bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Ушкодження ліктьового нерва у хворих із наслідками травм в ділянці ліктьового суглоба
Authors: Haiko O.G. , Strafun O.S. 
Published: December 2019

Актуальність. Ушкодження ліктьового нерва при травмах верхньої кінцівки посідають перше місце у структурі ушкоджень нервів і, за даними вітчизняних авторів, становлять 39,5 % від загальної кількості травмованих нервів, а в 52,8 % випадків ліктьовий нерв травмується з сусідніми анатомічними структурами. Мета роботи: на основі аналізу клініко-електроміографічних даних вивчити структуру післятравматичних ушкоджень ліктьового нерва на рівні ліктьового суглоба та визначити тактику лікування пацієнтів з даною патологією. Матеріали та методи. Клініко-електроміографічне обстеження проведено 55 хворим з наслідками травм в ділянці ліктьового суглоба та клінічними ознаками невропатії ліктьового нерва різного ступеня вираженості. Терміни після травми широко коливалися — від 1 місяця до 13 років, більшість хворих (35 (64 %)) обстежені до 12 місяців після травми. Серед хворих переважали чоловіки — 32 (58 %). Середній вік становив 42,1 ± 16,5 року. Результати. Серед обстежених хворих переважали пацієнти з тяжким ступенем ураження ліктьового нерва та значним сенсорно-моторним дефіцитом. Було встановлено пряму залежність між клінічним та електроміографічним ступенем тяжкості ушкодження нерва (r = 0,84; p < 0,05), тобто зі збільшенням тяжкості сенсорно-моторного дефіциту збільшувалася вираженість електроміографічних змін. Також на основі аналізу клініко-електроміографічних даних було вивчено структуру післятравматичних ушкоджень ліктьового нерва на рівні ліктьового суглоба та визначено тактику лікування пацієнтів з даною патологією. Висновки. При більш легких ступенях ураження (1-ша — 3-тя стадія за ЕМГ-класифікацією) пацієнтам рекомендується інтенсивне відновне та реабілітаційне лікування та клініко-інструментальний моніторинг. При тяжкому ступені ушкодження ліктьового нерва (сенсорно-моторний дефіцит, 4–5-та стадія за ЕМГ-класифікацією) єдиним ефективним способом відновлення функції ліктьового нерва є оперативне втручання.
Дифференцированный подход к диагностике раннего неонатального сепсиса у преждевременно рожденных детей
Authors: Klymenko T.M. , Kosenko K.O. 
Published: December 2019

Актуальность. Ранний неонатальный сепсис остается ведущей причиной заболеваемости и смертности недоношенных детей. Проблема своевременной диагностики обусловливает необходимость внедрения новых эффективных мониторинговых биомаркеров сепсиса новорожденных. Цель: совершенствование диагностики раннего неонатального сепсиса у преждевременно рожденных детей на основании определения диагностической значимости сывороточного уровня sTREM-1, разработка комплексного алгоритма и оценка эффективности подхода. Материалы и методы. Был проведен анализ клинико-лабораторных наблюдений 70 недоношенных детей с ранним неонатальным сепсисом (n = 22) и внутриутробной пневмонией (n = 48) с определением содержания sTREM-1 сыворотки крови. Результаты. У новорожденных с ранним неонатальным сепсисом выявлено достоверное снижение уровня sTREM-1 по сравнению с новорожденными с внутриутробной пневмонией (97,1 ± 4,5 пг/мл против 134,00 ± 7,73 пг/мл). При использовании неоднородной последовательной процедуры Вальда — Генкина установлены ранговые структуры диагностических показателей и разработана эффективная мультимаркерная диагностическая модель. Выводы. Определено, что содержание sTREM-1 в сыворотке крови детей из группы риска реализации внутриутробной инфекции < 148 пг/мл в первые сутки жизни достоверно ассоциируется с неонатальным сепсисом. Использование разработанного мультимаркерного алгоритма способствует совершенствованию диагностики раннего неонатального сепсиса.
Влияние хронической лямблиозной инвазии на качество жизни детей школьного возраста
Authors: Zaslavskaya G.О. 
Published: December 2019

Актуальность. Сохранению здоровья детей посвящено много исследовательских работ. Одним из критериев оценки состояния ребенка является качество его жизни. В литературе широко используется термин «качество жизни, обусловленное здоровьем», который подразумевает характеристику различных сторон состояния организма — как связанных, так и не связанных с болезнью. Качество жизни при лямблиозе у детей до сих пор не изучено. Целью исследования стало изучение показателей качества жизни детей школьного возраста с хроническим течением лямблиоза. Материалы и методы. Под наблюдением находились 126 детей с хроническим лямблиозом в возрасте от 13 до 18 лет. Контрольную группу составили относительно здоровые дети (72 человека) того же возраста. Дети с лямблиозом основной группы принадлежали к разным возрастным подгруппам: I подгруппу составили пациенты подросткового возраста: мальчики 13–16 лет и девочки 12–15 лет — 64 человека (50,79 %), II подгруппу — юношеского возраста: юноши 17–18 лет и девушки 16–18 лет — 62 человека (49,21 %). Инструментом изучения качества жизни детей в исследуемых группах стал международный опросник MOS SF-36. Результаты. Установлено, что большинство показателей качества жизни детей с лямблиозом оказались ниже в сравнении с контрольной группой. Выявлено более значимое снижение показателей в юношеском возрасте. Самые низкие показатели касались области психологического компонента здоровья. Уровень психического здоровья в этой подгруппе снизился до 41,02 ± 2,04 балла, что ниже (р < 0,05), чем в контрольной подгруппе (65,12 ± 3,89 балла). При преимущественном поражении пищеварительной системы показатели физического компонента здоровья были на 12–19 баллов ниже. При поражении других органов и систем показатели психического компонента здоровья были ниже на 12–16 баллов, что обусловлено присутствием в подгруппе 87,1 % человек с астеноневротическим синдромом. Выводы. Лямблиозная инвазия снижает показатели качества жизни. Более низкие показатели установлены в юношеском возрасте. Показатели психологической сферы снижены при астеноневротическом синдроме, физической — при поражении пищеварительной системы.
Нарушения функции почек в остром периоде ожоговой болезни и их прогностическое значение
Authors: Koval M.G. , Sorokina O.Yu. , Tatsyuk S.V. 
Published: December 2019

Цель исследования: определить влияние тяжелой термической травмы на изменение уровня показателей функции почек в острый период ожоговой болезни. Материалы и методы. Проведен ретроспективный анализ 132 пациентов с тяжелой ожоговой травмой, которые были распределены на две группы в зависимости от исхода ожоговой болезни. Результаты. Были исследованы 132 истории болезни пациентов с тяжелой ожоговой болезнью. У 5,4 % (n = 3) пациентов I группы и 85,5 % (n = 65) пациентов II группы наблюдалось развитие острого поражения почек. Также у 10,5 % (n = 8) пациентов II группы в анамнезе отмечалось хроническое заболевание почек. В первые сутки острого течения ожоговой болезни отмечалось повышение уровня креатинина во II группе — 84,8 ± 4,2 мкмоль/л, что превышало показатели I группы, которые были ниже нормы — 67,9 ± 2,1 мкмоль/л. Показатели уровня мочевины сыворотки крови были повышены с первых суток ожоговой болезни в I и II группах и достигали максимума на 14-е сутки острой фазы ожоговой болезни (р = 0,304 и р = 0,694) соответственно. Протеинурия в исследуемых группах наблюдалась с первых суток ожоговой болезни и достигла максимума на 7-е сутки в І группе (0,22 ± 0,1 г/л, p = 0,115) и на 14-е сутки — во II группе (0,2 ± 0,1 г/л, p = 0,069). Темп суточного диуреза в течение всего периода ожоговой болезни существенно не менялся в обеих группах. Выводы. Течение тяжелой ожоговой болезни у больных сопровождается развитием почечного поражения, что в совокупности с возрастом, степенью поражения и наличием сопутствующей патологии обусловливает высокую летальность.
Стан йодного забезпечення дітей та жінок репродуктивного віку в західному регіоні України
Authors: Pasyechko N.V. , Chukur O.O. , Krytskyy T.I. , Bob A.O. 
Published: December 2019

Актуальність. В Україні за останні роки спостерігається зростання частоти тиреоїдної патології. Абсолютна кількість випадків захворювання щитоподібної залози за останні 10 років зросла з 689 000 до 1 486 000, згідно з даними щодо поширення, що становить 941,6 і 4210,4 випадку на 100 000 населення відповідно. Частота патології щитоподібної залози (станом на 01.01.2018) становить 46 % від усіх ендокринологічних захворювань і посідає перше місце серед них. Основною причиною є незбалансованість мікроелементного і вітамінного складу в раціоні на тлі погіршення екологічної ситуації та техногенного забруднення довкілля. Метою дослідження було оцінити ступінь йодного дефіциту в населення західного регіону України та надати теоретичне обґрунтування подальшого подолання йододефіцитних станів. Матеріали та методи. Вивчення стану йодного забезпечення населення проводили серед вагітних жінок у першому триместрі вагітності (19–44 роки) та дітей шкільного віку (12–14 років), які проживають у західному регіоні України. Йодне забезпечення оцінювали з використанням неонатального скринінгу концентрації тиреотропного гормону в новонароджених, даних щодо частоти зоба за результатами пальпаторного обстеження, ультрасонографічного обстеження щитоподібної залози та медіани екскреції йоду з сечею. Результати. За даними неонатального скринінгу частота гіпертиреотропінемії становила в середньому 3,52 ± 0,30 % в популяції, що відповідає легкому ступеню йодної недостатності. За результатами ультрасонографічного обстеження щитоподібної залози частота виявлення зоба в дітей становить 38 %, а у вагітних жінок — 36 %, що є характерним для тяжкого ступеня йодного дефіциту. Результати визначення медіани йодурії в дітей показали недостатнє йодне забезпечення в 20 %, концентрація йоду в сечі в середньому становила 99,69 ± 35,42 мкг/л. У 30 % дітей спостерігалось надлишкове надходження йоду в організм, та 50 % обстежених дітей мали оптимальне забезпечення йодом. Нестачу йоду в раціоні вагітних було виявлено в 43,3 % обстежених (медіана йодурії 81,96 ± 42,53 мкг/л). У 26,7 % вагітних концентрація йоду в сечі відповідала нормальному інтервалу, надлишкове надходження йоду в організм при медіані понад 230 мкг/л було виявлене в 30 % вагітних. Висновки. Оцінка йодного забезпечення населення західного регіону України свідчить про тяжкий ступінь йодної недостатності, що вимагає термінового впровадження загальнонаціональної програми профілактики.
Супутня ендокринна патологія у хворих на цукровий діабет 2-го типу та її вплив на ефективність лікування
Authors: Krushinska Z.G. 
Published: December 2019

Актуальність. Проблема поширеності коморбідної патології серед пацієнтів набуває нині все більшої актуальності. За умов коморбідності певні захворювання мають атиповий перебіг, підвищується ризик ускладнень, посилюється проблема поліпрагмазії, знижується прихильність пацієнтів до лікування. Мета: дослідити структуру та частоту супутньої ендокринної патології у хворих на цукровий діабет (ЦД) 2-го типу та її вплив на ефективність лікування. Матеріали та методи. У дослідженні взяли участь 2264 хворих на ЦД 2-го типу (1186 чоловіків та 1078 жінок), які протягом останніх п’яти років отримували медичну допомогу в умовах Українського науково-практичного центру ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів і тканин. Досліджено частоту та структуру супутньої ендокринної патології у хворих на ЦД 2-го типу залежно від місця їх проживання, тривалості ЦД 2-го типу, індексу маси тіла (ІМТ), рівня глікованого гемоглобіну (HbА1с), медикаментозної тактики, наявності у хворого на ЦД 2-го типу інфаркту міокарда (ІМ), інсульту та синдрому діабетичної стопи (СДС). Результати. На частоту іншої ендокринної патології у хворих на ЦД 2-го типу не мають вірогідного впливу рівень HbА1с в осіб обох статей, наявність ІМ та інсульту у чоловіків, але мають суттєвий вплив територія проживання хворого, ІМТ та СДС у пацієнтів обох статей, помірний вплив — тривалість ЦД 2-го типу у хворих обох статей, ІМ та інсульт у жінок, на що слід зважати при веденні хворих на ЦД 2-го типу. Частота іншої ендокринної патології зростає при збільшенні ІМТ: у чоловіків — в 1,4 раза, у жінок — в 1,3 раза. Наявність у хворого на ЦД 2-го типу іншої ендокринної патології не справляє суттєвого впливу на ефективність лікування ЦД. Висновки. Потребує подальших наукових досліджень вивчення механізмів, які лежать в основі суттєво меншої частоти іншої ендокринної патології у хворих із СДС, суттєво більшої частоти іншої ендокринної патології у жінок, відсутності випадків дифузного зоба у жінок з ІМ та інсультом, поодинокі випадки — у чоловіків з ІМ та інсультом, а також більшої частоти первинного гіперпаратиреозу у хворих на ЦД 2-го типу з інфарктом міокарда.
Якість трабекулярної кісткової тканини у жінок, хворих на ревматоїдний артрит
Authors: Povoroznyuk V.V. , Karasevska T.A. , Dzerovych N.I. 
Published: December 2019

Стаття присвячена вивченню показника якості трабекулярної кісткової тканини (TBS) у хворих на ревматоїдний артрит (РА). Обстежено 134 хворих на РА жінок віком від 31 до 78 років (середній вік — 52,4 ± 12,7 роки; зріст — 162,6 ± 6,4 см; маса — 68,5 ± 13,8 кг; середня тривалість захворювання — 9,1 ± 7,6 року). При вивченні впливу віку на структурно-функціональний стан кісткової тканини обстежених розподілили на п’ять груп за десятиріччями. З метою оцінки впливу глюкокортикоїдів (ГК) на показник якості трабекулярної кістки та мінеральної щільності кісткової тканини (МЩКТ) пацієнтів розподілили на три групи: 1-шу групу склали 37 пацієнтів, які не приймали ГК; 2-гу групу — 47 пацієнток, яким призначалися ГК тільки при загостренні на короткий, менше 6 міс., термін; 3-тю групу — 50 хворих, які системно отримували ГК у дозі ≥ 5 мг за преднізолоном понад 3 роки. Методом двохенергетичної рентгенівської денситометрії (Prodigy, GE Lunar, Мадісон, США) визначали МЩКТ на рівні поперекового відділу хребта, проксимального відділу стегнової та променевої кісток. Показник якості трабекулярної кісткової тканини поперекового відділу хребта визначали за допомогою методики TBS iNsight (Med-Imaps, Pessac, Франція). Встановлено, що починаючи з 50-річного віку вірогідно знижуються показники TBS L1-L4 (1,156 ± 0,140 проти 1,318 ± 0,155 у жінок вікової групи 30–39 років; t = 3,5; p = 0,001) та МЩКТ різних відділів скелета в жінок, хворих на РА. Прийом ГК асоційований із порушенням якості кісткової тканини. Виявлено, що при системному призначенні ГК (у 3-й групі порівняно з 1-ю групою) вірогідно нижчий показник TBS L1-L4 (1,147 ± 0,168 проти 1,250 ± 0,135; t = –3,07; p = 0,003), у той час як вірогідних змін показників МЩКТ поперекового відділу хребта та стегнової кістки встановлено не було. Протягом року спостереження показник TBS L1-L4 у 1-й групі зменшився на 1,4 %, у 3-й групі — на 5,8 %. Отже, визначення TBS L1-L4 є методикою, що дає можливість оцінити вплив ГК на кісткову тканину і динаміку втрати її в результаті лікування.
Современные подходы к реформированию системы здравоохранения
Authors: Shekera O. 
Published: December 2019

В статье представлены современные подходы к реформированию системы здравоохранения. Стратегии и реформы, отвечающие интересам прогресса, варьируют в разных институциональных условиях в широком диапазоне и зависят от структурных и политических ограничений.
Изменения пуринового метаболизма при раке желудка
Authors: Syniachenko O.V. , Aliiev R.F. , Iermolaieva M.V. , Bondar V.G. 
Published: December 2019

Актуальность. Рак желудка (РЖ) считается актуальной проблемой онкологии, что объяс­няется его высокой распространенностью и смертностью вследствие него, запоздалой диагностикой заболевания, анатомо-топографическими особенностями поражаемого опухолью органа и низкой результативностью существующих методов лечения. Роль дисметаболизма пуринов в процессах канцерогенеза остается недостаточно изученной, а его клиническая значимость требует уточнения. Увеличение содержания мочевой кислоты в крови является фактором риска развития и дальнейшего тяжелого течения РЖ. Считается, что пуриновые основания относятся к опухолевым биомаркерам, но их диагностическая и прогностическая значимость при РЖ остается неизученной. Цель: оценить состояние пуринового метаболизма у больных РЖ, установить клинико-патогенетическую значимость выявленных изменений. Материалы и методы. Под наблюдением находились 88 больных РЖ (все мужчины) в возрасте от 29 до 79 лет (в среднем 60 лет). Локализация опухолевого процесса в выходном отделе желудка имела место в 76 % случаев, в теле — в 16 %, в антральном отделе — в 3 %, а тотальное поражение отмечено у 2 % от числа обследованных пациентов. Аденокарцинома диагностирована в 72 % наблюдений, аденогенный недифференцированный РЖ — в 18 %, плоскоклеточный — в 8 %, перстневидноклеточный — в 2 %. Соотношение IА, IB, IIA, IIB, IIIA, IIIB и IV стадий РЖ составило 1 : 3 : 9 : 12 : 6 : 5 : 6. Прорастание опухоли в селезенку установлено в 15 % случаев, в поджелудочную железу — в 7 %, в печень — в 6 %, в пищевод — в 3 %, в диафрагму — в 2 %, в желчный пузырь — в 1 %. Метастазы в лимфатические узлы обнаружены в 60 % наблюдений РЖ, в отдаленные органы — в 14 %. В сыворотке крови изучали уровни продуктов пуринового метаболизма — мочевой кислоты, оксипуринола, аденина, гуанина, ксантина, гипоксантина, активностей ксантиноксидазы, ксантиндезаминазы, аденозиндезаминазы и 5-нуклеотидазы. Результаты. Изменения пуринового метаболизма установлены у всех больных РЖ, в том числе по сравнению с контрольной группой здоровых лиц уровень мочевой кислоты был выше в 2,0 раза, оксипуринола — в 4,5 раза, аденина – на 16 %, активности ксантиноксидазы — в 2,1 раза, ксантиндезаминазы — на 33 % и аденозиндезаминазы — в 7,1 раза, повышенные показатели которых констатированы соответственно в 99, 84, 39, 90, 53 и 100 % случаев, зависят от степени тяжести течения опухолевого процесса, тотального поражения желудка, прорастания опухоли в печень, поджелудочную железу и пищевод, наличия метастазов в парааортальные лимфатические узлы, печень, легкое, скелет и головной мозг, а нарушения обмена пуринов ухудшают трехлетнюю выживаемость пациентов на фоне выполненного хирургического, медикаментозного и лучевого лечения. Выводы. Изменения пуринового метаболизма участвуют в патогенетических построениях РЖ, отражают особенности течения опухолевого процесса, причем параметры мочевой кислоты и аденина имеют прогностическую значимость.
Особенности микрофлоры ран пациентов с травматическими повреждениями вспомогательного аппарата глаза и способность выделенных штаммов к образованию биопленок
Authors: Petrenko О.V. , Dranko М.M. , Golubnicha V.M. , Hritsay L.V. 
Published: December 2019

Актуальность. Проблема гнойно-воспалительных осложнений при травмах вспомогательного аппарата глаза остается актуальной для клинической офтальмохирургии, поскольку данные состояния нередко обусловливают тяжелое протекание пред- и послеоперационного периода, которое проявляется нарушением общих и местных механизмов регулирования, генерализацией процесса и задержкой заживления ран. Цель исследования заключалась в изучении видового состава микрофлоры ран вспомогательного аппарата глаза, определении чувствительности выделенных микроорганизмов к наиболее часто используемым антибиотикам и их способность образовывать биопленки. Материалы и методы. В работе исследовали видовой состав микрофлоры ран 53 пациентов с травматическими повреждениями вспомогательного аппарата глаза за 2018–2019 годы. Осуществлено исследование мазков с ран с последующим определением видового состава и идентификацией микроорганизмов, которые проводили с использованием классических бактериологических методик. Результаты. Идентифицировали 67 штаммов микроорганизмов. Доминирующим оказался Staphylococcus aureus, второе место занял Acinetobacter spp., третье — Micrococcus spp. Частота выявления микроорганизмов в монокультуре с ран составила 33 (66 %), в 17 (34 %) случаях — в ассоциациях. Исследовали чувствительность выделенных штаммов к наиболее часто используемым антибиотикам, среди которых наиболее активным оказался гатифлоксацин. Провели оценку формирования биопленок штаммами S. aureus, поскольку он является комменсалом и превалирует в этиологии раневой инфекции (31 %). Выводы. Установлено, что у штаммов S. aureus (n = 21), которые выделили из ран пациентов, в 15 случаях (71 %) наблюдалась высокая способность к формированию биопленок, в 6 случаях (29 %) отмечалось умеренное биопленкообразование.
Linking supervisor incivility with job embeddedness and cynicism: The mediating role of employee self-efficacy
Authors: ALOLA UJU VIOLET , Asongu Simplice A , Alola Andrew Adewale 
Published: December 2019

Applying the conservation of resource resources theory and the self-efficacy theory, this study investigates the relationship between supervisor incivility, self-efficacy, cynicism and the job embeddedness of employees in the hotel industry. The role of self-efficacy, as an important variable that mediates the relationship between the predictor and the criterion variable, is significantly evaluated. A non-probability sampling technique was used to collect 245 questionnaires from frontline employees of five and four-star hotels in Nigeria. The findings reveal that supervisor incivility has a negative effect on self-efficacy and a positive effect on cynicism, and that self-efficacy negatively affects cynicism. There was no significant relationship with job embeddedness in the study. Importantly, the investigation establishes that self-efficacy is a mediating variable between supervisor incivility and cynicism. The study noted the importance of adopting a policy that introduces periodic seminars and professional training for both employees and supervisors, as a means for curbing incivility and cynicism. The study concludes with theoretical and practical implications, leaving room for further investigation
Confirming the Bidirectional Nature of the Association Between Severe Hypoglycemic and Cardiovascular Events in Type 2 Diabetes: Insights From EXSCEL
Authors: Standl Eberhard , Stevens Susanna R. , Lokhnygina Yuliya , Bethel M. Angelyn , Buse John B. , Gustavson Stephanie M. , Maggioni Aldo P. , Mentz Robert J. , Hernandez Adrian F. , Holman Rury R. 
Published: December 2019

OBJECTIVE
We sought to confirm a bidirectional association between severe hypoglycemic events (SHEs) and cardiovascular (CV) event risk and to characterize individuals at dual risk.

RESEARCH DESIGN AND METHODS
In a post hoc analysis of 14,752 Exenatide Study of Cardiovascular Event Lowering (EXSCEL) participants, we examined time-dependent associations between SHEs and subsequent major adverse cardiac events (CV death, nonfatal myocardial infarction [MI] or stroke), fatal/nonfatal MI, fatal/nonfatal stroke, hospitalization for acute coronary syndrome (hACS), hospitalization for heart failure (hHF), and all-cause mortality (ACM), as well as time-dependent associations between nonfatal CV events and subsequent SHEs.

RESULTS
SHEs were uncommon and not associated with once-weekly exenatide therapy (hazard ratio 1.13 [95% CI 0.94–1.36], P = 0.179). In fully adjusted models, SHEs were associated with an increased risk of subsequent ACM (1.83 [1.38–2.42], P &lt; 0.001), CV death (1.60 [1.11–2.30], P = 0.012), and hHF (2.09 [1.37–3.17], P = 0.001), while nonfatal MI (2.02 [1.35–3.01], P = 0.001), nonfatal stroke (2.30 [1.25–4.23], P = 0.007), hACS (2.00 [1.39–2.90], P &lt; 0.001), and hHF (3.24 [1.98–5.30], P &lt; 0.001) were all associated with a subsequent increased risk of SHEs. The elevated bidirectional time-dependent hazards linking SHEs and a composite of all CV events were approximately constant over time, with those individuals at dual risk showing higher comorbidity scores compared with those without.

CONCLUSIONS
These findings, showing greater risk of SHEs after CV events as well as greater risk of CV events after SHEs, validate a bidirectional relationship between CV events and SHEs in patients with high comorbidity scores.