El Patrimonio Cultural y la Era Digital
Authors: Rodríguez Pérez M. Concepción 
Published: May 2020

Si bien es cierto que los centros históricos han sufrido una gran transformación a partir de los años 60, no lo es menos que continúa existiendo un distanciamiento entre el patrimonio cultural de las ciudades y la población que las habita. El ámbito que rodea a lo patrimonial parece envuelto en un halo “intelectual” totalmente alejado del ciudadano de a pie que con frecuencia no es capaz de sentirse partícipe de su riqueza patrimonial. Por otro lado, la relación que existe actualmente con los centros históricos está llevando a los mismos a su deterioro, motivado por las oleadas de turistas que, además, aceleran el fenómeno de gentrificación y empujan a los habitantes de los mismos a otras zonas de la ciudad. ¿Cómo podemos revertir todo esto, acercar el patrimonio a la ciudadanía y sensibilizar sobre la importancia del cuidado de nuestros cascos históricos? Para la elaboración de este estudio se ha consultado bibliografía relacionada con conceptos como el patrimonio cultural, la divulgación, los avances tecnológicos, la sociología, la antropología y la arquitectura. Otra herramienta utilizada para el desarrollo de este artículo ha sido internet, las revistas especializadas online, artículos relacionados y trabajos universitarios que comparten temáticas de estudio. Los datos utilizados son los resultados de los estudios mencionados en el apartado de metodología.Los avances vinculados a las distintas revoluciones industriales que se vienen dando desde el S.XIX han propiciado un cambio que va mucho más allá de los sistemas de producción o la materialidad en sí. Hoy en día en campos como el arte o la arquitectura se explora cada vez más la interacción de la obra con el individuo. En la arquitectura concretamente se están multiplicando las prácticas como el cohousing, las cooperativas o el urbanismo inclusivo, que utiliza plataformas ciudadanas como Consul para generar un acercamiento entre ciudadanía y arquitectura. La revolución digital, el auge del código abierto o los avances tecnológicos son algunos de los conceptos claves para entender este fenómeno. Pero, ¿cómo está afectando todo esto al patrimonio? Por otra parte, como expresa perfectamente la crítica e historiadora francesa Françoise Choay en su Alegoría del patrimonio, el cambio producido a mitad del siglo pasado que transformó por completo el concepto de patrimonio cultural está íntimamente relacionado con la forma de entender el espacio. Siguiendo con ese razonamiento cabe preguntarse cómo ha variado el término espacio y a qué hace referencia ahora mismo, ¿sigue teniendo vigencia la definición dada en la década de los 60? ¿Seguimos concibiendo los espacios como lo hacíamos antes? La aparición y el rápido desarrollo de la realidad aumentada, la realidad virtual y la realidad mixta está dando un vuelco total a la forma que tenemos de vivir y entender los espacios. Juegos en apariencia inocentes como Pokémon Go o aplicaciones como Geocaching están haciendo que nos relacionemos con las ciudades y la arquitectura de una forma totalmente nueva, abriendo el camino a innumerables posibilidades y oportunidades. Las nuevas tecnologías han afectado enormemente a la forma que tenemos de entender la arquitectura hoy en día. Como usuarios, nos sentimos mucho más cercanos a las transformaciones que se dan en nuestras ciudades, hemos cambiado totalmente la manera de relacionarnos con los espacios y existen nuevas conexiones no físicas que nos vinculan con otros usuarios y que nos permiten tener más peso a la hora de tomar parte en los cambios que se producen en nuestro entorno. Dentro del campo de la arquitectura estas transformaciones se dan más lentamente en el patrimonio, aunque existen iniciativas muy interesantes que se están esforzando en acercar las tecnologías a los centros históricos. Las hemos analizado basándonos en tres características que creemos fundamentales para llegar a una solución óptima del problema al que nos enfrentamos. Estas son: la posibilidad de generar una experiencia que vincule al usuario con el patrimonio, su capacidad de crear comunidad y las características de las relaciones entre los miembros y, por último, la habilidad de adaptar su contenido al público general.Apostar por la divulgación del patrimonio utilizando un lenguaje más cercano, el empleo de técnicas novedosas y actuales basadas tanto en nuevas metodologías (tipo el m-learning) como en las herramientas digitales y potenciar la participación ciudadana son actuaciones clave para enfrentarnos a las problemáticas propias de nuestros cascos históricos. La llave para salvar nuestros centros históricos la tiene la gente, necesitamos democratizar el patrimonio. Sólo al sentirnos parte de algo seremos capaces de involucrarnos de lleno en su cuidado y preservación.
Si bé és cert que els centres històrics han sofert una gran transformació a partir dels anys 60, no ho és menys que continua existint un distanciament entre el patrimoni cultural de les ciutats i la població que les habita. L'àmbit que envolta el patrimonial sembla embolicat en un halo "intel·lectual" totalment allunyat del ciutadà del carrer que sovint no és capaç de sentir-se partícip de la seva riquesa patrimonial. D'altra banda, la relació que existeix actualment amb els centres històrics està portant als mateixos al seu deteriorament, motivat per les onades de turistes que, a més, acceleren el fenomen de gentrificació i empenyen als habitants dels mateixos a altres zones de la ciutat. Com podem revertir tot això, acostar el patrimoni a la ciutadania i sensibilitzar sobre la importància de la cura dels nostres cascs històrics?Per a l'elaboració d'aquest estudi s'ha consultat bibliografia relacionada amb conceptes com el patrimoni cultural, la divulgació, els avenços tecnològics, la sociologia, l'antropologia i l'arquitectura. Una altra eina utilitzada per al desenvolupament d'aquest article ha estat internet, les revistes especialitzades en línia, articles relacionats i treballs universitaris que comparteixen temàtiques d'estudi.Les dades utilitzades són els resultats dels estudis esmentats a l'apartat de metodologia.Els avenços vinculats a les diferents revolucions industrials que es vénen donant des del S.XIX han propiciat un canvi que va molt més enllà dels sistemes de producció o la materialitat en si. Avui dia en camps com l'art o l'arquitectura s'explora cada vegada més la interacció de l'obra amb l'individu. En l'arquitectura concretament s'estan multiplicant les pràctiques com el cohousing, les cooperatives o l'urbanisme inclusiu, que utilitza plataformes ciutadanes com Consul per generar un acostament entre ciutadania i arquitectura. La revolució digital, l'auge del codi obert o els avenços tecnològics són alguns dels conceptes claus per entendre aquest fenomen. Però, com està afectant tot això a el patrimoni? D'altra banda, com expressa perfectament la crítica i historiadora francesa Françoise Choay en la seva Al·legoria de el patrimoni, el canvi produït a meitat de segle passat que va transformar per complet el concepte de patrimoni cultural està íntimament relacionat amb la forma d'entendre l'espai. Seguint amb aquest raonament cal preguntar-se com ha variat el terme espai i a què fa referència ara mateix, ¿segueix tenint vigència la definició donada en la dècada dels 60? Seguim concebent els espais com ho fèiem abans? L'aparició i el ràpid desenvolupament de la realitat augmentada, la realitat virtual i la realitat mixta està donant un gir total a la forma que tenim de viure i entendre els espais. Jocs en aparença innocents com Pokémon Go o aplicacions com Geocaching estan fent que ens relacionem amb les ciutats i l'arquitectura d'una forma totalment nova, obrint el camí a innombrables possibilitats i oportunitats.Les noves tecnologies han afectat enormement a la manera que tenim d'entendre l'arquitectura avui en dia. Com a usuaris, ens sentim molt més propers a les transformacions que es donen a les nostres ciutats, hem canviat totalment la manera de relacionar-nos amb els espais i hi ha noves connexions no físiques que ens vinculen amb altres usuaris i que ens permeten tenir més pes a l'hora de prendre part en els canvis que es produeixen al nostre entorn. Dins el camp de l'arquitectura aquestes transformacions es donen més lentament en el patrimoni, tot i que hi ha iniciatives molt interessants que s'estan esforçant en apropar les tecnologies als centres històrics. Les hem analitzat basant-nos en tres característiques que creiem fonamentals per arribar a una solució òptima de el problema a què ens enfrontem. Aquestes són: la possibilitat de generar una experiència que vinculi l'usuari amb el patrimoni, la seva capacitat de crear comunitat i les característiques de les relacions entre els membres i, finalment, l'habilitat d'adaptar el seu contingut a al públic general.Apostar per la divulgació de el patrimoni utilitzant un llenguatge més proper, l'ús de tècniques noves i actuals basades tant en noves metodologies (tipus el m-learning) com en les eines digitals i potenciar la participació ciutadana són actuacions clau per enfrontar-nos a les problemàtiques pròpies dels nostres cascs històrics. La clau per a salvar els nostres centres històrics la té la gent, necessitem democratitzar el patrimoni. Només a el sentir-nos part d'alguna cosa serem capaços d'involucrar-se de ple en la seva cura i preservació.
While it is true that historical centers have undergone a great transformation since the 1960s, it is no less true that there is still a distance between the cultural heritage of cities and the population. The area surrounding the heritage seems to be wrapped in an "intellectual" halo completely away from the citizen that is often not able to feel part of its wealth. On the other hand, nowadays, the relationship between us and the historical centers is affecting them badly due to the waves of tourists that accelerate the phenomenon of gentrification and pious the inhabitants thereof to other areas of the city. How can we reverse all this, bring heritage closer to citizens and raise awareness about the importance of caring for our historic centers?For the preparation of this study, bibliography related to concepts such as cultural heritage, dissemination, technological advances, anthropology and architecture has been consulted. Another tool used for the development of this article has been the internet, online specialized magazines, related articles and university papers that share study themes.The data used are the results of the studies found in the methodology section.The advances linked to the different industrial revolutions that have been taking place since the SXIX have led to a change that goes far beyond the production systems or the materiality itself. Nowadays, in fields such as art or architecture, the interaction of the work with the individual is increasingly explored. In architecture, practices such as cohausing, cooperatives or inclusive urban planning that uses citizen platforms such as Consul to generate a rapprochement between citizens and architecture are being multiplied. The digital revolution, the rise of open source or technological advances are some of the key concepts to understand this phenomenon. But how is all this affecting heritage? On the other hand, as French critic and historian Françoise Choay expresses perfectly in her Allegory of Heritage, the change produced in the middle of the last century that completely transformed the concept of cultural heritage is closely related to the way we understand the spaces. Continuing with this reasoning, it is worth asking how the term space has changed and what does it refer to right now, does the definition given in the 1960s still apply? Do we continue to conceive of the spaces as we did before? The emergence and rapid development of augmented reality, virtual reality and mixed reality is giving a total change to the way we live and understand spaces. Apparently innocent games like Pokémon Go or applications like Geocaching are making us relate to cities and architecture in a whole new way, opening the way to countless possibilities and opportunities.New technologies have greatly affected the way we understand architecture today. As users, we feel much closer to the transformations that occur in our cities, we have totally changed the way we relate to spaces and there are new non-physical connections that link us with other users and allow us to have a voice on the changes and on the final decisions. Within the field of architecture these transformations occur more slowly in heritage, although there are very interesting initiatives that are striving to bring technologies to historic centers. We have analyzed them based on three characteristics that we believe are fundamental to arrive at an optimal solution to the problem we are facing. These are: the possibility of generating an experience that links the user with Heritage, their ability to generate a community and how are the relationships between members and, finally, the ability to adapt its content to the general public.Betting on the dissemination of heritage using a closer language, the use of new and current techniques based on both new methodologies (such as m-learning), digital tools and promoting citizen participation are key actions to face the problems characteristic of our historical centers. The citizens are the one who has the key to save our city centers, we need to democratize the heritage. Only by feeling part of something will we be able to fully engage in their care and preservation.