та їх обговорення. У всіх оперованих використовували мультидисциплінарний підхід ведення пацієнток протягом усієї вагітності з госпіталізацією їх до спеціалізованого акушерського стаціонару для виконання операції, яке у 92,3 % пацієнток проведено у день госпіталізації на фоні проведеної перинатальної психотерапевтичної підготовки її і плода до хірургічного втручання. Операцію виконував судинний хірург – так званий “монотехнолог” або “акушерський судинний хірург” в оптимальні терміни вагітності. За рахунок цих чинників у 97,2 % оперованих отримано позитивний клінічний ефект при 100 % відсутності у всіх оперованих ускладнень з боку плода і матері. Планове хірургічне втручання не спричиняло передчасних пологів, не ускладнило перебіг вагітності в післяопераційному і післяпологовому періодах. Усі діти народилися вчасно і в задовільному стані.
Комплексне лікування гнійно-некротичних процесів діабетичної стопи (Wagner, 3-4 стадії) з урахуванням гемостазіологічних показників
Authors: Pyptiuk O. P. , Pyptiuk V. O. 
Published: January 2020

Мета роботи: вивчити деякі аспекти гемостазу хворих на синдром діабетичної стопи (СДС).
Матеріали і методи. Під спостереженням перебували 63 хворі на СДС, за Wagner 3-4 стадії. Хворих на СДС розділено на 2 групи рівнозначні за гендерними ознаками, віком (59,4±8,3) року. Тривалість захворювання на цукровий діабет становила від 5 до 15 років, у 74 % рівень HbA1c становив (7,9±1,39) %.
Усім хворим проведено загальноприйняту терапію, малу ампутацію, катетеризацію a. epigastrica inferior. Після 2 поопераційної доби призначали ривароксабан 15 мг два рази на добу, до 10 діб з наступним переходом на 10 мг один раз на добу впродовж 6 міс., діосміну 450 мг, гесперидину 50 мг впродовж 1 міс. І група хворих – 39 осіб – отримувала вищевказану терапію. В ІІ групі хворих – 24 особи – проведено остеоперфорацію великогомілкової кістки ураженої кінцівки.
Результати досліджень та їх обговорення. В обох групах при госпіталізації TcpO2 становила (21,3±5,4) мм рт. ст. У 64,3 % хворих визначено підвищення рівня фібриногену в 2 рази з тенденцією наближення до норми на 10 добу. Рівень Х фактора крові при госпіталізації склав (0,04±0,004) г/л, (p <0,01). На 3 добу в І групі хворих при збільшенні TcpO2 на 8,8 % і виражених запальних змінах тканин становив (0,04±0,01) г/л. На 10 добу при вторинному загоєнні рани склала (0,02±0,01) г/л, (p <0,1). В ІІ групі хворих на 3 добу TcpO2 зростала на 27 %, Х фактор склав (0,04±0,01) г/л. На 10 добу при загоєнні рани Х фактор в плазмі становив (0,02±0,01) г/л (p <0,01), а на 30 добу складав (0,01±0,01) г/л.
Застосування методу балонної дермотензії в лікуванні уроджених гігантських пігментних невусів у дітей
Authors: Konoplitskiy V. S. , Pasechnyk O. V. , Kalynchuk O. O. , Konoplitskiy D. V. , Shavliuk R. V. 
Published: January 2020

Мета роботи: покращення онкологічних, функціональних та косметичних результатів лікування дітей з уродженими гігантськими пігментними невусами із використанням розтягнутих місцевих клаптів шляхом дермотензії.
Матеріали і методи. У відділенні онкогематології Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні в період із 2014 по 2019 рр. оперовані 286 дітей віком від 1 до 18 років з уродженими пігментними невусами різної локалізації та розмірів. У цих дітей було проведено 318 оперативних втручань, що було зумовлено часткою уроджених гігантських пігментних невусів та неможливістю повного їх видалення одноетапним оперативним втручанням у 12 пацієнтів. В цій групі дітей, віком від 3 до 12 років, метод ендоекспандерної дермотензії застосовували за необхідності пластики значного за площею дефекту шкіри.
Результати досліджень та їх обговорення. В усіх 12 клінічних випадках ми отримали задовільні косметичні та функціональні результати без ознак порушення мікроциркуляції пасма шкіри на всіх етапах лікування. Морфологічні дослідження на етапах лікування виявляли незначні зміни в епідермісі. УЗД в режимі кольорового доплерівського картування виявило, що в процесі проведення експандерної дермотензії перфузія шкіри не зменшувалась, а збільшувалась, що свідчить про участь в експансії судин шкіри.
Інноваційні технології в хірургічному лікуванні злукової непрохідності кишечника на тлі хвороби очеревини
Authors: Skiba V. V. , Ivanko O. V. , Rybalchenko V. F. , Lysytsia V. V. , YASSIN AHMED DAR 
Published: January 2020

Мета роботи: покращити результати хірургічного лікування пацієнтів із післяопераційною злуковою непрохідністю кишечника на тлі спайкової хвороби очеревини за допомогою різних методів адгезеолізису. У клінічних хірургічних відділеннях кафедри хірургічних хвороб № 1 (КМКЛ №1) проведено аналіз хірургічного лікування 314 пацієнтів з післяопераційною злуковою хворобою.
The pattern of waterbird diversity of the trans-Himalayan wetlands in Changthang Wildlife Sanctuary, Ladakh, India
Authors: Jamwal Pushpinder Singh , Shrotriya Shivam , Takpa Jigmet 
Published: January 2020

Ladakh lies on an important bird migratory route between the Palearctic and the Indian sub-continent, and the high altitude migratory species utilise Ladakh frequently as a stopover site. The trans-Himalayan landscape in Ladakh also serves as a breeding site for many water birds species including the globally threatened Black-necked Crane Grus nigricollis. Yet, only sporadic information is available on the status and diversity of waterbirds here. In a landscape-level assessment study spanning over 27,000km2 area, we surveyed 11 major high-altitude wetlands of Changthang Wildlife Sanctuary, Ladakh during the pre-winter season of the year 2013. We recorded a total of 38 waterbird species belonging to 10 families, including one species in Vulnerable and two species in Near Threatened categories of IUCN Red List. We calculated species diversity and richness indices to compare the wetlands. Statapuk Tso and Tsokar were the most diverse wetlands of the sanctuary (Shannon diversity 2.38 and 2.08, respectively). We used principal component analysis to find out the wetlands with unique species assemblage and identify the sites with high conservation value. We also observed a directional pattern of diversity among the wetlands of Ladakh. We provide a reminder that wildlife even in protected areas should be surveyed regularly with the sources of threats to their conservation documented carefully.
Is Carotid Intima‐Media Thickness Increased in Adults With Congenital Heart Disease?
Authors: Reiner Barbara , Oberhoffer Renate , Häcker Anna‐Luisa , Ewert Peter , Müller Jan 
Published: January 2020

Background

Because of the increasing numbers of congenital patients surviving into adulthood, early diagnosis and prevention of acquired cardiovascular disease is reasonable. The aim of this study was to detect diagnostic subgroups of adults with congenital heart disease (ACHD) that have increased carotid intima‐media thickness (
cIMT
), a subclinical marker of cardiovascular damage.

Methods and Results

This study enrolled 831
ACHD
patients (392 women, aged 38.8±11.7 years) from May 2015 to February 2019 at their regular outpatient visit. Far wall
cIMT
was measured using a semiautomatic ultrasound system at 4 angles. Age, sex, height, weight, blood pressure, smoking status, and antihypertensive medication were registered and entered in a multiple linear regression model to compare diagnostic subgroups to 191 healthy controls (111 women, aged 36.7±13.5 years). There were no significant differences in
cIMT
of
ACHD
(0.538±0.086 mm) compared with healthy controls (0.541±0.083 mm;
P
=0.649) after adjusting for the aforementioned covariates. Only patients with coarctation of the aorta showed significantly higher
cIMT
values (0.592±0.075 mm;
P
<0.001) compared with healthy controls. In addition,
ACHD
patients who were men (
P
=0.032), older (
P
<0.001), and were prescribed antihypertensive medications (
P
=0.003) were all found to have thicker
cIMT
values.

Conclusions

Overall, we determined that within the
ACHD
cohort, only those patients with a history of coarctation have higher
cIMT
values. To better determine the mechanism of abnormal vasculature, further basic research is needed.
Religion and Film
Authors: Knauss Stefanie 
Published: January 2020

Abstract
Is cinema evil, or sacramental? Can films make theological contributions? Can film-viewing be a religious practice? How do films, values and power interact? The study of film and religion engages a range of diverse questions through different approaches and methods. In this contribution, I distinguish three complementary approaches. In the first section, I discuss those that focus on the film as text, the representation of religion in film, and how theology happens in film. The next section will broaden this perspective by taking into consideration how films affect audiences, and how the relationship between film and audience might have religious dimensions or serve religious functions. In the third section, attention to the text and the audience are combined with the consideration of both film and religion as agents in cultural processes in order to think about how film and religion are shaped by and shape value systems and ideologies. In the last section I will begin to tackle the difficult question of theory and method. I consciously postpone this part until the end because, in many cases, methodologies and theoretical frameworks are implied in and emerge from concrete case studies rather than being consciously reflected upon. This final section has two goals: it will make explicit some of these underlying assumptions to serve as a starting point for a more sustained reflection on the theories and methodologies of the field, and it will highlight some of the pitfalls we encounter if we are not methodologically and theoretically precise in our work.