bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
ПРОЦЕСИ ЛІПОПЕРОКСИДАЦІЇ В СІМ’ЯНИКАХ ЗА УМОВ ПОСТРЕЗЕКЦІЙНОЇ АРТЕРІАЛЬНОЇ ЛЕГЕНЕВОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ
Authors: Hnatyuk M. S. , Konovalenko S. O. , Tatarchuk L. V. 
Published: May 2020

Вступ. Видалення великих об’ємів легень призводить до артеріальної легеневої гіпертензії, легеневого серця та його декомпенсації, венозного повнокров’я, застою і структурних змін в органах великого кола кровообігу, морфогенез яких досліджено недостатньо.
Мета дослідження – вивчити особливості процесів ліпопероксидації в сім’яниках за умов пострезекційної артеріальної легеневої гіпертензії.
Методи дослідження. Морфометричними і біохімічними методами досліджено структури сім’яників 45-ти лабораторних статевозрілих білих щурів-самців. Через місяць від початку експерименту здійснювали евтаназію тварин шляхом кровопускання за умов тіопентал-натрієвого наркозу. В гомогенатах сім’яників визначали вміст дієнових кон’югатів, активних продуктів тіобарбітурової кислоти. Гістостереометрично на мікропрепаратах визначали кількість клітин епітеліосперматогенного шару, тубуло-інтерстиційний індекс, ядерно-цитоплазматичні відношення в ендотеліоцитах, сперматогенних епітеліоцитах, а також відносні об’єми пошкоджених ендотеліоцитів, сперматогенних епітеліоцитів. Проводили кореляційний аналіз між концентраціями дієнових кон’югатів, активних продуктів тіобарбітурової кислоти і досліджуваними гістостереометричними показниками з визначенням коефіцієнта (r) кореляції. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати й обговорення. Правостороння пульмонектомія призводила до гіпертрофії та розширення камер серця з домінуванням маси правого шлуночка і його дилатації, тобто легеневого серця. При легеневій гіпертензії та компенсованому легеневому серці рівень дієнових кон’югатів статистично достовірно (р<0,001) зріс в 1,84 раза, при декомпенсації легеневого серця – в 3,16 раза порівняно з контрольним показником, а концентрація активних продуктів тіобарбітурової кислоти підвищилась, відповідно, у 2,1 та 7,3 раза. Змодельована патологія спричиняла зміни клітинного структурного гомеостазу, збільшення відносних об’ємів пошкоджених ендотеліоцитів та сперматогенних епітеліоцитів, зниження кількості клітин епітеліосперматогенного шару, тубуло-інтерстиційного індексу. Виявлено кореляційні зв’язки між вираженням процесів пероксидного окиснення ліпідів та структурними змінами в досліджуваному органі.
Висновки. Пострезекційна артеріальна легенева гіпертензія та легеневе серце призводять до суттєвого ремоделювання структур сім’яників, яке характеризується вираженим венозним повнокров’ям, гіпоксією, атрофічними, дистрофічними, некробіотичними, інфільтративними, склеротичними процесами, та вираженого посилення пероксидного окиснення ліпідів. Ступінь порушень ліпопероксидації при змодельованій патології корелює з вираженням змін структурного гомеостазу, відносними об’ємами пошкоджених ендотеліоцитів, сперматогенних епітеліоцитів, кількістю клітин епітеліосперматогенного шару, тубуло-інтерстиційним індексом у досліджуваному органі.
ЕФЕКТИВНІСТЬ І ПЕРЕНОСИМІСТЬ ЕНІСАМІУМУ ЙОДИДУ НАЗАЛЬНОГО СПРЕЮ: РЕЗУЛЬТАТИ ДОКЛІНІЧНИХ ТА КЛІНІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Authors: Zhulai T. S. , Zupanets I. A. , Shebeko S. K. , Bezugla N. P. , Zimin S. M. 
Published: May 2020

Вступ. Існують відмінності в підходах до лікування гострого риносинуситу залежно від його провідних клінічних симптомів, зокрема назальної обструкції та лицьового болю. На АТ “Фармак” (Україна) було розроблено новий назальний спрей з водним розчином Енісаміуму Йодиду (ЕнЙ) – оригінальну лікарську форму відомої фармацевтичної речовини. Мета дослідження – визначити ефективність Енісаміуму Йодиду при лікуванні гострого риносинуситу і його переносимість/безпеку. Методи дослідження. Об’єктом дослідження став ЕнЙ (назальний спрей) 10 мг/мл. Як референтний препарат в експериментальній частині роботи було використано BNO-101 під торговою назвою “Sinupret®”. Експериментальний риносинусит відтворено на 24-х кролях (4 дослідні групи по 6 кролів у кожній) у 1-й день дослідження. З 15-ї доби тварини отримували протягом 10-ти діб препарати: 0,9 % фізіологічний розчин (0,1 мл інтраназально) – у групах інтактного контролю та контрольної патології (1-й і 2-й групах відповідно), ЕнЙ (назальний спрей) (0,1 мл інтраназально) – у 3-й групі та BNO-101 (25 мг/мл інтрагастрально) – у 4-й групі. Оцінювали результати лікування на 25-ту добу (лабораторне спостереження, результати аналізу периферичної крові). Клінічну частину роботи проведено у вигляді одноцентрового, рандомізованого, подвійного сліпого, плацебо-контрольованого клінічного дослідження з ескалацією дози – вивчення локальної переносимості та безпеки (I фаза) різних доз нового лікарського препарату ЕнЙ (назального спрею) 10 мг/мл за участю здорових добровольців. Результати й обговорення. На тлі розвитку експериментального риносинуситу за рахунок місцевої дії ЕнЙ (назальний спрей) достовірно позитивно впливав на перебіг патології. Аналіз статистичних даних локальної переносимості свідчить про те, що він не поступався плацебо за показниками “локальна переносимість” та “безпека”, а всі встановлені відмінності були статистично незначущими. Висновки. Отримані результати доклінічного дослідження показали, що, за даними лабораторних спостережень та гематологічних аналізів, Енісаміум Йодид чинить позитивний вплив на перебіг експериментального риносинуситу і при цьому за рівнем активності не поступається препарату порівняння BNO-101. Аналіз статистичних даних клінічного дослідження свідчить про добру переносимість/безпеку використання Енісаміуму Йодиду (назального спрею) 10 мг/мл.
ВМІСТ ЙОДУ В ЩИТОПОДІБНИХ ЗАЛОЗАХ БІЛИХ ЩУРІВ ПРИ ПРИЙМАННІ ЙОДУ ОРГАНІЧНОГО І НЕОРГАНІЧНОГО ЗА УМОВ СУБКЛІНІЧНОГО ГІПЕРТИРЕОЗУ
Authors: Ryabukha O. I. 
Published: May 2020

Вступ. Йод як складова тиреоїдних гормонів накопичується в щитоподібних залозах. Це дозволяє досліджувати функціональну активність щитоподібних залоз, орієнтуючись на показники вмісту йоду в їх тканині.
Мета дослідження – за умов субклінічного гіпертиреозу дослідити вплив йоду органічного і неорганічного на його вміст у тканині щитоподібних залоз.
Методи дослідження. Білі нелінійні щури-самці (n=90) з початковою масою тіла 140–160 г упродовж 30-ти днів перебування на ізокалорійному крохмально-казеїновому йододефіцитному раціоні з харчовою сумішшю приймали мінімально діючу, помірну та велику дози йоду (21, 50, 100 мкг/кг маси тіла) з калію йодидом (йод неорганічний) або йодобілковим препаратом із чорноморської червоної водорості філофори ребристої (йод органічний). Вміст йоду в тканині щитоподібних залоз (абсолютний, відносний та з розрахунку на 100 г маси тіла) визначали, використовуючи принцип методу L. Winkler у модифікації J. F. Sadusk, Jr., & E. G. Ball.
Результати й обговорення. Вміст йоду в щитоподібних залозах залежав від його хімічної природи та дози. Приймання 21 мкг/кг маси тіла йоду органічного викликало різке зростання його вмісту в щитоподібних залозах; зі збільшенням спожитої дози йодонакопичувальна здатність органа зменшувалася. Вміст йоду в щитоподібних залозах при прийманні 21, 50 і 100 мкг/кг маси тіла йоду неорганічного був значно нижчим, ніж при споживанні аналогічної кількості йоду органічного. Споживання великої (100 мкг/кг маси тіла) дози йоду обох йодовмісних речовин супроводжувалося зменшенням його вмісту в тканині щитоподібних залоз.
Висновки. За умов субклінічного гіпертиреозу споживання йоду органічного значно збільшує вміст йоду в тканині щитоподібних залоз, вплив йоду неорганічного є менш вираженим. Найкращі передумови для зростання функціональної активності щитоподібних залоз створює приймання мінімально діючої дози (21 мкг/кг маси тіла) йоду органічного і мінімально діючої та помірної доз (21 і 50 мкг/кг маси тіла) йоду неорганічного. Найнижчу функціональну активність щитоподібних залоз можна очікувати в щурів, які споживали йод органічний і неорганічний у великій дозі (100 мкг/кг маси тіла).
Unsupervised Cluster Analysis of Patients With Aortic Stenosis Reveals Distinct Population With Different Phenotypes and Outcomes
Authors: Kwak Soongu , Lee Yunhwan , Ko Taehoon , Yang Seokhun , Hwang In-Chang , Park Jun-Bean , Yoon Yeonyee E. , Kim Hack-Lyoung , Kim Hyung-Kwan , Kim Yong-Jin , Cho Goo-Yeong , Sohn Dae-Won , Won Sungho , Lee Seung-Pyo 
Published: May 2020

Background:
There is a lack of studies investigating the heterogeneity of patients with aortic stenosis (AS). We explored whether cluster analysis identifies distinct subgroups with different prognostic significances in AS.

Methods:
Newly diagnosed patients with moderate or severe AS were prospectively enrolled between 2013 and 2016 (n=398, mean 71 years, 55% male). Among demographics, laboratory, and echocardiography parameters (n=32), 11 variables were selected through dimension reduction and used for unsupervised clustering. Phenotypes and causes of mortality were compared between the clusters.

Results:

Three clusters with markedly different features were identified. Cluster 1 (n=60) was predominantly associated with cardiac dysfunction, cluster 2 (n=86) consisted of elderly with comorbidities, especially end-stage renal disease, whereas cluster 3 (n=252) demonstrated neither cardiac dysfunction nor comorbidities. Although AS severity did not differ, there was a significant difference in adverse outcomes between the clusters during a median 2.4 years follow-up (mortality rate, 13.3% versus 19.8% versus 6.0% for cluster 1, 2, and 3,
P
<0.001). Particularly, compared with cluster 3, cluster 1 was associated with only cardiac mortality (adjusted hazard ratio, 7.37 [95% CI, 2.00–27.13];
P
=0.003), whereas cluster 2 was associated with higher noncardiac mortality (adjusted hazard ratio, 3.35 [95% CI, 1.26–8.90];
P
=0.015). Phenotypes and association of clusters with specific outcomes were reproduced in an independent validation cohort (n=262).

Conclusions:
Unsupervised cluster analysis of patients with AS revealed 3 distinct groups with different causes of death. This provides a new perspective in the categorization of patients with AS that takes into account comorbidities and extravalvular cardiac dysfunction.
Methodological Approaches and Implications in Dealing with the Qurʾān
Authors: Drammeh Alhagi Manta 
Published: May 2020

This paper provides a critique of both traditionalist and Orientalist approaches to the Islamic core sources namely, the Qurʾān. The thrust of the paper will be to examine the different methods used to understand and deal with the Qurʾān and how those methods are reflected in the understanding or misunderstanding of the source itself. Thus, methodological issues with both traditionalist and Orientalist approaches will be examined. I may claim that while the primary sources are eternal, their interpretations are not eternal or unchanging. The interpretations are meant to address specific needs and problems within certain historical and social circumstances and therefore the emergence of ijtihad.
Also, to be examined is the relationship between reason and revelation1 in light of the Qurʾān, as it is unduly misrepresented that Islamic methodology does not give much weight to reason. I will argue here that reason is the locus of responsibility (manāt al-taklīf ). It is therefore difficult to understand revelation as a whole without the involvement of human mind in grasping, assimilating, synthesising and applying it.
Dating Hadith Textual Transposition by Means of Sanad-cum-matn Analysis
Authors: Ar-Rahawan Mohammad Said Mitwally 
Published: May 2020

Abstract
A “transposed tradition” (al-hadiṯ al-maqlūb) is defined by Muslim traditionists as a hadith whose isnād is grafted to a different text or vice versa, or a hadith whose reporter reversed the order of a sentence within the text. The former is called maqlūb al-isnād, where an inversion occurs in the chain of transmission, while the latter is termed maqlūb al-matn, where an inversion occurs in the order of a sentence or a number of sentences within a text. This paper seeks to specify the date of hadith textual transpositions by using sanad-cum-matn analysis, an approach which employs intensive study of both isnād and textual analysis of hadith variants and has recently proved to be an effective tool for dating single traditions. It also attempts to identify who was responsible for transposing the text and at what stage of transmission a change occurred. On the basis of the answers to these questions, we can test the applicability and efficacy of sanad-cum-matn analysis as a research tool for uncovering hadith textual interpolations.
Phonological Awareness and Letter Knowledge in Qurʾanic Reading: A-ba-ha-ta Method as a Case Study
Authors: Mohd Yusoff Zulkifli , Raja Yusof Raja Jamilah , Ibrahim Muhammad Lukman 
Published: May 2020

Abstract
Phonological awareness and letter knowledge are essential elements needed for a person to be able to read and this includes the reading of the Quran. This study examined and explored the role of phonological awareness and letter knowledge, via A-ba-ha-ta method for teaching to read and write the Qurʾan. A-ba-ha-ta is a fast method to teach reading the Quran that uses a compilation of books structured aiming to instil the Quranic reading knowledge in 30 hours. Six students from different backgrounds took part in this case study. Their reading achievements were investigated based on the teaching for 30 hours within the duration of three weeks, three months and 1 year. The findings show that the students performed best when A-ba-ha-ta method was taught within the period of 3 months in an informal home setting. This is followed by the students taught within 1 year in a school setting and lastly the ones taught within three weeks in an informal school setting. Based on the findings, students who were taught with the A-ba-ha-ta method for three months’ period performed better in the assessment compared to those taught within three weeks and 1 year. Additionally, students who were taught within 1 year performed better in the assessment compared to those within three weeks.
The Role of Reason in Dealing with the Prophetic Sunna in Relation to the Chain of Narrators, Text and Indication
Authors: Saeed Abdeljabbar 
Published: May 2020

Abstract
This article addresses the problem represented by the state of imbalance in looking at the nature of the relationship between reason and the Prophetic Sunna. This relationship should be balanced between accepting the role of reason in dealing with the sunna according to many logical rules and principles or completely rejecting its role. Hence, this article aims to clarify the role of reason in dealing with the sunna: chain of narrators, text, and indication. It also aims to reach a state of balance in the relationship between reason and narrations in general, and the sunna in particular according to scientific methodologies. The article first explained the role of reason in dealing with sunna in relation to Isnād, therefore, it explained the role of reason in the science of ḥadīth proving that this science is based on logic, and that reason plays a role in proving whether the ḥadīth is continuous (muṭṭaṣil) or sectioned (munqaṭiʿ). Secondly, the article discussed the role of reason in dealing with the text of the ḥadīth (matn) in the followings: how to harmonize between contradictory ḥadīths, weighing between the texts, considering the implications of texts and deduction from them. Lastly, the author adopted the deductive approach, as he decided the rule or theory and then inferred from the texts and sources what it proves and indicates its validity. Moreover, he used the historical analytical method based on the analysis of texts from their sources and their use in arriving at specific results which are apparent in this article.
The Role of Donations in Building Local School Book Collections in the Ming Dynasty
Authors: Dennis Joseph 
Published: May 2020

Abstract
This article analyses patterns of book donations to local school libraries in the Ming (1368–1644), drawing on a data set made with LoGaRT, a Chinese text mining and processing software created by the Max Planck Institute for History of Science. Records of donated books and other records explaining donor motivations make it possible to show what types of people donated, and what books they selected. Donors gave books on a broad range of topics. Big data makes it possible to identify changes over time and space, and enhances our understanding of book circulation. This article builds on Timothy Brook’s work on Ming school libraries, in which he argued that they had a set of core books issued by the central government, but little else. I argue that donated books were also important for many library collections.
Representation of Southern Ocean Properties across Coupled Model Intercomparison Project Generations: CMIP3 to CMIP6
Authors: Beadling R. L. , Russell J. L. , Stouffer R. J. , Mazloff M. , Talley L. D. , Goodman P. J. , Sallée J. B. , Hewitt H. T. , Hyder P. , Pandde Amarjiit 
Published: May 2020

AbstractThe air–sea exchange of heat and carbon in the Southern Ocean (SO) plays an important role in mediating the climate state. The dominant role the SO plays in storing anthropogenic heat and carbon is a direct consequence of the unique and complex ocean circulation that exists there. Previous generations of climate models have struggled to accurately represent key SO properties and processes that influence the large-scale ocean circulation. This has resulted in low confidence ascribed to twenty-first-century projections of the state of the SO from previous generations of models. This analysis provides a detailed assessment of the ability of models contributed to the sixth phase of the Coupled Model Intercomparison Project (CMIP6) to represent important observationally based SO properties. Additionally, a comprehensive overview of CMIP6 performance relative to CMIP3 and CMIP5 is presented. CMIP6 models show improved performance in the surface wind stress forcing, simulating stronger and less equatorward-biased wind fields, translating into an improved representation of the Ekman upwelling over the Drake Passage latitudes. An increased number of models simulate an Antarctic Circumpolar Current (ACC) transport within observational uncertainty relative to previous generations; however, several models exhibit extremely weak transports. Generally, the upper SO remains biased warm and fresh relative to observations, and Antarctic sea ice extent remains poorly represented. While generational improvement is found in many metrics, persistent systematic biases are highlighted that should be a priority during model development. These biases need to be considered when interpreting projected trends or biogeochemical properties in this region.
Nongeostrophic Baroclinic Instability over Sloping Bathymetry: Buoyant Flow Regime
Authors: Qu Lixin , Hetland Robert 
Published: May 2020

AbstractBaroclinic instabilities are important processes that enhance mixing and dispersion in the ocean. The presence of sloping bathymetry and the nongeostrophic effect influence the formation and evolution of baroclinic instabilities in oceanic bottom boundary layers and in coastal waters. This study explores two nongeostrophic baroclinic instability theories adapted to the scenario with sloping bathymetry and investigates the mechanism of the instability suppression (reduction in growth rate) in the buoyant flow regime. Both the two-layer and continuously stratified models reveal that the suppression is related to a new parameter, slope-relative Burger number Sr ≡ (M2/f2)(α + αp), where M2 is the horizontal buoyancy gradient, α is the bathymetry slope, and αp is the isopycnal slope. In the layer model, the instability growth rate linearly decreases with increasing Sr {the bulk form Sr = [U0/(H0f)](α + αp)}. In the continuously stratified model, the instability suppression intensifies with increasing Sr when the regime shifts from quasigeostrophic to nongeostrophic. The adapted theories are intrinsically applicable to deep ocean bottom boundary layers and could be conditionally applied to coastal buoyancy-driven flow. The slope-relative Burger number is related to the Richardson number by Sr = δrRi−1, where the slope-relative parameter is δr = (α + αp)/αp. Since energetic fronts in coastal zones are often characterized by low Ri, that implies potentially higher values of Sr, which is why baroclinic instabilities may be suppressed in the energetic regions where they would otherwise be expected to be ubiquitous according to the quasigeostrophic theory.
Mechanisms of Mid- to Outer-Shelf Transport of Shoreline-Released Tracers
Authors: Wu Xiaodong , Feddersen Falk , Giddings Sarah N. , Kumar Nirnimesh , Gopalakrishnan Ganesh 
Published: May 2020

AbstractTransport of shoreline-released tracer from the surfzone across the shelf can be affected by a variety of physical processes from wind-driven to submesoscale, with implications for shoreline contaminant dilution and larval dispersion. Here, a high-resolution wave–current coupled model that resolves the surfzone and receives realistic oceanic and atmospheric forcing is used to simulate dye representing shoreline-released untreated wastewater in the San Diego–Tijuana region. Surfzone and shelf alongshore dye transports are primarily driven by obliquely incident wave breaking and alongshore pressure gradients, respectively. At the midshelf to outer-shelf (MS–OS) boundary (25-m depth), defined as a mean streamline, along-boundary density gradients are persistent, dye is surface enhanced and time and alongshelf patchy. Using baroclinic and along-boundary perturbation dye transports, two cross-shore dye exchange velocities are estimated and related to physical processes. Barotropic and baroclinic tides cannot explain the modeled cross-shore transport. The baroclinic exchange velocity is consistent with the wind-driven Ekman transport. The perturbation exchange velocity is elevated for alongshore dye and cross-shore velocity length scales < 1 km (within the submesoscale) and stronger alongshore density gradient ∂ρ/∂y variability, indicating that alongfront geostrophic flows induce offshore transport. This elevated ∂ρ/∂y is linked to convergent northward surface along-shelf currents (likely due to regional bathymetry), suggesting deformation frontogenesis. Both surfzone and shelf processes influence offshore transport of shoreline-released tracers with key parameters of surfzone and shelf alongcoast currents and alongshelf winds.
Contrasting Relationship between Wintertime Blocking Highs over Europe–Siberia and Temperature Anomalies in the Yangtze River Basin
Authors: Shi Ning , SuolangTajie  , Tian Pinyu , Wang Yicheng , Wang Xiaoqiong 
Published: May 2020

AbstractBased on the Japanese 55-year reanalysis dataset, this study identifies 92 Europe–Siberia blocking high events (ESBs) over the 60 winters (November–March) from 1958/59 to 2017/18. According to the influence on the surface air temperature at 2 m over the middle and lower reaches of the Yangtze River, the ESBs are classified into three types: cold, neutral, and warm. Although cold-type ESBs are dominant, the number of warm-type ESBs is not negligible. The present study mainly focuses on the differences between cold-type and warm-type ESBs. Both the cold-type ESBs and the warm-type ESBs are characterized by height anomalies with a northwest–southeast-tilting dipole pattern over the Eurasian continent in the mid- and upper troposphere. However, the tilting dipole pattern of the warm type is located to the northwest of its cold-type counterpart, which reflects differences in the propagation of Rossby wave packets. The Siberian high is stronger in cold-type ESBs than in warm-type ESBs. The induced advection of the climatological mean air temperature by the anomalous meridional wind velocity in the lower troposphere accounts for the largest portion of the observed tendency of the air temperature for both ESB types. In addition, diabatic heating tends to counteract the local cooling tendency of air temperature over the Yangtze River region for the cold-type ESBs. Finally, cold-type ESBs are generally characterized by air parcels originating in the region to the north and northeast of the Tibetan Plateau, while warm-type ESBs are characterized by diverse trajectories.