bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Segregated Together
Authors: Hernández Tanya Katerí
Published: January 2019

This chapter focuses on the complex and troubled history of interethnic violence between blacks and Latinos. It compares prevailing conditions in areas such as New York's Staten Island, where the chief violence is perpetrated by African Americans on Latinos, and California, where the opposite pattern prevails, and examines the asserted justifications made by the authors of such violence. The chapter concludes that the constant force in reproducing such violent behavior, irrespective of the group responsible, is the surrounding conditions of race-based poverty and residential segregation. The chapter shows that in the end, only a renewed societal focus on combating the institutional forces of poverty and racism, along with segregation, can address interethnic relations nationwide.
A Modest Proposal
Authors: Walker Clarence
Published: January 2019

This chapter calls for a revision of history and argues that one of the barriers to coalition building among subordinated groups results from a fragmentation of history. It locates part of this in something that might be described as black exceptionalism, stating that the history of black people during the 1865–1965 period of political, social, cultural, and economic change remains largely exceptional, treated as different from the history of Chinese, Mexican, and Japanese Americans during the last third of the nineteenth century and the first six decades of the twentieth century. The chapter asserts that to have a more complete and accurate idea of their own history, African Americans must study their connections to other racialized groups.
Does Neoplastic Cholecystokinin Expression Reflect the Embryonal Pattern of the Protein? A Study in Human Pancreas
Authors: Tamiolakis Demetrio , Venizelos Ioannis , Simopoulos Constantine , Lambropoulou Maria , Kotini Athanasia , Jivannakis Theodoros , Alexiadis George , Boglou Panagiotis , Papadopoulos Nikolas
Published: January 2019

Aim: To determine the immunoreactivity of cholecystokinin (CCK) during the development of the human fetal pancreas and pancreatic adenocarcinoma, given that, CCK positive cells were demonstrated either in its embryonic anlage or in pancreatic cancer. In order to obtain possible parallels in the expression pattern of neoplastic cells in adults (well – moderately – poorly differentiated), we investigated the pattern of CCK expression in the pancreatic tissue during the various stages of development and compared these with the proliferation of tissue assessed by proliferating cell nuclear antigen (PCNA) immunohistochemistry. Experimental design: Tissue sections from 15 pancreatic fetal specimens, and equal number of ductal adenocarcinoma specimens, were assessed using immunohistochemical methods for CCK. Results: The density of positive cells in the primitive exocrine ductal walls and outgrowing buds was significantly higher than the relevant density in the neoplastic pancreatic tissue of mixed (ductal – endocrine) and pure ductal type (p1=0.004, p2<0.0005, p3<0.0005 and p4=0.023 respectively). The above values were estimated from 20th to 22nd weeks of gestation. There was no significant difference in the density of positive cells in the islet cell epithelium from 25–30 weeks, and the neoplastic tissue of mixed (p5=0.10) and pure ductal type (p6=0.15). Conclusions: The immunostaining for CCK identifies a subgroup of pancreatic ductal adenocarcinomas with a neuroendocrine component (initially considered as pure ductal tumors), and mixed ductal-endocrine tumors. This pattern of expression in neoplasms recapitulates the normal pattern during the embryonal development of the organ, and may be important for the development of new therapeutic approaches with eventual clinical utility.
Cyclodextrines as Functional Agents for Decontamination of the Skin Contaminated by Nerve Agents
Authors: Cabal Jiří , Kuča Kamil , Ševelová-Bartošová Lucie , Dohnal Vlastimil
Published: January 2019

Three decontamination solutions of β-cyclodextrines were prepared. Their abilities to decontamine rat skin contamined with nerve agent soman were tested. Decontamination efficacy of the tested cyclodextrine solutions was compared with the same decontamination means but without the cyclodextrines. The efficacy of tested decontaminants was evaluated by the assessment of the ID50 values. Two decontamination prescriptions with cyclodextrines (tetraborate buffer and tetraborate buffer with acetone) do not show significantly better decontamination efficacies in comparison with prescriptions without cyclodextrines. Only in case of aqueous solution of 2–aminoethanol the addition of β-cyclodextrine resulted in significant increase (32%) in decontamination efficacy.
Pyrimidine 5’Nucleotidase I and II Activities in Acute Leukaemias
Authors: Erdemli Haci Kemal , Adam Bahattin , Bavbek Nüket
Published: January 2019

Bacground and objective: Pyrimidine 5’nucleotidase I and II activities of peripheral mononuclear cells were studied to evaluate their role in diagnosis, assessment of therapy and follow up of remission in acute leukaemias. Design and methods: Blood samples were obtained from 40 untreated patients with acute lymphoblastic and myeloid leukaemia and 40 healthy controls, before the therapy and after remission. The correlation between the activity of the enzymes and the efficacy of therapy were established. The enzyme activities were measured by High-Performance Liquid Chromatography (HPLC), using the method described by Amici. For statistical analysis, Mann-Whitney U, Kruskal-Wallis and Wilcoxon methods were used. Results: Before the therapy, Pyrimidine 5’nucleotidase I levels in the leukaemic group were found to be significantly elevated when compared to the control group (p<0.001). Also Pyrimidine 5’nucleotidase II levels were significantly elevated before the therapy and during remission (p<0.02 and p<0.001 respectively). The isoenzyme activities were compared in patients who were in remission, who did not respond to therapy and in patients who died during the therapy, but no significant difference was found. Interpretation and conclusions: We concluded that, Pyrimidine 5’nucleotidase I and II activities can be used as markers for diagnosis and follow up of remission in patients with acute leukaemia. But, they can not have predictive value for prognosis.
One-Stage Maxillary Sinus Grafting Using a Modified Surgical Concept
Authors: Kasabah Samer , Šimůnek Antonín
Published: January 2019

This modified surgical procedure that permits an implantation simultaneously with sinus floor elevation procedure even when the original bone is very thin. The surgical technique and its benefits were described and discussed.
Moisture Content and Oil Uptake Variations and Modeling in Deep-Fried Hamburger Slices
Authors: Movahhed Sara , Ahmadi Chenarbon Hossein
Published: January 2019

This study investigates the effect of ultrasound pretreatment on moisture content and oil uptake of hamburger slices during deep-fat frying. Samples received ultrasound pretreatment at two power modes: Normal (at 40 and 60 °C) and Boost (at 40 and 60 °C), both for 15 min. They were then deep fried at 150, 160 and 170 °C. Results showed that samples receiving the ultrasound pretreatment with Normal power had higher moisture contents than those from the Boost pretreatment, with a significant difference. The highest moisture content was obtained with Normal power mode at 40 °C and frying at 150 °C. On the other hand, the effective water diffusivity coefficient increased at higher fryer temperatures and higher power mode (the Boost system). The highest effective water diffusivity coefficient was obtained with Boost power mode at 60 °C and frying at 170 °C where its range was calculated to be 6.93 × 10–8 - 8.77 × 10–8 m2/s. At the same time, the highest activation energy belonged to higher power mode (the Boost system) and frying at 150 °C ranging from 13.20–17.29 kJ/mol. In addition, the lowest oil uptake was obtained with Boost power mode at 60 °C and frying at 170 °C. Multivariate regression analysis showed that the exponential model had the best fitness for predicting variations in moisture content and oil uptake of hamburger slices.
Intelligent nanophotonics: merging photonics and artificial intelligence at the nanoscale
Authors: Yao Kan , Unni Rohit , Zheng Yuebing
Published: January 2019

Nanophotonics has been an active research field over the past two decades, triggered by the rising interests in exploring new physics and technologies with light at the nanoscale. As the demands of performance and integration level keep increasing, the design and optimization of nanophotonic devices become computationally expensive and time-inefficient. Advanced computational methods and artificial intelligence, especially its subfield of machine learning, have led to revolutionary development in many applications, such as web searches, computer vision, and speech/image recognition. The complex models and algorithms help to exploit the enormous parameter space in a highly efficient way. In this review, we summarize the recent advances on the emerging field where nanophotonics and machine learning blend. We provide an overview of different computational methods, with the focus on deep learning, for the nanophotonic inverse design. The implementation of deep neural networks with photonic platforms is also discussed. This review aims at sketching an illustration of the nanophotonic design with machine learning and giving a perspective on the future tasks.
Metasurface integrated with double-helix point spread function and metalens for three-dimensional imaging
Authors: Jin Chunqi , Zhang Jihua , Guo Chunlei
Published: January 2019

Metasurfaces are two-dimensional arrangements of antennas that control the propagation of electromagnetic waves with a subwavelength thickness and resolution. Previously, metasurfaces have been mostly used to obtain the function of a single optical element. Here, we demonstrate a plasmonic metasurface that represents the combination of a phase mask generating a double-helix point spread function (DH-PSF) and a metalens for imaging. DH-PSF has been widely studied in three-dimensional (3D) super-resolution imaging, biomedical imaging, and particle tracking, but the current DH-PSFs are inefficient, bulky, and difficult to integrate. The multielement metasurface, which we label as DH-metalens, enables a DH-PSF with transfer efficiency up to 70.3% and an ultrahigh level of optical system integration, three orders of magnitude smaller than those realized by conventional phase elements. Moreover, the demonstrated DH-metalens can work in broadband visible wavelengths and in multiple incident polarization states. Finally, we demonstrate the application of the DH-metalens in 3D imaging of point sources. These results pave ways for realizing integrated DH-PSFs, which have applications in 3D super-resolution microscopy, single particle tracking/imaging, and machine vision.
Research progress in materials-oriented chemical engineering in China
Authors: Jiang Hao , Han Yongsheng , Zhang Qiang , Wang Jiexin , Fan Yiqun , Li Chunzhong
Published: January 2019

Materials-oriented chemical engineering involves the intersection of materials science and chemical engineering. Development of materials-oriented chemical engineering not only contributes to material research and industrialization techniques but also opens new avenues for chemical engineering science. This review details the major achievements of materials-oriented chemical engineering fields in China, including preparation strategies for advanced materials based on the principles of chemical engineering as well as innovative separation and reaction techniques determined by new materials. Representative industrial applications are also illustrated, highlighting recent advances in the field of materials-oriented chemical engineering technologies. In addition, we also look at the ongoing trends in materials-oriented chemical engineering in China.
Detecting Adaptive Differentiation in Structured Populations with Genomic Data and Common Gardens
Authors: Josephs Emily B , Berg Jeremy J , Ross-Ibarra Jeffrey , Coop Graham
Published: January 2019

Adaptation in quantitative traits often occurs through subtle shifts in allele frequencies at many loci—a process called polygenic adaptation. While a number of methods have been developed to detect polygenic adaptation in human populations, we lack clear strategies for doing so in many other systems. In particular, there is an opportunity to develop new methods that leverage datasets with genomic data and common garden trait measurements to systematically detect the quantitative traits important for adaptation. Here, we develop methods that do just this, using principal components of the relatedness matrix to detect excess divergence consistent with polygenic adaptation, and using a conditional test to control for confounding effects due to population structure. We apply these methods to inbred maize lines from the United States Department of Agriculture germplasm pool and maize landraces from Europe. Ultimately, these methods can be applied to additional domesticated and wild species to give us a broader picture of the specific traits that contribute to adaptation and the overall importance of polygenic adaptation in shaping quantitative trait variation.
Apibrėžimas per artimiausiąją giminę ir rūšinį skirtumą
Authors: Rickevičiūtė Kristina
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Tuščiosios ir universaliosios klasės šiuolaikinėje simbolinėje logikoje
Authors: Sezemanas Vosylius
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurie dialektinio materializmo klausimai V. Kapsuko raštuose
Authors: Škliarskaitė Feiga
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Socialistinės demokratijos iškovojimo klausimu
Authors: Gasiūnas Adolfas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Dėl pažintinio sąvokų vaidmens
Authors: Skersytė Jūratė
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Sakiniai ir pseudosakiniai
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Žmonių santykių susvetimėjimas kapitalistinėje visuomenėje
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kauno Antano Sniečkaus Politechnikos instituto sociologinių tyrimų laboratorija
Authors: Leonavičius Juozas
Published: January 2019

Publikacijoje apžvelgiamas Kauno Antano Sniečkaus politechnikos instituto Tarpkatedrinės sociologinių tyrimų laboratorijos įkūrimas ir pagrindinės jos darbo kryptys. Pagrindinė laboratorijos sprendžiama problema – aukštos kvalifikacijos specialistų ruošimo būklės analizė, ieškant vis efektyvesnių studentų mokymo bei auklėjimo būdų. Laboratorija nuo 1969 m. organizavo aukštojo mokslo problemų tyrinėtojams penkis tarprespublikinius teorinius seminarus, kuriuose nagrinėti studento asmenybės teoriniai klausimai, studento gyvenimo bei veiklos motyvacijos problema, aukštųjų mokyklų valdymo ir savivaldos, partinės, komjaunimo, profsąjungos ir kitų visuomeninių organizacijų, taip pat mokymo proceso įtakos, formuojant būsimo aukštos kvalifikacijos specialisto asmenybę, klausimai.
VIII Pasaulinis sociologų kongresas
Authors: Minkevičius Jokūbas
Published: January 2019

1974 m. rugpjūčio 19-24 dienomis Toronto universitete įvyko VIII Pasaulinis sociologų kongresas, kurį organizavo Tarptautinė sociologų asociacija (ISA). Kongrese dalyvavo apie 2500 mokslininkų iš beveik 60 šalių. Jo bendroji tema – „Mokslas ir revoliucija šiuolaikinėse visuomenėse“. Plenariniuose posėdžiuose svarstytos keturios temos: socialiniai mokslo bei technikos revoliucijos aspektai, gyventojų pakitimai ir socialinis vystymasis, sociologų vaidmuo kintančiame pasaulyje ir lygybė kaip sociologijos objektas. Kongrese daug dėmesio buvo skiriama pačiai sociologijai kaip mokslui – jos istorijai, teorijai ir metodui, technikai, funkcijoms ir statusui.
Genadijus Nežnovas (1916-1975)
Authors: Nenurodytas Autorius
Published: January 2019

1975 m. lapkričio 15 d. mirė Genadijus Nežnovas, gimęs 1916 m. Briansko srityje. G. Nežnovas buvo plataus kūrybinio diapazono žmogus, puikus pedagogas, publicistas, tyrinėtojas. Jis yra parašęs straipsnių ir knygų, nagrinėjančių estetikos klausimus: partiškumą mene, visuomenines meno funkcijas, meno įtaką žmogui, žmonių dvasinio tobulėjimo procesą, meno kūrinių suvokimą ir kitus
Religijos vieta daugianacionaliniame pasaulyje
Authors: Venskevičius Stasys
Published: January 2019

J. Minkevičiaus monografijos „Religija daugianacionaliniame pasaulyje“ recenzija. Monografija apibūdinama kaip labai informatyvi tiek teorinės, tiek faktinės informacijos prasme. Pastebima, kad J. Minkevičius taikliomis, glaustomis formuluotėmis įtaigiai eksplikuoja marksistinė religijos, jos struktūros bei socialinių funkcijų sampratą, fundamentalius nacijos teorijos teiginius, komunistų partijų nacionalinės politikos principus. Pagrindinė monografijoje keliamų problemų ašis – religijos vieta ir vaidmuo nacijų raidoje, nacionalinių santykių struktūroje. Autorius kritikuojamas dėl griežtokų ar menkiau motyvuotų teiginių, minties pasikartojimų.
Žinojimo ir tikėjimo santykio aiškinimas Tomo Akviniečio filosofijoje
Authors: Stančienė Dalia Marija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas žinojimo ir tikėjimo santykis Tomo Akviniečio filosofijoje. Apžvelgiama šio santykio aiškinimo ankstesnė tradicija. P. Abelardas ir jo mokiniai pirmenybę teikė racionaliam mąstymui, anot jų, tikėjimas ir protas egzistuoja nepriklausomai vienas nuo kito, o tiesa yra tai, kas patvirtinta protu. Tomo Akviniečio filosofija sudarė naują etapą scholastikos istorijoje: jis suderino Aristotelio idėjas su Šv. Raštu. Aiškindamas proto ir tikėjimo harmoniją Tomas Akvinietis sujungia proto ir tikėjimo tiesas. Tikėjimas religijoje, anot jo, yra tas pats, kas protas filosofijoje. Protas ir tikėjimas neprieštarauja vienas kitam, o veikiau papildo vienas kitą. Intuityvus žmogaus tikėjimas dieviškosios būties atributais atsiranda teoriniuose filosofijos pagrinduose. Tiek tikėjimas, tiek protas savo pagrindus gauna iš dieviškojo intelekto, be kurio žmogaus protas ir tikėjimas nėra galimas. Įrodinėdamas dievišką būtį Tomas Akvinietis remiasi gamta ir jos objektais. Jis suformulavo penkis Dievo buvimo įrodymus, pagrįstus analogijos principu. Aptariami filosofo individuacijos ir specifikacijos principai, materijos ir formos, esybės ir būties sampratos.
K. Korsako meniškumo samprata
Authors: Skeivys Rimantas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami lietuvių literatūros tyrinėtojo Kosto Korsako meniškumo sampratos gnoseologinis ir formalusis aspektai, atskleidžiama jų sąveika bei praktinio taikymo, vertinant literatūros meno reiškinius, ypatumai. K. Korsako meniškumo sampratos esminis principas yra požiūris, kad meniška yra tai, kas teisinga. Tiesa suvokiama materialistiškai – kaip realaus gyvenimo tiesa. Meniškiausias yra realistinis vaizdavimas – tai toks kūrybos metodas, kai tiesa apie gyvenimą perteikiama vaizdais, daugiau ar mažiau adekvačiais objektyviems tikrovės reiškinių santykiams ir formoms. Gnoseologinę nuostatą K. Korsako meniškumo sampratoje papildo formalieji kriterijai, išplaukiantys iš formos kaip tiesioginės tiesos išraiškos supratimo. Pasisakydamas prieš formos perdėtą vertinimą, vedantį į formalizmą ir tuščią stilizavimą, K. Korsakas pabrėžia turinio ir formos vienybės svarbą. Organiška turinio ir formos harmonija pagrindžia kūrinio vieningumą, paprastumą, natūralumą, gyvumą bei kitas jo meniškumo savybes.
Apie mokslinio komunizmo objektą ir dėsnius
Authors: Davidavičius Matas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama mokslinio komunizmo objektas ir dėsniai. Mokslinis komunizmas – tai mokslas apie klasinę proletariato kovą ir socialistinę revoliuciją, apie socializmo ir komunizmo kūrimo socialinius ir politinius dėsningumus, apie pasaulinį revoliucinį procesą kaip visumą. Nagrinėjami mokslinio komunizmo dėsnių klasifikavimo, pagrindinio komunistinės formacijos dėsnio klausimai. Aptariami materialiniai ir ideologiniai santykiai, politinės ekonomijos pažintinis statusas, brandaus socializmo ypatybės. Klasinė proletariato kova yra ne tik socialinis politinis, bet ir sociologinis dėsningumas. Nagrinėjamas socializmo peraugimo į komunizmą procesas: tik socializmui būdingų bruožų išnykimas ir naujų komunistinių bruožų atsiradimas yra specifiniai socializmo peraugimo į komunizmą dėsningumai. Sociologiniai dėsningumai (skirtingai nuo bendrasociologinių) būdingi tik komunistinės visuomenės formacijos atsiradimui, funkcionavimui ir vystymuisi; jie išreiškia esminius ryšius tarp įvairių materialistinių ir ideologinių santykių rūšių (struktūrinių elementų), taip santykius tarp įvairių socialinių bendrijų (socialiniai politiniai dėsningumai).
Mokslas dvasinės kultūros sistemoje
Authors: Černienė Bronislava
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas mokslas kaip dvasinės kultūros fenomenas. Nors mokslas racionalizuoja pasaulį ir gyvenimą, jo beasmenės žinios nutolino žmogų nuo gamtos bei paties savęs. Šių mokslo problemų šaknys glūdi kapitalistiniame gamybos būde, kuris iškraipo fundamentaliuosius žmogaus santykius su pasauliu, gamta, kultūra ir pačiu savimi. Dialektinės metodologijos požiūriu, kiekvienas konkretus mokslo istorinės raidos etapas yra sąlygotas gamybos būdo ir kultūroje susiklosčiusių subjektyvumo formų. Šiuolaikinių moksliškumo formų vertinimo kriterijus yra K. Marxo idėja apie būsimosios civilizacijos mokslą kaip vieningą mokslą apie žmogų. Žmogus yra universali būtybė ir jos santykiai su pasauliu yra daugiaplaniai. Mokslinis žinojimas yra tik viena žmogaus ryšio su būtimi forma, ir jo dominavimas turi ribas. Marksistinė visų žmogaus esmingųjų galių plėtojimo (naujo žmogaus formavimo) programa susijusi su visų kultūros formų organišku sąryšiu, reikalauja aktyvinti ne tik intelektą, bet ir intuicijos, vaizduotės, dorovines, estetines-menines aspiracijas, harmonijos pajautą ir kita.
Apie ženklus, kalbą ir mąstymą
Authors: Degutis Algirdas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas santykis tarp įprastų ženklinių sistemų ir kalbos, siekiama paaiškinti, ar įprastos ženklų sistemos gali egzistuoti nepriklausomai nuo kalbos egzistavimo ir ar pati kalba gali būti aiškinama kaip įprastinė ženklinė sistema. Autorius neigiamai atsako į šiuos klausimus tuo parodydamas, kad jei jau kalbą laikome ženkline sistema, turime ją laikyti pagrindine ženkline sistema, kuri negali būti savo ruožtu paaiškinama naudojantis tik tuo sąvokiniu aparatu, kuris veikia tiriant nelingvistinius ženklus. Jeigu ženklų suskirstymas į natūralius ir konvencinius būtų išsamus jų suskirstymas, tai kalbos nebūtų galima laikyti ženklų sistema. Ženklinių sistemų hierarchijoje kalba turi būti laikoma tuo universaliu prasmingumo lauku, be kurio negali būti įsisąmoninamos ir todėl negali funkcionuoti jokios kitos semiotinės sistemos. Kalbos prasmingumo paaiškinimas yra visų ženklinių sistemų aiškinimo pagrindas. Mąstymo ir kalbos tapatumas reiškia jų funkcinį tapatumą, neneigiant jų substratinių skirtingumų. Mąstymo atsiskyrimas nuo verbalinės kalbos savo esme yra lingvistinis.
Teisingumas kaip nešališkumas
Authors: Rawls John
Published: January 2019

Amerikiečių socialinio filosofo J. Rawlso kūrinio sutrumpintame vertime nagrinėjamas teisingumo vaidmuo, teisingumo objektas, formuluojama teisingumo kaip nešališkumo koncepcija, aptariama pirminės pozicijos koncepcija ir jos pagrindimas. Teigiama, kad teisingumas yra pagrindinė socialinių institucijų vertybė. Pirminis teisingumo objektas yra bazinė visuomenės struktūra arba būdas, kuriuo pagrindinės visuomeninės institucijos skirsto fundamentalias teises bei pareigas ir nustato visuomeninės kooperacijos pranašumų paskirstymą. Šios struktūros teisingumo principai yra pirminio susitarimo tikslas. Pirminės pozicijos idėja yra aiškinamoji priemonė, apibendrinanti sąžiningos visuomeninės kooperacijos sąlygų prasmę ir padedanti nustatyti jų padarinius.
V. Sezemanui – 100
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

1984 m. gegužės 30–31 dienomis Vilniaus universitete vyko jubiliejinės iškilmės ir mokslinė konferencija, skirta Vosyliaus Sezemano 100-ųjų gimimo metinių sukakčiai paminėti. Perskaityta dešimt pranešimų, skirtų filosofo gyvenimo ir kūrybos apžvalgai (R. Plečkaitis), jo filosofijos metodologinių pagrindų analizei (A. Lozuraitis, J. Karosas), estetikos problemoms (K. Rastenis, K. Stoškus), kultūros filosofijai (A. Sverdiolas), etikai (V. Žemaitis), V. Sezemano filosofijos santykiams su E. Husserlio fenomenologija (T. Sodeika) ir N. Hartmanno filosofija (N. Juršėnas), aptartas filosofo atlikto Aristotelio veikalo vertimas (E. Ulčinaitė).
Naujų meno tyrimo metodų ieškojimai
Authors: Stoškus Krescencijus
Published: January 2019

Pratarmė Bonifaco Šidiškio straipsniui "Muzikos kūrinių turinio klausimu".
Šiuolaikinės taikomosios dekoratyvinės dailės ryšiai su vaizduojamąja daile
Authors: Veljataga Pilė
Published: January 2019

Straipsnyje apibūdinami dekoratyvinės taikomosios ir vaizduojamosios dailės ypatybės ir skirtumai. Vaizduojamojoje dailėje tai, kas pavaizduota, neišvengiamai susiję su kūrinio reikšmingumu ir vertingumu, nes pats vaizduojamasis motyvas yra informatyvus, prasmingas, svarbus kūrinio struktūros komponentas. Tradicinėje dekoratyvinėje taikomojoje dailėje kūrinio vaizduojamasis motyvas nėra itin svarbus. Jo kūrinio dekoratyvinio išraiškingumo galimybes visada sąlygoja medžiaga, arba tam tikras jos specifinių savybių demonstravimas. Geriausi taikomosios dekoratyvinės dailės kūriniai rodo, kad silpnų ir stiprių, originalių ir kompiliatoriškų kūrinių santykis yra toks pat, kaip ir visoje likusioje taikomojoje dekoratyvinėje dailėje. Gerų rezultatų pasiekiama tada, kai dekoratyvinės dailės kūrinys, nors ir priartėdamas prie vaizduojamosios dailės sferos, išlieka savo žanro kūriniu. Aptariama naujoji dekoratyvinės dailės žanrinė atmaina – parodinė dekoratyvinė dailė. Ji yra sintetinis menas, jos meno kalbos išplėtimas reiškiasi vaizduojamosios dailės kalbos elementų perėmimu, suteikia naujos kokybės estetinį išgyvenimą. Aptariami parodinės dekoratyvinės dailės vertinimo kriterijai.
T. Adornas ir vokiečių filosofija
Authors: Valentinavičius Virginijus
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – apibūdinti Frankfurto filosofinės mokyklos vietą filosofijos istorijoje. Aptariama žymiausių šios mokyklos atstovų M. Horkheimerio ir T. Adorno kūryba. Jų bendras veikalas „Švietimo dialektika“ (1947) skirtas hėgeliškajai subjekto-objekto santykių vystymosi schemai tobulinti. Teigiama, kad pažinimas yra diktatūra gamtai arba socialinė priespauda. Taip išnyksta ribos tarp gnoseologijos ir ontologijos, randama pagrindinė istorijos tema – Švietimo įkūnytos prievartos vystymasis. T. Adorno laikomas naujahėgelininku, kurio koncepcijoje neigimas nebevaržomas bendros optimistinės krypties, o minties judėjimas – beribis. Pastebima A. Schopenhauerio ir F. Nietzschės įtaka T. Adorno estetikai, kurioje svarbiausią vietą užima muzika: ji tampa įkūnytu neigimu. Aptariami T. Adorno ir marksizmo santykiai, teigiama, kad jis dialektinę mintį padarė visiškai nepriklausomą nuo bet kokių iš anksto nustatytų principų. Jo koncepcijai vieningumo ir autentiškumo suteikia forma (meninės formos prasme). T. Adorno stilius dažnai pats savaime kuria teksto prasmę, jo kalbą galima priskirti meno pasauliui.
Apie B. Šidiškio mokslinį palikimą
Authors: Vozbinas Stanislovas
Published: January 2019

Straipsnyje pristatomi tiksliųjų mokslų požiūriu svarbiausi B. Šidiškio mokslinio palikimo momentai. B. Šidiškio tyrimo objektas – muzikos suvokimo proceso analizė kiekybinių metodų pagrindu (loginiu, meniniu, psichologiniu). Savo darbuose jis rėmėsi muzikos ir matematikos kalbomis, ypač pasitikėdamas tiksliaisiais mokslais meno dalykuose. Pagrindinė B. Šidiškio teorijos aksioma – tonų aukščiai akorduose ar nuoseklioje melodijų sekoje bei garsų intervalų ilgiai gali būti suvokiami kaip muzika tik esant tam tikriems jų tarpusavio santykiams. Jis išaiškino kriterijų, pagal kurį žinomi muzikinių gamų periodai yra optimalūs. Tirdamas „judančios“ ir „stovinčios“ muzikos problemas B. Šidiškis rėmėsi bendrais valdomų procesų neapibrėžtumo principais, kurių universalumu jis tikėjo. Teigė, kad muzikos kūrinio apriorinė informacija, kurią geba priimti klausa, glūdi tonalinėje atskaitų sistemoje, ir priešingai – jeigu jos nėra, mūsų klausa tampa panaši į paveikslais keliaujantį neregio žvilgsnį. Straipsnio pabaigoje pateikiama B. Šidiškio darbų bibliografija.
Tikrumas ir tikimybė, arba probabilizmo tapsmas
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas probabilistinės mokslo filosofijos formavimosi pradinis etapas – nuo Karneado iki XX a. pradžios. Probabilizmas yra požiūris, kad mūsų žinios apie pasaulį yra ne absoliučiai tikros, patikimos, o tik tikėtinos. Parodoma, kad filosofinėje tradicijoje vyraujančios patikimo žinojimo ir tikėtinos nuomonės priešpriešos fone formavosi ir stiprėjo idėja apie mokslinio žinojimo tikimybinį vertinimą. Tiriamos šios idėjos pasireiškimo įvairios formos skirtingose epochose, nagrinėjami veiksniai, XX a. nulėmę epistemologinio absoliutizmo žlugimą. Ilgą laiką tikimybiniai aprašymai buvo traktuojami kaip mokslinių žinių surogatas. Padėtis pakito suformulavus statistinę tikimybės interpretaciją: susiejus tikimybę su įvykio dažniu, tikimybiniams dėsniams ir teorijoms reikėjo teikti objektyvaus žinojimo statusą. Tikimybinėmis reikėjo vadinti ne tik problemiškas žinias (vertinamas tikimybės terminais), bet ir statistines žinias (reiškiamas tikimybės terminais). I. Newtono mechanikos (laikytos absoliučiai tikro žinojimo viršūne) likimas parodė, kad jokiomis aplinkybėmis neperžiūrimas, apodiktiškas, absoliučiai tikras sintetinis žinojimas tėra iliuzija.
Istorinė realybė supratumo sociologijoje
Authors: Karosas Justinas
Published: January 2019

Straipsnyje teigiama, kad supratumo sociologija siekia paaiškinti visuomenės gyvenimą ne natūralistiškai, bet humanistiškai. Supratumo sociologijos metodologinių pagrindų vienas kūrėjų W. Dilthey siekė kurti visuomenės aiškinimo teoriją, kuri būtų nepakanti nuo patyrimo atsietoms abstrakčioms konstrukcijoms, neignoruotų individualybės bei subjektyvumo vaidmens istorijoje, socialinį gyvenimą traktuotų istoriškai, būtų kritiška istorinio proto atžvilgiu. Sociologija turi visuomenę tirti ne stebėtojiškai, kaip šalia žmogaus egzistuojančią išorinę būtį, bet matydama ją iš vidaus. Vidinis žvilgsnis į save, kartu ir į kitus yra supratimas. Sociologijos išeities taškas yra gyvenimo filosofija. Supratumo sociologija grindžiama įsitikinimu, kad būtent teorija gali atskleisti socialinio gyvenimo paslaptį. Tokiu būdu teorijai suteikiama galia kurti socialinę realybę. Būdama tokia galia, teorija tampa nepajėgi paaiškinti istorinę realybę, o kartu ir save pačią, sutapatindama individo ir visuomenės istoriją. W. Dilthey'aus supratumo sociologija yra teorinė konstrukcija, nepaliečianti praktinių daiktinių visuomenės gyvenimo pagrindų.
Samprotavimai apie empirizmą ir bendrųjų kultūros tyrinėjimų reikšmę
Authors: Stoškus Krescencijus Antanas
Published: January 2019

Straipsniu pratęsiama 1983 m. periodinėje spaudoje pradėta diskusija apie kai kuriuos lietuviškosios kultūros trūkumus (aklo sekimo tendencijos, vienpusiškumas, provincialumas, nukreiptumas iš viršaus į apačią ir pan.) ir jų įveikimo pasiūlymus. Šios diskusijos reikšmė kol kas neįvertinta, nors ji parodė, kad: jokie empiriniai aprašymai negali sukurti bendro lietuviškosios kultūros supratimo ir netgi negali būti pakankamu pagrindu diskusijai apie šiuolaikinę kultūros padėtį; kultūrinių vertybių (tarp jų ir teorinių) puoselėjimo ir saugojimo trūkumai gali būti adekvačiai paaiškinti tik remiantis bendrateoriniais lietuvių kultūros tyrinėjimais. Plėtodamas šias išvadas, straipsnio autorius siekia parodyti, kad bendrieji teoriniai tyrimai ne tik įgalina paaiškinti atskirų kultūros sričių padėtį ir reikšmę bendrame kultūros procese, bet ir turi suformuluoti bendrakultūrinį horizontą, skirtą įveikti žinybinės ir profesinės siauraprotystės pavojingų tendencijų plitimą, kuris profesionalių interesų vardu grasina pamatinių kultūros vertybių ir net kultūros apskritai išsaugojimui.
Apie G. Hėgelio kultūros (Bildung) sampratą
Authors: Poviliūnas Arūnas
Published: January 2019

Straipsnyje rekonstruojama G. Hegelio kultūros (Bildung) samprata. Aptariami šios sąvokos prasmių niuansai ir vertimo keblumai. Glaustai apžvelgiama kultūros sąvokos raida filosofijos istorijoje. Teigiama, kad kultūrą, kaip asmens atskirybės įveikimo būdą ir kaip absoliučios dvasios saviraidos aspektą, G. Hegelis tapatino su mąstymu. Konkretus juslinis individas tik mąstydamas tampa kultūringa, veikiančia tik gryna mintimi būtybe. Todėl G. Hegelis vietoj pažinimo istorijos nagrinėja žmonijos, kaip absoliučios dvasios savižinos įrankio, lavinimosi, tobulėjimo, išsimokslinimo, apskritai kultūros istoriją. Kultūros sąvoka apibūdina daiktiškos tikrovės, kaip sąmonės, arba susvetimėjusios absoliučios dvasios, formavimąsi, ir daiktiškos tikrovės susvetimėjimą, t. y. savimonės tapsmą. Aukščiausioje kultūros raidos formoje – moksle – savimonės pakopą pasiekusi absoliuti dvasia iki galo save realizuoja. Dvasios savimonės raidos istorija yra užfiksuota G. Hegelio filosofinės sistemos logikoje, todėl istoriškos kultūros formos kartu yra ir absoliučios dvasios loginės evoliucijos pakopos.
Supratimo problema: F. Šlėjermacheris ir hermeneutikos raida
Authors: Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas supratimo problemos formulavimas F. Schleiermacherio hermeneutikoje. Eksplikuojami svarbiausi jo hermeneutikos metodologiniai principai: supratimas tiriamas kaip būdas atpažinti, surasti prasmę, tariant, kad ieškoma prasmė duota iki supratimo vyksmo ir kad ji gali būti atpažinta. Teisingiausias inerpretuojamo teksto supratimas – jo prasmingumo kartotė, recepcija. Supratimo vyksmo mechanizmas suprantamas neistoriškai pagal I. Kanto transcendentalinio subjekto sampratos pavyzdį. Supratimo procesas nepaklūsta istorijai, jo dėsningumai yra duotos prasmės identifikacijos prielaida. F. Schleiermacherio hermeneutikoje sprendžiamos dvi supratimo problemos: kaip suprasti tai, kas ir kaip pasakyta (gramatinis supratimo lygmuo); kaip suprasti tai, kas ir kaip norėta pasakyti (psichologinis lygmuo). Tvirtindamas psichologinės (subjektyvios, divinacinės) interpretacijos būtinybę, hermeneutas apčiuopė universalų supratimo bruožą – jo prasminį vienį. Subjektyvios (psichologinės) interpretacijos svertas – tai autoriaus sumanymo analizė. Aptariama F. Schleiermacherio įtaka šiuolaikinei hermeneutikai.
T. Adornas apie masinį ir elitinį meną
Authors: Valentinavičius Virginijus
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama vokiečių filosofo ir sociologo T. Adorno masinio ir elitinio meno perskyra. Parodoma G. Hegelio ir K. Marxo filosofijos įtaka šio filosofo meno teorijai. T. Adorno meno filosofija iš esmės yra muzikos filosofija. Socialinės struktūros atsispindi meno formose; muzikoje tas formas sudaro komponavimo būdai (technika). Masinio ir elitinio meno priešpriešą T. Adorno filosofijoje sąlygoja muzikos santykis su totalybe. Muzika, sutinkanti su totalybe, yra ideologija. Masinis ir konformistinis menas iš esmės nėra menas, o ideologija, jis plėtojasi formaliosios galimybės lygmenyje. Elitinis menas gali būti menas tik tuo atveju, jei jis nevartojamas. Muzikos elitiškumą nusako jos struktūra kaip santykio su totalybe išraiška ir daugiau ar mažiau sąmoningas totalybės siekimas. Aptariama populiarioji kultūra ir jos kūrybos industrija. Pateikiama muzikos klausytojų tipologija. Daroma išvada, kad T. Adorno estetikoje meninės kultūros kritika virsta kultūros apskritai kritika, meno baigties motyvas išauga iki abejonės menu apskritai. Šiai estetikai būdingas panideologizmas daro neįmanomą pozityvią meno sampratą.
Katalikiškojo modernizmo užuomazgos Lietuvoje
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos katalikiškojo modernizmo idėjų plitimo tarp jaunųjų liberaliosios pakraipos XIX a. pab. – XX a. pradžios lietuvių katalikų dvasininkų (S. Šultė, V. Dembskis, A. Jakštas-Dambrauskas ir kt.) prielaidos ir sąlygos. Katalikiškojo modernizmo užuomazgos Lietuvoje siejasi su nacionaliniu judėjimu, kurį sąlygojo objektyvios istorinės aplinkybės. Lietuvių katalikai modernistai laikėsi nuomonės, kad mokslo ir švietimo plitimas yra neišvengiamas procesas, pritarė augančios nacionalinės buržuazijos socialinei ir kultūrinei veiklai, patys aktyviai joje dalyvavo, suvokė poreikį suderinti katalikybę su laikotarpio reikalavimais. Jie atkreipė dėmesį į nacionalinės formos religinio meno būtinumą. Pasisakė prieš dvasinį primityvumą, grubias religinės propagandos formas. Išsilaisvinimą iš prolenkiškos kunigijos įtakos suprato kaip teisę patiems spręsti religijos klausimus. Propaguodami toleranciją, mąstymo savarankiškumą, amžiaus pradžios modernistai Lietuvoje žadino gilesnį katalikybės vaidmens visuomenės gyvenime supratimą ir ruošė dirvą tarpukario metų modernizmui Lietuvoje.
Sveikas protas ir žmogaus veiklos mokslinė interpretacija
Authors: Schütz Alfred
Published: January 2019

Publikacijoje nagrinėjama individo racionali veikla ir visuomenės mokslų mąstymo būdai ir objektai, socialinio pasaulio mokslinis modelis. Visuomenės mokslininko požiūris yra nesuinteresuoto stebėtojo požiūris į socialinį pasaulį. Visuomenės mokslų pagrindinė problema – rasti metodą, kuris įgalintų objektyviai aiškinti žmonių veiklos subjektyvią prasmę. Šių mokslų mąstymo objektai turi būti suderinti su sveiko proto mąstymo objektais, kuriuos kuria žmonės kasdieniame gyvenime, siekdami prisitaikyti prie socialinės tikrovės. Sveiko proto racionali veikla visada yra veikla nekvestionuojamoje ir neapibrėžtoje tokių konstruktų sistemoje, kurie susiję su tipiškomis situacijomis, motyvais, priemonėmis, tikslais, veiklos eigomis ir dalyvaujančiais asmenimis, ir visa tai laikoma savaime suprantamais dalykais. Racionalumas įgyja tikrą prasmę tik sąveikos formų modelių lygyje, kuriuos konstruoja visuomenės tyrinėtojas pagal tam tikrus konkrečius jo mokslo metodų apibrėžtus reikalavimus. Racionalumas turi daug laipsnių. Pateikiami racionalios elgsenos modelių panaudojimo visuomenės moksluose privalumai.
Grožio sampratos raida lietuvių idealistinėje estetikoje (1918–1940 m.)
Authors: Andriuškevičius Alfonsas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama grožio samprata XX a. pirmosios pusės Lietuvos estetikoje. Teigiama, kad šiuo laikotarpiu nuodugniausiai į grožio problematiką gilinosi A. Jakštas, S. Šalkauskis, A. Viskantas ir J. Grinius. Visų keturių autorių grožio sampratų šaknys siekia Platono ir Aristotelio filosofijas, tačiau tiesioginės įtakos jiems daugiausia turėjo Tomo Akviniečio ir V. Solovjovo koncepcijos. Lietuvių idealistinės estetikos atstovai grožio klausimą nagrinėjo iš objektyvistinių pozicijų, tikrąjį grožį laikė nepriklausomai nuo subjekto egzistuojančiu fenomenu. Aiškindami grožio kilmę jį siejo su idealaus prado įsigalėjimu materialiame objekte, grožis laikytas neistorišku fenomenu. S. Šalkauskiui idealusis pradas, lemiąs objekto grožį, yra susijęs su daikto esme, pirmavaizdžiu. Jis akcentavo gamtos grožį. Teigė, kad grožis gali būti suvoktas tik subjekto sąmonei nusistačius atitinkamu būdu. A. Viskantas labiau domėjosi meno grožiu, siekė subjektyvinti grožio sampratą. Grožio charakteristikomis laikė tobulumą, išbaigtumą, harmoniją, proporcijas, ryškumą. J. Grinius grožį laikė subjekto išgyvenimu, estetiniu gėrėjimusi.
Prigimtinės teisės koncepcijos plitimas Lietuvoje
Authors: Laumenskaitė Eglė
Published: January 2019

Socialinė ekonominė mintis Lietuvoje pradeda reikštis XVI a., plintant švietimui, spaudai, mokslui. Progresyvių, antifeodalinių pozicijų laikėsi A. Volanas, M. Smigleckis, A. Olizarovijus, o P. Skarga reiškė feodalizmo pažiūras. A. Volanas visuomeninės tvarkos tobulinimo galimybes daugiausia siejo su teisiniu reguliavimu, atsižvelgiant į prigimtinės teisės principus, garantuojančius kiekvienam lygybę ir laisvę. P. Skarga teisingumą įžvelgė žmonių nelygybėje, kuri esą išplaukia iš pačios gamtos. Visuomenę palygindamas su žmogaus organizmu, P. Skarga nurodė, kad valstybės valdžia atitinka galvą, o bažnyčia – širdį: abi jos turi paremti vieną kitą, kad visas kūnas gerai funkcionuotų. M. Smigleckis ir A. Olizarovijus, spręsdami valstiečių padėties klausimą Lietuvoje, nesitenkino prigimtinės teisės principų deklaravimu, o mėgino istoriškai (A. Olizarovijus) ir ekonomiškai (M. Smigleckis) pagrįsti pagrįsti baudžiavinės priklausomybės nepagrįstumą. Jie siūlė ekonominius valstiečio ir dvarininko santykius reguliuoti sutarties pagrindu: už naudojimąsi feodalo žeme valstietis įsipareigoja atidirbti, bet ši sutartis neturi atimti iš jo asmeninės laisvės.
E. Huserlio fenomenologinė asmenybės samprata: filosofiniai pagrindai ir istorinis likimas
Authors: Pivorius. Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami asmenybės sampratos E. Husserlio filosofijoje santykiai su naujųjų laikų racionalistinės filosofijos principais. Šis filosofas iškėlė transcendentalinio-fenomenologinio žmonijos atsinaujinimo programą, kurios pagrindinė idėja – asmenybės metafizinis, teleologinis būtinumas kaip neredukuojamas bet kurios prasmės funkcionavimo faktorius. E. Husserlis akcentavo, kad sąmonės natūralus tiesioginis kūrybiškumas žymiai pranoksta bet kokią konceptualizuotą pasaulio suvokimo formą savo turiningumu, prasminių ryšių ir proporcijų galimybėmis. Susiformavo universalus žmogaus dvasinės būties sampratos metodologinis topologinis karkasas, kuriuo reiškiama mintis, kad kiekvienas žmogaus dvasinio aktyvumo būdas remiasi natūraliu sąmonės ontologiniu supratimo pagrindu. Pabrėžiami E. Husserlio fenomenologijos ir asmenybės problemos formulavimo egzistencinėje ontologijoje (J.-P. Sartre, M. Merleau-Ponty) gilūs teoriniai metodologiniai ryšiai: ši ontologija plėtojo sąmonės egzistencinę analizę. M. Merleau- Ponty specifine forma eksplikavo E. Husserlio topologinį asmenybės užsiangažavimo modelį, iškėlė prasmės išraiškos natūralaus problemtiškumo momentą.
Viena filosofinių istorijos apmąstymo principų sankirta
Authors: Poviliūnas Arūnas
Published: January 2019

Straipsnyje, palyginant J. G. Herderio ir I. Kanto istorijos filosofines koncepcijas, bandoma nustatyti kritinės filosofijos įtaką istorijos filosofijos raidai. Aptariama J. G. Herderio organinių jėgų koncepcija. Jo nuomone, gamtos reiškiniai savo sąrangos požiūriu – tai nuolat sudėtingėjanti grandinė, kurią vainikuoja žmogus. Šios sekos sudėtingesnių narių sąrangos elementai yra paprastesnių gamtos reiškinių struktūros. Ši koncepcija yra bandymas įveikti Švietimo pasaulėžiūros antiistoriškumą, kaip mechanistinio pasaulėvaizdžio apraišką. I. Kanto kritinėje filosofijoje žmonijos istorija pirmą kartą buvo atskleista kaip laisvės istorija. Istorija skleidžiasi laike ir erdvėje ir yra reiškinių pasaulio dalis. Žmogus yra laisvas tik kaip protinga būtybė, kai jo valios priežastis yra savaiminga. Žmonijos istorija yra proto užuomazgų puoselėjimo, žmogaus proto lavėjimo istorija. Žmonijos istorija yra ir laisvės, kaip dorovės galimybės, istorija, o žmonijos istorijos galutinis tikslas yra arba pati laisvė, arba šis tikslas organiškai susijęs su ja. Laisvė ir valstybė yra du to paties proceso aspektai: vienas išreiškia žmogaus, kaip dorovinės būtybės esmę, kitas garantuoja jos raiškos sąlygas.
Kaip numatyti filosofijos ateitį: Franco Brentano „keturių tezių dėsnis“
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama austrų filosofo F. Brentano (1838–1917) filosofijos istorijos koncepcija. Jis kritikavo pozityvivistinį trijų stadijų dėsnį teigdamas, kad teologinis, metafizinis ir pozityvusis metodai filosofijoje ne tik seka vienas po kito, bet ir koegzistuoja. F. Brentano suformulavo filosofijos istorijos raidos schemą: išskiriami trys ciklai, kurie prasideda filosofijos pakilimu ir baigiasi nuosmukiu – tai antikinė, viduramžių ir naujųjų laikų filosofija. Kiekvieną šių ciklų sudaro keturios fazės: Pirmoji fazė – filosofijos pažangaus vystymosi laikotarpis, kuriam būdingas glaudus ryšys su gamtotyra, bent dalinis pozityviojo metodo taikymas filosofinėms problemoms spręsti, gryno ir stipraus teorinio intereso egzistavimas. Po šios seka dogmatinė fazė: filosofai, vadovaudamiesi praktiniu interesu, gina išankstinius nusistatymus, ieško ne tiesos, bet savo priešininkų klaidų. Trečioji fazė yra skeptizicmas, pažinimo galimybės neigimas. Ketvirtoji yra mistinė fazė: atsiranda filosofinės doktrinos, neigiančios gamtamokslinio ir filosofinio pažinimo šaltinių bei pagrindų vienybę. Nurodomi kritikų ginčyti F. Brentano keturių fazių dėsnio aspektai.
Naujovės ir archainiai sąmonės elementai
Authors: Savčiukas Valerijus
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiamas naujovių ir archainių sąmonės elementų santykis. Teigiama, kad naujovės gretinamos su tradicija, kurioje jos įgyja pagrindą bei prasmę. Naujovės – tai tradicijos išsilaikymo ir egzistavimo būdas. Naujovių ir archainių sąmonės elementų problema iškelia du klausimus, į kuriuos bandoma atsakyti: ar kategorijų pora „naujovės–archainiai sąmonės elementai“ nedubliuoja poros „naujovės–tradicija“; ar išsamesnė sąvokos „archainiai sąmonės elementai“ turinio analizė nepriverčia padaryti išvadą, kad tų elementų priešpriešinimas naujovėms yra absurdiškas? Dėl to, kad šiuolaikinėje žodžio „archaiškas“ vartosenoje vyrauja negatyvūs reikšmės atspalviai, juo kartais apibūdinama tokie reiškiniai, kurie negali būti vadinami archaiškais. Taip archainiai sąmonės elementai gretinami su iliuzijomis, socialiniais mitais ir smulkiaburžuaziniais sąmonės elementais, kuriuos reikia įveikti socializmo sąlygomis. Kai įsisąmoninamas socialinių struktūrų vystymosi sudėtingumas bei daugiamatiškumas, išryškėja negalimybė pašalinti iš jo stichiškumo elementus, tada darosi neįmanoma klasikinė sąmonės skaidrumo sau ir racionalios pasaulio sąrangos koncepcija.
Mintys klausimu: „Kam reikalinga filosofija?“
Authors: Kokelmanas Jozefas
Published: January 2019

Straipsnyje keliami ir svarstomi filosofijos paskirties, prasmės ir tikslo klausimai. Autorius aiškina, kaip jis, veikiamas fenomenologijos ir hermeneutinio judėjimo, susidarė nuomonę apie filosofiją, svarsto filosofijos santykį su mokslu ir religija, koks metodas geriausiai tinka filosofiniams tyrinėjimams. Filosofijos ieškojimų laukas slypi esinių būtyje. Filosofija turi kritiškai apmąstyti visybės prasmę, prasmės totalumą. Analizuojamos G. Hegelio filosofijos, filosofinės refleksijos, istoriškumo sampratos. Filosofinis matmuo yra neatskiriamas nuo visko, kas žmogaus gyvenime yra ne filosofija. Filosofija turi prasidėti nefilosofinėse patirtyse ir tada pamėginti jas transcenduoti visybės linkme. Filosofijos reikalingumo klausimas svarstomas teigiant, kad filosofija turi būti laikoma esmine žmogaus galia. Aptariamas filosofų specialistų diskusijos statusas. Teigiama, kad filosofinė diskusija yra priemonė besidarbuojantiems filosofijoje susikalbėti, todėl ji turi kažką bendro su kitomis komunikacijos formomis. Samprotaujama apie šiuolaikinį filosofinių pažiūrų pliuralizmą, jis laikomas skirtingų tikrovės patirčių rezultatu.
Makso Vėberio socialinio pažinimo metodologijos kontūrai
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas M. Weberio socialinio pažinimo metodologijos analizei. Pateikiami mąstytojo pagrindiniai gyvenimo ir kūrybos faktai. Jo kūryboje išskiriami du etapai. Pirmąjį autorius pavadina „tyrinėtojo-empiriko“, jis truko iki 1898 m. Antrojo etapo centrine tema tampa Vakarų kapitalizmo specifika ir genezė, taip pat šiuo metu išplėtojama savita socialinio pažinimo metodologinė koncepcija. Joje skiriamos šios pagrindinės dalys: socialinio pažinimo objektų konstitucijos koncepcija; sąvokų sudarymo (konceptualizacijos) koncepcija; aiškinimo koncepcija; supratimo koncepcija; metodologinio individualizmo koncepcija. Pirmosios keturios dalys yra daugiau deskriptyvinio pobūdžio, penktoji (ir iš dalies ketvirtoji) – normatyvinė. M. Weberis teigė, kad socialinis pažinimas gali kai ką daugiau, negu gamtamokslinis pažinimas, mat jis gali ne tik priskirti priežastis dėsnių pagrindu bei suformuluoti pačius dėsnius, bet ir suprasti aiškinamus reiškinius. M. Weberis į savo metodologiją įvedė normatyvinį aspektą. Jis laikėsi nuomonės, kad suprasti galima tik atskirų asmenų veiksmus, nes tik atskiro asmens veiksmai turi subjektyvią prasmę, kuri yra aiškinančio supratimo objektas.