bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Prevalence of selected cardiotropic pathogens in the myocardium of adult dogs with unexplained myocardial and rhythm disorders or with congenital heart disease
Authors: Santilli Roberto A. , Grego Elena , Battaia Stefano , Gianella Paola , Tursi Massimiliano , Di Girolamo Nicola , Biasato Ilaria , Perego Manuela 
Published: November 2019

Abstract

OBJECTIVE
To determine the prevalence of nucleic acid from selected cardiotropic pathogens in endomyocardial biopsy samples from dogs with unexplained myocardial and rhythm disorders (UMRD) and compare prevalence with that for a group of control dogs with congenital heart disease (CHD).

ANIMALS
47 client-owned dogs.

PROCEDURES
Right ventricular endomyocardial biopsy was performed in dogs with UMRD (dilated cardiomyopathy [n = 25], atrioventricular block [6], and nonfamilial ventricular [4] and supraventricular arrhythmias [2]) or CHD (10) that required right ventricular catheterization. Biopsy samples were evaluated histologically, and PCR assays were used for detection of nucleic acid from 12 pathogens.

RESULTS
197 biopsy samples were collected from dogs with UMRD (n = 172) or CHD (25). At least 1 pathogen was detected in 21 of 37 (57%; 95% confidence interval [CI], 41% to 71%) dogs with UMRD, and canine coronavirus was detected in 1 of 10 (10%; 95% CI, 2% to 40%) dogs with CHD. Dogs with UMRD were significantly more likely than dogs with CHD to have pathogens detected in biopsy samples (OR, 11.8; 95% CI, 1.3 to 103.0). The most common pathogens in dogs with UMRD were canine distemper virus, canine coronavirus, canine parvovirus 2, and Bartonella spp. No pathogens were detected in available blood samples from dogs with pathogens detected in biopsy samples.

CONCLUSIONS AND CLINICAL RELEVANCE
Detection of nucleic acids from selected cardiotropic pathogens in myocardial tissue from dogs with UMRD suggested a possible association between the 2. Further studies are needed to explore whether this association is causative or clinically important. (J Am Vet Med Assoc 2019;255:1150–1160)
МУЗЕЇ – ІНФОРМАЦІЙНІ ДЖЕРЕЛА: РОЛЬ МУЗЕЇВ У СУСПІЛЬСТВІ
Authors: Pleshakova Liliya 
Published: November 2019

Завдання, яке ставить автор статті при дослідженні поданої теми, полягає в висвітленні ролі музеїв у процесах визначення самоідентифікації членів певного суспільства. Реалізації завдання дослідження підпорядкована теоретико-методологічна база, до складу якої входить комплекс методів, серед яких первинні – у вигляді збору інформації про рівень дослідженості теми, вивчення джерел, авторські спостереження та досвід, а також вторинні методи, які використані з метою обробки та аналізу отриманої інформації. Аналітичний, емпірико-історичний, теоретико-логічний методи дослідження були використані при аналізі загальних тенденцій створення мережі луганських музеїв, їх відповідності попиту місцевого населення, характерні ознаки. Визначення результатів дослідження полягає в окресленні специфічної ролі музеїв як неповторної інституції, яка здатна впливати на свідомість людей в пошуках своєї культурної ідентичності. Особливе значення мають висновки відносно сучасних умов співіснування, шляхів репрезентації регіональних культурних особливостей. Роль і місце певного суспільства в світовому цивілізаційному просторі визначається через його культурний прояв і в цьому процесі музеї мають найяскравішу та найпереконливішуступінь участі. У статті акцентується увага на винятковій ролі регіональних музеїв як поля прояву культурної ідентичності. Автор наголошує на необхідності досконалого вивчення не тільки колекцій регіональних музеїв, але й історичних витоків їх створення, динаміки розвитку та суспільного попиту. У якості прикладу калькованого образу суспільства автор розглядає луганські музеї та умови їх попиту в регіональної спільності людей, сформованої міграційними шляхами.
ІСТОРІОГРАФІЯ ДІЯЛЬНОСТІ ЖІНОК УКРАЇНИ У ГРОМАДСЬКИХ ОРГАНІЗАЦІЯХ ПО ДОПОМОЗІ ПОСТРАЖДАЛИМ У РОКИ ПЕРШОЇ СВІТОВОЇ ВІЙНИ
Authors: Huk Mariia 
Published: November 2019

У статті розглянуто історичні дослідження, що стосуються вирішення проблеми біженців під час Першої світової війни. Проаналізовано, як жінки українських губерній Російської імперії організували допомогу для переселенців із прифронтових територій. Методологічну основу публікації склали загальнонаукові та спеціально-історичні методи логічного та історіографічного аналізу. З’ясовано, що найбільше уваги історики приділяють «Комітету її імператорської високості великої княжни Тетяни Миколаївни з надання тимчасової допомоги постраждалим від воєнних дій». Це була найпотужніша благодійна організація, відділи якої діяли в усіх губерніях Російської імперії. Комітет створили під егідою великої княжни Тетяни Миколаївни, а в його місцевих представництвах працювало чимало жінок. Головним чином їх задіяли в установах для допомоги дітям – притулках, організовували швейні майстерні для біженок і керували пошиттям одягу, очолювали гуртожитки для переміщених, контролювали збір коштів і проводили благодійні заходи, відкривали їдальні. Автори називають чимало імен діячок, які відзначилися своєю активною участю. Серед них: В.М. Булгакова, Н.І. Довнар-Запольська, М. Лавриновська, О. Матвеєва, Н. Оржевська, П. Вяхирева, К. Колобова, Л. Бровцина, О. Солодовська, А. Жекуліна, графиня М. Ігнатьєва, Е. Левіна, М. Станишевська, Н. Сердюкова, Т. Чарторижська, баронеса A. Гревениць, О. Акішева, Г. Левицька та О. Стрельникова. Також діяли етнічні комітети, в яких жінки вели активну діяльність. Досить потужно працювали польські організації у великих губернських і повітових містах, переймалися проблемами переселених співвітчизників і надавали всіляку допомогу. Розробляючи обрану тему, автор приходить до висновку, що жіноча благодійна допомога біженцям розкрита недостатньо. У більшості робіт інформація про участь «прекрасної половини» людства у благодійних заходах в часи Першої світової війни подається у контексті, а не виділяється в окреме дослідження.
СОКИРИНСЬКА САДИБА ГАЛАГАНІВ ЯК ПРИКЛАД ПАЛАЦО-ПАРКОВОГО МИСТЕЦТВА ЛІВОБЕРЕЖНОЇ УКРАЇНИ КІНЦЯ ХVІІІ – ПОЧАТКУ ХІХ СТ.
Authors: Tkachenko Tetyana 
Published: November 2019

Дослідження вітчизняної культурно-історичної спадщини, зокрема, визначних пам’яток архітектури та мистецтва, пов’язаних з життям та діяльністю відомих постатей минулого, становить важливий фактор розвитку історичної пам’яті народу та формування національної самосвідомості. У статті аналізуються історія створення унікальної пам’ятки палацо-паркового мистецтва Лівобережної України кінця ХVІІІ – початку ХІХ ст. – родової садиби представників давнього українського роду Галаганів у Сокиринцях на Чернігівщині. Вона відноситься до одного з чотирьох палацово-паркових ансамблів України, що збереглися до наших днів практично в первинному вигляді, а Сокиринський парк вже майже п’ятдесят років віднесений до пам’ятки садовопаркового мистецтва державного значення. Питанням історії розвитку палацової та садибно-паркової архітектури на Лівобережній Україні наприкінці XVIII – першої половини ХІХ ст. присвячені розвідки О.Ю. Бірьової, М.М. Будзар, Н. Гассанової, Л.І. Горенко, І.О. Косаревського, В.І. Тимофієнка, В.Ю. Єрошева, Л.С. Шевченко та ін. Розбудова садиби в стилі ампір з вишуканими палацом та садово-парковою зоною була проведена талановитими архітектором та садівниками, які прагнули поєднати стильові риси архітектурно-ландшафтного планування з особливостями місцевого пейзажу. Сокиринська садиба Галаганів за своїм мистецьким значенням та архітектурно-художньою цінністю складає важливу складову історико-культурного спадку українського народу.
КНЯЗЬ ВОЛОДИМИР ОЛЕКСАНДРОВИЧ КУДАШЕВ – ФУНДАТОР І ПОПУЛЯРИЗАТОР ВІТЧИЗНЯНОЇ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ДОСЛІДНОЇ СПРАВИ
Authors: Stolyar Olga 
Published: November 2019

На основі методів конкретно-історичного, порівняльного та проблемно-хронологічного аналізу, простежуються ідеї знаного вченого князя Володимира Олександровича Кудашева з дослідження питань агрономії та тваринництва, зокрема, про вплив часу обробітку ґрунту, глибини оранки, гнойового і зеленого удобрення на врожайність рослин, розведенням орловської породи коней та каракульських овець. Висвітлено ще одну грань таланту вченого як популяризатора галузевого дослідництва на посаді головного редактору провідних галузевих видань: «Землеробська газета», «Вісник сільського господарства», «Сільське господарство і лісівництво» та «Вісті Міністерства державних маєтностей». Розроблені князем В.О. Кудашевим принципи збереження ґрунтової вологи залишаються основою ведення сучасного органічного землеробства та вітчизняного рослинництва, широко застосовуються на практиці, особливо при запровадженні ґрунтозахисної системи землеробства з контурно-меліоративноюорганізацією території.
ВНЕСОК ВИДАТНИХ УЧЕНИХ (VIII–XX ст.) У СТАНОВЛЕННЯ ТА РОЗВИТОК ВЧЕННЯ ПРО ХІМІЧНУ ВЗАЄМОДІЮ РОСЛИН
Authors: Kucheriavyi Oleh 
Published: November 2019

Мета статті – обґрунтувати необхідність осмислення наукового доробку вчених VIII–XX ст. у становлення і ствердження алелопатії як самостійного наукового напряму. Методологічний інструментарій дослідження ґрунтується на загальних принципах історизму, науковості й об’єктивності. У статті проаналізовано етапи становлення і розвитку вчення про хімічну взаємодію рослин або алелопатію, яка сформувалася на стику суміжних наук –фітоценології, ґрунтознавства, мікробіології тощо. Розглянуто процес формування наукової думки: від перших письмових згадок учених античного світу до наукового доробку видатних дослідників VIII–XX ст. щодо алелопатії рослин.
ЗВИТЯГИ П.Ф. ТУШКАНА (1867–1942) НА ОСВІТЯНСЬКІЙ ТА НАУКОВІЙ НИВІ ПОЛТАВЩИНИ
Authors: Volodovska Viktoriya 
Published: November 2019

Статтю присвячено дослідженню освітньої та наукової діяльності професора П.Ф. Тушкана. Встановлено, що за участі вченого в Полтавському агрокооперативному політехнікумі вперше серед навчальних закладів УСРР було закладено селекційне поле та за його підтримки створено студентський науковий гурток, при якому діяли секції: дослідного рільництва, економіко-агрономічна та інтенсивних культур. Виявлено, що серед найбільш організаційних здобутків цього періоду творчості П.Ф. Тушкана слід вважати участь у створенні у вересні 1928 р. кафедри землеробства (нині – кафедра землеробства та агрохімії ім. В.І. Сазанова Полтавської державної аграрної академії), яку він і очолював. У 1930 р. вчений почав працювати в Полтавському інституті свинарства і продовжував очолювати в ньому кафедру кормодобування. У ці ж роки П.Ф. Тушкан розпочав вже системну підготовку свого, мабуть, найбільш фундаментального дослідження під умовною назвою «Погодні врожаї (головні посухи) на Україні» та досліджувати циклічності проявів посухи залежно від сонячного затемнення.
ЕВОЛЮЦІЯ ЗАСТОСУВАННЯ ҐРУНТОЗАХИСНОГО ЗЕМЛЕРОБСТВА У ГОСПОДАРСТВАХ ПОЛТАВСЬКОГО РЕГІОНУ В 1950-Х – 1980-Х РОКАХ
Authors: Smirnova Bogdana 
Published: November 2019

Встановлено, що у другій половині ХХ ст. ефективне застосування ґрунтозахисного землеробства у господарствах Полтавської області УРСР забезпечувало підвищення виробництва високоякі сної сільськогосподарської продукції та покращання екологічної безпеки країни. Визначено, що для підвищення ерозійної стійкості ґрунтів важливим було застосування безполицевого обробітку ґрунту упоперек схилів, ґрунтозахисних сівозмін з вирощуванням багаторічних трав та смуговим розміщенням сільськогосподарських культур, внесення органічних добрив. Визначено, що для захисту ґрунтів ві д ерозії важливим було впровадження на схилах лукопасовищних та прифермських сі возмін із застосуванням черезсмужного обробітку ґрунту. З’ясовано велику роль, розробленої вченими науково-дослідних установ, ґрунтозахисної контурно-меліоративної системи землеробства, застосування якої забезпечило зменшення деградаційних ґрунтових процесів в УРСР.
НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ У ХІХ – НА ПОЧАТКУ ХХ СТ. ( НА ПРИКЛАДІ КИЇВСЬКОЇ ГУБЕРНІЇ)
Authors: Solovyova Tetyana , Tkachenko Olesia 
Published: November 2019

У статті висвітлено становище навчальних закладів, які давали професійну освіту і були основою процесу гартування, виховання, підготовки освічених людей і фахівців. Ще на початку ХІХ ст. інтелектуальна еліта Російської імперії – декабристи – вважала, що суспільні стани зможуть бути справді рівними у громадянстві лише за умови подолання неграмотності. Становище населення Київської губернії в адміні стративній системі Російської імперії визначалося великоросійськими інтересами, що йшло всупереч гідному рівневі культурно-освітньої інфраструктури, позбавляючи тим самим українців належного освітнього обслуговування.
ОСОБЛИВОСТІ ДЕРЖАВНО-ЦЕРКОВНИХ ВІДНОСИН В ІІ РЕЧІ ПОСПОЛИТІЙ В КОНТЕКСТІ ДІЯЛЬНОСТІ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ В ЗАХІДНІЙ ВОЛИНІ ТА СХІДНІЙ ГАЛИЧИНІ У 20-30-Х РОКАХ ХХ СТОЛІТТЯ
Authors: Dudar Vasyl 
Published: November 2019

У даній статті розглядається становлення української православної церкви в Східній Галичині та Західній Волині як консолідуючого чинника національно-політичного життя .З'ясовуються місце і роль УПЦ в суспільно політичному житті ІІ Речі Посполитої в міжвоєнний період. Державно-церковні відносини в умовах міжвоєнної Польщі були зумовлені складною діалектикою внутрішніх і зовнішніх чинників, зумовлених як урядовою політикою в сфері релігії, зокрема щодо національних меншин, так і суттю самої православної церкви з її історико-традиційними особливостями. Визначається регламентація діяльності української православної церкви з боку урядів Польської республіки, зростання її авторитету та впливу на певні групи населення регіону в міжвоєнний період.
ОСОБЛИВОСТІ ФУНКЦІОНУВАННЯ УСТАНОВ РАЦСу В ЧАСИ НІМЕЦЬКОЇ ОКУПАЦІЇ УКРАЇНИ У ГАЛУЗІ РЕЄСТРАЦІЇ ФАКТУ НАРОДЖЕННЯ ТА СМЕРТІ (1941 – 1944 рр.)
Authors: Іvаnenko Аlіnа 
Published: November 2019

Хаос перших тижнів окупації, формування нових органів влади, а також загальна розгубленість місцевого населення, викликана екстремальними умовами життя, та невизначеність майбутнього соціального статусу стали причиною відсутності реєстрації актів цивільного стану. Проте соціальне життя, незважаючи на воєнне лихоліття, продовжувалось. Народжувалися діти, помирали люди, створювалися нові сім’ї та розлучалися подружжя. Все це потребувало втручання влади. Але певний час фактичні сімейні відносини у площині офіційних змін цивільного стану складалися поза втручанням державно-політичних інститутів і лише потім розпочалася їх фіксація, а невдовзі й безпосереднє правове регулювання. Уже восени 1941 р. населення зобов’язувалося зареєструвати фактично здійснені, але не зареєстровані акти громадянського стану. Для цього потрібні були не лише органи реєстрації, а й певна нормативна база. Згодом, у 1943 р. було видано Розпорядження рейхскомісара України про ЗАГС та його орган догляду. Сімейні відносини місцевого населення України у часи німецької окупації були об’єктом наукових досліджень істориків. Публікації у даній галузі здійснили Гончаренко О., Шайкан В., Заболотня Т., Нагайко Т. Але діяльність РАЦСу у сфері реєстрації факту народження та смерті ніколи предметно не розглядалась, що власне і зумовило актуальність даного дослідження. РАЦС працював достатньо системно. Документація покладалась на службовця РАЦСу. Службовець вів книгу, де реєструвались шлюби, дати народження та дати смерті. Повідомлення про народження або смерть могли дати у певні терміни і лише чітко визначені особи, при чому лише у зазначеному порядку, який можна було порушувати у крайніх випадках. За неправдиво подану або записану інформацію призначалась відповідальність для співробітника РАЦСу чи відповідальної особи. Усі записи у Книгах можна було коригувати, лише виправлення запису про національну приналежність допускалось за розпорядженням Гебітскомісару. До кожної книги народження або смерті існував дублікат, який відправляли до органу Догляду на перевірку.
THE METHODOLOGICAL BASIS OF ECONOMIC GEOGRAPHY
Authors: Chernov Borys 
Published: November 2019

Today, global economic changes require a solution of many issues related not only to the improvement of new technologies in industry, agriculture, but also in area of solution of problems of internal and external migration of population. These issues up to 60-ies of XX century were integral parts of economic geography. Economic geography in this period made a considerable progress; it has been recognized not only in our country but also abroad. Evidence of this was the triumph of international scientific conferences and numerous publications. After a lengthy discussion, the economic geography as a separate independent science ceased to exist. In economic geography has formed an uncertainty situation of its status: today, some geographers affirm that economic geography no longer executed function as an independent science and became addition to other sciences. After a long and emotional discussion «the fate» of economic geography had been determined – it had become part of other sciences, «social geography» and «social and economic geography». However, new sciences can’t be without economic geography. Therefore, there was a problem ascertain the current status of economic geography in the system of geographical sciences. In fact, it is self-sufficient science. For proving this statement, we determined the ways for further research.
ГРОМАДІВСЬКИЙ РУХ ЯК ФЕНОМЕН НАЦІОНАЛЬНОГО САМОУСВІДОМЛЕННЯ УКРАЇНЦІВ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХІХ СТ.
Authors: Nahaiko Taras 
Published: November 2019

У статті розглянуто питання, пов’язані з українським громадівським рухом другої половини ХІХ ст. У цей час з-поміж прогресивних кіл суспільства зріс інтерес до самоусвідомлення етнічних особливостей українського народу. Наукове вивчення історії та культури рідного краю дало подальший поштовх для усвідомлення власних національних рис. Учасники українофільських організацій ставили собі за мету просвітницьку діяльність в середовищі українського селянства, а також наукове вивчення історії та культури рідного краю. У період з кінця 50-их до 90-их рр. ХІХ ст. у великих українських містах створилися т.зв. Громади. У цей час зусиллями інтелігенції було сформовано суспільну національну модель, що відіграла важливу роль у самовизначенні українців як політичної нації. Наукова та творча еліта зосередили свої потуги на вивченні мови, історії, етнографії, створенні національної літератур та театру. У реаліях імперської дійсності ці процеси жорстко контролювалися владними інституціями. Найбільш активні громадівці переслідувалися урядом, заборонялися їх творча та наукова діяльність. Втім, не зважаючи на це, державотворчі процеси, щомали вигляд культурного просвітництва розвинулись у формування української держави.
НАУКОВІ СТУДІЇ ТА ДОСЛІДИ ОДЕСЬКОГО АРХЕОЛОГІЧНОГО ІНСТИТУТУ
Authors: Stavytska Anastasia 
Published: November 2019

У статті проаналізовано наукові студії та досліди Одеського археологічного інституту – навчально-наукового закладу, який створювався з метою підготовки археологів, археографів, архівістів, спеціалістів у області допоміжних історичних дисциплін (1921-1923 рр.). Подано короткі біографічні відомості про викладачів та студентів ОАІ, зокрема таких професорів-керівників як Б.В. Варнеке, Р.М. Волков, С.С. Дложевський, Є.О. Загоровський, М.І. Мандес, Ю.Г. Оксман, Є.П. Трифільєв, А.В. Флоровський, викладачів-спеціалістів (Д.К. Третьяков, А.Т. Готалов-Готліб),асистентів-керівників (М.Ф. Болтенко, С.А. Семенов), лектора І.М. Тронського. Встановлено провідні тенденції розвитку та напрями їх науково-дослідної роботи. Зазначено, що наукові доробки викладачів інституту публікувалися у збірках: «Ученые записки Высшей школы Одессы» (випуски 1, 2), «Вестник просвещения» №2 («Народное просвещение»), «Историко-революционная библиотека» (1921). Спеціалізованого, профільного видання – «Вчені Записки Одеського Археологічного інституту» не видавалося через нестачу фінансового забезпечення. Підсумовано, що науково-дослідницька діяльність Одеського археологічного інституту була спрямована на проведення археологічних розкопок поблизу с. Усатове, в Ольвії, Парутіному, систематизацію та узагальнення розкопок проф. Е.Р. Штерна в Акермані та на о. Березань, дослідження актуальних проблем археології, історії, літератури, мистецтва, релігії та опублікування наукових розвідок з даних питань. Археологічні дослідження, проведені викладачами та слухачами ОАІ на кількох класичних пам’ятках, та уведені з їх допомогою до наукового обігу матеріали попередніх розкопок цих пам’яток, стали значним внеском у подальший розвиток української археології. Матеріали їх досліджень активно використовуються сучасними українськими та зарубіжними археологами-науковцями.
Prevalence of Leptoprosopic type of Face among Dental Students
Authors: Shrestha Ritee , Shrestha Nitee , Upadhyay Hari Prasad 
Published: November 2019

Introduction: Facial index is useful for anatomists, forensic scientists and plastic surgeons during treatment of congenital and traumatic deformities, identification of individuals in medico-legal cases and identifying craniofacial deformities and they help us in distinguishing one person from another. Very few researchers from Nepal have worked on these facial features with respect to population and environment. The study aims to find the prevalence of leptoprosopic type of face among dental students of Kantipur Dental College, Kathmandu, Nepal.
Methods: The descriptive cross-sectional study was conducted among 173 dental students of age group 17-25 years in the Department of Anatomy, Kantipur Dental College Teaching Hospital and Research Center, Basundhara, Kathmandu from September to December 2018. Ethical clearance was obtained from Institutional Review Committee of the institution and convenience sampling was done. The facial parameters include facial height, facial width which was measured using Digital Vernier Caliper and Sliding Caliper respectively. The face was classified into three different types based on the value of facial index, according to Bannister Classification. Data was analyzed using SPSS 20.
Results: Prevalence of leptoprosopic type of face was 70 (40.46%) [40.39-40.53 at 95%CI]. Among these, 37 (21.39%) were males and 33 (19.07%) were females. Leptoprosopic was most common which was followed by hyperleptoprosopic in 64 (36.99%), mesoprosopic in 26 (15.03%), euryprosopic in 12 (6.94%) and hypereuryprosopic facial types in 1 (0.58%). All three facial parameters including facial height, facial width and facial index were greater in male than in female.
Conclusions: This study concludes that the leptoprosopic face was most common followed by hyperleptoprosopic, mesoprosopic, europrosopic and hypereuroprosopic type of face.
Giant Arcuate Lupus Vulgaris with Rapid Progression: A Case Report
Authors: Parajuli Niraj , Jha Harendra Kumar , Jonkman Marcel Franciscus 
Published: November 2019

Lupus vulgaris is the commonest form of cutaneous tuberculosis. It is a chronic and slowly progressive disease. It can be transmitted either through hematogenous or lymphatic spread but most commonly through contiguous extension.There are many reports on different form of lupus vulgaris but there are only a few reports on large sized lupus vulgaris. Here, we report a case of 75-year-old man with a giant lupus vulgaris rapidly progressing in just two year’s duration.