bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Застосування фізичної радіомодифікації в неоад’ювантному лікуванні раку прямої кишки
Authors: Kernychnyi V. V. , Sukhodolia A. I. , Pidmurniak O. O. , Sukhodolia S. A. 
Published: January 2020

Мета роботи: вивчення ефективності радіомодифікації локальним низькочастотним магнітним полем (РЛНМП) в неоад’ювантній променевій терапії раку прямої кишки. Матеріали і методи. У дослідження включено 52 пацієнти віком 41–80 років (62,8±8,6 року): 27 (51,9 %) чоловіків і 25 (48,1 %) жінок. Дизайн дослідження передбачав проведення дослідження проліферативної активності (Кі-67) в аденокарциномах прямої кишки, подальшу неоад’ювантну променеву терапію (НПТ) сумарною вогнищевою дозою (СВД) 20–25 Гр (4–5 сеансів по 5 Гр) із застосуванням фізичного радіомодифікатора (локального низькочастотного магнітного поля), після завершення якої повторно досліджували проліферативну активність (Кі-67) в аденокарциномах та проводили оперативне лікування відповідно. Результати досліджень та їх обговорення. Експресія Кі-67 в аденокарциномах прямої кишки до НПТ та радіомодифікації локальним низькочастотним магнітним полем становила (25,3±9,07) %, після НПТ та радіомодифікації – (15,5±5,9) % (р<0,05). Таким чином, експресія Кі-67 в аденокарциномах прямої кишки знизилась на 9,8 %. У пацієнтів із ступенем диференціації аденокарциноми прямої кишки G2 (n=43) індекс Кі-67 до НПТ і РЛНМП становив (24,8±9,4) %, а в пацієнтів із ступенем диференціації G3 (n=9) до НПТ і РЛНМП становив (27,6±9,4) % (р>0,05). Після проведення НПТ і РЛНМП у пацієнтів з G2 (n=48) індекс Кі-67 становив (15,0±5,5) %, а в пацієнтів з G3 (n=4) Кі-67 становив (22,2±8,4) % (р=0,01). Спостерігали суттєву різницю в зниженні відсотка проліферативної активності в підгрупах пацієнтів із помірно диференційованими (G2) та низько-диференційованими аденокарциномами (G3) після завершення НПТ і РЛНМП. Індекс Кі-67 (n=43) G2 після НПТ і РЛНМП знизився на 9,3 %, а індекс Кі-67 (n=4) G3 після НПТ і РЛНМП знизився на 5,4 %. Однак варто зауважити, що у 5 пацієнтів на фоні НПТ і РЛНМП ступінь диференціації з G3 змінився на G2. Між рівнем експресії Кі-67 до початку лікування та експресією Кі-67 на фоні НПТ і РЛНМП спостерігали помірний кореляційний зв’язок індексу проліферації (r=0,6; р<0,05). В аденокарциномах прямої кишки пацієнтів похилого і старечого віку (n=33) і пацієнтів середнього віку (n=19) індекс проліферативної активності був практично однаковий (24,9±8,0) % і (26,0±10,8) % відповідно. Середнє значення Кі-67 в аденокарциномах прямої кишки після завершення НПТ і РЛНМП у вікових підгрупах становило (16,0±5,8) % (n=33) і (14,3±6,1) % (n=19) відповідно. Індекс проліферації аденокарцином у пацієнтів середнього віку знизився на 11,7 %, а у пацієнтів похилого і старечого віку – на 8,9 % (р<0,05).
Ендоваскулярні оперативні втручання для корекції критичної ішемії нижніх кінцівок при синдромі стопи діабетика
Authors: Polyovyy V. P. , Khorshani B. , Khomko O. Y. , Sydorchuk R. I. , Voljanjuk P. M. , Bilyk I. I. 
Published: January 2020

Мета роботи: проаналізувати можливості ендоваскулярної корекції стенотично-оклюзійних уражень артерій підколінно-гомілково-стопового сегмента при синдромі стопи діабетика та критичній ішемії нижніх кінцівок.
Матеріали і методи. Дослідження базується на аналізі результатів клінічного спостереження та лікування 87 хворих на синдром стопи діабетика з стенотично-оклюзійним ураженням артерій підколінно-гомілково-стопового сегмента та розвитком критичної ішемії нижніх кінцівок (середній вік хворих (67,3±8,35) року). Основним показанням до виконання ендоваскулярних артеріальних втручань була ішемія нижньої кінцівки IVст. за Fontaine. Критерієм оцінки ефективності оперативного втручання у даному дослідженні вважали залишковий стеноз менше 30.
Результати досліджень та їх обговорення. Застосування ендоваскулярних втручань при стенотично-оклюзійних ураженнях артерій гомілки призводить до відновлення прохідності артерій і безпосереднього клінічного успіху в 94,3 % спостережень. Несприятливими чинниками, що впливають на клінічний результат операції, є комбіноване ураження артерій гомілки та протяжність ураження артерій більше 5 см. Показання до виконання балонної ангіопластики можуть бути розширені при багаторівневих оклюзіях артерій у хворих з ішемічною формою стопи діабетика у випадках неможливості виконання відкритої реконструкції через тяжку супутню патологію, відсутність пластичного матеріалу або поширених трофічних змінах ураженої кінцівки.
Сучасні методи реконструкції стравоходу при його резекції та екстирпації
Authors: Shaprynskyi Y. V. 
Published: January 2020

Мета роботи: у статті подано підвищення ефективності хірургічного лікування хворих на рубцеві стриктури стравоходу шляхом вибору оптимального способу реконструкції стравоходу при його резекції та екстирпації.
Матеріали і методи. Дослідження включало результати обстеження та лікування 177 хворих з рубцевими стриктурами стравоходу різної етіології, які підлягали реконструкції стравоходу. Для прогнозу виникнення ускладнень використовували метод логістичної регресії. При високому ризику розвитку ускладнень (більше 70 %) хворі підлягали тільки мініінвазивним методам лікування, а саме: стентуванню чи гастростомії та інтенсивній терапії у відділенні реанімації. При середньому ступені ризику розвитку ускладнень (40–70 %) хворі підлягали інтенсивній інфузійній терапії перед подальшою езофагопластикою в умовах відділення реанімації. При низькому ступені ризику розвитку ускладнень (менше 40 %) хворі підлягали реконструктивній операції з попереднім проведенням передопераційної підготовки у хірургічному відділенні.
Результати досліджень та їх обговорення. Розроблений алгоритм вибору методу реконструкції стравоходу полягав у тому, що при протяжності стриктури менш ніж 3,0 см виконували пластику власними тканинами. При протяжності стриктури більш ніж 3,0 см та наявності раку стравоходу проводили езофагопластику автотрансплантатом залежно від її локалізації. При високій стриктурі виконували езофагопластику товстою кишкою за розробленою методикою клініки, а також у випадку неможливості використання шлунка. При серединній і низькій стриктурі стравоходу проводили езофагопластику шлунковою трубкою з запропонованим способом її подовження, при неможливості її виконання виконували езофагопластику товстою кишкою. При неможливості використання як трансплантата шлунка та товстої кишки була розроблена езофагопластика ілеоцекальним сегментом. Застосування запропонованого алгоритму вибору методу реконструкції стравоходу дозволило достовірно знизити рівень ускладнень із боку стравохідно-органних анастомозів, скоротити тривалість перебування хворих у стаціонарі, тривалість післяопераційного періоду та знизити післяопераційну летальність з 6,0 до 2,6 %.
Оцінка ефективності внутрішньовенного введення лідокаїну гідрохлориду в інтраопераційному періоді
Authors: Posternak H. I. , Skyba V. V. , Korchak V. P. , Volchenko S. V. , Andreikiv O. O. , Prosheltsov A. V. , Slotvynskyi O. O. , Kulinchenko H. M. 
Published: January 2020

Мета роботи: обґрунтувати твердження, що внутрішньовенне введення лідокаїну гідрохлориду під час проведення загальної анестезії дозволяє зменшити сумарну дозу наркотичних аналгетиків без втрати знеболювального ефекту.
Проведено динамічне активне проспективне двоцентрове дослідження двох статистично однорідних груп пацієнтів: в першій групі проводилась загальна анестезія з аналгезією фентанілом, в другій – поєднання фентанілу та лідокаїну гідрохлориду. Дослідження проводилось під час анестезіологічного забезпечення хворим, яким виконували металоостеосинтез з приводу багатоуламкового перелому зі зміщенням кісткових уламків верхньої кінцівки та пацієнтам, яким виконувалась лапароскопічна холецистектомія з приводу жовчнокам’яної хвороби, хронічного калькульозного холециститу в стадії загострення. Було встановлено, що використання 1 % лідокаїну гідрохлориду в поєднанні з фентанілом дозволяє суттєво скоротити загальну дозу останнього, а саме сумарна доза фентанілу в першій групі складала, в середньому (8,63±0,72) мкг/кг/год, тоді як у другій групі вдалося зменшити дозу до 6,27±0,44 мкг/кг/год для досягнення адекватної аналгезії.
The Beginnings of the Graeco-Syro-Arabic Melkite Translation Movement in Antioch
Authors: Treiger Alexander 
Published: January 2020

Abstract
The present article surveys the early stages of the Graeco-Syro-Arabic Melkite translation movement in Antioch, from the first known translation (the Graeco-Syriac version of the Life of St. Symeon the Stylite the Younger, BHG 1689) dating to 827/8 AD to the Antiochene translators Ibrāhīm the protospatharios, Gregory of Dafnūnā, Chariton of Aršāyā, and Yūḥannā ʿAbd al-Masīḥ (the compiler of the Antiochene Menologion), all of them disciples of the martyred patriarch of Antioch Christopher (d.967). It provides new evidence on each of these translators. Significantly, it re-dates Yūḥannā ʿAbd al-Masīḥ to the early eleventh century.
Eustratius of Nicaea, a Theologian: About the Recent Publications of Alexei Barmin
Authors: Lourié Basil 
Published: January 2020

Abstract
Being the most prominent philosopher and theologian of his epoch (late 11th-early 12th cent.), Eustratius of Nicaea provoked important theological discussions in the fields of both Christology and Triadology. He was eventually condemned (1117) for his Christological views, but his Triadology faced a strong opposition as well. His Byzantine opponents unfavourable to the Latins rejected his logically consistent approach to the Trinity and developed their own non-consistent (paraconsistent) approach, whereas his 13th-century latinophrone opponent Nicetas “of Maroneia” demonstrated that Eustratius’s logically consistent Triadology is more naturally compatible with the Filioque.
Restoring Certainty
Authors: Moyal-Sharrock Danièle 
Published: January 2020

Abstract
This paper addresses the objections that Genia Schönbaumsfeld makes in The Illusion of Doubt to my view of hinge certainty as a ‘certainty’, and as nonepistemic, nonpropositional and animal. It also addresses her (related) dissatisfaction with Wittgenstein’s notion of ‘the groundlessness of our believing’.
Variability of the Mindanao Current Induced by El Niño Events
Authors: Ren Qiuping , Li Yuanlong , Wang Fan , Duan Jing , Hu Shijian , Wang Fujun 
Published: January 2020

AbstractHistorical observations have documented prominent changes of the Mindanao Current (MC) during El Niño events, yet a systematic understanding of how El Niño modulates the MC is still lacking. Mooring observations during December 2010–August 2014 revealed evident year-to-year variations of the MC in the upper 400 m that were well reproduced by the Hybrid Coordinate Ocean Model (HYCOM). Composite analysis was conducted for 10 El Niño events during 1980–2015 using five model-based datasets (HYCOM, OFES, GEOS-ODA, SODA2.2.4, and SODA3.3.1). A consensus is reached in suggesting that a developing (decaying) El Niño strengthens (weakens) the MC, albeit with quantitative differences among events and datasets. HYCOM experiments demonstrate that the MC variability is mainly a first baroclinic mode response to surface wind forcing of the tropical Pacific, but the specific mechanism varies with latitude. The upstream part of the MC north of 7.5°N is controlled by wind forcing between 6° and 9°N through Ekman pumping, whereas its downstream part south of 7.5°N is greatly affected by equatorial winds. Prevailing westerly winds and Ekman upwelling in the developing stage cause cyclonic anomalous circulation in the northwest tropical Pacific that strengthens the MC, and the opposite surface wind forcing effect in the decaying stage weakens the MC. Although ocean models show difficulties in realistically representing the northward-flowing Mindanao Undercurrent (MUC) beneath the MC and its seasonal and interannual variations, all five products suggest an enhancement of the MUC during the decaying stage of El Niño.
Efficacy of spinal chiropractic manipulative therapy for adjusting the relationship between cervical facet joints to treat headache caused by acute mountain sickness
Authors: Wang Yuan , Xu Mengzi , Shi Yan 
Published: January 2020

Objective To investigate the effect of spinal chiropractic manipulative therapy (SCMT) on the management of acute mountain sickness (AMS)-induced headache. Methods One hundred individuals who traveled to Tibet between June and October 2015 were randomized to SCMT and standard AMS pain control groups. The primary endpoints were headache and vertigo improvement. Results There were 58 men and 42 women (mean age, 39.3 ± 11.1 years) with no significant differences in sex and age between the SCMT and control groups. However, a history of both headache and hypertension was higher in the controls. The two groups showed significantly improved visual analog scale (VAS) pain scores at 10 minutes, 30 minutes, and 24 hours after treatment compared with baseline. The SCMT group showed higher baseline VAS scores compared with controls, but lower VAS scores at 30 minutes. Improvements were also noted in dizziness, blood pressure, and oxygen saturation. There were no adverse events. Conclusions SCMT can be used to relieve AMS-induced headache, dizziness, blood pressure, and oxygen saturation of people traveling rapidly to high altitudes, but the symptoms were only evaluated for 24 hours. SCMT may be suitable for the management of AMS for patients who want to avoid drugs and oxygen inhalation.
Health-Promoting Effects of a Concurrent Workplace Training Program in Inactive Office Workers (HealPWorkers): A Randomized Controlled Study
Authors: Karatrantou Konstantina , Gerodimos Vassilis , Manouras Nikolaos , Vasilopoulou Theodora , Melissopoulou Anastasia , Mesiakaris Apostolos Filippos , Theodorakis Yiannis 
Published: January 2020

Purpose: To the best of our knowledge, no previous study has examined the health-promoting effects of a daily supervised concurrent workplace training program in inactive office workers. The main objective of this study was to examine the effectiveness of a 6-month workplace training program on health indices, musculoskeletal pains, functional capacity, and physical fitness in office workers. Design: Randomized controlled study. Setting: Four workplaces in the Region of Thessaly, Greece. Participants: A total of 36 office workers (≥6 hours/d, 5 days/wk) were randomly assigned to either a training group (TG; n = 18) or a control group (CG; n = 18). Intervention: The TG participated, every working day, in a 6-month supervised concurrent (flexibility, strength, balance, aerobic) training program (120 training sessions, 2 workouts/d of 15-20 minutes) that was implemented, in small groups, at the workplace during the work shift. The CG did not participate in any training. Measures: Health indices (body composition, blood pressure, respiratory function), musculoskeletal pains, functional capacity (flexibility, balance), and physical fitness (maximal strength, cardiorespiratory fitness) were measured before and after the completion of the program. After the completion of the program, participants’ enjoyment was assessed. Analysis: Two-way analysis of variance (group × time) with repeated measures on the “time” factor. Results: The statistical power, for all parameters, ranged from 0.85 to 0.94. Training group significantly increased lean body mass (3.81%); respiratory function (4.20%-4.53%); cervical, handgrip, back, and leg maximal strength (8.75%-26.55%); and functional capacity (19.71%-188.20%; P < .001-.01; Cohen’s effect size: 0.80-7.21), while significant reductions were observed on body fat (7.58%), blood pressure (4.99%-8.05%), heart rate (12.80%), and musculoskeletal pains (33.33%-100%; P < .001; Cohen’s effect size: 0.81-6.21). In CG, all the above variables did not change. Furthermore, a great percentage of workers (94.4%) reported high levels of enjoyment. Conclusion: The program “HealPWorkers” is an enjoyable exercise modality that may be safely and effectively used, to work settings, for the improvement of worker’s health, overall fitness, and functional capacity.
Evaluation of the Consistency and Composition of Commercially Available Bone Marrow Aspirate Concentrate Systems
Authors: Dragoo Jason L. , Guzman Roberto A. 
Published: January 2020

Background: Bone marrow aspirate (BMA) concentrate (BMAC) has gained popularity as a treatment modality for various orthopaedic conditions; however, there are still inconsistencies in its reported therapeutic efficacy. This may be because of the many different commercial BMAC preparation systems used clinically, which generate dissimilar concentrate products. Purpose: To compare 3 commercially available BMAC preparation systems: Harvest SmartPrep 3, Biomet BioCUE, and Arthrex Angel. We evaluated the consistency of each of these systems and compared the composition of their concentrate products. Study Design: Controlled laboratory study. Methods: A total of 10 patients donated whole blood and BMA, which were combined and processed with the 3 different BMAC preparation systems. Samples were taken before and after processing for the measurement of white blood cells (WBC), platelets (PLT), CD34+ cells, and colony-forming unit–fibroblast (CFU-F). To evaluate consistency, the variances of cell yield and concentration increase from baseline for each cell type were compared between systems. To compare concentrate product composition, differences between the systems’ mean cell yield and concentration increase from baseline for each cell type were evaluated. Results: The Harvest system (variance, 0.25) concentrated WBC more consistently than the Arthrex system (variance, 3.25) ( P = .024), but no other differences in consistency were noted between the 3 systems. The Harvest system recovered the greatest percentage of CFU-F (82.4% ± 18.2%), CD34+ cells (81.1% ± 28.5%), and WBC (77.3% ± 8.6%), whereas the Biomet system recovered the greatest percentage of PLTs (92.9% ± 27.3%). The Arthrex system concentrated PLT to the greatest degree (11.10 ± 2.05 times baseline), while the Biomet system concentrated WBC to the greatest degree (5.99 ± 1.04 times baseline). Conclusion: The consistency of the 3 systems was similar for all but 1 of the evaluated cell types. However, the composition of the concentrate products differed across systems. This may grant each system unique advantages without having to sacrifice reproducibility. Clinical Relevance: Understanding the consistency of different BMAC preparation systems and their product makeup may aid in determining optimal therapeutic doses of different cell types.
Piphillin predicts metagenomic composition and dynamics from DADA2-corrected 16S rDNA sequences
Authors: Narayan Nicole R. , Weinmaier Thomas , Laserna-Mendieta Emilio J. , Claesson Marcus J. , Shanahan Fergus , Dabbagh Karim , Iwai Shoko , DeSantis Todd Z. 
Published: January 2020

Abstract
Background
Shotgun metagenomic sequencing reveals the potential in microbial communities. However, lower-cost 16S ribosomal RNA (rRNA) gene sequencing provides taxonomic, not functional, observations. To remedy this, we previously introduced Piphillin, a software package that predicts functional metagenomic content based on the frequency of detected 16S rRNA gene sequences corresponding to genomes in regularly updated, functionally annotated genome databases. Piphillin (and similar tools) have previously been evaluated on 16S rRNA data processed by the clustering of sequences into operational taxonomic units (OTUs). New techniques such as amplicon sequence variant error correction are in increased use, but it is unknown if these techniques perform better in metagenomic content prediction pipelines, or if they should be treated the same as OTU data in respect to optimal pipeline parameters.

Results
To evaluate the effect of 16S rRNA sequence analysis method (clustering sequences into OTUs vs amplicon sequence variant error correction into amplicon sequence variants (ASVs)) on the ability of Piphillin to predict functional metagenomic content, we evaluated Piphillin-predicted functional content from 16S rRNA sequence data processed through OTU clustering and error correction into ASVs compared to corresponding shotgun metagenomic data. We show a strong correlation between metagenomic data and Piphillin-predicted functional content resulting from both 16S rRNA sequence analysis methods. Differential abundance testing with Piphillin-predicted functional content exhibited a low false positive rate (< 0.05) while capturing a large fraction of the differentially abundant features resulting from corresponding metagenomic data. However, Piphillin prediction performance was optimal at different cutoff parameters depending on 16S rRNA sequence analysis method. Using data analyzed with amplicon sequence variant error correction, Piphillin outperformed comparable tools, for instance exhibiting 19% greater balanced accuracy and 54% greater precision compared to PICRUSt2.

Conclusions
Our results demonstrate that raw Illumina sequences should be processed for subsequent Piphillin analysis using amplicon sequence variant error correction (with DADA2 or similar methods) and run using a 99% ID cutoff for Piphillin, while sequences generated on platforms other than Illumina should be processed via OTU clustering (e.g., UPARSE) and run using a 96% ID cutoff for Piphillin. Piphillin is publicly available for academic users (Piphillin server. http://piphillin.secondgenome.com/.)
Fatal hemorrhagic varicella in a patient with abdominal pain: a case report
Authors: Zhang Wei , Ruan Qiao-ling , Yan Fang , Hu Yue-kai 
Published: January 2020

Abstract
Background
Varicella is normally a self-limited childhood disease caused by varicella-zoster virus infection. However, it sometimes causes severe diseases, especially in immunocompromised individuals. We report a case of severe varicella in a young woman.

Case presentation
A 19-year-old woman presented to the emergency department with abdominal pain and a rash after taking methylprednisolone for 2 weeks for systemic lupus erythematosis. The laboratory data showed leukocytosis, thrombocytopenia, an elevated level of the liver transaminases and disseminated intravascular coagulation. Computed tomography of the abdomen revealed multiple air-fluid levels in the intestines. Hemorrhagic varicella was considered and antiviral therapy as well as immunoglobin were applied. Her condition deteriorated and she eventually died due to multi-organ failure and refractory shock. Next-generation sequencing performed on fluid from an unroofed vesicle confirmed the diagnosis of varicella.

Conclusion
In its severe form, VZV infection can be fatal, especially in immunocompromised patients. Hemorrhagic varicella can be misdiagnosed by clinicians because of unfamiliar with the disease, although it is associated with a high mortality rate. In patients with suspected hemorrhagic varicella infection, antiviral therapies along with supportive treatment need to be initiated as soon as possible in order to minimize the case fatality rate.