bluuebunny/crossref_metadata_2025_split huggingface dataset:
Enchanted Ground: The Spirit Room of Jonathan Koons by Sharon Hatfield
Authors: Ruffles Tom 
Published: June 2020

The mediumship of Jonathan Koons is much less well-known than that of the Fox sisters, though during the 1850s his Spirit Room at Athens, Ohio, became a desirable destination for Spiritualists keen to seek contact with the spirit world. There they experienced a wide variety of phenomena that would shortly become staples of the movement. Local resident and nonfiction author Sharon Hatfield has made a painstaking examination of Koons’s life and career based on the available evidence, setting it in the context of the developing religion of Spiritualism.
Koons was born in Pennsylvania in 1811. He moved to Mount Nebo–actually a large hill in Athens County, southeastern Ohio, in the foothills of the Appalachians–in 1835, where he farmed and became patriarch to a sizeable family. In his youth he had had a mystical experience involving a ‘visit to the realm of light’ which led him to believe he had met an angel. Originally Presbyterian, he abandoned the religion as he found its Calvinism uncongenial, becoming as he put it an ‘infidel’. He lacked a formal education but read widely.
In early 1852 he encountered reports of the Fox sisters’ mediumship and decided to investigate the subject. He attended séances and, initially skeptical, was told he himself had a gift. Trying it, he found a new religious faith. He also discovered that other members of his family, particularly his eldest son Nahum, had mediumistic abilities. After a while, they were told by Spirit to build a dedicated room to hold about 20-25 people, indicating that séances were to include more than his immediate friends and family. Koons duly built a log cabin on the farm to the given specifications and furnished it, including with musical instruments, as instructed. The stage was then set for public séances.
ЄВРОІНТЕГРАЦІЙНІ ПРОЦЕСИ В МОВНОМУ ПИТАННІ СУЧАСНОЇ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ
Authors: Єфименко Олена 
Published: June 2020

У статті, на основі аналізу періодики, розглянуто вживання словосполук на євроінтеграційну тематику. Проаналізовані статті в газетах: «Демократична Україна», «День», «Дзеркало тижня», «Європейська правда», «Свобода», «Сегодня», «Українська правда», а також взято до уваги публікації в часописах: «Кореспондент» та «Український тиждень». Ці періодичні видання присвячують свої статті інтелектуальній частині суспільства, обслуговують велику аудиторію читачів, відтворюють суспільно-політичні події. Тому засоби масової кумунікації є головним інструментом для нашого дослідження. Аналіз періодики зроблений за останні роки ХХІ ст..
Зроблено розподіл на групи євроінтеграційних усталених словосполук. Виділили дві основні групи: євроінтеграція періоду Януковича (2013 р.) та євроінтеграційні сполуки періоду від 2013 і до сьогодення. Розподіл базувався на дослідженнях політики Януковича та сучасних процесів.
З’ясовано, що поповненням мовленнєвого запасу є лексика в переносному значенні. У вербальне оформлення вводять слова, що репрезентують суспільно‑політичну сферу. Використання мови завжди було необхідним атрибутом сучасного життя.
Сучасні зміни в Україні впливають на суспільно-політичний словник української мови, а саме на утворення нових усталених словосполук. Сучасні суспільно-політичні усталені словосполуки − це особливий прошарок сучасної лексики. Встановлено, що словосполуки євроінтеграційної тематики в прямому та переносному значеннях існують практично у всіх сферах суспільства. Найчастіше словосполуки в переносному значенні зустрічається в групі «Євроінтеграція періоду Януковича (2013 р.)», а усталені словосполуки в прямому значенні зазвичай зустрічаються в другій групі «Євроінтеграційні сполуки періоду від 2013 і до сьогодення». Це пояснюється ставленням влади до євроінтеграційних процесів в Україні.
ОСОБЛИВОСТІ РЕДАГУВАННЯ ВІДАБРЕВІАТУРНИХ УТВОРЕНЬ
Authors: Навальна Марина 
Published: June 2020

У статті проаналізовано тематичні групи нових відабревіатурних утворень, визначено їхню частиномовну належність та стилістичну роль у мові української газетної періодики, указано на особливостях редагування цих лексем.
У статті для вивчення відабревіатурних лексем у мові української періодики початку ХХІ ст. використано як основні метод спостереження та описовий метод. На різних етапах дослідження послуговувалися методом функціонального аналізу для визначення стилістичного навантаження лексичних одиниць.
Зроблено висновки, що на початку ХХІ ст. в мові української періодики помітно активізувалося вживання нових відабревіатурних утворень. Вони становлять три великі тематичні групи найменування осіб, утворених від назв-абревіатур 1) партій, політичних блоків та громадських і міжнародних об’єднань, 2) правоохоронних, силових органів, органів контролю, 3) організацій, товариств, установ тощо. Перша і третя групи постійно розширюють свій склад під дією позамовних чинників. Переважають суфіксальні лексеми, утворені від абревіатур – назв партій, політичних блоків, громадських та інших об’єднань, організацій, установ, товариств. Деякі оказіональні відабревіатурні утворення в мові української преси слугують засобом глузування та іронії, нерідко вони надають публіцистичним матеріалам розмовності. Тематичні групи відабревіатурних лексем мають свої словотвірні особливості, що виявляються у виборі словотворчого суфікса. Основними засобами творення нових від абревіатурних назв осіб за їхньою належністю до партій, політичних блоків, громадських та інших об’єднань залишаються словотворчі суфікси ець/-івець, -овець; -ник та -ізм/-изм. Домінанту новотворів становлять іменники, менше – прикметників із суфіксом -ськ-/-івськ.
Відабревіатурні іменники нерідко мають різне графічне відтворення базових абревіатур, що засвідчує неусталеність їхнього написання та ускладнює роботу редакторів та сприйняття читачем.
Окремі відабревіатурні деривати в мові періодики сприймаються не як замінники словосполучення, а як звичне кореневе слово.
ВПЛИВ СУСПІЛЬНОЇ АГРОНОМІЇ НА СТАНОВЛЕННЯ ТА РОЗВИТОК СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ДОСЛІДНОЇ СПРАВИ
Authors: Лукашевич Юлія 
Published: June 2020

Метою статті є вивчення становлення та розвиткусільськогосподарської дослідної справи через призму розвиткусуспільної агрономії. При вирішенні завдань даногодослідження застосовувалися принципи історизму, науковості,об’єктивності, комплексності джерел і методи: історико-наукового та джерелознавчого аналізу,історико-порівняльного, аналізу та синтезу, логічного,узагальнення, проблемно-хронологічного, періодизації,ретроспективного, персоніфікації. Вперше у вітчизнянійісторичній літературі розглянуто становлення та розвитоксільськогосподарської дослідної справи та суспільної агрономії,їх взаємовплив. Актуальність теми дослідження обумовленатим, що суспільна агрономія створена з метою зростаннямасового сільськогосподарського виробництва, була однієї ізосновних причин розвитку сільськогосподарської дослідноїсправи, особливо після державної підтримки на законодавчомурівні. З’ясовано, що сільськогосподарська дослідна справа – цеглибоке і всебічне вивчення у спеціалізованих досліднихінституціях агрономічних, зоотехнічних й іншихсільськогосподарських явищ, що здійснюються у природних іспеціально створених умовах із використанням відповіднихметодик та інструментарію з метою відпрацюваннянайдоцільніших шляхів і підходів до підвищення культурногорівня сільського господарства, а також пошуку інших засобіві способів для надання науково-практичної допомоги аграрномувиробництву з метою отримання якнайбільшої кількості, такі кращої якості екологічно-збалансованої сільськогосподарськоїпродукції. До першорядних причин організаційній появісільськогосподарської дослідної справи слід віднести еволюціютак званої суспільної агрономії, що виникла, як і вітчизнянасільськогосподарська дослідна справа, на початку 80-х роківХІХ ст. Визначено, що значного розвитку сільськогосподарськадослідна справа набула на початку ХХ ст. після першого з’їзді діячів агрономічної допомоги населенню 10-19 лютого 1901 р.у Москві. Після чого було прийнято кілька постанов, якісприяли практичній підготовці агрономічного персоналу тазасновувався інститут земських агрономів-практикантів.
ДЖЕРЕЛА ДОСЛІДЖЕННЯ ГРОШОВОГО ОБІГУ НА ТЕРИТОРІЇ КОЗАЦЬКОЇ ДЕРЖАВИ УКРАЇНИ- ГЕТЬМАНЩИНИ У 1648-1764 РОКАХ
Authors: Нечитайло Валерій 
Published: June 2020

Основними джерелами, що можуть бути використані увивченні теми історії грошового обігу Гетьманщини у періодз 1648 по 1764 роки, є: матеріали архівів, літописи, актовіматеріали, етнографічні джерела, скарби, матеріалимузейних колекції, газетні матеріали, Інтернет-ресурси таприватні зібрання. Кожне з зазначених джерел має різнуступінь наукової корисності та достовірності. Значнакількість тогочасних актових матеріалів, літописів таетнографічних джерел вже досліджено українськиминауковцями. Значним науковим потенціалом володіютьдержавні історичні архіви. Зокрема, досліджуючи фондиЦентрального державного історичного архіву в місті Києвінам вдалось встановити нові факти та надати подальшогорозвитку вивченню аспекту фальшивомонетництва в Україніу XVIII століття. Інтернет-ресурси дозволяють виявитимонети раніше неописаних штемпельних різновидів, а такожрозширити наше уявлення про вже складені топографіїзнахідок монет. Актуальним в сучасній нумізматиці є введенняв науковий обіг нових знайдених скарбів та їх склад, а такождослідження музейних зібрань. Нерідко колекції музеївформуються за рахунок дарунків місцевих жителів з монет, що були виявлені в тій самій історичній місцевості, щовизначає колекції історичних та краєзнавчих музеїв як високоінформативні у вивченні грошового обігу. Особливо це музейнізаклади, розміщені в географічних межах Гетьманщини, атакож ті монети та скарби, що були знайдені та передані доінших музеїв. Незафіксовані більшістю попередніх дослідниківє скарби, щодо яких повідомлялось на сторінках періодичноїпреси. Так нам вдалось виявити повідомлення про скарбимонет досліджуваного періоду на сторінках українських газетдорадянського періоду та сучасності. Щодо приватнихколекції, варто із певною обережністю вводити їх в науковийобіг, зважуючи на те, що, на жаль, далеко не всі колекціонери,збираючи колекції, фіксують важливу для науковцівінформацію.
ДЕЯТЕЛЬНОСТЬ О.К. КЕДРОВА-ЗИХМАНА НА МИРОНОВСКОЙ ЦЕНТРАЛЬНОЙ ОПЫТНОЙ СТАНЦИИ ВСЕРОССИЙСКОГО ОБЩЕСТВА САХАРОЗАВОДЧИКОВ В 1913–1917 гг.
Authors: Платковская Ольга 
Published: June 2020

В статье рассмотрена история созданияВсероссийского общества сахарозаводчиков, раскрыта егодеятельность на протяжении всего периода существования,а также определена роль в дальнейшем развитии сахарнойпромышленности Империи.Изложена работа Оскара Карловича Кедрова-Зихмана влаборатории Сети опытных полей Всероссийского обществасахарозаводчиков по оценке методов определения лимонно-растворимой фосфорной кислоты в томасовом шлаке. Быстрораспространяющееся в России применение минеральныхудобрений выдвинуло перед русскими контрольнымистанциями вопрос о выборе наиболее точных и наиболееподходящих для массовых исследований методов анализа. Донастоящего времени в русских лабораториях были принятыметоды, одобренные Союзом сельскохозяйственных опытныхстанций в Германии, которые принимались обычно на веру безпредварительного критического разбора. Лаборатория Сетиопытных полей Всероссийского общества сахарозаводчиков, прежде всего, остановила свое внимание на методахисследования томасова шлака в виду большого ихразнообразия. В своей работе Оскар Карлович сравнил междусобой следующие методы: Молибденовый метод, спредварительным удалением кремнекислоты и без него; методLorenz’а; метод Рорр’а; Солянокислый метод; Дармштадскийметод; метод Naumann’а. По результатам своихисследований ученый выделил плюсы и минусы каждого из них.Данная работа имела большое практическое значение, т.к. вее результате был определен наиболее точный и подходящийметод для проведения массовых исследований.
СТАНОВЛЕННЯ Е-УРЯДУВАННЯ В УКРАЇНІ: РЕАЛІЇ СЬОГОДЕННЯ
Authors: Шимченко Людмила 
Published: June 2020

В статті акцентовано увагу на електронному урядуванніяк важливому для України механізмі переходу доінформаційного етапу розвитку. Вказуючи на рольелектронного урядування в адаптації суспільства до новихумов життя, праці, побуту, спілкування, розглянули кращіуправлінські практики по напрямках: між органамидержавного управління (G2G), між державою і бізнесом (G2B)і між державою та громадянами (G2C). Кожний напрямокрозглянули як в загальнотеоретичному плані, так і впрактичній площині – на основі дій органів влади, переважнов 2018 році.На основі проаналізованих дій органів української влад попереходу до системи електронного урядування, виокремили рядпроблем, вирішивши які наша держава зможе забезпечитибільш ефективний процес входження в глобальнийінформаційний простір.Окремо зверталась увага на системі наданняелектронних послуг населенню, вказуючи на переважаючийдругий рівень розвитку при вимозі глобалізованого світу –четвертої стадії розвитку. Вказували на найбільшу проблему:недотримання головного принципу по наданню електроннихпослуг – використання системи «єдиного вікна»; наненалежний рівень функціонування Єдиного державногопорталу адміністративних послуг; на низький рівень компетентності частини працівників ЦНАП; на низькийрівень забезпечення ЦНАП стандартизованим тасертифікованим програмним забезпеченням. Окремо звернутаувага на проблемі цифрового підпису.В статті наголосили на необхідності утвердженняєдиної стратегії впровадження електронного документообігуз чіткою дорожньою картою по її виконанню; на синхронізаціїдій тих державних органів влади, від дій яких залежитьзабезпечення ефективного переходу до системи електронногоурядування; на необхідності залучення до процесівінформатизації, цифровізації громадськості: як в якостіконтролюючої та стимулюючої сили, так і в якостінайактивніших учасників процесів.
ІСТОРІЯ РОДУ ІВАЩЕНКІВ ІЗ СЕЛА ЛЕЦЬКИ ПЕРЕЯСЛАВ-ХМЕЛЬНИЦЬКОГО РАЙОНУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Authors: Шкіра Микола , Шкіра Людмила 
Published: June 2020

У статті досліджується історія роду Іващенків уХVII-ХХІ ст. із с. Лецьки Переяслав-Хмельницького районуКиївської області.Здавна наша земля надзвичайно багата не лише начорноземи, головний скарб – людський ресурс. У ХVIIІ-ХХІ ст.українці пережили чимало злетів та падінь. Українська націяздолала тяжкий шлях, змінюючи себе та організаціюдержавної влади. Цей шлях був довгим та важким, та завдякипотенціалу народу, видатним особистостям, родинам, любовідо рідної землі, українська політична нація долає всі перешкодина своєму шляху та перетворюється у правову, демократичну,духовну, заможну країну європейського світу. Великий внесоку цей важливий і тернистий історичний та етнокультурнийрозвиток здійснила наддніпрянська родина Іващенків ізс. Лецьки Переяслав-Хмельницького р-ну Київської області.Правіковічне минуле роду Іващенків відображає одну ізтипових життєвих стратегій української селянської родиникозацького походження із Центральної України. Засновникироду утвердили своє рицарське становище, пронісши у кількохпоколіннях службу в лавах Війська Запорозького. Їхні нащадкиу ХVIIІ-ХІХ ст. зуміли зберегти персональну свободу та йнадалі продовжували гордо іменувати себе козаками. Рідуспішно існував та розвивався завдяки невтомній праці на земліта багатодітним сім’ям, що ставали основною запорукоюпродовження роду. Наукова новизна дослідження полягає в тому, що наданий момент не проводився детальний аналіз історіїкозацького роду Іващенків із с. Лецьки Переяслав-Хмельницького р-ну Київської області, дані матеріали не булипредметом самостійного вивчення, тому аналіз цієї проблемидопоможе розглянути внесок родини у тернистийетнокультурний розвиток української нації.Іващенки – родина козацького походження із давньоюісторією. Найдавніші звістки про існування роду сягають часівХмельниччини, коли в ході Національно-визвольної війни1648-1657 рр. під проводом Богдана Хмельницького посталанезалежна козацька держава. Прізвище «Іващенко» можназустріти в реєстрі Війська Запорозького 1649 р. серед козаківПереяславського полку. Очевидно ще відтоді представникицього славного козацького роду із покоління в поколінняпроживали в с. Лецьки. Це був козацький край і навіть легендипро заснування села, пов’язані з особою козацького старшиниЛецика, який, одержавши наділ землі біля р. Броварки ізаснував хутір. Появу села відносять до кінця ХVI – початкуХVII ст.
ІНФОРМАЦІЙНІ РЕСУРСИ БІБЛІОТЕКИ ЗАКЛАДУ ВИЩОЇ ОСВІТИ ЯК ДЖЕРЕЛО РОЗВИТКУ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОГО ТА ДУХОВНОГО ПОТЕНЦІАЛУ СТУДЕНТІВ
Authors: Барабаш Вікторія , Глєбова Людмила 
Published: June 2020

У статті здійснено розгляд структури та складуінформаційного ресурсу бібліотеки Центральноукраїнськогонаціонального технічного університету; визначеноспроможності даного ресурсу у сприянні розвиткуінформаційного та духовного потенціалу основної груписпоживачів послуг даної інформаційної установи –студентства.Інформаційний ресурс бібліотеки технічногоуніверситету формується насамперед документами зтехнічних, природничих, економічних наук, що безперечно пов’язано із основними напрямками підготовки фахівців. Ізвідкриттям в університеті нових спеціальностей (серед яких –«Інформаційна, архівна та бібліотечна справа») фондбібліотеки поповнився новими надходженнями, покликанимизабезпечити ґрунтовну підготовку майбутніх фахівців.Зазначено, що інформаційний ресурс бібліотекиЦентральноукраїнського національного технічногоуніверситету формують також спеціальні фонди, до якихналежать фонд НДР і ДКР. Наявність серед контингентувикладачів та студентів університету вчених і винахідниківзумовила появу значного масиву таких документів, а відтак іпотребу їх об’єднання у межах окремого підфонду.У статті акцентовано увагу на тому, що бібліотекаЦНТУ за рахунок потужної наукової діяльності фахівцівуніверситету, поряд із науковими та науково-технічнимибібліотеками країни, є фондоутримувачем дисертаційнихдосліджень та авторефератів переважно технічної,природничої та економічної тематики. Створення фондудисертацій та авторефератів у бібліотеці ЦНТУ розпочатоз 1994 р.Запропоновано ряд перспективних напрямків діяльностібібліотеки, визначено основні вектори формування тафункціонування її інформаційного ресурсу
ДОКУМЕНТАЦІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ ЦЕНТРІВ СОЦІАЛЬНОГО ОБСЛУГОВУВАННЯ ЯК ВІДДІЛІВ ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ
Authors: Юрченко Ольга 
Published: June 2020

У статті розкрито актуальну проблему сучасних вимог до документаційного забезпечення діяльності центрів соціального обслуговування, що виконують роль відділів захисту населення. В Україні існує розвинута система соціального обслуговування. Конституція України закріпила право громадян на соціальний захист і встановила систему державних гарантій здійснення цього права. Соціальне забезпечення та захист громадян України є одним з важливих напрямів діяльності держави. Держава несе обов’язки по матеріальному підтриманню своїх громадян, створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Сьогодні здійснення права людини на соціальний захист в Україні організовано у кількох організаційно-правових формах, які розрізняються за такими ознаками, як коло осіб, що підлягають забезпеченню; джерела і способи фінансування; види, умови та розміри забезпечення; органи що надають забезпечення. Держава забезпечує населення послугами, які йому потрібні, за допомогою територіальних центрів соціального обслуговування та різних недержавних та державних соціальних служб. Такі центри створюються за рахунок державних коштів та підпорядковуються Міністерству соціальної політики України. Кожен з територіальних центрів складається з відділень, які обслуговують різні групи населення відповідно від стану їхнього здоров’я та ситуації, в якій вони опинилися. Важливе значення для ефективної роботи системи соціального захисту має документне забезпечення здійснення цього процесу, застосування сучасних інформаційних технологій, технологій документування. Документація територіальних центрів соціального обслуговування має свою специфіку. Для будь-якого документознавця необхідно знати різні види документів та специфіку оформлення будь-якої документації незалежно від сфери діяльності установи.
ОСОБЛИВОСТІ ВІДТВОРЕННЯ УКРАЇНСЬКОЮ МОВОЮ НОМІНАЦІЙ ЕМОЦІЇ «СТРАХ» У РОМАНІ П. ЗЮСКІНДА «DAS PARFÜM»
Authors: Мізін Костянтин 
Published: June 2020

Пропонована стаття присвячена виявленню особливостей відтворення українською мовою номінацій емоції «страх» у романі П. Зюскінда «Das Parfüm: Die Geschichte eines Mörders», який не втрачає своєї актуальності для українського читача протягом тривалого часу. Попри те, що страх є базовою емоцією людини, переклад мовних одиниць, які позначають цю емоцію, ускладняється тим, що в німецькій мові, на відміну від української, окремо існує поняття «екзистенційний страх».
Установлено, що найпоширенішими граматичними трансформаціями, які застосовано для передачі поняття «страх» у цьому романі, є вилучення (44,3 %), додавання (19,7 %) та перестановки (21,4 %). Виявлено, що за допомогою прийому додавання здійснюється інтенсифікація сприйняття емоції страху, а прийомів перестановки та вилучення – зміна сили прагматичного впливу на реципієнта на основі перенесення центрів образності. З’ясовано, що найпоширенішими серед лексичних трансформацій є синонімічна заміна (27,6 %), смисловий розвиток поняття (26,8 %) та компенсація (16,1 %). Ці трансформації залучалися головним чином для досягнення адекватності при передачі експресивної інформації, оскільки в німецькій мові простежується більш чітка градація емоції страху, яка здебільшого втрачається при перекладі.
Науково вірогідним є висновок, що широке застосування граматичних і лексичних трансформацій при перекладі номінацій емоції страху з німецької мови на українську дає змогу підсилити доказову базу на користь положення, що на мовне вираження навіть універсальних понять, зокрема емоцій, завжди впливають етноспецифічні чинники.
СКЛАДНОЩІ РЕДАГУВАННЯ ТРАНСФОРМОВАНИХ ВИСЛОВІВ У СУЧАСНИХ УКРАЇНАСЬКИХ МАС-МЕДІА
Authors: Навальна Марина 
Published: June 2020

У статті проаналізовано різні види трансформацій відомих висловів, розглянуто їхні ступені та межі, визначено роль трансформованих сполук у сучасних друкованих засобах масової інформації.
Мета статті – на підставі зібраного матеріалу з мови сучасної української преси спробуємо виокремити деякі типи трансформацій, визначивши їхню роль у публіцистичному стилі, зауважити на складності редагування окремих лексем.
У статті для вивчення трансформованих сполук у мові української періодики початку ХХІ ст. використано як основні метод спостереження та описовий метод. На різних етапах дослідження послуговувалися методом функціонального аналізу для визначення стилістичного навантаження лексичних одиниць.
Проведений аналіз трансформованих висловів свідчить про розширення сфери застосування таких мовних одиниць у сучасній українській публіцистиці. Серед загалу трансформацій чільне місце обіймають заміщення на лексичному рівні, що мають кілька різновидів. Такі мовні засоби автори застосовують із прагненням до виразності, що досягається певною мірою за допомогою розмовних елементів. Трансформовані вислови зазвичай стають оказіоналізмами, що зумовлено їхньою новизною, свіжістю, несподіваністю, а головне – контрасністю щодо традиційних усталених виразів. Оновлення, «оживлення» мови газетних публікацій, певний авторський суб’єктивізм і стремління до емоційно-експресивних характеристик ослаблює низку попередніх канонів щодо окремих стилів, зокрема публіцистичного, і активізує функціонування елементів розмовного стилю.
Трансформовані сполуки нерідко мають різне графічне відтворення словосполук, що засвідчує неусталеність їхнього написання та ускладнює роботу редакторів та сприйняття читачем.