bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
SURGICAL TREATMENT OF CHRONIC RECURRENT HEMATOGENOUS OSTEOMYELITIS
Authors: Shamsiev А. М. , Zayniev S. S. 
Published: February 2020

SUMMARY. According to the WHO data, the acute hematogenous osteomyelitis becomes chronic in 20–60 % of patients.
The aim – to improve the results of surgical treatment of chronic recurrent hematogenous osteo­myelitis (CRHO) by optimizing the surgical intervention.
Material and Methods. 180 patients with CRHO were involved (from 1995 to 2016), average age was (15.5±5.9) years, the ratio of boys and girls was 2.3/1. The duration of disease in 63.3 % of patients exceeded 4 years, including 12.8 % – 10 years. All patients were divided into two clinical groups: the control group consisted of 74 (41.1 %) – patients who received traditional surgical treatment from 1995 to 2003 (local sequesternecrectomy in the zone of greatest lesion). The basic group of patients consisted of 106 (58.9 %) patients who underwent surgical treatment in the period from 2004 to 2016 according to the developed methodology (a technique of extended sequesternecrectomy with recanalization of the affected bone).
Results. The proposed tactics of surgical treatment of CRHO allowed to statistically significantly reduce the frequency of wound purulent complications from 20.3 to 3.8 %, reduce the overall duration of inpatient treatment (from (31.2±2.1) to (21.9±0.6) days) and the duration of stay in the clinic in the postoperative period (from (18.3±0.9) to (14.9±0.35). Special questionnaire for assessment of the distant results of surgical treatment of CRHO, demonstrated good results in the main group in 97.7 %, in the control group – only in 34.7 % of cases. A satisfactory result in the basic group was in 1 (1.2 %) patient, while in the control group there were 32.7 %. The number of unsatisfactory results in the basic group was significantly lower (1.2 %) than in the control group (32.7 %).
Conclusions. Comparative analysis of the outcomes of CRHO treatment showed that the developed tactics of surgical treatment allowed reducing the recurrence rate of the disease from 32.7 % to 1.2 % and in 98.9 % of patients getting good and satisfactory results.
ХРОНИЧЕСКИЕ ЦЕРЕБРОВАСКУЛЯРНЫЕ ЗАБОЛЕВАНИЯ, ОБУСЛОВЛЕННЫЕ АРТЕРИАЛЬНОЙ ГИПОТЕНЗИЕЙ, У ПАЦИЕНТОВ МОЛОДОГО ВОЗРАСТА
Authors: Mamurova M. M. , Ollanova Sh. S. , Kosimov A. A. , Dzurabekova A. T. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. В структуре цереброваскулярных заболеваний значительный вес имеют хронические формы сосудистых поражений головного мозга, которые в отечественной литературе традиционно трактуются как дисциркуляторная энцефалопатия (ДЭ). В последние годы цереброваскулярные расстройства имеют тенденцию к увеличению встречаемости среди лиц среднего и молодого возраста.
Цель – изучить клинико-неврологические особенности хронических цереброваскулярных заболеваний, обусловленных артериальной гипотензией (АГ), у пациентов молодого возраста.
Материалы и методы. Под наблюдением находилось 130 пациентов с АГ. Все пациенты прошли комплексное обследование (стандартное клиническое, включавшее сбор жалоб и анамнеза заболевания, описание объективного, неврологического статуса, биохимические, общий анализ крови и мочи, глюкоза крови, коагулограмма, липидограмма, креатинин, мочевина крови и др.), ЭКГ, УЗИ сердца, суточный мониторинг АД, нейрофизиологические ЭЭГ).
Результаты. У больных с ДЭ I, обусловленной АГ, в клинической картине вначале преобладали невротический и астенический синдромы, при ДЭ II – вестибулярный, цефалгический и когнитивных нарушений. Динамическое наблюдение показало усугубление цефалгического, вестибулярного, инсомнического синдромов и синдрома когнитивных нарушений и уменьшение астенического и цефалгического синдромов при длительности заболевания более 5 лет. Очаговые неврологические симптомы чаще были отмечены у больных с ДЭ II. Клинические синдромы были тесно связаны с характером суточного ритма АД. Так, вестибулярный синдром преобладал в III и IV группах больных, когнитивных нарушений – во II и IV, дискоординаторный и невротический – во II, III и IV, астенический – в IV.
Выводы. Наши исследования освещают проблемы диагностики и лечения цереброваскулярной патологии у молодых пациентов, что чрезвычайно актуально, поскольку хронические расстройства развиваются постепенно, и пациенты часто обращаются за медицинской помощью в период, когда возможности лечения уже ограничены.
АНАЛІЗ КІСТКОВО-МЕТАБОЛІЧНИХ ЗМІН ПРИ КОМОРБІДНОСТІ ХРОНІЧНОГО ПАНКРЕАТИТУ ТА ХРОНІЧНОГО ГАСТРОДУОДЕНІТУ В ОСІБ ЧОЛОВІЧОЇ СТАТІ
Authors: Andreichyn S. M. , Boiko T. V. , Lykhatska H. V. , Lykhatska V. O. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. В останні роки велику увагу надають вторинному остеопорозу, який виникає на ґрунті коморбідної патології, і, як наслідок, у людей молодого віку.
Мета − вивчити особливості мінеральної щільності кісткової тканини у чоловіків з коморбідною патологією органів травлення.
Матеріал і методи. Обстежено 67 хворих чоловічої статі на поєднану патологію гастродуоденопанкреатичної зони і печінки та 20 практично здорових осіб. Серед обстежених було 17 хворих (25,4 %) на хронічний гастродуоденіт (ХГД), 24 (35,8 %) – на хронічний гастродуоденіт у поєднанні з хронічним панкреатитом (ХП) і 26 (38,8 %) – на хронічний гастродуоденіт у поєднанні з хронічним панкреатитом на тлі хронічного гепатиту (ХГ). Вік пацієнтів коливався від 20 до 73 років, середній вік – (43,54±1,25) роки. Із метою кількісної оцінки мінеральної щільності кісткової тканини застосовували двофотонний рентгенівський денситометр (DEXA) для осьового скелета фірми Lunar (США).
Результати. Встановлено, що частота розвитку остеопорозу в групах хворих на поєднану патологію органів травлення є вищою, зокрема, у хворих на ХГД і ХП в поєднанні з ХГ в 4,6 раза, у хворих на ХГД в поєднанні з ХП – у 2,8 раза, порівняно з ХГД. Глибина остеодефіциту у хворих на коморбідну патологію достовірно збільшувалася (р<0,05).
СУЧАСНІ ПОГЛЯДИ НА ПАТОГЕНЕЗ ЕКСТРАГЕНІТАЛЬНОГО ЕНДОМЕТРІОЗУ (Огляд літератури)
Authors: Barbe A. M. , Berbets A. M. , Barbe K. M. , Yuzko O. M. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Ендометріоз – це хронічний доброякісний гормонозалежний стан, при якому за межами слизової оболонки матки відбувається розростання тканини, за морфологічними та функціональними властивостями ідентичної ендометрію. Наведені дані огляду літератури присвячені сучасним поглядам на патогенез екстрагенітального ендометріозу. В статті висвітлені теорії щодо етіології та патогенезу цієї патології, а також описані можливі механізми, які потенційно можна розглядати як ключ до патогенетичної терапії.
Ендометріоз виявляють у 50 % жінок з дисменореєю, у 50–80 % пацієнток із хронічним тазовим болем та у 25–40 % жінок із безпліддям, а в структурі гінекологічної захворюваності ендометріоз посідає третє місце після запальних процесів та міоми матки.
Враховуючи не надто високу ефективність лікування та значний відсоток рецидивування захворювання питання актуалізації поглядів на патогенетичні механізми з метою оптимізації лікувальної тактики ендометріозу й досі залишається актуальним.
Мета – провести аналіз літератури з метою виявлення сучасних поглядів щодо патогенезу екстрагеніатльного ендометріозу та можливі точки прикладання при розробці таргетної терапії.
Висновки. Найширше прийнятою теорією патогенезу ендометріозу є теорія ретроградної менструації Семпсона. Ця теорія припускає, що життєздатні фрагменти ендометріальної тканини дисемінуються в перитонеальну порожнину або в органи малого таза. Найімовірнішим еволюціонуванням даної теорії слід вважати теорію ангіогенезу на тлі імунної дисфункції, яка сприяє первинній імплантації ендометріоїдних ектопій та їх подальшому розвитку.
Сучасні дані літератури ставлять на чільне місце в становленні та розвитку уражень роль ангіогенезу, водночас має місце імунна дисфункція, яка, ймовірно, призводить до переважання ангіогенних факторів локально.
ЗАХВОРЮВАНІСТЬ ТА ОСОБЛИВОСТІ РЕАБІЛІТАЦІЇ ХВОРИХ НА РЕВМАТОЇДНИЙ АРТРИТ В УМОВАХ СЬОГОДЕННЯ
Authors: Ponyk R. M. , Korytko Z. I. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Ревматоїдний артрит (РА) – найпоширеніша форма запального захворювання суглобів, яка спостерігається у 1 % населення земної кулі. Віковий пік хвороби припадає на п’яте десятиліття (для жінок – у середньому близько 41 року, для чоловіків – близько 45 років). Жінки хворіють на ревматоїдний артрит у 2–4 рази частіше. Співвідношення жінок і чоловіків становить у середньому 3:1. Згідно з міжнародними даними, виживання пацієнтів із РА, які не досягають клініко-лабораторної ремісії, можна порівняти з виживанням при таких тяжких захворюваннях як цукровий діабет, гостре порушення мозкового кровообігу, ішемічна хвороба серця. Порівняно з особами тієї ж статі й віку, що не страждають на РА, смертність у пацієнтів з цією патологією вища у 2,5 раза, а в цілому з різних причин РА скорочує тривалість життя пацієнтів на 5–10 років. Це захворювання є не лише великою медичною проблемою через прогресуючий характер, непередбачуваність та недостатню ефективність лікування, а й має велике соціальне значення через високу частоту втрати працездатності та зростання інвалідності.
Окрім того, РА дуже впливає на повсякденне життя пацієнтів, оскільки непередбачуване прогресування хвороби викликає у хворих страх перед майбутнім. Хворі на РА занепокоєні з приводу зростання обмеження рухливості та побічних ефектів лікування. У них з’являється страх втрати можливості обслуговувати себе, що змінює самосвідомість і негативно впливає на всі сфери життя таких пацієнтів: роботу, дозвілля, оточення, поведінку, сімейні стосунки, сексуальну активність.
Тому для ефективного лікування та реабілітації таких хворих доцільно створити команду фахівців (лікуючий лікар, фармаколог, психолог, дієтолог, фізичний терапевт і ерготерапевт), які будуть супроводжувати хворого на всіх етапах лікування (у стаціонарі, санаторії та у домашніх умовах).
ЗАСТОСУВАННЯ МІЖНАРОДНОЇ КЛАСИФІКАЦІЇ ФУНКЦІОНУВАННЯ, ОБМЕЖЕНЬ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ ТА ЗДОРОВ’Я В РЕАБІЛІТАЦІЙНІЙ ПРАКТИЦІ
Authors: Bakalyuk T. G. , Stelmakh H. O. , Makarchuk N. R. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Міжнародна класифікація функціонування, обмежень життєдіяльності та здоров’я (МКФ) застосовується більше 10 років у світовій практиці в реабілітаційному процесі. Враховуючи сучасну парадигму охорони здоров’я та фізичної терапії з їх фокусуванням на функціонуванні людини, її активності й участі, реабілітаційний діагноз має базуватися на МКФ. Лікарям фізичної та реабілітаційної медицини необхідно в своїй клінічній практиці орієнтуватися не тільки на клінічний діагноз, а й на МКФ як основу для встановлення реабілітаційного діагнозу.
На основі обстеження пацієнта складається список проблем, сформульованих у категоріях МКФ (функція, активність, участь), проводиться кількісне оцінювання прояву порушення або обмеження та визначається роль фактора зовнішнього середовища, після встановлення реабілітаційного діагнозу складається програма реабілітації, ефективність якої контролюється також за допомогою МКФ.
МКФ покликана допомогти визначити мету та завдання фізичної терапії, оцінити ефективність реабілітації, тому застосування цієї класифікації допоможе не тільки описати порушення та обмеження, які виникають у людини внаслідок будь-якого захворювання, травми чи патологічного стану, а й скласти програму реабілітації з оцінюванням її ефективності під час застосування реабілітаційних заходів.
КОНЦЕПТУАЛЬНІ ОСНОВИ ФІЗИЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ХВОРИХ НА ХРОНІЧНЕ ОБСТРУКТИВНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ ЛЕГЕНЬ
Authors: Grigus I. M. , Podolyak P. S. , Gamma T. V. , Podolyanchuk I. S. , Zarichanska L. A. , Kucher T. V. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) на сьогодні є однією з найпоширеніших форм патології, що призводить до високої захворюваності населення та смертності пацієнтів. Питання фізичної реабілітації хворих на ХОЗЛ на сучасному етапі стоїть досить гостро. Це пов’язано з тим, що саме у таких пацієнтів спостерігається найбільше зниження пристосування організму до фізичного навантаження, а ефект від лікарської терапії може бути значно посилений шляхом упровадження реабілітаційних програм.
Мета – науково обґрунтувати концептуальні основи фізичної реабілітації хворих на хронічне обструктивне захворювання легень.
Результати. Концепцію фізичної реабілітації хворих на ХОЗЛ слід здійснювати з урахуванням низки передумов: соціально-педагогічних, біологічних та особистісних. Концепція фізичної реабілітації хворих на ХОЗЛ включає теоретичну складову, розроблену з урахуванням передумов здійснення реабілітаційного процесу, до якої віднесені концептуальні підходи і основи, а також практичну складову у вигляді технології фізичної реабілітації.
Концепція використовує концептуальні підходи: системно-історичний, системно-діяльнісний, системно-функціональний, системно-цільовий, системно-структурний, системно-ресурсний, системно-комунікаційний та системно-інтеграційний.
У концепції всі елементи, що об’єднані фундаментальним задумом і провідною ідеєю, являють собою сукупність поглядів, а її концептуальна основа – це мета, завдання, принципи й методи, які забезпечують розуміння її системних механізмів, алгоритм побудови та функціонування. Значна увага приділялася особливостям супутніх порушень, що впливають на загальну картину фізичної реабілітації. Організаційні основи базувалися на програмах фізичної реабілітації, що враховували всі індивідуальні особливості хворих.
Висновки. Запропонована цілісна концепція фізичної реабілітації ґрунтувалася на використанні комплексного лікувального і педагогічного підходу, мала індивідуальну спрямованість з врахуванням рівня рухових можливостей, якості життя, фізичної працездатності хворих, функціонального стану кардіореспіраторної системи, функції зовнішнього дихання.
СИСТЕМА РЕАБІЛІТАЦІЇ В УКРАЇНІ ТА ШЛЯХИ ЇЇ ВДОСКОНАЛЕННЯ
Authors: Mysula I. R. , Bakaliuk T. H. , Holyachenko A. O. , Sydliaruk N. I. , Mysula Yu. I. , Mysula M. S. , Zavidnyuk Yu. V. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Наявна система реабілітації в Україні є недостатньо ефективною, бо не вирішені юридичні, кадрові проблеми та питання матеріально-технічного забезпечення реабілітаційних закладів.
Мета – обговорення, пошук та створення шляхів вдосконалення системи реабілітації в Україні.
Основна частина. Усі заходи із назвою «реабілітація» фактично мають «ритуальний» характер: застосування медикаментів, що не мають ніякого впливу на відновлення функцій; використання фізичних вправ без формування конкретних, обмежених у часі реабілітаційних цілей; «пересування» хворого «по етапах» реабілітації, що, фактично, повторюють дії попереднього етапу; циклічне повторення використання вищезазначених етапних дій при фактичній безперспективності подальшого відновлення. В Україні не вистачає фахівців-реабілітологів, рівень підготовки яких відповідав би міжнародним стандартам. Вже зараз Україна розпочала активно створювати сучасну систему реабілітації. Із серпня 2016 року в національному класифікаторі професій з’явилися нові назви професій – «лікар фізичної та реабілітаційної медицини», «ерготерапевт» та «фізичний терапевт», реорганізується чинна нормативна база, впроваджується Міжнародна класифікація функціонування, обмеження життєдіяльності та здоров’я в українську систему реабілітації.
Висновки. Для вдосконалення системи реабілітації в Україні потрібно:

Сформувати єдиний орган державної влади, який буде координувати усі міністерства і відомства з питань реабілітації, прийняти низку законів та підзаконних актів з питань її адміністрування.
Запровадити нові освітні програми та навчальні плани, стандарти, які визнані міжнародною професійною спільнотою, а також впровадити нові моделі реабілітаційних послуг.
Зміцнити матеріально-технічну базу реабілітаційних закладів відповідно до міжнародних стандартів.
ХАРАКТЕРИСТИКА СКЛАДУ МІКРОФЛОРИ КИШЕЧНИКА У ХВОРИХ З ДІАРЕЄЮ ТА ПІДОЗРОЮ НА CLOSTRIDIUM DIFFICILE-ІНФЕКЦІЮ
Authors: Voronkina I. A. , Kheder S. S. , Maryutshenko A. M. , Dyashenko V. F. , Taranenko G. P. , Ovetchyn P. V. 
Published: February 2020

Якісний та кількісний склад мікрофлори у шлунково-кишковому тракті може змінюватись у залежності від різних чинників. При цьому в слизовій оболонці можуть виникати запальні процеси, які сприятимуть розвитку такої ендогенної інфекції, як Clostridium difficile-інфекція (CDI).
Мета – вивчити характер змін якісного та кількісного складу мікрофлори кишечника у хворих з підозрою на CDI.
Матеріал і методи. Бактеріологічним методом досліджено зразки біотичного матеріалу (фекалії), відібрані від 73 хворих з клінічними проявами CDI. Отримані проби підлягали дослідженню на дисбактеріоз та наявність збудника CDI.
Результати. При обстеженні хворих з діареєю та підозрою на СDІ збудник C. difficile було виділено у 9,7 %. Дисбіотичні порушення складу мікрофлори кишечника виявлені у всіх без винятку пацієнтів. Характер порушень мікрофлори в обох групах відповідав 2 та 3 ступеням тяжкості. У пацієнтів з наявністю C. difficile виявлено знижену кількість представників нормобіоценозу в 10 і більше разів, переважання кокових форм у загальній кількості мікробів та підвищення кількості грибів роду Candida. У схеми корекції стану мікрофлори кишечника хворих з діареями, у фекаліях яких виявлено C. difficile, доцільно включати препарати, направлені на елімінацію збудника (метронідазол, фідаксоміцин тощо) або проводити трансплантацію фекальної мікробіоти.
КЛИНИЧЕСКОЕ ТЕЧЕНИЕ ХРОНИЧЕСКОЙ СЕРДЕЧНОЙ НЕДОСТАТОЧНОСТИ С СОХРАНЕННОЙ И ПРОМЕЖУТОЧНОЙ ФРАКЦИЕЙ ВЫБРОСА ЛЕВОГО ЖЕЛУДОЧКА
Authors: Kadyrova F. Sh. , Rakhimova M. E. 
Published: February 2020

Целью исследования стало изучение клинических признаков хронической сердечной недостаточности у пациентов с сохраненной (СНсФВ) и промежуточной (СНпФВ) фракцией выброса левого желудочка.
Материал и методы. В исследование были включены 129 пациентов с ХСН. Средний возраст больных составил (69,2±11) лет, мужчин было 63,2 %. ХСН развивалась на фоне гипертонической болезни в 88 % случаев, ИБС – в 76 % случаев, кардиомиопатии – в 9 % случаев. Больные были поделены на три группы в зависимости от уровня ФВ ЛЖ: 1 группу составили 36 больных с низкой ФВ ЛЖ (СНнФВ), 2 группу – 33 пациента с промежуточной ФВ ЛЖ (СНпФВ), 3 группу – 60 больных с сохранной ФВ ЛЖ (СНсФВ).
Результаты. Результаты исследования показали, что количество пациентов старше 60 лет составило 91,4 %, 74,3 %, 62,1 % соответственно по группам. Гипертоническая болезнь отмечалась у 78 %, 85,6 %, 92,6 % соответственно. Метаболический синдром был выявлен в 1 группе у 18 %, во 2 группе – у 31 %, в 3 группе – у 38 % больных. Наличие сахарного диабета II типа наблюдалось у 22,8 %, 32,7 %, 41,4 %; постинфарктный кардиосклероз отмечался у 82,3 %, 70,6 %, 21,4 % соответственно по группам. Частота сердечных сокращений более 90 ударов в 1 мин. при госпитализации наблюдалась у 41,4 %, 33,6 %, 17,5 %. Фибрилляция предсердий регистрировалась у 39,3 %, 40,9 %, 24,8 % соответственно по группам, гипертрофия левого желудочка по ЭКГ в 93,7 %, 96,2 %, 80,2 % случаях соответственно. Дилатация ЛЖ по эхокардиографии отмечалась в 88,4 %, 60,9 %, 8,2 % случаях соответственно распределенным группам.
Выводы. Результаты исследования показали, что в группе больных с ХСНпФВ преобладали лица более молодого возраста и мужского пола. Данная группа отличалась от других групп тем, что у этих больных показатели были ближе к группе пациентов СНнФВ и отличалась от группы с СНсФВ: у них реже встречалась гипертоническая болезнь, чаще – постинфарктный кардиосклероз, тахикардия при поступлении, дилатация левого желудочка и фибрилляция предсердий.
ВСТАНОВЛЕННЯ ЕФЕКТИВНОЇ ДОЗИ РІДКОГО ЕКСТРАКТУ ЛІЩИНИ ЗВИЧАЙНОЇ ЛИСТЯ ТА ДОСЛІДЖЕННЯ ЙОГО АНТИОКСИДАНТНОЇ АКТИВНОСТІ
Authors: Fedchenkova Yu. A. , Fira L. S. , Khvorost O. P. , Skrebtsova K. S. 
Published: February 2020

На сучасному етапі використовується значна кількість лікарських препаратів, які спроможні впливати на окиснювальні процеси в організмі за різних патологічних станів. Проте пошук нових високоефективних та малотоксичних препаратів триває. Ліщина звичайна – поширена рослина вітчизняної флори, листя якої широко використовують як протизапальний та судинозміцнювальний засіб. Актуальним є дослідження антиоксидантної дії оригінального вітчизняного фітозасобу – рідкого екстракту ліщини звичайної листя. Мета – визначити мінімальну діючу дозу рідкого екстракту ліщини звичайної листя та вивчити його антиоксидантні властивості на моделі токсичного ураження печінки щурів. Матеріал і методи. Експерименти проведені на білих щурах-самцях з дотриманням усіх правил роботи з хребетними тваринами. Токсичне ураження печінки моделювали шляхом введення в організм щурів 50 % розчину тетрахлорметану в дозі 1,0 мл/кг маси тіла. Рідкий екстракт з ліщини листя тварини отримували в дозі 0,05, 0,1 та 0,2 мл/кг маси тіла. Розвиток оксидативного стресу вивчали за вмістом ТБК-активних продуктів, церулоплазміну та каталазною активністю. Активність цитолітичних процесів досліджували за еритроцитарним індексом інтоксикації та активністю амінотрансфераз в ураженому організмі. Результати. Встановлено, що ураження печінки щурів тетрахлорметаном призводить до активації процесів ліпопероксидації, на що вказують підвищення у сироватці крові та печінці тварин вмісту ТБК-активних продуктів та зміни показників антиоксидантної системи (підвищення вмісту церулоплазміну в сироватці крові та зниження каталазної активності). За умов ураження підвищувалась активність амінотрансфераз у сироватці крові і, відповідно, знижувалась у печінці токсикованих тварин, що вказує на цитоліз гепатоцитів після ураження печінки щурів тетрахлорметаном. Застосування рідкого екстракту ліщини звичайної листя в дозі 0,2 мл/кг проявило ефективний вплив на досліджувані показники, наближаючи їх до рівня щурів інтактного контролю. Дози 0,05 та 0,1 мл/кг виявились неефективними щодо досліджуваних показників. Висновки. Встановлена мінімально діюча доза рідкого екстракту ліщини листя – 0,2 мл/кг маси тварин, яка проявила виражені антиоксидантні властивості за умов токсичного гепатиту в щурів.