bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
The Strength of Cross‐Language Interdependence for Listening Comprehension Proficiency in Turkish–Dutch Emergent Bilinguals: Testing Three Hypotheses
Authors: Sierens Sven , Van Gorp Koen , Slembrouck Stef , Van Avermaet Piet 
Published: November 2020

AbstractThis study aimed to test three competing hypotheses concerning the strength of the cross‐language relationship in listening comprehension proficiency in emergent bilinguals: Cummins's developmental linguistic interdependence hypothesis, Proctor, August, Snow, and Barr's interdependence continuum hypothesis, and Goodrich, Lonigan, Kleuver, and Farver's language independence hypothesis. We assessed 75 Turkish–Dutch bilingual children attending Dutch‐medium schools using a two‐wave design. This involved an assessment of sentence comprehension when the children were in preschool, followed by an assessment of their discourse comprehension in 1st grade. Correlational, multiple regression, and path analyses indicated significant positive and medium‐sized L1–L2 relationships between listening comprehension proficiency at the two points in time yet not over time. These findings were consistent with the developmental linguistic interdependence hypothesis for sentence comprehension and with the developmental linguistic interdependence and the language independence hypotheses for discourse comprehension. We advocate a multidimensional explanatory framework to explore the moderating role of type of skill in determining the strength of the cross‐language relationship.
A comparative protein profile of accessory glands of virgin and matedLeucinodes orbonalismales
Authors: Saraswathi Saraswathi , Bodampalli Sarvesh Chaitra , Kiran Tannavi , Ravindran Mamtha , Ramachandra Sowrabha , Rao Karthik V. , Doddamane Manjulakumari 
Published: November 2020

AbstractMale accessory gland (MAG) secretory proteins affect female reproductive physiology and behaviour when they are delivered to the female at the time of mating along with sperm. In our study, proteomic approaches were used to identify MAG proteins ofLeucinodes orbonalis, a monophagous and destructive pest of brinjal. A set of 117 and 186 MAG spots were observed in virgin and mated males, respectively, using two‐dimensional gel electrophoresis (2D‐GE). Among the identified spots, 49 are unique to the virgin, whereas 118 are unique to mated MAGs, with 68 spots found to be common. The differentially expressed MAG proteins, 14 are up‐regulated, and 16 are down‐regulated in virgin after mating. We used matrix‐assisted laser desorption ionization (MALDI)–mass spectrometry (MS) to identify the 13 unique proteins in the MAG of virginL. orbonalisand analysed the data of the Swiss‐Prot database using the Mascot search engine. The proteins were identified as proteolysis regulators, lipid transporters, olfactory proteins, metabolism‐related proteins, DNA‐binding proteins, and hexamerins. This is the first report on the gel‐based protein analysis ofL. orbonalisMAGs.
Emergency response with mobile geosocial sensing in the post‐app era
Authors: Yılankıran Feyzi Çelik , Guney Caner 
Published: November 2020

AbstractDisaster and emergency management is inherently a spatial problem. In case of disaster, the use of real‐time location‐based social media posts within the spatial decision support processes has great potential so that resource distribution can be planned, damage areas can be determined, the amount of damage can be estimated, and evacuation and/or help routes can be defined. Crowdsourced data and collaborative platforms like OpenStreetMap and Twitter can be widely employed for near‐real‐time mapping to support emergency management. After a disaster occurs, the aim is to quickly assess and triage damage, injury, and loss of life, and respond with medicine, food, water, housing, and basic infrastructure. In the scope of the study, in a similar manner, a solution, called WITNER, is proposed, designed, and developed. The difference is that WITNER is a cloud‐native geo‐enabled solution. The value of WITNER lies in the fact that it acts only as a mediator in translating help requests posted on a social media platform into spatially readable form, while keeping original social media post requests intact and accessible. The main purpose of WITNER is to help more people and save more lives in case of emergency response, with the intention of preventing the same help request locations being concurrently targeted by multiple relief, search, and rescue efforts. Moreover, it reveals more viable and less costly help requests that might take less time for potential help providers to assist with.
HLA molecule expression on the surface of cells and microparticles in platelet concentrates
Authors: Pannetier Louise , Tamagne Marie , Bocquet Thibaut , Pirenne France , Ansart‐Pirenne Hélène , Vingert Benoît 
Published: November 2020

AbstractBackgroundPlatelet (PLT) transfusions are an essential treatment for bleeding disorders. However, immunologic complications can occur, including alloantibody production against Class I HLA molecules. The principal source of HLA molecules in PLT concentrates (PCs) is the PLTs themselves. However, extracellular microparticles (MPs) present in PCs may express HLA molecules.Study Design and MethodsWe used nanoscale flow cytometry to explore the expression of HLA‐A2, HLA‐B7, and HLA‐B57 on the surface of cells, PLT‐derived MPs (PMPs), lymphocyte‐derived MPs (LMPs), and monocyte‐derived MPs (MMPs) present in PCs. Expression was studied during 7 days of storage.ResultsPlatelets were not the only source of HLA molecules in PCs. HLA molecules were present on PMPs, LMPs, and MMPs. The level of HLA Class I molecule expression varied between haplotypes and MPs of different origins and during storage.ConclusionPlatelets or residual cells remaining after leukoreduction are not the only source of HLA Class I molecules in PCs, highlighting the contribution of MPs to alloimmunization mechanisms. These data may be relevant for the development of new transfusion guidelines.
Improved osseointegration using porcine xenograft compared to demineralized bone matrix for the treatment of critical defects in a small animal model
Authors: Jinnah Alexander H. , Whitlock Patrick , Willey Jeffrey S. , Danelson Kerry , Kerr Bethany A. , Hassan Omer A. , Emory Cynthia L. , Smith Thomas L. , Bracey Daniel N. 
Published: November 2020

AbstractBackgroundAutograft (AG) is the gold standard bone graft due to biocompatibility, osteoconductivity, osteogenicity, and osteoinductivity. Alternatives include allografts and xenografts (XG).MethodsWe investigated the osseointegration and biocompatibility of a decellularized porcine XG within a critical defect animal model. We hypothesized that the XG will result in superior osseointegration compared to demineralized bone matrix (DBM) and equivalent immune response to AG. Critical defects were created in rat femurs and treated with XG, XG plus bone morphogenetic protein (BMP)‐2, DBM, or AG. Interleukin (IL)‐2 and IFN‐gamma levels (inflammatory markers) were measured from animal blood draws at 1 week and 1 month post‐operatively. At 1 month, samples underwent micro‐positron‐emission tomography (microPET) scans following 18‐NaF injection. At 16 weeks, femurs were retrieved and sent for micro‐computerized tomography (microCT) scans for blinded grading of osseointegration or were processed for histologic analysis with tartrate resistant acid phosphatase (TRAP) and pentachrome.ResultsEnzyme linked immunosorbent assay testing demonstrated greater IL‐2 levels in the XG vs. AG 1 week post‐op; which normalized by 28 days post‐op. MicroPET scans showed increased uptake within the AG compared to all groups. XG and XG + BMP‐2 showed a trend toward increased uptake compared with DBM. MicroCT scans demonstrated increased osseointegration in XG and XG + BMP groups compared to DBM. Pentachrome staining demonstrated angiogenesis and endochondral bone formation. Furthermore, positive TRAP staining in samples from all groups indicated bone remodeling.ConclusionsThese data suggest that decellularized and oxidized porcine XG is biocompatible and at least equivalent to DBM in the treatment of a critical defect in a rat femur model.
Beyond survival: the broader consequences of prehospital transport by police for penetrating trauma
Authors: Jacoby Sara F , Branas Charles C , Holena Daniel N , Kaufman Elinore J 
Published: November 2020

BackgroundTime to definitive hemorrhage control is a primary driver of survival after penetrating injury. For these injuries, mortality outcomes after prehospital transport by police and emergency medical service (EMS) providers are comparable. In this study we identify patient and geographic predictors of police transport relative to EMS transport and describe perceptions of police transport elicited from key stakeholders.MethodsThis mixed methods study was conducted in Philadelphia, Pennsylvania, which has the highest rate of police transport nationally. Patient data were drawn from Pennsylvania’s trauma registry and geographic data from the US Census and American Community Survey. For all 7500 adults who presented to Philadelphia trauma centers with penetrating injuries, 2006–2015, we compared how individual and geospatial characteristics predicted the odds of police versus EMS transport. Concurrently, we conducted qualitative interviews with patients, police officers and trauma clinicians to describe their perceptions of police transport in practice.ResultsPatients who were Black (OR 1.50; 1.20–1.88) and Hispanic (OR 1.38; 1.05–1.82), injured by a firearm (OR 1.58; 1.19–2.10) and at night (OR 1.48; 1.30–1.69) and who presented with decreased levels of consciousness (OR 1.18; 1.02–1.37) had higher odds of police transport. Neighborhood characteristics predicting police transport included: percent of Black population (OR 1.18; 1.05–1.32), vacant housing (OR 1.40; 1.20–1.64) and fire stations (OR 1.32; 1.20–1.44). All stakeholders perceived speed as police transport’s primary advantage. For patients, disadvantages included pain and insecurity while in transport. Police identified occupational health risks. Clinicians identified occupational safety risks and the potential for police transport to complicate the workflow.ConclusionsPolice transport may improve prompt access to trauma care but should be implemented with consideration of the equity of access and broad stakeholder perspectives in efforts to improve outcomes, safety, and efficiency.Level of evidenceEpidemiological study, level III.
ПРОБЛЕМИ ВИХОДЖУВАННЯ ПЕРЕДЧАСНО НАРОДЖЕНИХ НЕМОВЛЯТ ТА МОЖЛИВОСТІ ЇХ ВИРІШЕННЯ
Authors: Sarapuk I. M. , Pavlyshyn H. A. , Borshevska-Kornatska M.-K. , Klishch O. V. 
Published: November 2020

Мета дослідження – провести порівняльний аналіз показників виживання та захворюваності передчасно народжених немовлят (дуже та екстремально недоношених) у перинатальних центрах різних країн.
Матеріали та методи. Ретроспективна оцінка стандартизованих перинатальних та неонатальних даних передчасно народжених немовлят з гестаційним віком від 24+0 до 31+6 тижнів, які народилися у перинатальних центрах Тернополя та Варшави. Проведено порівняльний аналіз антенатальних факторів ризику, особливостей інтранатального періоду, антропометричних показників при народженні дитини, клінічних характеристик у ранньому неонатальному періоді.
Результати дослідження та їх обговорення. Порівняльний аналіз показав, що рівень виживання екстремально недоношених немовлят у Варшавському перинатальному центрі достовірно перевищує показники у регіональному центрі (p=0,0076). Показники захворюваності на сепсис (ранній, пізній), некротичний ентероколіт, внутрішньошлуночкові крововиливи були вищими серед передчасно народжених Тернопільського перинатального центру. Більшість екстремально недоношених та третина дуже недоношених немовлят у регіональному центрі мають постнатальну затримку фізичного розвитку на момент виписування зі стаціонару.
Висновки. Порівняльний аналіз показників виживання та захворюваності серед дуже та екстремально недоношених дітей у Тернопільському та Варшавському перинатальному центрах дозволив з’ясувати ключові відмінності у підходах до виходжування такої категорії пацієнтів, виокремити перинатальні та неонатальні ризики, пов’язані з несприятливим прогнозом, запропонувати можливі шляхи покращання якості надання медичної допомоги.
MODERN APPROACHES TO THE TREATMENT OF INFERTILITY IN WOMEN WITH POLYCYSTIC OVARIAN SYNDROME IN ASSISTED REPRODUCTIVE TECHNOLOGY PROGRAMS
Authors: Khmil M. S. , Ventskivskyi B. M. , Khmil S. V. 
Published: November 2020

The aim of the study – to improve infertility treatment by optimizing pregravid therapy and selecting the optimal stimulation protocol and ovulation trigger in patients with PCOS.
Materials and Methods. 157 infertile patients with PCOS were examined. Depending on the method of treatment, patients were divided into three clinical groups. Group 1 consisted of 63 women who received FT 500-Plus and vitamin D3 Aquadetrim for 2–3 months before stimulation, group 2 – 48 women who received folic acid, group 3 – 46 women who did not receive pregravid preparation. Stimulation was conducted with corifolitropin-alpha Elonva according to a short protocol, GnRH antagonist Orgalutran and follicle-stimulating hormone Puregon, as a trigger GnRH agonist Diphereline was used (in groups 2 and 3 – 0.2 mg/ml once, and in group 1 the protocol was modified by us: 0.2 mg/ml + an additional 0.1 mg/ml after 12 hours). The effectiveness of the proposed infertility treatment regimen was assessed by the following indicators: the frequency of complications, in particular OHSS, the total percentage of efficiency of the obtained oocytes, the degree of maturity of the oocytes obtained and the yield of blastocysts.
Results and Discussion. When evaluating the results of superovulation induction, it was found that the duration of stimulation in group 1 was probably lower compared to groups 2 and 3. On the day of the ovulation trigger, a significantly lower concentration of estradiol and progesterone was found in group 1, compared with the data of other groups. In study group 1, where the introduction of the ovulation trigger was modified in own way, significantly fewer immature (GV and MI) oocytes were found, while the average number of mature eggs significantly exceeded the data of groups 2 and 3. The number of blastocysts in women with infertility on the background of PCOS group 1 was also significantly higher than the results obtained in other groups.
Conclusions. Controlled ovarian stimulation according to a short protocol using a vitamin complex with inositol and vitamin D3 in pregravid preparation and gonadotropin-releasing hormone antagonists and GnRH agonist trigger –Diphereline at a dose of 0.2 mg/ml + 0.1 mg/ml after 12 hours is more effective in the program of assisted reproductive technologies in PCOS, as it increases the number of mature cells (by 12.20 %) and blastocysts (by 16.26 %). It is also safer because its use significantly reduces the incidence of ovarian hyperstimulation syndrome (1.6 %) in women with infertility with PCOS compared to other controlled ovarian stimulation (COS) regimens.
Морфометрична оцінка структурних змін ендотеліоцитів артерій та вен сім’яників в умовах пострезекційної артеріальної легеневої гіпертензії
Authors: Hnatiuk M. S. , Konovalenko S. O. , Tatarchuk L. V. 
Published: November 2020

Мета роботи: морфометрично вивчити особливості структурної перебудови ендотеліоцитів артерій та вен сім’яників при пост­резекційній артеріальній легеневій гіпертензії.
Матеріали і методи. Морфологічно досліджено структурні зміни ендотеліоцитів артерій і вен сім’яників 50 щурів, які були розділені на 3 групи. 1-ша група включала 15 інтактних тварин, 2-га – 25 щурів із пострезекційною артеріальною гіпертензією у малому колі кровообігу і компенсованим легеневим серцем, 3-тя – 10 експериментальних тварин із легеневою артеріальною гіпертензією і декомпенсованим легеневим серцем. Через місяць від початку досліду здійснювали евтаназію щурів кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу. У сім’яниках вимірювали висоту ендотеліоцитів артерій та вен, діаметр їх ядер, ядерно-цитоплазматичні відношення в ендотеліоцитах, відносний об’єм ушкоджених клітин. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що правостороння пульмонектомія призводить до легеневої гіпертензії, легеневого серця, венозного повнокров’я в органах великого кола кровообігу та структурних змін у сім’яниках. Найвираженіші зміни виявлено в сім’яниках при пострезекційній легеневій гіпертензії та декомпенсованому легеневому серці. Ядерно-цитоплазматичні відношення в ендотеліоцитах артерій лівого сім’яника при цьому збільшилися на 7,6 %, правого – на 4,7 % (р<0,05), відносні об’єми пошкоджених ендотеліоцитів відповідно зросли у 11,7 та 9,3 раза (р<0,001), в ендотеліоцитах вен змінилися відповідно на 6,6 %, 5,8 % (р<0,001), у 20,8 та у 17,5 раза (р<0,001). Отже, поєднання пострезекційної артеріальної легеневої гіпертензії з декомпенсацією легеневого серця призводить до порушень клітинного структурного гомеостазу, зростання відносних об’ємів пошкоджених ендотеліоцитів у артеріальному та венозному судинних руслах сім’яників, атрофії, дистрофії, некробіозу клітин і тканин, інфільтрації та склерозу. Виявлені процеси домінують у венозному руслі та структурах лівого сім’яника.
Відеокапсульна ендоскопія в діагностиці хвороби Крона
Authors: Felestinsky Ya. P. , Dyadyk O. O. , Milyanovskaya A. O. , Pirogovsky V. Yu. 
Published: November 2020

Мета роботи: підвищити ефективність діагностики хвороби Крона.
Матеріали і методи. Проведено аналіз діагностики 288 пацієнтів із синдромом подразненої кишки. Залежно від діагностичної тактики пацієнти були розділені на 2 групи. Групи хворих були порівняними за віком та статтю. В першу групу увійшли пацієнти з синдромом подразненої кишки за період з 2010 по 2013 роки, яким виконувалася діагностика традиційними методами без застосування відеокапсульної ендоскопії. Дана група налічувала 143 пацієнти (49,6 %). У другій групі пацієнтам проводилася діагностика за розробленим нами алгоритмом, тобто з застосуванням відеокапсульної ендоскопії, ілеоколоноскопії та за необхідністю ентероскопії із забором біопсії з уражених ділянок. Дана група налічувала 145 пацієнтів (50,3 %).
Результати досліджень та їх обговорення. Отримані результати обстеження пацієнтів першої та другої групи показали, що хвороба Крона була виявлена у 20 (13,9 %) пацієнтів першої групи та завдяки використанню відеокапсульної ендоскопії, колоноскопії, ентероскопії, біопсії була виявлена у 48 (33,1 %) пацієнтів другої групи. Крім цього, у 68 пацієнтів першої групи з діагнозом синдром подразненої кишки, які знаходилися під динамічним спостереженням у нашій клініці, було проведено обстеження за розробленим алгоритмом. Результати показали, що у 25 (36,7 %) пацієнтів з 68 було виявлено хворобу Крона тонкої кишки.
Усовершенствованная хирургическая тактика при синдроме Мириззи
Authors: Rakhmanov K. E. , Davlatov S. S. , Nasimov A. M. 
Published: November 2020

Цель работы: улучшить результаты лечения синдрома Мириззи путем разработки рациональной хирургической тактики в зависимости от его типа.
Материалы и методы. Проанализированы результаты обследования и лечения 62 больных с синдромом Мириззи, находившихся в 1-й клинике Самаркандского медицинского института в период с 2010 по 2019 гг.
Результаты исследований и их обсуждение. Среди 62 оперированных больных по поводу желчнокаменной болезни, осложненной синдромом Мириззи различного рода, осложнения наблюдали у 14,5 % больных. В контрольной группе из 36 оперированных больных осложнения в ближайшем послеоперационном периоде отмечены у 19,4 %. В основной группе больных, оперированных по поводу желчнокаменной болезни, осложненной синдромом Мириззи, в ближайшем послеоперационном периоде осложнения наблюдали у 7,7 % больных.
Разработанная программа, основанная на балльной оценке у больных с синдромом Мириззи, позволяет в 3 раза уменьшить число послеоперационных осложнений, избежать повреждения желчных протоков, увеличить число удовлетворительных результатов.
CHROMOSOMAL DISEASES IN THE HUMAN PATHOLOGY
Authors: Bihunyak T.V. , Bondarenko Yu. I. , Кulyanda O. O. , Charnosh S. M. , Sverstiuk A. S. , Bihuniak K. O. 
Published: November 2020

Background. Chromosomal diseases are the cause of 45-50 % of multiple birth defects. Basic research on mutations is performed using genomic technologies to identify a correlation between genotype and phenotype in aneuploidies and to understand its pathogenesis.
Objective. The aim of the research is to study the etiology, pathogenesis of symptoms and diagnostics for patients with Down, Klinefelter, Turner syndromes and double aneuploidies by 21 and sex chromosomes.
Methods. A literature review by the keywords “Down syndrome”, “Klinefelter syndrome”, “Turner syndrome”, “double aneuploidy” for the period of 2000-2020 was carried out.
Results. Down, Klinefelter and Turner syndromes are the most common aneuploidy among viable newborns. Frequency of meiotic non-disjunction events causing these aneuploidies increases with the age of a woman. Identified genes are responsible for pathogenesis of symptoms in trisomy 21, Turner and Klinefelter syndromes. Diagnostics of chromosomal diseases includes prenatal screening programs and postnatal testing.
Conclusions. Cytogenetic variants of Down syndrome are simple complete trisomy 21, translocation form and mosaicism. Trisomy 21 is associated with advanced maternal age. Phenotypic manifestations of Down syndrome are associated with the locus 21q22. The maternal and parental nondisjunction of X-chromosomes in meiosis causes Klinefelter and Turner syndromes. These chromosomal diseases are variants of intersexualism with intermediate chromosomal sex. Down-Klinefelter and Down-Turner syndromes are double aneuploidies. Patients have a Down syndrome phenotype at birth, and signs of Klinefelter and Turner syndromes occur during puberty. Diagnosis of aneuploidy is based on the cytogenetic investigation (karyotyping), DNA analysis, ultrasonography and biochemical markers of chromosomal pathology.
Myocardial Scar and Mortality in Chronic Aortic Regurgitation
Authors: Malahfji Maan , Senapati Alpana , Tayal Bhupendar , Nguyen Duc T. , Graviss Edward A. , Nagueh Sherif F. , Reardon Michael J. , Quinones Miguel , Zoghbi William A. , Shah Dipan J. 
Published: November 2020

Background
Chronic aortic regurgitation (AR) can be associated with myocardial scarring. It is unknown if scarring in AR is linked to poor outcomes and whether aortic valve replacement impacts this association. We investigated the relationship of myocardial scarring to mortality in chronic AR using cardiac magnetic resonance.

Methods and Results

We enrolled patients with moderate or greater AR between 2009 and 2019 and performed a blinded assessment of left ventricle remodeling, AR severity, and presence and extent of myocardial scarring by late gadolinium enhancement. The primary outcome was all‐cause mortality. We followed 392 patients (median age 62 [interquartile range, 51–71] years), and 78.1% were men, and 25.8% had bicuspid valves. Median aortic valve regurgitant volume was 39 mL (interquartile range, 30–60). Myocardial scar was present in 131 (33.4%) patients. Aortic valve replacement was performed in 165 (49.1%) patients. During follow‐up, up to 10.8 years (median 32.3 months [interquartile range, 9.8–69.5]), 51 patients (13%) died. Presence of myocardial scar (hazard ratio [HR], 3.62; 95% CI, 2.06–6.36;
P
<0.001), infarction scar (HR, 4.94; 95% CI, 2.58–9.48;
P
<0.001), and noninfarction scar (HR, 2.75; 95% CI, 1.39–5.44;
P
<0.004) were associated with mortality. In multivariable analysis, the presence of scar remained independently associated with death (HR, 2.53; 95% CI, 1.15–5.57;
P
=0.02). Among patients with myocardial scar, aortic valve replacement was independently associated with a lower risk of mortality (HR, 0.34; 95% CI, 0.12–0.97;
P
=0.03), even after adjustment for confounders.

Conclusions
In aortic regurgitation, myocardial scar is independently associated with a 2.5‐fold increase risk in mortality. Aortic valve replacement was associated with a reduction in risk of mortality in patients with scarring.