bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Procainamide for the acute management of atrial fibrillation and flutter in the emergency department: a systematic review
Authors: Tran Fiona , Junqueira Daniela , Meyer Jillian , Zhou Kevin , Tan Maria , Rowe Brian 
Published: June 2020

Introduction: Chemical or electrical cardioversion are utilized for acute atrial fibrillation or flutter (AFF) management in the emergency department (ED). Procainamide is a common chemical agent used in Canada; however, there are substantial practice variations.
Method: Systematic search of five databases and grey literature completed. Randomized controlled trials (RCTs) and prospective controlled cohort studies including adults with acute AFF comparing procainamide with other cardioversion strategies were eligible. Two independent reviewers performed study selection and data extraction. Relative risks (RR) with 95% confidence intervals (CIs) were calculated using a random-effects model. The protocol was registered with PROSPERO (CRD42019142080).
Results: From 3847 potential citations, 6 studies were included (four RCTs and two cohort studies). Procainamide was less effective in achieving conversion to normal sinus rhythm (NSR) at 1st attempt compared to other chemical (RR 0.76; 95% CI: 0.65 to 0.90) and electrical (RR 0.72; 95% CI: 0.56 to 0.92) options. Procainamide in a drug-shock approach was as effective as electrical cardioversion alone in restoring NSR (RR 1.04; 95% CI 1.00 to 1.08). The occurrence of hypotension was higher in patients receiving procainamide compared to electrical cardioversion (RR 1.87; 95% CI: 1.14 to 3.06). Deaths and strokes were not well-reported.
Conclusion: Procainamide is less effective than other chemical options and electrical cardioversion strategies to restore NSR. The efficacy of procainamide in a drug-shock approach is similar to electrical alone at restoring NSR. The evidence shows that hypotension is a common procainamide adverse effect suggesting that electrical cardioversion as a first approach is preferable.
Effectiveness of Aquatain® AMF and Cocobear™ Larvicidal Oil Against Culex quinquefasciatus Larvae and Pupae in an Organically Enhanced Aquatic Habitat
Authors: Cilek J. E. , Aldridge R. L. , Britch S. C. , Fajardo J. D. , Linthicum K. J. , Richardson A. G. 
Published: June 2020

ABSTRACT
The efficacy of CocoBear™ Larvicidal Oil and Aquatain® AMF Liquid Mosquito Film against larval and pupal Culex quinquefasciatus was compared (at maximum label field application rates) when applied to concrete troughs treated with composted cow manure. At 1 h posttreatment, CocoBear provided significantly greater reduction of mosquito larvae than Aquatain, but both products were equally effective in producing &gt;97% control at 24 h. Each product provided &gt;98% pupal reduction at 1 h posttreatment, with complete elimination of pupae from troughs at 24 h. CocoBear and Aquatain proved to be equally effective against Cx. quinquefasciatus immatures in organically enriched aquatic habitats.
Artikulationen Inklusiver Bildung zwischen Strukturkritik und funktionaler Integration
Authors: Köpfe Andreas 
Published: June 2020

Abstract
Articulations of Inclusive Education. An Exploration with Stuart Hall
This article deals – on a theoretical basis – with inclusive education which has become a buzz word in the educational discourse. Inclusive education connects with and is (re-)articulated in diverse discourses of educational science. Taking into account the power-sensitive concept of articulation by Stuart Hall, this paper presents diverse social formations which have developed as discursive patterns in inclusive education. These patterns hint at an ambivalent constitution of the inclusive education discourse between structural criticism and functional integration. As a result, implications regarding a critical reflection on approaches in the empirical inclusive education research are formulated.
Early Versus Late Tracheostomy in Outcome of Patients Admitted in Neurosurgical Intensive Care Unit
Authors: Rai Shiwani , Sharma Prasansa , Makajoo Sofiya , Karmacharya Balgopal , Yogi Nikunja 
Published: June 2020

Background: Tracheostomy is a commonly performed procedure in neurosurgical Intensive Care Units (ICU) performed to secure airway, aid in pulmonary toileting, and minimize ventilator-associated pneumonia (VAP) in cases requiring prolonged mechanical ventilation. Although early tracheostomy has been advocated rampantly in recent days, its benefit over late tracheostomy and the timing itself has been very controversial. In this study, we tried to study the effect of timing of tracheostomy in the outcome of patients in our ICU.
Materials and methods: This is a retrospective study carried out over a period of one and a half years in a tertiary care center in western Nepal. Early tracheostomy was defined as those done within 4 days of endotracheal intubation and late were those done thereafter. Outcomes were studied in terms of length of ICU stay, hospital stay, mechanical ventilation, duration of tracheostomy in situ, VAP and mortality and complication over 90 days. Statistical analysis was done using SPSS 20.0.
Results: There were 67 cases included in the study, out of which 27(40.3%) underwent early and 40 (59.7%) underwent late tracheostomy. The Mean duration of ICU stay, tracheostomy in situ duration, mechanical ventilation duration, and VAP were the parameters showing a significant difference between the two groups. There were 13 (19.4%) cases having complications in our series of which 6 (9%) of cases were from the early tracheostomy group and 7 (10.4%) of the cases were from the late tracheostomy group (p=0.63).
Conclusion: Early tracheostomy is beneficial in a neurosurgical patient in terms of a decrease in ICU stay, duration of mechanical ventilation, duration of tracheostomy in situ, and VAP.
Studying features of contemporary painting in the professional training of the future teacher as a pedagogical problem
Authors: Nosachenko Tetiana , Haybatovа Elmira 
Published: June 2020

The article deals with the problems of studying modern painting as a basic academic discipline in the modern system of artistic and pedagogical training of future teachers of the visual arts. The study of painting provides for the formation of artistic excellence in students on the basis of visual literacy, practical skills in working with color, and the ability to organize a harmonious color scheme.Teaching the basics of painting is built on the study of the techniques and means of composite construction on the plane of the pictorial form, the transfer of its proportions, volume, textural and spatial qualities. The implementation of educational tasks in painting requires the inclusion of students to productive educational, creative and artistic activities, stimulates creative thinking, motivation for self-improvement and self-development.The basis of study of warehouse painting is practical, the process of which students have the necessary professional skills and knowledge, to develop the intellectual and logical mission, become an active process of aesthetic drawing.The picking up a picture for students of pedagogical mortgages at the knowledge of students with theoretical studies about the main aspects of the genre of painting, straightforward storyboard development, materials and tools.The main component of the complex of forms and methods is to achieve the success of the professional and individual self-development of the future teachers of the creative-learning, self-designed robot of students. The target – form of self-sustainability, activate of creative activity, love of creativity, development of creativity, mastery of different technical and material materials, satisfactory training and security.An important condition for students to achieve a high level of professional mastery in painting is adherence to the basic didactic principles of teaching, the formation of subject competences in drawing, composition, color science, an individual approach to the artistic and educational activities of each student.
Personal readiness of instructors in higher educational institutions to implementing dialogue into educational process
Authors: Radchuk Halyna 
Published: June 2020

The article addresses theoretical substantiation and empirical research of personal readiness of teachers and instructors in higher educational institutions to implementing dialogue as a form of educational process. The essence of educational dialogue is viewed as an integrated procedural form of active learning, which is aimed at transformation of internal experiences of future specialist and acquiring new ones. The author states that a complete educational dialogue depends on three components: 1) the dialogism of a teacher; 2) the dialogic nature of educational material (as a fragment of given educational content); 3) student dialogue. The leading role of the instructor is being analyzed not only in the dialogic organization of educational process, but also in development of dialogical culture of students. Two aspects of the teacher's readiness are singled out: 1) how a teacher goes through self-realization and personality development (personal readiness); 2) how a teacher contributes to personal growth of students (professional readiness). The article analyzes facilitative abilities of a teacher, based on which the teacher develops personal readiness for implementing dialog as a form of educational process. It has been empirically proven, based on the questionnaires administered to both teachers and students, that teachers often focus on formal indicators, on the monotony and authoritarianism of teaching. Relations between teachers and students are often manipulative, and there is an alienation and indifference of the teaching staff towards students in pedagogical communication. At the same time, dogmatism, formalism, and closeness, and stereotypical role behavior of teachers and students constitute the greatest obstacle in transforming educational process into a dialogue
Methodology of using cloud technologies in the educational process
Authors: Isak Lyudmila 
Published: June 2020

The article highlights the possibility and feasibility of the use of cloud technologies by teacher in the educational process of higher educational institutions, modern schools or institutions of additional education. The advantages and disadvantages of using cloud technologies in the learning process are indicated. After all, cloud technologies are one of the perspective directions in the development of modern information technologies. Under cloud technologies are understood distributed data processing technologies, in which computer resources and power are provided to the user as an Internet service. The use of cloud technologies is not only associated with a huge reduction in costs and intensification, but also with significant consumer risks (especially the risks of storage and data transfer). On the other hand, cloud solutions are being improved all the time, and the cloud provider can now reach an acceptable level of security by adhering to a number of conditions. The use of cloud technologies in the educational process will, above all, make it possible to solve the problem of ensuring equal access of students and teachers to high-quality educational resources both at classes and in extra hours. Cloud computing has wide-ranging prospects for applications in education, research and applied research, as well as for distance learning for professionals, postgraduates and students. Cloud technologies are not only the future, it is in many respects also the present. The use of cloud technologies (cloud computing) by higher educational institutions is a promising direction, which allows to increase the efficiency of the educational process, reduce the cost of its implementation. Significantly reduced capital costs associated with the creation and maintenance of educational institutions of their own data centers, provides flexible scalability and high availability of services used in the learning process, which ultimately increases the level of satisfaction of users needs: students, faculty, teaching staff, as more time is spent on solving educational and research tasks.
УЧАСТЬ СТУДЕНТІВ ВУЗІВ В УКРАЇНСЬКОМУ ВОЛОНТЕРСЬКОМУ РУСІ (1992-2014 РР.)
Authors: Popyk Nadia 
Published: June 2020

Мета статті полягає в аналізі дослідження студентського волонтерського руху в Україні. Висвітлено становлення волонтерської діяльності у соціальній, освітній та безпековій сферах України. З кінця ХХ ст. український соціум формує нове громадянське суспільство, яке реалізовує процеси соціально-правової держави. У роки незалежності в Україні виникли і розгорнули свою діяльність велика кількість громадських і благодійних організацій, які розв’язують актуальні для суспільства завдання: допомагають найбільш уразливим категоріям населення (інвалідам, літнім людям, дітям-сиротам, неблагополучним сім’ям тощо). Допомога населенню у морально-психологічній підтримці зростала та залежала від суспільно-політичного, економічного життя та безпеки України. До вирішення проблем, які стояли на шляху до демократично розвиненої держави, залучалися всі верстви населення, чи не найчисельнішими серед яких було студентство. У закладах вищої освіти України (ЗВО) серед студентства розвивається волонтерський рух. Його завданнями виступає соціально-педагогічна робота у різних напрямах, яка сприяє професійному становленню студентів, формує певні життєві позиції, сприяє їх саморозвитку та самореалізації. Вагомим внеском молоді у розвиток волонтерського руху є добровільна участь у зоні АТО студентів українських ЗВО. Адже кульмінаційним моментом розвитку волонтерської діяльності став кінець 2013 р. – початок 2014 р. У цей час на долю України випало не одне випробування: Революція Гідності, анексія Криму Росією, війна на Сході. У таких умовах чільне місце у житті студентства посіло військово-патріотичне виховання та волонтерська робота. Методологія дослідження базується на принципах історизму, науковості, системності, україноцентризму, авторської об’єктивності та загальнонаукових методах. Наукова новизна полягає у дослідженні виникнення волонтерського руху в Україні та власному контексті участі у цьому процесі волонтерських організацій.
ВНЕСОК ВСЕУКРАЇНСЬКОГО ІНСТИТУТУ ХАРЧУВАННЯ В ПЛАНУВАННЯ ОРГАНІЗАЦІЇ ПІДПРИЄМСТВ ГРОМАДСЬКОГО ХАРЧУВАННЯ В УКРАЇНІ НА ПОЧАТКУ 30-х рр. ХХ ст.
Authors: Tovkun Lidia 
Published: June 2020

Стаття висвітлює внесок Всеукраїнського інституту харчування в планування організації підприємств громадського харчування в Україні на початку 30-х рр. ХХ ст. Встановлено, що для складання норм харчування і харчового балансу науковці Всеукраїнського інституту харчування С. А. Томілін, О. Ф. Слінько, П. Т. Петров, А. П. Хоменко здійснили соціально-гігієнічне дослідження й аналіз харчування різних соціальних груп минулого й тогочасного, як за кордоном, так і на території України. А. Ф. Суліма-Самойло визначив норми харчування, диференційовані відповідно до енергетичних витрат організму в умовах професійної діяльності. Б. Левін, Р. Мендельсон і Ю. Троцький здійснили дослідження щодо фізіологічних і біохімічних реакцій організму на впровадження нового раціону харчування. На основі цього складено норми харчування для трьох професійних груп, добові енергетичні витрати яких становили 3300, 3700 і 4300 ккал. Цей матеріал став за основу складання п’ятирічного плану організації підприємств громадського харчування в Україні на 1933-1937 рр. І. Я. Морейніс і О. Ф. Слінько розробили основні положення організації і планування раціонального харчування на другу п’ятирічку. М. С. Лемаш розробив техніку нормування праці на підприємствах громадського харчування. Ця методика була визнана за найбільш слушну і взята за основу на підприємствах громадського харчування України у 30-х рр. ХХ ст. Всеукраїнським інститутом харчування здійснено підготовку перших кваліфікованих працівників громадського харчування.
«БЛАГОВІРНОГО КНЯЗЯ КОРІНЬ» ЯРОПОЛК ВОЛОДИМИРОВИЧ – КНЯЗЬ ПЕРЕЯСЛАВЛЯ РУСЬКОГО
Authors: Kolybenko Olena , Kolybenko Oleksandr 
Published: June 2020

У статті зроблено спробу проаналізувати життєвий шлях одного з переяславських князів, що займав княжий стіл Переяслава у першій половині ХІІ ст. Це був Ярополк Володимирович, наймолодший із синів Володимира Мономаха від Гіди Вессекської. Він багато років був помічником свого батька, а власну княжу кар’єру розпочинав з Переяслава. Ще до Переяслава Ярополк Володимирович, під керівництвом свого батька, пройшов добру бойову школу. Він неодноразово вів бойові дії проти половецьких військ, ходив проти них походами на чолі переяславського полку. Також у Переяславі 1116 р. він одружився з Оленою, донькою яського (аланського) князя., яку захопив у полон під час походу на Дон (Сіверський Донець). Керування батьковими (київськими) та переяславськими полками, багатолітнє управління надзвичайно складним Переяславським князівством та отриманий у Переяславі життєвий, військово-політичний та адміністративний досвід дозволили Ярополку Володимировичу успішно керувати київським великокняжим престолом. На обох своїх столах Ярополк Володимирович продовжував активну політику своїх попередників щодо розбудови Переяслава як одного з провідних сакральних центрів Руської землі. Також він укріплював Посульську оборонну лінію, збудувавши дерево-земляне місто-фортецю Желні й поселивши у ньому захоплених ним у полон і приведених у Русь мешканців міста Друцьк (територія сучасної Білорусі). Князь Ярополк Володимирович збудував на території «окольного міста» Переяслава шестистовпний монастирський собор, виявлений під час розкопок 1953 р., та каплицю під сучасною Успенською церквою. Також він капітально відремонтував родинну усипальню Мономаховичів – собор св. Архістратига Михаїла. Це було здійснено в період між травнем 1124 р. й квітнем 1132 р. Ремонт старого храму та зведення нових розпочалися ще за життя Володимира Мономаха, який останні роки життя проживав неподалік від Переяслава, на території сучасного міста Бориспіль. Зв’язаний присягою та хресним цілуванням, які він дав попередньому великому князю Мстиславу Володимировичу, бездітний князь Ярополк чесно намагався захистити інтереси дітей старшого брата від зазіхань наступного сина Володимира Мономаха – Юрія Долгорукого. Цей найстарший син від другої дружини Мономаха постійно чекав слушної нагоди, щоб після смерті Ярополка й собі стати великим київським князем. Незважаючи на те, що йому не вдалося допомогти дітям Мстислава, все ж Ярополк Володимирович, після смерті Володимира Мономаха, був одним із найбільш яскравих державних діячів Русі першої половини ХІІ ст.
МОНУМЕНТАЛІЗАЦІЯ ПОСТАТІ Т. ШЕВЧЕНКА В РАДЯНСЬКІЙ УКРАЇНІ 1930-Х РР.: ПІДМІНА НАЦІОНАЛЬНИХ ЦІННОСТЕЙ
Authors: Tarapon Oksana 
Published: June 2020

У статті простежено процес увіковічення радянською владою постаті Т. Шевченка у 1930-х рр. через зведення монументальних пам’ятників Кобзарю, підкреслено неоднозначний характер офіційних заходів влади. У 1930-х рр. почалося масове знищення радянськими органами української культури, зазнають руйнування, перебувають у занедбаному стані пам’ятні місця, могили відомих українських діячів, у тому числі і Т. Шевченка. У цей же час почалася робота зі зведення грандіозних пам’ятних скульптур радянської пропаганди. Влада почала популяризувати окремі культурні об’єкти та постаті України, котрі мали презентувати велич багатонаціональної культури СРСР, серед яких був і Тарас Шевченко. Оскільки «вбити» пам'ять про Шевченка радянській системі було не під силу, почалося привласнення його образу, спадщини, розгорнувся довготривалий процес «радянізації» та більшовицької сакралізації образу Кобзаря. До 20-ї річниці Жовтневої революції влада звернула увагу на проблему реставрації могили Тараса Шевченка, почався процес зведення пам’ятників Кобзарю у Харкові та Києві. Крім художніх діячів до цієї роботи були залучені найвищі посадовці держави, котрі визначали не лише розміри кошторису, темпи і засоби будівництва, а мали переважний голос при визначенні художньо-естетичного і, особливо, ідеологічного наповнення монументу. Як наслідок, образ Т. Шевченка втрачав національні ознаки та набував пролетарсько-революційних рис. Крім того, розмахом будівництва і величчю вшанування пам’яті про Шевченка влада намагалася послабити стан шоку власних громадян від масштабів руйнування культурних цінностей, звинувачення в тотальному знищенні національних святинь.
Are Therapeutic Diets in Long-Term Care Affecting Resident Food Intake and Meeting their Nutritional Goals?
Authors: Wu Sarah , Morrison-Koechl Jill , Lengyel Christina , Carrier Natalie , Awwad Sarah , Keller Heather 
Published: June 2020

Purpose: To examine health characteristics of long-term care (LTC) residents prescribed therapeutic diets (promoting or restricting intake of key food components), to determine how these diets influenced intake and whether there were differences in food intake and malnutrition risk between residents with and without restrictive diets. Methods: Secondary analysis of the Making the Most of Mealtimes Study includes 435 residents with no/mild cognitive impairment in 32 LTC homes across 4 provinces. Health records were reviewed for diet prescriptions and other characteristics. Weighed and observed food and fluid consumption over 3 nonconsecutive days determined intake. Bivariate and multivariable linear regressions identified associations between therapeutic diets and intake and key nutrients. Results: Almost half (42%) of participants were prescribed a therapeutic diet. Residents receiving restrictive diets (28%) consumed absolute calories consistent with those receiving a regular diet, but kcal/kg was significantly lower (22.1 ± 5.5 vs 23.6 ± 5.3). Low sodium and weight-promoting diets were the only therapeutic diets associated with their corresponding key nutrient profiles. Restrictive therapeutic diets were not associated with energy or protein intake when adjusting for covariates. Conclusions: Restrictive therapeutic diets among those with mild to no cognitive deficits do not appear to impair food intake.