bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Conceptualizing Health Behaviors as Acute Mood-Altering Agents: Implications for Cancer Control
Authors: Dunton Genevieve F. , Kaplan Jonas T. , Monterosso John , Pang Raina D. , Mason Tyler B. , Kirkpatrick Matthew G. , Eckel Sandrah P. , Leventhal Adam M. 
Published: January 2020

Abstract
A massive portion of cancer burden is accounted for by a small collection of highly prevalent cancer risk behaviors (e.g., low physical activity, unhealthy diet, and tobacco use). Why people engage in numerous types of cancer risk behaviors and fail to adopt various cancer prevention behaviors has been poorly understood. In this commentary, we propose a novel scientific framework, which argues that a common affective (i.e., emotion based) mechanism underpins a diversity of such cancer risk and prevention behaviors. The scientific premise is that cancer risk and prevention behaviors produce immediate and robust changes in affective states that are translated into motivations and drives, which promote further pursuit of risk behaviors or avoidance of prevention behaviors. After describing the conceptual and scientific basis for this framework, we then propose central research questions that can address the validity and utility of the framework. Next, we selectively review and integrate findings on the mood-altering effects of various cancer risk and prevention behaviors from the addiction science, exercise science, and behavioral nutrition literatures, focusing on the nature and phenomenology of behavior-elicited mood changes and their value for predicting future behavior change. We conclude by discussing how this framework can be applied to address critical scientific questions in cancer control.
Панкреатобилиарная манометрия в профилактике постманипуляционного панкреатита после эндоскопической ретроградной холангиопанкреатографии
Authors: Lupaltsov V. I. , Yagnyuk A. I. , Skalii N. N. , Kotovschikov M. S. 
Published: January 2020

Цель работы: снижение частоты возникновения острого постманипуляционного панкреатита за счёт использования панкреатобилиарной манометрии.
Материалы и методы. Предложено устройство, регистрирующее давление в общем панкреатическом протоке при выполнении эндоскопической ретроградной холангиопанкреатографии (ЭРХПГ), которое в режиме реального времени с помощью графической кривой отображает давление в панкреатическом протоке. Так, при резком “пиковом” подъеме кривой ситуацию расценивали как повышение давления в панкреатическом протоке, что являлось показанием к введению контраста с меньшей объемной скоростью и проведению противопанкреатической терапии. Эта методика была использована у 128 пациентов с 2013 по 2018 гг.
Результаты исследований и их обсуждение. У больных первой группы острый постманипуляционный панкреатит развился у 21,8 %, тогда как у пациентов второй группы, у которых профилактические мероприятия острого постманипуляционного панкреатита проводились тотчас после выявления его признаков – у 6,3 %. Клинические симптомы острого панкреатита и амилолитическая активность крови в группе, где применялись методики манометрического контроля, наблюдались реже, чем в группе сравнения.
Использование разработанных методик манометрического контроля во время лечебно-диагностических манипуляций на фатеровом сосочке достоверно снижает риск возникновения острого постманипуляционного панкреатита.
Вибір способу біліарної декомпресії у хворих на обтураційну жовтяницю непухлинного генезу
Authors: Kanikovskyi O. Y. , Karyi Y. V. , Bondarchuk O. I. , Androsov S. I. , AL Ktavneh AL-Mutasam billah 
Published: January 2020

Мета роботи: вивчити ефективність біліарної декомпресії після зовнішнього, внутрішнього дренування жовчних проток, ендоскопічних транспапілярних втручань у хворих на обтураційну жовтяницю непухлинного генезу.
Матеріали і методи. Проаналізовано результати хірургічного лікування 200 хворих на обтураційну жовтяницю доброякісного генезу. Хворі були розподілені на три групи: І група (n = 95) – застосовували ендоскопічні способи біліарної декомпресії, ІІ група (n = 48) – сформовано біліодигестивні анастомози, ІІІ група (n = 57) – проводили зовнішнє дренування жовчних проток.
Результати досліджень та їх обговорення. У І групі хворих спостерігалось поступове зниження рівня білірубіну та лужної фосфатази і досягнення нормального рівня на 7 добу. У ІІ групі нормалізацію білірубіну і лужної фосфатази відмічено на 14 добу. У ІІІ групі було швидке зниження рівня білірубіну та лужної фосфатази та їхньої нормалізації на 28 добу. Рівень трансаміназ досягав норми раніше у кожній групі хворих.
Структурні зміни мікроциркуляторного русла дванадцятипалої кишки при обтураційному холестазі
Authors: Hrabchak S. O. , Jasinovskay O. B. , Krichak M. Yu. , Gargula T. I. 
Published: January 2020

Мета роботи: морфологічно вивчити особливості ремоделювання судин мікроциркуляторного русла дванадцятипалої кишки при тривалому обтураційному холестазі.
Матеріали і методи. Морфологічно досліджено особливості ремоделювання судин мікроциркуляторного русла дванадцятипалої кишки при тривалому обтураційному холестазі, який моделювали перев’язкою загальної жовчної протоки. Мікроциркуляторне русло дванадцятипалої кишки досліджувалося за методом В. В. Купріянова через 3, 7, 14 та 28 діб змодельованого обтураційного холестазу.
Результати досліджень та їх обговорення. Проведеними дослідженнями встановлено, що обтураційний холестаз призводить до вираженого ремоделювання мікроциркуляторного русла дванадцятипалої кишки. На ранніх стадіях змодельованої патології виникає спазм приносних судин гемомікроциркуляторного русла та розширення закапілярних венул та венул, збільшення їх щільності. На 14 та 28 доби обтураційний холестаз ускладнюється розширенням лімфатичних та венозних судин мікроциркуляторного русла, зменшенням кількості гемокапілярів, гіпоксією, дистрофічними, некробіотичними, інфільтративними та склеротичними процесами у стінці дванадцятипалої кишки.
Повторна реваскуляризація рецидиву хронічної артеріальної недостатності після реконструкції аорто/клубово-стегнового сегмента
Authors: Venher I. K. , Husak M. O. , Kovalskyi D. V. , Kostiv S. Ya. , Vaida A. R. , Herasymiuk N. I. 
Published: January 2020

Мета роботи: покращити результати повторної реваскуляризації артеріального русла нижніх кінцівок у хворих із рецидивом хронічної артеріальної недостатності шляхом застосування в комплексі повторного оперативного втручання методів ендоваскулярної ангіопластики.
Матеріали і методи. В роботу включено 522 пацієнти з атеросклеротичним ураженням аорто-стегно-підколінного сегмента. У 231 пацієнта діагностовано ХАН ІІІА ст., у 191 – ХКІНК ІІІБ-ІV ст., у 100 – ХАН ІІБ ст. Виділено три групи хворих. І група – 22 спостереження (28,2 %) – первинна операція – реконструкція аорто/клубово-стегнової зони за відсутності гемодинамічно значущого атеросклеротичного процесу стегно-дистального сегмента; ІІ група – 43 спостереження (55,1 %) – первинна операція – реконструкція аорто/клубово-стегнового сегмента за наявності стенотично-оклюзивного процесу стегно-підколінної зони; ІІІ група – 13 спостережень (16,7 %) – первинна операція – реконструкція аорто/клубово-стегнової зони доповнена автовенозним стегно-дистальним шунтуванням.
Результати досліджень та їх обговорення. Повторну реваскуляризацію магістрального русла нижніх кінцівок при рецидиві ХАН здійснювали із врахуванням особливостей первинного оперативного втручання, локалізації стенотично-оклюзивного процесу, його поширеності та поєднання з іншими сегментами артеріального русла нижніх кінцівок. Виявлено прогресуюче ураження атеросклеротичним процесом зони дистального анастомозу аорто/клубово-стегнового алопротеза у 36 (48,7 %) спостереженнях, а гомілкової зони – у 61 (78,2 %) хворого. Основним хірургічним втручанням при повторній реваскуляризації були стегно-дистальні шунтуючі операції, які в 32 випадках доповнені ендоваскулярною балонною ангіопластикою гомілкової артерії, з них у 19-ти втручаннях виконано ангіопластику одразу двох артерій. При оклюзивно-стенотичному процесі гомілкових артерій виконано 23 підколінно-задньо-великогомілкових (передньо-великогомілкових) шунтувань. Післяопераційний період у 10 (12,8 %) пацієнтів ускладнився розвитком тромбозу сегмента реконструкції, з них у двох випадках після ендоваскулярної балонної ангіопластики.
Віддалені результати хірургічного лікування синдрому аорто- мезентеріальної компресії
Authors: Kobza I. I. , Nesterenko I. R. , Nesterenko V. L. , Kikhtiak A. T. , Hrechukh L. Yu. 
Published: January 2020

Мета роботи: дослідити віддалені наслідки реімплантації лівої ниркової вени.
Матеріали і методи. З 1999 по 2019 рр. обстежено 146 пацієнтів віком від 14 до 34 років з підозрою на “синдром лускунчика”. В дослідження увійшли пацієнти з явищами гематурії, протеїнурії, лівобічного варикоцеле, лівобічного пудендального варикозу та болем в лівій половині живота нез’ясованої етіології. Всім хворим проведено ультразвукову кольорову доплерографію нирок, ниркових та гонадних вен. У 81 пацієнта за даними УЗД діагностовано різний ступінь аорто-мезентеріальної компресії (55,4 %). 11-ти пацієнтам із критичним стенозом лівої ниркової вени проведено реімплантацію лівої ниркової вени.
Результати досліджень та їх обговорення. Віддалені результати вивчені в строки від від 6 до 20 років після операції. На огляд зʼявились 8 пацієнтів. Всі опитані пацієнти вказували на зникнення болю в лівій половині живота, гематурії (лише один пацієнт вказував на рецидив гематурії, що з’явилась через 5 років після оперативного лікування), у всіх пацієнтів відсутній рецидив варикоцеле. При проведенні УЗД-контролю місця реконструкції у 4-х пацієнтів стенозу місця реконструкції не виявлено, у 4-х пацієнтів виявлено некритичний стеноз місця реконструкції (до 50 %).
Cortical Transformation of Stimulus Space in Order to Linearize a Linearly Inseparable Task
Authors: Wu Meng-Huan , Kleinschmidt David , Emberson Lauren , Doko Donias , Edelman Shimon , Jacobs Robert , Raizada Rajeev 
Published: January 2020

Abstract
The human brain is able to learn difficult categorization tasks, even ones that have linearly inseparable boundaries; however, it is currently unknown how it achieves this computational feat. We investigated this by training participants on an animal categorization task with a linearly inseparable prototype structure in a morph shape space. Participants underwent fMRI scans before and after 4 days of behavioral training. Widespread representational changes were found throughout the brain, including an untangling of the categories' neural patterns that made them more linearly separable after behavioral training. These neural changes were task dependent, as they were only observed while participants were performing the categorization task, not during passive viewing. Moreover, they were found to occur in frontal and parietal areas, rather than ventral temporal cortices, suggesting that they reflected attentional and decisional reweighting, rather than changes in object recognition templates. These results illustrate how the brain can flexibly transform neural representational space to solve computationally challenging tasks.
Using the Helmholtz Decomposition to Define the Indian Ocean Meridional Overturning Streamfunction
Authors: Han Lei , Huang Rui Xin 
Published: January 2020

AbstractThe zonally integrated flow in a basin can be separated into the divergent/nondivergent parts, and a uniquely defined meridional overturning circulation (MOC) can be calculated. For a basin with significant volume exchange at zonal open boundaries, this method is competent in removing the components associated with the nonzero source terms due to zonal transports at open boundaries. This method was applied to the zonally integrated flow in the Indian Ocean basin extended all the way to the Antarctic by virtue of the ECCO dataset. The contributions due to two major zonal flow systems at open boundaries, the Indonesian Throughflow (ITF) and the Antarctic Circumpolar Current (ACC), were well separated from the rotational flow component, and a nondivergent overturning circulation pattern was identified. Comparisons with previous studies on the MOC of the Indian Ocean in different seasons showed overall consistency but with refinements in details to the south of the entry of the ITF, reflecting the influence of ITF on the MOC pattern in the domain. Other options of decomposition are also examined.
The hemodynamic effect of different left ventricular unloading techniques during veno-arterial extracorporeal life support: a systematic review and meta-analysis
Authors: Meuwese Christiaan Lucas , de Haan Marloes , Zwetsloot Peter-Paul , Braithwaite Sue , Ramjankhan Faiz , van der Heijden Joris , Hermens Jeannine , Cremer Olaf , Broomé Michael , Donker Dirk Wilhelm 
Published: January 2020

Background: Pulmonary edema and left ventricular thrombosis may arise during veno-arterial extracorporeal life support due to an increase in cardiac load. This mechanical stress can be reduced through different left ventricular unloading techniques. We set out to quantitatively summarize the hemodynamic effects of available methods in patients treated with veno-arterial extracorporeal life support. Methods: Literature was systematically searched for studies reporting left ventricular unloading during veno-arterial extracorporeal life support as reflected by changes in left atrial pressure, pulmonary capillary wedge pressure, diastolic pulmonary artery pressure, or left ventricular end-diastolic pressure. For studies including ⩾10 patients per group, changes in these parameters were pooled using (1) standardized mean differences and (2) ratio of means. Assessment of potential bias was performed for all studies. Results: Eight studies met the inclusion criteria. Reported techniques included use of intra-aortic balloon pump (n = 1), micro-axial blood pump (Impella®, n = 2), left ventricular venting (n = 1), and atrial septostomy (n = 4). Overall, left ventricular unloading was associated with a statistically significant reduction in preload parameters (standardized mean differences = −1.05 (95% confidence interval = −1.24 to −0.86) and ratio of means = 0.60 (0.47 to 0.76)). Effect sizes were strongest for micro-axial blood pump and atrial septostomy (standardized mean differences = −1.11 (−1.55 to −0.68) and −1.22 (−1.47 to −0.96), and ratio of means = 0.58 (0.39 to 0.86) and 0.54 (0.36 to 0.83), respectively). Conclusion: Left ventricular unloading was associated with a significant reduction in left ventricular preload parameters in the setting of veno-arterial extracorporeal life support. This effect may be most pronounced for micro-axial blood pump and atrial septostomy.
Efficacy of Tiaoqiheying decoction in the treatment of spasmodic pain and lipid metabolism after acute ischemic stroke
Authors: Cai Zhixing , Chen Yue 
Published: January 2020

Objective To investigate the efficacy and safety of Tiaoqiheying decoction in treating acute ischemic stroke. Methods This prospective randomized study enrolled 102 patients with ischemic stroke who were randomly assigned to the control (placebo), external (external Tiaoqiheying decoction), and external/internal groups (oral and external Tiaoqiheying decoction) groups. Cholesterol (CHO), triglyceride (TG), high-density lipoprotein (HDL), and low-density lipoprotein (LDL) levels and the National Institute of Health Stroke Scale (NIHSS), modified Ashworth scale (AMS), visual analog scale (VAS), Barthel Index (BI), and Fugl–Meyer score (FMS) were determined before and after treatment. Results NIHSS scores were lower in the external/internal group than in the external and placebo groups. MAS and VAS scores for all patients were also lower after 4 weeks than before treatment, and they were significantly lower in the external/internal group versus the control group. CHO, TG, and LDL levels were significantly lower after 2 and 4 weeks, and their levels were lower in the external/internal group than in the other two groups. BI and FMS were higher in the external/internal group than in the other groups after 2 and 4 weeks of treatment. Conclusion Tiaoqiheying decoction may improve spasmodic pain and lipid metabolism after stroke.
Risk factors predicting severe hypocalcemia after total parathyroidectomy without autotransplantation in patients with secondary hyperparathyroidism
Authors: Liu Jun , Huang Qinghua , Yang Meng , Huang Linping , Zhang Ling 
Published: January 2020

Objective This study was performed to investigate the risk factors for severe hypocalcemia (SH) after total parathyroidectomy without autotransplantation (TPTX) in patients with secondary hyperparathyroidism. Methods We retrospectively analyzed the records of 136 patients with secondary hyperparathyroidism treated by TPTX. The patients were categorized as having SH or non-SH based on their postoperative blood calcium concentration. The risk factors for SH were identified by comparing the clinical characteristics between the two groups and by performing multiple logistic regression analyses. Results After surgery, 46.0% of the patients had hypocalcemia and 31.7% had SH. Evidence of renal osteodystrophy on lumbar radiographs and the serum concentrations of intact parathyroid hormone (iPTH), calcium, and alkaline phosphatase (ALP) were different between the two groups. The SH group had higher preoperative iPTH and ALP concentrations than the non-SH group. In addition, more patients with SH showed renal osteodystrophy. Logistic regression analyses indicated that preoperative hypocalcemia and a high ALP concentration were independent predictors of SH. Conclusion Preoperative hypocalcemia and a high ALP concentration were identified as risk factors for SH following TPTX.
Systematic review and network meta-analysis comparing Chinese herbal injections with chemotherapy for treating patients with esophageal cancer
Authors: Zhang Dan , Wu Jiarui , Wang Haojia , Zhou Wei , Ni Mengwei , Liu Xinkui , Zhang Xiaomeng 
Published: January 2020

Objective This study compared Chinese herbal injections (CHIs) plus chemotherapy with chemotherapy alone in terms of clinical efficacy and safety for treating patients with esophageal cancer (EC). Methods Randomized controlled trials (RCTs) of CHIs combined with chemotherapy for treating EC published in English and Chinese databases were identified. The main outcomes were clinical efficacy, performance status, and adverse reactions. Random-effects models were fitted to calculate the odds ratios and 95% confidence intervals for all pair-wise comparisons. Results In total, 29 RCTs of eight CHIs were included in this study. The results of cluster analysis demonstrated that Compound Kushen injection plus chemotherapy was the optimal choice for improving the clinical efficacy rate. Shenfu injection was associated with a relatively high performance status. Compound Kushen injection and Shenfu injection were inferior to other CHIs in terms of preventing leukopenia and gastrointestinal side effects. Conclusions The combination of Compound Kushen injection with chemotherapy could improve efficacy and reduce adverse drug reactions versus chemotherapy alone in patients with EC.
Economic evaluation of colorectal cancer screening programs: Affordability for the health service
Authors: Coretti Silvia , Ruggeri Matteo , Dibidino Rossella , Gitto Lara , Marcellusi Andrea , Mennini Francesco Saverio , Cicchetti Americo 
Published: January 2020

Objectives To estimate the cost-effectiveness of the public colorectal cancer screening program in the Abruzzo region, Italy. Methods Cost-effectiveness was analysed using a two-armed Markov model comparing: (1) Abruzzo screening program based on biennial faecal immunochemical occult blood testing, with colonoscopy as second level test for individuals with positive results, with (2) Treatment of symptomatic patients according to the stage of the neoplasm. Transition probabilities were adjusted for accuracy of tests and incidence of colorectal cancer. Diagnosis-related groups’ charges and field collected data were used to estimate costs. Costs and benefits were discounted by 3.5%. Monte Carlo simulation confirmed the robustness of the model results. Results Assuming a compliance rate of 64.7%, the incremental cost-effectiveness ratio for the current colorectal screening program was €433.06/quality adjusted life year gained, considerably lower than conventional thresholds (around €30,000). Conclusion Early detection and intervention programs help to avoid a large number of highly debilitating and expensive cancer treatments. These results show that the screening program currently implemented in Abruzzo should be considered as a good investment in health.
Intraperitoneal paclitaxel and cisplatin compared with dose-dense paclitaxel and carboplatin for patients with stage III ovarian cancer
Authors: Murphy Madison , Martin Grace , Mahmoudjafari Zahra , Bivona Cory , Grauer Dennis , Henry David 
Published: January 2020

Introduction Patients diagnosed with stage III ovarian cancer are at high risk of recurrence and optimal adjuvant therapy is often debated. There is limited literature that directly compares intraperitoneal paclitaxel and cisplatin with dose-dense paclitaxel and carboplatin. Objectives The primary objective was to compare progression-free survival, overall survival, and tolerability of adjuvant intraperitoneal paclitaxel and cisplatin to dose-dense paclitaxel and carboplatin in stage III ovarian cancer patients. Methods A retrospective, IRB-approved, single center chart review was conducted reviewing adult patients with stage III ovarian cancer undergoing adjuvant intraperitoneal therapy or dose-dense therapy between 2010 and 2018. Results Eighty-two patients were included in the final analysis; 44 in the intraperitoneal group and 38 in the dose-dense group. Intraperitoneal therapy was not associated with a longer progression-free survival (35.4 vs. 31.1 months; P = 0.97). The duration of overall survival did not differ between intraperitoneal and dose-dense (56.3 vs. 54.5 months; P = 0.55). Dose reductions were less frequent with intraperitoneal than dose-dense (11.36% vs. 31.58%; P = 0.02). No difference in treatment delays (45.5% vs. 65.8%; P = 0.07), dose cancellations (59.1% vs. 57.9%; P = 0.91), supportive care additions (95.5% vs. 84.2%; P = 0.09), or therapy discontinuation (59.1% vs. 39.5%; P = 0.07) between groups was noted. Conclusions Intraperitoneal therapy with paclitaxel and cisplatin, as compared with dose-dense paclitaxel and carboplatin, did not prolong progression-free or overall survival in the adjuvant setting among stage III ovarian cancer patients. A trend towards decreased tolerability was noted with intraperitoneal therapy.