bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Identification of human papillomavirus in oral rinse specimens from women with and without cervical intraepithelial lesions
Authors: Nemesio Isabela , Cury Fernanda , Longatto-Filho Adhemar , Fregnani José Humberto , Musselwhite Laura , Vazquez Fabiana , Peters Ana Carolina , Oliveira Cristina 
Published: February 2020

Objectives
The objective of this study was to evaluate the frequency of human papillomavirus (HPV) in the oral cavity of women with and without abnormal cervical cytology and to determine whether there is an association of oral HPV infection with infection of the cervix or with cervical cancer precursor lesions.

Methods
The present study was conducted among 406 women, aged 18–82 years, who attended the Prevention Department of Barretos Cancer Hospital (HCB), Brazil due to a previous altered cervical cytology result. Oral rinse, cervical cytology and biopsy were collected at the same day. The participants also answered a questionnaire about socioeconomic characteristics and risk factors for cervical cancer. Molecular screening for HPV16, HPV18 and 12 other high-risk HPV types was performed on cervical and oral rinse specimens using Cobas 4800 (Roche Molecular Systems, USA).

Results
HPV was detected in the oral rinse of 3.9% of participants. Infection of the oral cavity with a non-HPV16 or 18 type was most frequent (81.2%), followed by HPV16 (18.7%). Infection with HPV in the cervix and oral cavity was present in 11 (2.7%) of participants. There were no differences observed in the smoking status (p value 0.62), mean age of first sexual intercourse (p value 0.25), mean age of the first oral sex (p value 0.90) or mean lifetime number of sexual partners (p value 0.08) between the participants with oral HPV infection or not.

Conclusion
The presence of HPV infection in the oral cavity was low in the group of women with abnormal cervical cancer screening findings and a high rate of cervical HPV infection.
It’s Just Steam: a qualitative analysis of New Zealand ENDS users’ perceptions of secondhand aerosol
Authors: Haggart Kerri , Robertson Lindsay , Blank Mei-Ling , Popova Lucy , Hoek Janet 
Published: February 2020

IntroductionMany smokers who begin using electronic nicotine delivery systems (ENDS) report vaping in settings where they would not have smoked and believe secondhand aerosol (SHA) is simply steam. However, current understanding of how ENDS users differentiate between secondhand smoke and SHA, or how vaping norms develop, is limited.MethodsWe conducted in-depth, semi-structured interviews with 39 current ENDS users (dual users and former smokers, now exclusive ENDS users) from New Zealand to explore participants’ perceptions of SHA. We probed how these perceptions arose and examined implications for vaping practices and policy. We managed the data using NVivo V.11 and used a thematic analysis approach to interpret the transcripts.ResultsParticipants had limited understanding of SHA, its constituents or its possible effects on others. They drew on the absence of harm information, and their sensory experiences and perceptions of others’ views of vaping, to support the conclusion that SHA posed few, if any, risks to bystanders. Yet despite this perception, some felt they should recognise others’ rights to clean air and most would not vape around children to avoid setting an example.ConclusionsIn the absence of trusted information, participants used sensory heuristics to rationalise their ENDS practices. Policy-makers face the challenge of correcting misperceptions about SHA without deterring full transition from smoking to ENDS use. They could consider including vaping in current smoke-free area policies; this measure would signal that SHA is not harmless, and could protect clean-air settings and reduce potential normalisation of vaping among non-smokers.
Entangled baryons: violation of inequalities based on local realism assuming dependence of decays on hidden variables
Authors: Shi Yu , Yang Ji-Chong 
Published: February 2020

AbstractBell inequalities are consequences of local realism while violated by quantum mechanics. In particle physics, entangled high energy particles can be produced from a common source, and the decay of each particle plays the role of measurement. However, in a hidden variable theory, the decay could be determined by hidden variables. This loophole killed such approaches to Bell test in particle physics. It is a special form of measurement-setting or free-will loophole, which also exists in other systems. Using entangled baryons, we present new inequalities of local realism with the explicit assumption of the dependence of the decays on hidden variables, as well as the consideration of the statistical mixture of polarizations and the separation of local hidden variables for objects with spacelike distances. These violations closes the measurement-setting loophole once and for all. We propose to use the processes $$\eta _c\rightarrow \varLambda {\bar{\varLambda }}$$ηc→ΛΛ¯ and $$\chi _{c0} \rightarrow \varLambda {\bar{\varLambda }}$$χc0→ΛΛ¯ to test our inequalities, and show that their violations are likely to be observed with the data already collected in BESIII.
CD73 Blockade Promotes Dendritic Cell Infiltration of Irradiated Tumors and Tumor Rejection
Authors: Wennerberg Erik , Spada Sheila , Rudqvist Nils-Petter , Lhuillier Claire , Gruber Sylvia , Chen Qiuying , Zhang Fengli , Zhou Xi K. , Gross Steven S. , Formenti Silvia C. , Demaria Sandra 
Published: February 2020

AbstractThe ability of focal radiotherapy to promote priming of tumor-specific CD8+ T cells and increase responses to immunotherapy is dependent on infiltration of the tumor by Batf3-dependent conventional dendritic cell type 1 (cDC1) cells. Such infiltration is driven by radiotherapy-induced IFN type I (IFN-I). Other signals may also modulate cDC1 infiltration of irradiated tumors. Here we found increased expression of adenosine-generating enzymes CD38 and CD73 in irradiated mouse and human breast cancer cells and increased adenosine in mouse tumors following radiotherapy. CD73 blockade alone had no effect. CD73 blockade with radiotherapy restored radiotherapy-induced cDC1 infiltration of tumors in settings where radiotherapy induction of IFN-I was suboptimal. In the absence of radiotherapy-induced IFN-I, blockade of CD73 was required for rejection of the irradiated tumor and for systemic tumor control (abscopal effect) in the context of cytotoxic T-lymphocyte–associated protein 4 blockade. These results suggest that CD73 may be a radiation-induced checkpoint, and that CD73 blockade in combination with radiotherapy and immune checkpoint blockade might improve patient response to therapy.
Proteogenomics Uncovers a Vast Repertoire of Shared Tumor-Specific Antigens in Ovarian Cancer
Authors: Zhao Qingchuan , Laverdure Jean-Philippe , Lanoix Joël , Durette Chantal , Côté Caroline , Bonneil Éric , Laumont Céline M. , Gendron Patrick , Vincent Krystel , Courcelles Mathieu , Lemieux Sébastien , Millar Douglas G. , Ohashi Pamela S. , Thibault Pierre , Perreault Claude 
Published: February 2020

Abstract

High-grade serous ovarian cancer (HGSC), the principal cause of death from gynecologic malignancies in the world, has not significantly benefited from advances in cancer immunotherapy. Although HGSC infiltration by lymphocytes correlates with superior survival, the nature of antigens that can elicit anti-HGSC immune responses is unknown. The goal of this study was to establish the global landscape of HGSC tumor-specific antigens (TSA) using a mass spectrometry pipeline that interrogated all reading frames of all genomic regions. In 23 HGSC tumors, we identified 103 TSAs. Classic TSA discovery approaches focusing only on mutated exonic sequences would have uncovered only three of these TSAs. Other mutated TSAs resulted from out-of-frame exonic translation (n = 2) or from noncoding sequences (n = 7). One group of TSAs (n = 91) derived from aberrantly expressed unmutated genomic sequences, which were not expressed in normal tissues. These aberrantly expressed TSAs (aeTSA) originated primarily from nonexonic sequences, in particular intronic (29%) and intergenic (22%) sequences. Their expression was regulated at the transcriptional level by variations in gene copy number and DNA methylation. Although mutated TSAs were unique to individual tumors, aeTSAs were shared by a large proportion of HGSCs. Taking into account the frequency of aeTSA expression and HLA allele frequencies, we calculated that, in Caucasians, the median number of aeTSAs per tumor would be five. We conclude that, in view of their number and the fact that they are shared by many tumors, aeTSAs may be the most attractive targets for HGSC immunotherapy.
АКТУАЛЬНІ ПИТАННЯ ДІАГНОСТИКИ І ТАКТИКИ ВЕДЕННЯ ПАЦІЄНТІВ З ГОСТРОЮ РЕСПІРАТОРНОЮ ІНФЕКЦІЄЮ В АМБУЛАТОРНІЙ ПРАКТИЦІ ТА ВИКЛАДАННІ
Authors: Babinets L. S. , Kotsaba Yu. Ya. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Гострі респіраторні інфекції (ГРІ) у більшості випадків є амбулаторною патологією, тому питання діагностики й формування тактики ведення пацієнтів на етапі первинної медичної допомоги є важливим завданням медичної освіти і практики.
Мета – на основі опрацювання Європейського клінічного протоколу ведення пацієнтів з гострою респіраторною інфекцією (Хорватія) виділити ключові аспекти, важливі для клінічної практики і медичної освіти.
Результати. Гострі респіраторні інфекції найчастіше є короткочасними сезонними захворюваннями, пацієнти зазвичай одужують без негативних наслідків. ГРІ є тягарем для пацієнта, сім’ї, громади та системи охорони здоров’я через їх поширеність. Більшість ГРІ верхніх дихальних шляхів можна розпізнати на підставі якісно проведеного збору анамнезу і ретельного клінічного обстеження. Подальші діагностичні дослідження необхідні лише в деяких випадках, які чітко регламентовані клінічним протоколом.
Як правило, в кабінеті сімейного лікаря необхідно зосередитись на оцінці локалізації ГРІ, тобто визначити, чи це інфекція верхніх, чи нижніх дихальних шляхів, а також яка найімовірніша причина ГРІ – віруси чи бактерії. Часто непотрібно визначати точну причину ГРІ, оскільки найчастіше це захворювання, які самовиліковуються, тому вони й лікуються в умовах ПМД. Це визначає специфіку клінічного підходу сімейного лікаря до пацієнта з ГРІ, та не впливає на рішення, як лікувати пацієнта.
Діагностичні дослідження призначають лише тоді, коли клінічна картина не є чіткою, а іноді для підтвердження причини інфекції при підозрі на стрептококову інфекцію горла, коли є намір призначити антибіотики згідно із клінічним протоколом.
Висновок. Розбіжність між очікуваннями пацієнтів і професійними рекомендаціями щодо самодопомоги (самолікування), а також призначення антибіотиків і вакцинопрофілактики, може бути врегульована шляхом інтенсивного навчання пацієнтів, ретельного проведення диференційної діагностики, встановленням довіри між пацієнтом та сімейним лікарем у ході консультування і використанням стратегії «очікуй і спостерігай».
АНТИОКСИДАНТНО-ПРООКСИДАНТНЕ СПІВВІДНОШЕННЯ У ТКАНИНАХ ПЕЧІНКИ ПРИ РЕЗЕКЦІЇ РІЗНИХ ОБ’ЄМІВ ЇЇ ПАРЕНХІМИ
Authors: Monastyrska N. Ya. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Сьогодні у хірургічних стаціонарах широко виконують резекцію печінки, видалення великих об’ємів якої призводить до різних пострезекційних ускладнень і до змін антиоксидантної та прооксидантної систем.
Мета – вивчити антиоксидантно-прооксидантне співвідношення у тканинах печінки при резекції різних об’ємів її паренхіми.
Матеріал і методи. Дослідження проведені на 45 білих щурах, яких було поділено на 3 групи. 1-а група нараховувала 15 контрольних тварин, 2-а – 15 щурів після резекції 31,5 % паренхіми печінки; 3-я – 15 тварин після видалення 58,1 % її об’єму. Евтаназію тварин здійснювали кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу через місяць від початку експерименту. В печінці щурів визначали: концентрацію малонового діальдегіду, дієнових кон’югатів, відновленого глутатіону, активність каталази, а також антиоксидантно-прооксидантне співвідношення. Печінка досліджувалася морфологічно. Проводили кореляційний аналіз між біохімічними та морфометричними показниками. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати. Встановлено, що резекція 58,1 % паренхіми печінки призводила до портальної гіпертензії та збільшення рівня малонового діальдегіду на 22,7 %, а дієнових кон’югатів – на 23,6 %, вміст відновленого глутатіону зменшився на 20,1 %, а активність каталази – на 26,8 % (Р<0,001), антиоксидантно-прооксидантне співвідношення знизилося на 12,26 % (Р<0,001), порівняно з контролем. Відносний об’єм пошкоджених гепатоцитів при цьому зріс у 7,4 раза, ядерно-цитоплазматичні відношення у гепатоцитах – на 10 %, а стромально-паренхіматозні відношення – на 47,56 % (P<0,001). Найбільшого значення кореляційні зв’язки досягали між відносним об’ємом пошкоджених гепатоцитів та антиоксидантно-прооксидантним співвідношенням. Знайдене свідчить, що пошкодження значної кількості гепатоцитів призводить до вираженого дисбалансу між прооксидантною та антиоксидантною системами печінки. Світлооптично у печінці тварин 3-ї групи відмічалися судинні розлади (розширення, повнокров’я венозних судин, деформація їх просвіту), осередки гіпертрофії, дистрофії гепатоцитів, поява лімфоїдно-гістіоцитарних інфільтратів та збільшення стромальних структур.
Висновки. Проведеними дослідженнями встановлено, що резекція 58,1 % паренхіми печінки призводить до пострезекційної портальної гіпертензії та порушення балансу між прооксидантною та антиоксидантною системами, що адекватно відображалося антиоксидантно-прооксидантним співвідношенням, яке у досліджуваних умовах експерименту виявилося порушеним на 12,3 %.
КЛІНІКО-ПСИХОПАТОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ПАЦІЄНТІВ З ТРАВМАТИЧНИМ УШКОДЖЕННЯМ ОРГАНА ЗОРУ
Authors: Pshuk N. G. , Belov O. O. , Matsko N. G. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Проблема втрати зору є однією з актуальних медичних і соціальних проблем.
Мета – дослідити особливості клініко-психопатологічних проявів, асоційованих зі значним погіршенням зору внаслідок травматичного пошкодження зорового аналізатора.
Матеріал і методи. Досліджено особливості психопатологічної симптоматики у 37 чоловіків і 11 жінок зі значною втратою зору внаслідок травматичного пошкодження в динаміці у перші два тижні з моменту травми, через 3 місяці, і 12 місяців після травми з використанням шкал депресії і тривоги M. Hamilton, шкал реактивної та особистісної тривожності C. Spilberger та опитувальника SCL-90-R.
Результати. Встановлено поступове значуще (р<0,01) зростання рівня депресивних проявів у динаміці через два тижні, 3 і 12 місяців після травматичної втрати зору як в цілому ((18,5±2,1) балів, (24,2±3,7) балів, (30,6±7,0) балів), так і в розрізі окремих видів депресії; а також тривоги в цілому ((23,4±4,9) балів, (26,7±5,7) балів, (23,5±5,0) балів), психічної і соматичної тривоги.
Реактивна тривожність є високою після травми, зростає протягом перших трьох місяців після неї і поступово знижується в подальшому ((46,1±10,7) балів, (48,5±12,0) балів, (41,0±10,1) балів). Рівень особистісної тривожності з часом зростає, максимально у період після 3 місяців ((43,3±11,4) балів, (47,6±12,5) балів, (54,6±14,3) балів), відображаючи формування стійких патохарактерологічних рис.
У гострий та віддалений періоди після травматичної втрати зору спостерігається значуще зростання показників соматизації, обсесивно-компульсивної симптоматики, міжособистісної сенситивності, депресії, тривожності, ворожості та фобічної тривожності (р<0,01). У чоловіків показники вищі, ніж у жінок, однак статистично значущими ці відмінності є лише для міжособистісної сенситивності та депресії.
Висновки. Тяжка втрата зору травматичного ґенезу супроводжується несприятливими психопатологічними порушеннями, насамперед депресивними і тривожними; виразність психопатологічних феноменів поступово наростає після травми. Тяжкість усіх психопатологічних проявів, асоційованих з травматичним ушкодженням зору тяжкого ступеня, у чоловіків є більшою, порівняно з жінками.
ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ СТАН СЕРЦЕВО-СУДИННОЇ СИСТЕМИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ ВЕЛОЕРГОМЕТРІЇ І ЛІПІДНИЙ СКЛАД КРОВІ У ХВОРИХ НА СТАБІЛЬНУ ІШЕМІЧНУ ХВОРОБУ СЕРЦЯ ЗАЛЕЖНО ВІД КІЛЬКОСТІ УРАЖЕНИХ КОРОНАРНИХ АРТЕРІЙ
Authors: Kupnovytska I. G. , Romanyshyn N. M. 
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Серед кардіальної патології ішемічна хвороба серця (ІХС) займає провідну позицію. Тривала ішемія міокарда, незалежно від соціально-економічного розвитку країни, є причиною смертності та інвалідизації населення. Основними доведеними факторами ризику розвитку серцево-судинних захворювань є гіпер- та дисліпідемія й абдомінальне ожиріння.
Мета – проаналізувати гемодинамічні та ергометричні показники серця за даними велоергометрії (ВЕМ), ліпідний склад крові та оцінити антропометричні дані у пацієнтів із стабільною ІХС залежно від кількості уражених коронарних артерій (КА).
Матеріал і методи. У дослідженні взяли участь 62 хворих на стабільну ІХС з стенокардією напруги функціонального класу (ФК) ІІІ із серцевою недостатністю (СН) ІІА ФК ІІІ із збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ ЛШ). Серед обстежених переважали чоловіки – 52 особи (83,9 %). Середній вік пацієнтів становив (61,2±1,2) року. Клінічні групи поділені на підгрупи залежно від кількості уражених КА: у 16 (25,8 %) хворих за даними коронароангіографії (КАГ) виявлено односудинне ураження, а в 46 (74,2 %) пацієнтів – кількасудинне.
Результати. Доведено, що коронарний та міокардіальний резерви і скоротлива здатність міокарда за даними ВЕМ виявилися зниженими в обох підгрупах спостереження, проте вираженими ці зміни були у випадку ураження двох і більше КА (р<0,05). Антропометричні показники – індекс маси тіла (ІМТ) та обвід талії – перевищували нормативне значення у 42 (67,7 %) хворих (р<0,001), причому в пацієнтів із ураженням двох і більше КА ці зміни були більш виражені, ніж у пацієнтів з ураженою однією КА (р<0,05).
Кількість холестерину загального (ХСЗ), тригліцеридів (ТГ), ХС ліпопротеїдів низької та високої щільності (ХС ЛПНЩ, ХС ЛПВЩ) в сироватці крові достовірно відрізнялися у обох групах пацієнтів (р<0,05).
ПАТОМОРФОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ РОЗВИТКУ ЛІПОПОЛІСАХАРИДНОГО ПАРОДОНТИТУ НА ФОНІ ХРОНІЧНОГО АТРОФІЧНОГО ГАСТРИТУ
Authors: Bedenyuk O. S. , Korda M. M. 
Published: February 2020

Запальні захворювання тканин пародонта є однією з найважливіших проблем стоматології. Існує стійкий зв’язок між патологією пародонта і запальними захворюваннями шлунка.
Мета – дослідити патоморфологічні зміни у тканинах пародонта щурів з генералізованим ліпополісахаридним пародонтитом, асоційованим із хронічним атрофічним гастритом.
Матеріал і методи. У щурів моделювали генералізований ліпополісахаридний пародонтит шляхом введення в тканини ясен ліпополісахариду в дозі 40 мкл (1 мг/мл) протягом 2 тижнів. Атрофічний гастрит викликали шляхом інтрагастрального введення протягом 6 тижнів 2 % саліцилату натрію і 20 мМ деоксихолату натрію. Гістологічні препарати фрагментів верхньої щелепи фарбували гематоксиліном і еозином.
Результати. При генералізованому ліпополісахаридному пародонтиті відбувається реорганізація всіх структурних компонентів тканин ясен. Вона проявляється змінами епітелію слизової оболонки ясен, збільшенням зроговілого і зменшенням остистого шарів, розширенням міжклітинних просторів, зростанням лімфоцитарної інфільтрації, набряком сполучної тканини слизової оболонки, розширенням, кровонаповненням вен і гемокапілярів, потовщенням стінки артерій, набряком аморфної речовини сполучної тканини і пошкодженням її волокнистих структур. При пародонтиті на фоні гастриту всі структурні зміни проявляються у більшому ступені, ніж при пародонтиті без соматичної патології.
Висновки. Супутній хронічний атрофічний гастрит суттєво погіршує патоморфологічну картину пародонтиту, індукованого у тварин ендотоксином грамнегативної мікрофлори ліпополісахаридом.
ВПЛИВ ВЕСТИБУЛЯРНОГО НАВАНТАЖЕННЯ НА ПСИХОМОТОРНІ ОСОБЛИВОСТІ МОЛОДИХ ОСІБ
Authors: Vadzyuk S. N. , Shmata R. M. 
Published: February 2020

Психомоторні реакції та складні інтегративні взаємодії рухових ядер центральної нервової системи відіграють значну роль у забезпеченні рухової діяльності. Тому злагодженість і впорядкованість рухів у часі й просторі широко вивчаються у психофізіології, фізіології спорту та фізіології праці. Це обумовлює надзвичайну важливість подальшого вивчення особливостей психомоторних показників в умовах подразнення вестибулярного аналізатора в осіб з підвищеною вестибулярною чутливістю.
Мета – цінити вплив вестибулярного навантаження на психомоторні особливості осіб з підвищеною чутливістю вестибулярного аналізатора.
Матеріал і методи. Вестибулярну чутливість визначали за допомогою анкетування. Психомоторні показники визначали за допомогою комп’ютерної системи «Діагност-1М» в режимі «теппінг-тесту» до та після вестибулярного навантаження. Обертальну пробу проводили на кріслі Барані. Оцінку сили нервових процесів проводили за класифікацією, запропонованою Е. П. Ільїним.
Результати. Нами встановлено, що особи, як з належною, так і з підвищеною вестибулярною чутливістю, мали середньо-сильну, середню та середньо-слабку нервові системи, однак, серед осіб із підвищеною чутливістю у 44 % випадків спостерігали середньо-слабку нервову систему. У них після вестибулярного навантаження максимальний темп руху кисті прямолінійно направлений на зниження. Оскільки методика теппінг-тесту має важливе значення в діагностиці функціонального стану центральної нервової системи, а наші результати виявляють ознаки фізичної втоми в осіб із підвищеною вестибулярною чутливістю під впливом вестибулярного навантаження, то це є важливою основою для подальшої профілактики та корекції відповідних станів, а саме, для вибору оптимальних навантажень для таких осіб.
Висновки. У стані спокою відмінності психомоторних показників відображають відмінності в силі нервової системи. Аналіз сили нервових процесів в осіб із підвищеною чутливістю вестибулярного аналізатора показав, що значне зниження працездатності спостерігається в другій половині тесту.
СУЧАСНІ ОСОБЛИВОСТІ КЛІНІЧНОЇ ФЕНОМЕНОЛОГІЇ ПЕРВИННОГО ЕПІЗОДУ БІПОЛЯРНОГО АФЕКТИВНОГО РОЗЛАДУ
Authors: Mysula Yu. I. 
Published: February 2020

Проблема біполярного афективного розладу (БАР) є однією з найактуальних проблем сучасної психіатрії.
Мета – вивчити клінічну феноменологію первинного епізоду біполярного афективного розладу з урахуванням гендерного фактора і клінічного варіанту дебюту БАР.
Матеріал і методи. Проаналізовано особливості перебігу первинного епізоду БАР на підставі даних клінічного обстеження 153 хворих.
Результати. Встановлено, що депресивному і змішаному варіантам дебюту ПЕ БАР притаманний раптовий початок (відповідно у 84,1 % чоловіків та у 72,0 % жінок, і у 83,3 % чоловіків та у 80,0 % жінок); а маніакальному – поступовий (66,7 % чоловіків і 62,5 % жінок). У структурі депресивного варіанта ПЕ БАР домінував знижений настрій (40,9 % і 54,7 %), рідше виявлялися прояви дратівливості (25,0 % і 25,3 %), притуплення емоцій (13,6 % і 18,7 %) та емоційна лабільність (15,9 % і 12,0 %). При маніакальному варіанті найпоширенішими симптомами були гіпертимність (у всіх хворих), ейфорія (86,7 % і 25,0 %, р<0,01) та дратівливість (66,7 % і 62,5 %); рідше – емоційна лабільність (40,0 % і 25,0 %), сенситивність (0,0 % і 12,5 %). Змішаний варіант дебюту характеризувався поєднанням депресивної і маніакальної симптоматики: зниженого настрою (83,3 % і 80,0 %), емоційної лабільності (100,0 %), дратівливості (66,7 % і 40,0 %), притуплення емоцій (16,7 % і 0,0 %), сенситивності (66,7 % і 80,0 %), гіпертимності (66,7 % і 60,0 %), ейфорії (50,0 % і 20,0 %).
Висновки. Хворим з первинним епізодом БАР притаманні відмінності у клінічній феноменології, зумовлені переважно клінічним варіантом дебюту захворювання при другорядній ролі гендерного фактора. У чоловіків поширеніші ейфорійна симптоматика і емоційна лабільність, а у жінок – сенситивність. Виявлені закономірності можуть бути використані при розробці лікувально-реабілітаційних і профілактичних заходів при БАР.