bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Nikolajaus Hartmanno filosofinė antropologija
Authors: Juršėnas Nikodemas
Published: January 2019

Pristatomas N. Hartmanno tekstas „Žmogaus padėtis pasaulyje“. Jo tikslas – iš besiplėtojančios tuo metu Vokietijoje antropologijos pozicijų naujai, moderniai apžvelgti žmogaus, kaip istorijos ir kultūros subjekto, problemą. Filosofas ją siejo su istorija, pažinimo raida, mąstymu, logika, psichologija, etika, estetika ir kitais mokslais apie žmogų. N. Hartmannas savo daugiasluoksnės pasaulio sandaros teorijoje bando aiškinti žmogaus kultūrinę, istorinę veiklą, jo globalią patirtį, t.y. pateikti gilesnį, išsamesnį ir šiuolaikiškesnį žmogaus paveikslą.
Mokslo raida ir mokslininko likimas (genetikos pavyzdžiu)
Authors: Rubikas Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama pasaulinio mokslo (genetikos) plėtra, tyrimo lygių kaitos dėsningumai, mokslinio darbo vertės, šiuolaikiškumo objektyvus nustatymas, pavienio mokslininko indėlis į pasaulinio mokslo raidą. Tyrimo lygio kaitos pagrindinė priežastis yra naujo metodologinio komplekso sukūrimas, kurį sudaro nauji metodai, naujas tyrimo objektas ir gaunamos naujos žinios (arba galimybė jų gauti). Tyrimo lygiai keičiasi maždaug kas 30 metų. Nauja metodologija nėra savitikslė, ja siekiama gauti daugiau naujų žinių. Aptariami mokslo raidos laikotarpiai tarp tyrimo lygių kaitos. Mokslo darbas vertintinas teigiamai, kai atsakant į iškilusį klausimą tinkamai parenkami tyrimo objektas ir metodų rinkinys; mokslo darbas vertintinas nustačius, ar keliamas klausimas nėra jau išspręstas, ar esamas žinių lygis pateisina tokią problemą. Pasaulinis mokslas pavaizduotas kaip kylanti per tyrimo lygius tiesė. Mokslo raidos tiesė padeda nustatyti objektyvią mokslinio darbo vertę pagal darbo metodologiją.
Eugenijus Meškauskas (1909-1997)
Authors: Lozuraitis Albinas , Rybakovas Vladas
Published: January 2019

Tekstas skirtas Eugenijui Meškauskui atminti. Apibūdinama E. Meškausko asmenybė ir biografija. Šis filosofas įvardijamas laisvu žmogumi nelaisvais laikais, apibūdinamas kaip liberalas ir laisvamanis. Aptariami Meškausko propaguoti teorinių problemų sprendimo būdai, reikalavimas tiksliai suformuluoti svarstomą problemą, po to išdėstyti įvairius požiūrius į ją ir moksliškai argumentuoti savo teiginius. Pabrėžiama gyvo bendravimo su mokiniais ir klausytojais, paskaitų ir seminarų vedimo svarba Meškausko profesinėje veikloje.
Descartes'o matematinės idėjos pirmuosiuose lietuviškuose vadovėliuose
Authors: Ažubalis Algirdas
Published: January 2019

Straipsnyje įvardijamos pagrindinės R. Descartes‘o matematinės idėjos ir apžvelgiama jų dėstymo istorija pirmuosiuose lietuviškuose vadovėliuose. Teigiama, kad R. Descartes suformulavo analizinės geometrijos ir algebrinės simbolikos pagrindus, uždavinių sprendimo metodiką, įvedė koordinačių sistemą, kintamojo dydžio sąvoką, priartėjo prie diferencialinio skaičiavimo, pritaikė integralinio skaičiavimo metodus. Pirmoji lietuviška matematinė knyga – aritmetikos uždavinynas (1885 m.), kuriame devynis uždavinius rekomenduojama spręsti sudarant lygtį iš sąlygos. Su algebrine simbolika lietuvių skaitytojus pirmasis 1916 m. supažindino A. Smetona. Prof. Z. Žemaičio ir kitų matematikų pastangomis funkcijos sąvoka mokant algebros nuo 1928 m. imta vartoti kaip pagrindinė. Analizinės geometrijos bei diferencialinio ir integralinio skaičiavimo pradmenys tuo metu dėstyti gimnazijų baigiamosiose klasėse, vadovėlius jiems parašė J. Stoukus, B. Ketarauskas, A. Juška.
Ir vėl korespondencija? Vidinis realizmas ir tiesa.
Authors: Pihlstrom Sami
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas realizmo ir neopragmatizmo santykis šiuolaikinėje mokslo filosofijoje lyginant dvi priešingas pozicijas: I. Niiniluoto kritinį mokslinį realizmą su H. Putnamo vidiniu realizmu. Teigiama, kad pagrindinis šių koncepcijų skirtumas glūdi jų tiesos sampratoje. H. Putnamas vėlyvuosiuose raštuose priartėjo prie mokslinio realizmo, kurį anksčiau buvo atmetęs kaip metafizinį. H. Putnamo pragmatinio realizmo variantas gali būti vertinamas kaip neprieštaraujantis tradicinės korespondencinės (atitikimo) tiesos teorijos sampratai, darant prielaidą, kad sąvoka „korespondencinė tiesos teorija“ neturi jokio esencialistinio atspalvio. H. Putnamas pragmatikas, priešingai I. Niiniluoto ir kitiems realistams, nebando apibrėžti tiesos. Vėlyvuosiuose darbuose H. Putnamas bando grįžti prie iki- arba ne-filosofinio mąstymo būdo apie pasaulio ir kalbos santykį, todėl jo pragmatizmas kartais atrodo pernelyg artimas R. Rorty antireprezentacionalizmui.
Dorybės ir laimės ryšys Kanto "Praktinio proto kritikoje"
Authors: Putinaitė Nerija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos dorybės ir laimės sąvokos I. Kanto etikoje. Aiškinami šios etikos teorijos pagrindiniai principai, etikos ir moralės sampratos ir jų vieta I. Kanto filosofijoje. Teigiama, kad filosofas ieškojo grynos, vien protu pagrįstos ir jos dėsnių kylančios etinės taisyklės, taip pat gryno laimės, dorybės, moralės apibrėžimo. Žmogaus elgesio ribos yra jo racionalumas ir empiriškumas. Tik aukščiausiojo asmeninio sąmoningumo dėka žmogus, savo veikloje tobulindamas dorybę, t. y. sąmoningai paklusdamas visuotiniam ir absoliučiam dėsniui, gali būti ir laimingas. I. Kanto etinė teorija siekia parodyti, kaip galima gryna elgesio taisyklė, kas garantuoja asmenybės autonomiją. Ši viską jungianti grandis yra proto sprendimas ar suvokimas, kuris yra subjektyvus, nes jis nusprendžia dėl visuotinai galiojančio praktinio proto dėsnio, ir kartu yra laisvas, nes nėra būtinai duotas. Šio sprendimo ar įsisąmoninimo dėka nustatomas būtinas ryšys tarp dorovės dėsnio ir valios, dorybės ir laimės.
Postmodernizmas ir pozityvizmas
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas pozityvizmo ir postmodernizmo santykis, jų nurodomi panašumai ir skirtumai. Pozityvizmas buvo mėgstamas postmodernistų kritikos objektas: jie laikė pastarąjį visų galimų blogybių įsikūnijimu, pirmiausia epistemologinio fundamentizmo, optimizmo, progresyvizmo. Straipsnyje parodomas šios kritikos nepagrįstumas. Aptariama postmodernizmo sąvoka, postmodernaus mąstymo paradigmos bruožai, jos santykis su modernizmu, skiriamas nuosaikusis ir radikalusis postmodernizmas. Pozityvizmo ir postmodernizmo panašumais laikytina filosofijos socialinė orientacija, antimetafizinė nuostata, taip pat kai kurie svarbūs epistemologiniai bruožai, pretenduojantys būti antipozityvistiniais – reliatyvizmas ir falibilizmas, t. y. įsitikinimas, kad visos tiesos yra santykinės ir jas galima paneigti. Daroma išvada, kad nėra pagrindo postmodernizmo laikyti revoliuciniu lūžiu filosofijoje, įveikusiu visas modernistines, tarp jų ir pozityvistinę, filosofijas. Pozityvizmas (ypač loginis empirizmas) gerokai susilpnino švietėjišką tikėjimą absoliučiomis tiesomis ir įrodomomis vertybėmis, o postmodernizmas tik tęsė šį darbą.
Kontrafaktiniai sąlyginiai teiginiai istoriografijoje
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – glaustai apžvelgti kontrafaktinių sąlyginių teiginių teorijas (metalingvistines, ontologines ir supozicines) analitinėje filosofijoje ir šios apžvalgos pagrindu aptarti klausimą, kaip gali būti pagrindžiami atsakymai į kontrafaktinius klausimus istorijoje. Kontrafaktiniai sąlyginiai teiginiai – tai sąlyginiai teiginiai, kurių antecedento klaidingumas yra žinomas tą teiginį išsakančiajam. Tai teiginiai apie neegzistuojančias dalykų padėtis ir dėl to jie neatitinka jokios tikrovės. Tradicinėje istoristinėje istoriografijoje kontrafaktiniai teiginiai glūdi istoriko priežastinių teiginių loginių implikacijų pavidalu, neformuojami ir nesvarstomi eksplicitiškai. Analizuojamas kontrafaktinių teiginių taikymas ekonometrinėje istorijoje, teigiama, kad jų pagrįstumas arba asertabilumas iš esmės priklauso nuo ekonometrinių modelių, kurių kontekste jie formuluojami, empirinio adekvatumo. Aptariamas J. Elsterio suformuluotas pagrindinis kontrafaktinių teiginių paradoksas: kuo silpnesnė teorija, tuo daugiau teisėtų kontrafaktinių klausimų galime suformuluoti, į kuriuos negalime atsakyti; kuo teorija stipresnė, tuo daugiau kontrafaktinių klausimų, į kuriuos galime atsakyti, bet tuo mažiau jų galime prasmingai kelti.
Meno mirties motyvas Th. Adorno antinomiškos meno kūrinių prigimties teorijoje
Authors: Vabalaitė Rūta Marija
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama meno mirties samprata T. Adorno estetikos teorijoje. Meno kūrinio neigimo santykių samprata laikoma T. Adorno bandymu aprašyti vieną iš būdų, kuriais konkrečiam patyrimui atsiskleidžia tikroji būtis, bandymu paaiškinti pirmapradiškai vieningų sąvokinės ir nesąvokinės patirties plotmių susijungimą. Tapdama neigimo santykių apibūdinimu, meno mirties sąvoka nutolsta nuo hėgeliškų šios sąvokos prasmių. Viena šios sąvokos reikšmių T. Adorno filosofijoje – tradicinio meno negalimumas šiuolaikiniame pasaulyje. Meninio vaizdo krizę sukelia šiuolaikinio pasaulio katastrofa. Svarbiausia meno mirties reikšme straipsnio autorė laiko transcendentinio aspekto mene stoką. Trečioji reikšmė skleidžiasi iš meno kūrinių daiktiškumo ir nedaiktiškumo antinomijos. Meno kūrinį konstituoja jo skirtumas nuo daikto, o įdaiktinimas reiškia kūrinio mirtį. Ketvirtoji meno kūrinio mirties reikšmė susijusi su objektyvaus aspekto atsiradimu. Paskutinė meno mirties prasmė yra tyla, kaip iš vidaus meną ardanti meno siekiamybė. Mirtis apibūdina skiriamąją šiuolaikinio meno ypatybę – paties meno esmės ardymą.
Laiškas V Sezemanui
Authors: Hartmann Frida
Published: January 2019

Publikuojamas žymaus vokiečių filosofo N. Hartmanno (1882–1950) sesers Fridos Hartmann laiškas jo bičiuliui Vosyliui Sezemanui (1884–1963). Dar nuo gimnazijos laikų jie palaikė draugiškus santykius, gyveno vienas kito namuose, kvietėsi vienas kitą į konferencijas, recenzavo vienas kito veikalus. Kai V. Sezemanas po šešerių nelaisvės metų paleistas iš sovietinio lagerio grįžo namo, parašė laišką N. Hartmannui, tačiau jo jau nebuvo gyvo. Todėl jo sesuo šiame laiške aprašė paskutines savo brolio gyvenimo dienas. Spausdinamo laiško originalas saugomas Vilniaus universiteto bibliotekos Rannkraščių skyriuje (R. 193).
Neįsiterpęs į dogmą
Authors: Zabulis Henrikas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariama Eugenijaus Meškausko pedagoginė ir kūrybinė veikla Vilniaus universitete sovietmečiu. Pirmaisiais pokario metais jis buvo nepartinis, bet dėstė visas marksistines disciplinas (komunistų partijos istoriją, abi filosofijos dalis ir filosofijos istoriją), išskyrus politinę ekonomiją. Pabrėžiama E. Meškausko tolerancija egzaminų ir užsiėmimų metu, jo kaip dekano ir Vilniaus universiteto prorektoriaus veikla. Teigiama, kad dėstė jis labai kūrybiškai, nemėgo kartoti savo kartą jau pasakytų minčių. Dėstomi prisiminimai apie straipsnio autoriaus ir E. Meškausko dalykinius ryšius. Filosofas sekė Vakarų radiją, tada pasiekiamą spaudą, gilinosi į demokratijos esmę, nagrinėjo visuomenės sandaros ir pavienių piliečių asmeniškų stimulų sąveikos mechanizmą. Aptariama vadinamosios E. Meškausko mokyklos specifika, jo ir mokinių santykiai. Daroma išvada, kad E. Meškauskas, pats ir per savo mokinius, savo dėstomo dalyko universalumu paveikė bent dviejų generacijų universitetinę mąstyseną, kuri ir buvo ta dirva, kurioje subrendo Persitvarkymo sąjūdžio idėja.
Savastis ir kasdienis pasaulis
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama savasties ir kasdienio pasaulio problemos. Konstatuojama, kad filosofijai žmogaus savivokos klausimo susietis su žmogaus vieta ir baigtiniu laiku niekada nebuvo neproblemiška nuostata. Glaustai pristatomos subjekto ir pasaulio sąvokos R. Descarteso, G. W. Leibnizo, I. Kanto filosofinėse teorijose. Teigiama, kad šių filosofų teorijos – tai sąmoningai atsiribojusio nuo kasdienybės pasaulio žmogaus patirtis. Nedalyvavimo pasaulyje faktas yra ne išvestinė, retrospektyviai išskiriama, minėtų filosofinių nuostatų ypatybė, bet pasaulio pažinimo sąlyga ir etinis tikslas. Mąstančiojo žmogaus nedalyvavimas pasaulyje leidžia šį pasaulį modeliuoti ir taip jį pažinti ar įtvirtinti etines vertybes. Argumentuojama, kad L. Wittgensteinas perkėlė filosofinio diskurso centrą iš pažinimo galimybės sąlygų į kalbos galimybės sąlygų aptartį. Jo izoliuotasis subjektas nėra identifikuojamas kaip absoliučiai nesuvokiama pasaulio riba – jis parodo save ir taip „išstato“ pats save. Daroma išvada, kad nepaisant filosofijos ambicijų pateikti savasties ir kasdienybės sisteminį aprašymą, žmogų ir pasaulį priešstatančiai filosofijai trūksta ne išminties, bet meilės.
J. Rawlso "Teisingumo teorijos" pagrindinių nuostatų analizė
Authors: Venslauskaitė Goda Izabelė
Published: January 2019

Straipsnyje pristatomos ir aptariamos J. Rawlso veikalo „Teisingumo teorija“ pamatinės sąvokos“: teisingumo, teisingumo subjekto, kooperacijos idėjos, gerai tvarkomos visuomenes, „nežinojimo šydo“, teisingumo principų ir kt. J. Rawlso teisingumo principai vertinami dviem aspektais – nuoseklumo ir klaidos vengimo. Pirmuoju požiūriu polemizuojama su kai kuriais J. Rawlso kritikais, teigiančiais I. Kanto ir T. Hobbeso įtaką jam. Vertinant teisingumo principus klaidos vengimo aspektu, teorija tiriama jos pačios sau išsikelto uždavinio požiūriu, t. y. apžvelgiant, ar J. Rawlsui pavyko sukurti grynai procedūrinę teisingumo teoriją. Aiškinamasi, ar J. Rawlsas teisingumo sąvokai nesuteikė naujų reikšmių, kurios pakeistų jo teorijos vertinimo klaidos vengimo požiūriu išvadas. Teigiama, kad J. Rawlsas yra nuoseklus, nes iš kantiškųjų premisų jis išveda kantiškuosius rezultatus – valios autonomijos charakteristikas turinčius teisingumo principus. Jis naudoja kontraktinę terminologiją išreikšti savo kantiškajai teorijai – giluminis ir paviršinis teorijos lygmenys nėra painiojami.
Mirtis ir gyvybės nutraukimo problemos modernioje visuomenėje
Authors: Čekanauskaitė Asta
Published: January 2019

Straipsnyje, inspiruotame viešų diskusijų apie eutanazijos atvejį Lietuvoje, aptariami mirties fenomeno svarbiausi kultūrologiniai bei filosofiniai aspektai ir jų šiuolaikiniai pokyčiai, mirties sampratos tradicinėje ir modernioje visuomenėje (remiantis P. Arieso ir Z. Baumano veikalais), išsakoma nuomonė apie eutanaziją. Moderniame pasaulyje mirtis tampa iššūkiu, paneigiančiu viską, ką propaguoja mokslo ir proto pasaulis. Šiuolaikinė mirties vieta yra ligoninė. Derama mirtis yra tokia, kuri priimtina gyviesiems ir jų toleruojama. Aptariamos mirštančiojo laikysenos – siekis pasidalinti emocijomis ir atsisakymas bendrauti. Ligonio pasyvumas smerkiamas kaip deontologinė klaida ir kaip mažinantis ligonio rezistencinę galią: kova už gyvybę laikoma vienu esmingiausių šiuolaikinės medicinos ideologijos postulatų. Teigiama, kad viena esmingiausių mirties fenomeno permainų yra tai, kad iš mirštančiojo atimamos teisės. Siekiama pagrįsti eutanazijos reikalingumą: neleisdami žmogui apsispręsti, ar jis nori tęsti savo egzistenciją, mes atimame iš jo orumą bei jo paties mirtį. Eutanazija nėra vienintelis, bet ryškiausias žmogaus gyvenimo pabaigos sprendimų pavyzdys.
Užrašų knygelės 1914-1916 (Ištraukos)
Authors: Wittgenstein Ludwig
Published: January 2019

L. Wittgensteino „Užrašų knygelių“ ištraukose svarstomi Dievo, žmogaus, pasaulio, valios, kūno, tikėjimo, mąstymo, gyvenimo tikslo, etikos, estetikos klausimai. Gyvenimo prasmė, t. y. pasaulio prasmė pavadinama Dievu. Pasaulis nepriklauso nuo žmogaus valios. Gyvenimo problemos sprendimas yra šios problemos išnykimas. Būties tikslą išpildo tas, kuriam nereikalingas joks kitas tikslas, išskyrus patį gyvenimą. Tikėti Dievą reiškia suprasti klausimą apie gyvenimo prasmę, suvokti, kad pasaulio faktas dar nėra visa tikrovė, matyti, kad gyvenimas turi prasmę. Mirtis nėra gyvenimo įvykis, ji nėra pasaulio faktas. Etika neaiškina pasaulio, ji turi būti pasaulio sąlyga, kaip ir logika. Etika ir estetika yra viena. Etika yra transcendentali. Valia yra subjekto nuostata pasaulio atžvilgiu. Valios aktas yra ne veikimo priežastis, bet pats veiksmas, jis nėra patyrimas. Visas patyrimas yra pasaulis, ir jam nereikalingas subjektas. Žmogaus kūnas yra pasaulio dalis tarp kitų pasaulio dalių (gyvūnų, augalų, daiktų ir t. t.). Menas yra išraiška, geras meno kūrinys yra baigta išraiška.
Iš ko kyla žmogaus teisės?
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas klausimas, ar įmanoma pateisinti žmogaus teisių egzistavimą nesiremiant metafizinėmis ir religinėmis žmogaus prigimties koncepcijomis. Aiškinamas moralės ir teisės, faktų ir vertybių, prigimtinės ir pozityvios teisės santykis. Teigiama, kad vienintelis teoriškai priimtinas žmogaus teisių pagrindas yra pozityvi moralė. Ši tezė eksplikuojama ir grindtiama kritiškai analizuojant galimus kontrargumentus.
Metodologiniai informacijos visuomenės studijų profiliai: vynas jaunas, vynmaišiai seni?
Authors: Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami nūnai sparčiai besiformuojančio naujo studijų lauko – informacijos visuomenės studijų – metodologiniai pastоliai. Pasitelkus retrospektyvią žiūrą pateikiama dvejopa – de dicto ir de re –informacijos visuomenės teorijų tipologija. Tos teorijos, remiantis metodologine de dicto pamatinių metodologinių paradigmų, vartoj amų informacijos visuomenės teorijose, analize, yra paskirstomos į keturis pogrupius: konflikto (a Ia mode de Marx), funkcines (a Ia mode de Durkheim), supratimo (a Ia mode de Weber), ir eklektines (a Ia mode de Tilly) teorijas. Antra vertus, remiantis de re tyrimu, atskleidžiančiu pačios šiuolaikinės socialinės kaitos pobūdį, jos pareinamai nuo ekonominės arba socio-kultūrinės pakraipos-klasifikuojamos į kontinuacines (a Ia mode de Callinicos ir ,resp., Giddens) ir inovacines (a Ia mode de Machlup ir, resp., Castells) informacijos visuomenės teorijas. Parodoma, kad net ir pačios radikaliausios koncepcijos, teigiančios kokybiškai naujo „lnformacijos amžiaus“ pradžią, lieja seną vyną (t. y. metodologin į instrumentarijų, pritaikytą modernybės konceptualizacijai) į naujus vynmaišius (t. y. į iki šiol nematytą socialinę morfologiją, ex definitio reikalaujančią naujų metodologinių prielaidų ir principų). Pagrečiui aptariamos ir tolesnės naujųjų informacijo s visuomenės studijų perspektyvos.
Loginių žinojimo pagrindų analizė G. Frege's filosofijoje
Authors: Aukštuolytė Nijolė
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas G. Frege‘s indėlis sprendžiant pažintinio turinio formalizavimo galimybių problemą. Matematikos būklė ir poreikiai, paskatinę autorių imtis bendrųjų minties funkcionavimo principų analizės, sukoncentravo jo pastangas logikos srityje. Adekvačios minčiai kalbinės išraiškos paieška atvedė prie kalbos galimybių tyrimo. Frege‘s tyrinėjimai remiasi prielaida, kad loginė minties analizė galima tik per loginę kalbos analizę. Straipsnyje norima pabrėžti, kad autoriaus dėmesys kalbai – netiesioginis. Jis sąlygotas minties, jog kalboje tam tikru būdu yra duotas žinojimas. Analizuojami matematikos loginio konstravimo metmenys Frege's filosofijoje leidžia parodyti, kad matematikos logizavimas skatino naują pačios logikos ir jos pažintinių galimybių sampratą. Frege's kuriama formulių kalba, kaip tam tikra struktūra, jo filosofinių tyrinėjimų kontekste įgyja fundamentalią metodo reikšmę. Tai skatino pripažinti formalaus aspekto svarbą pažinime. Įvairi kalbinė minties raiška atkreipė Frege‘s dėmesį į simbolizavimo būdų skirtingą pažintinę vertę. Tai iškėlė prasmės ir reikšmės skyrimo problemą. Susiejęs prasmę ir reikšmę su sakinio struktūra, jis loginę kalbos analizę nukreipė į semantines problemas. Šios Frege‘s idėjos veikė vėlesnius filosofijos bandymus tyrinėti mūsų pažinimo galimybes prasmingos kalbos ribose.
Subjekto desubstancializacija M. Heideggerio filosofijoje
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Straipsnyje aiškinama, kaip Heideggeris sprendžia „gyvenančio“ subjekto ontologinio statuso problemą. Pasiremdamas Kanto ir Husserlio atskleista subjekto kaip tam tikros substancijos suvokimo negalimybe, Heideggeris šiose negatyviose išvadose atranda pozityvių galimybių ir, desubstancializuodamas subjektą, supranta jo buvimą kaip „supratimą“ ir „rūpestį“. Atsisakant substancinių subjekto vaizdinių, štai-būtis kaip rūpestis atsiskleidžia esanti laikiška būtis-pasaulyje, t. y. kaip įmestis ir projektas. štai-būtis suprantama ne kaip buvojanti laike ir erdvėje, bet pats laikas kaip istoriškumas ir erdvė kaip situacija pasirodo esantys štai-būties buvimo būdai.
Antirealistiniai argumentai filosofijoje
Authors: Japertas Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama parodyti vadinamojo realizmo, kaip požiūrio į realybę, taigi ir kaip tam tikros metafizinės realybės teorijos, nekoherentiškumą, svarstant, kodėl filosofo realistinės pozicijos negalima pagrįstai laikyti nuoseklia, suvokiama ir perteikiama mūsų disponuojamais filosofijos terminais. Realizmo nekoherentiškumas atskleidžiamas kritiškai nagrinėjant teorinius keblumus, neišvengiamus „atitikimo“ ir referencijos sampratoms, svarbiausioms ir įtakingiausioms realistinio požiūrio filosofijoje išraiškomis. Straipsnyje taip pat pateikiami argumentai už antirealistinės interpretacijos pranašumą, nurodoma, kad esminė pagrįsto antirealizmo sąlyga yra reikšmės teorija, kurioje atsisakyta objektyvistinės tiesos sąvokos. Ši sąvoka pakeista pragmatistinėmis verifikacijos bei asertibilumo sąvokomis; visas dėmesys sutelktas į episteminį prasmės (t. y. reikšmės žinojimo) aspektą ir prieita prie išvados apie natūralios kalbos sakiniams būdingą reikšmės nedeterminuotumą.
Filosofinė Rusijos spauda apie V. Sezemaną ir E. Leviną
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Tekstų apie Sezemaną ir Leviną, skelbtų Rusijos akademinėje periodikoje, apžvalga.
H. Putnamas: racionalumo kriterijai vidinio realizmo kontekste
Authors: Vasiliauskaitė Giedrė
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiamas vieno iš žymiausių šiuolaikinių Amerikos filosofų Hilary’o Putnamo siekis reabilituoti pastaraisiais dešimtmečiais dažnai kviestionuojamą racionalumo sąvoką ir priderinti ją prie naujų vidinio realizmo sąlygų. Vidinio realizmo koncepcija yra kone priešinga tradicinei, „metafizinei” realizmo sampratai. Ją formuluodamas, Putnamas kritikuoja korespondencinę tiesos teoriją, universalumo siekius bei teigia galimų pasaulio aprašymų įvairovę, priklausomą nuo žmonių interesų, požiūrių bei vertybių. Tačiau tiesos sąvoka nepanaikinama, tik ji traktuojama kaip riba, kurios kryptimi progresuoja racionalaus priimtinumo kriterijai. Viena iš pagrindinių Putnamo naujovių – fakto ir vertybės susiejimas, turintis didelės reikšmės ir racionalumo sąvokai.
Stichiškumas ir sąmoningumas visuomenės savitvarkoje: aksiologinis aspektas
Authors: Komarova Irina
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama spontaniškos sinergetinės bei į tikslą nukreiptos visuomenės savitvarkos papildymo aksiologiniais veiksniais problema: žmonių apsisprendimas, savo ateities konstravimas, veikimas atsižvelgiant į tai, kas turi tapti pasaulio evoliucijos būdu. Straipsnyje tvirtinama, jog padėti iškelti visuomenę į naują socialinės organizacijos lygį gali vertybės, kaip tikslo ir priemonių vienybė; reikiamus komponentus naujam lygiui atrenka vertybių hierarchijos elementai; stabilumas yra pagrindinis kriterijus, reguliuojantis socialinės savitvarkos procesą.
Teisės filosofija senajame Vilniaus universitete
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Problemos ištirtumo laipsnis tas, kad lenkų teisės ir politinės minties istorijos tyrinėtojai yra analizavę renesansinę teisės filosofiją, išreikštą senojo Vilniaus universiteto teisės profesoriaus A.A. Olizarovskio veikale De politica hominum societate, ir paskelbė pripažintus šio veikalo idėjų tyrinėjimus. Šiame straipsnyje analizuojama teisės filosofija senajame Universitete, išsakyta iki šiol netirtuose jos šaltiniuose.
Pareiga, patologija ir intersubjektyvumo galimybė I. Kanto vėlyvojoje filosofijoje
Authors: Putinaitė Nerija
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas intersubjektyvumo klausimas vėlyvosios I. Kanto praktinės filosofijos, suprantamos kaip pareigų teorija, kontekste. Atskleidžiama kantiškojo moralės, teisės ir politikos subjekto specifika, ribojanti kalbėjimo apie „kitą“ kryptis bei brėžianti laukus, kur „kito“ skirtingumas yra netoleruotinas.
Metaetinis moralės tyrimo modelis: semantinis ir epistemologinis aspektai
Authors: Patapas Aleksandras
Published: January 2019

Metaetinis moralės tyrimo modelis yra analizuojamas kaip objektyvumo problemos etikoje periiūrėjimo pagrindas. Išskiriami ir nagrinėjami du pagrindiniai metaetinio tyrimo aspektai: semantinis ir epistemologinis. Analizuojant moralės terminų semantiką, ypatingas dėmesys skiriamas denotaciniam moralės sąvokų definavimo būdui, kuris yra interpretuojamas kaip novatoriškas metaetinio tyrimo indėlis į tolesnę etikos teorijos raidą, vėliau inspiravęs naujų epistemologinių moralės tyrimo principų bei metodų formulavimą. Analizuojant paties metaetinio tyrimo modelio naujoves epistemologijoje, akcentuojama Moore'o suformuluoto „organinės vienybės“ principo epistemologinė vertė, kurią siekiama atskleisti, pateikiant kokybiškai naują pagrindinės metaetinio tyrimo problemos – moralinio privalėjimo struktūros – analizę.
Pirmoji disertacija apie filosofijos didaktiką
Authors: Baranova Jūratė
Published: January 2019

Lilijos Duoblienės disertacijos gynimas
Tapatybės sklaida ir ribos
Authors: Treznevičiūtė Daiva
Published: January 2019

Lietuvos filosofų draugijos konferencija "Tapatybės sklaida ir ribos", 2001 balandžio 27-28.
Išsamioji ekologija ir socialinė kritika
Authors: Mackevičiūtė Jūratė
Published: January 2019

Mokslui transformuojantis į strateginio valdžios plėtimo priemonę, atsiskleidžia nauji etikos aspektai. Etinė problematika mokslo ir technikos plotmėje šiandien daug labiau negu anksčiau susijusi su žmogaus galia valdyti aplinką, esančią šalia žmogaus, t. y. gamtą. Šiandien svarbia mokslo problema tampa žmogaus, mokslo, technikos ir aplinkos sąveika ir jos vertinimas filosofiniu, etiniu ir socialiniu požiūriais. Straipsnyje nagrinėjamos deontologijos, padarinių ir dorybių etikos koncepcijos. Apžvelgiamos trys pagrindinės etikos rūšys, susijusios su aplinka: paviršutiniškoji, tarpinė ir išsamioji. Aptariama keletas strategijų, kaip įgyvendinti ekocentrinę etiką, keliančią žaliosios" pilietybės svarbą.
Utilitarus sveikatos priežiūros išteklių skirstymo modelis
Authors: Jakutytė Sigita
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas utilitarizmo teorijos taikymas sprendžiant sveikatos priežiūros išteklių skirstymo problemą. Pirmoje straipsnio dalyje pateikiama naudingumo principo taikymo sveikatos priežiūros sistemoje samprata. Teorinis naudingumo principo aiškinimas siejamas su praktiniais medicinos tikslais. Antroje straipsnio dalyje svarstoma utilitari metodika, analizuojama jos specifika, išryškinami pranašumai ir trūkumai. Utilitari metodika kritikuojama dėl to, kad šios metodikos taikymas sveikatos priežiūrai grindžiamas skirtingų ekonominių bei etinių kategorijų bendramatiškumu. Trečioje dalyje plačiau aptariama utilitari gyvenimo vertės samprata. Gyvenimo vertės nustatymas apskaičiuojant jo ekonominę vertę laikomas nepakankama sąlyga tam, kad būtų padidinta bendra nauda. Pasirinkta straipsnio struktūra padeda geriau išryškinti utilitarizmo teorijos taikymo sveikatos priežiūros sistemoje ribas.
Metafora kaip kultūros modelis
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos metaforos teorijos. Jeigu metafora -literatūros modelis (Ricreuras), ar negalėtų ji būti visos kultūros modeliu? Šią prielaidą, atrodo, paremia kitas Ricreuro teiginys, kad metafora -žodžio ir sakinio, kalbinės ir užkalbinės tikrovės sankirta. Tačiau suvokiant kultūrą kaip nesulaikomą „hiperrealybės dauginimąsi" (Saudrillard'as) ar kaip „panhoministinę iliuziją" (šliogeris), metaforos, kaip kultūros modelio, prielaida nėra vaisinga. Toliau atkreipiamas dėmesys į metaforos „matymo kaip" (Davidsonas) aspektą. Tai siejama su ontologiniu bei etiniu metaforos planu, kuris atveda prie Gadamerio hermeneutikos ir Levino etikos. Ar metaforos, kaip kultūros modelio, nagrinėjimas papildo metaforos teoriją? Ar tai leidžia sutvirtinti filosofinės poetikos discipliną?
Tragiškojo jausmo interpretacija Friedricho Nietzsche’s
Authors: Polovikaitė. Aušra
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama tragedijos kilmės bei poveikio samprata Friedricho Nietzsche's filosofijoje. Remiantis filosofo mintimis, sprendžiama klasikinė žmonių susižavėjimo tragedija priežasties problema. Parodoma, kad dionisiškasis džiaugsmas yra susijęs su aukščiausia tragiškojo meno verte. Tragiškasis jausmas kyla iš pačios būties (Dioniso, vienio, gamtos) ir suteikia metafizinę paguodą, jog bus įveiktas individualumas, pasaulis susigrąžins vienovę.
Jaunosios kartos katalikų intelektualų pažiūros į kapitalizmą ir socializmą tarpukario Lietuvoje
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos jaunosios kartos lietuvių intelektualų katalikų pažiūros i kapitalizmą ir socializmą. Aptariamos puoselétų nuostatų idėjinės ištakos. Atskleidžiamas kritinis požiūris į tuometinį kapitalizmą, jo funkcionavimo padarinius ir jų įtaką individo saviraiškos galimybėms. Pateikiamas socializmo, kaip teorinio modelio ir socialinio eksperimento, vykdyto Sovietų Rusijoje, vertinimas.
Socialinė kultūros kritika versus popkultūros tyrimai
Authors: Mažeikis Gintautas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariama kultūros tyrimų genezė, pažymimos konceptualios Frankfurto kritinės mokyklos, Birmingemo kultūros tyrimų centro ir šiuolaikinių popkultūros tyrimų kontroversijos, parodoma teorinių kultūros tyrimų temų, vertybių kaita. Nuosekliau aptariama M. Horkheimerio ir Th. Adorno „Švietimo dialektika", S. Hallo kultūros tyrimų idėjos, masių kultūros ir popkultūros sampratų kontroversijos. Industrine kultūros raida apibūdinama elito ir masių koncepcijų priešprieša, o vartotojiška kultūra - jos heterotopiškumu, heterogeniškumu, subkultūrų raida. Apžvelgiama subkultūrų plėtra nuo rezistencijos simbolių akcentavimo iki grynųjų stiliaus žaidimų ir pagaliau iki prieštaringas, polisemantiškos šiuolaikinės popkultūros tėkmės (flux). Straipsnyje remiamasi poststruktūralistinės, postmodrnístinės filosofijos ir postkolonijinės kritikos kategorijomis.
Savasties įgijimo būdai. Foucault ir Bachtinas apie gyvenimo estetizaciją
Authors: Koczanowicz Leszek
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami du požiūriai į estetiškumo sąvoką - M. Foucault ir M. Bachtino. Abu filosofai estetiškumo sąvoką glaudžiai sieja su savasties (self) idėja, abu išsamiai svarsto ją kaip savasties analizės pradžios tašką, tačiau Foucault filosofinėje antropologijoje estetinės egzistencijos sąvoka tampa kertine, o Bachtinas estetiškumą laiko visiškai nenaudingu savasties konstitucijai.
Jeanas Paulis Sartre'as: „pono-vergo“ dialektika ir solipsizmo įveikos ilgesys
Authors: Baranova Jūratė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama aš ir kito santykio Sartre'o egzistencinėje fenomenologijoje pagrindimas ir teorinės ištakos. Kodėl Sartre'o netenkina Kanto transcendentalinio ego samprata? Kodėl Sartre'as, pradėjęs nuo Edmundo Husserlio, netęsia penktojoje jo kartezietiškoje meditacijoje nusakyto aš ir kito kaip alter ego santykio ekplikacijos? Kodėl jis atsigręžia į Hegelio Dvasios fenomenologijoje nužymėtą "pono ir vergo" kovos dialektiką? Kodėl ši kova nesuderinama su Heideggerio Mitsein modusu? Sartre'as konkrečių santykių su kitu analize siekia atskleisti kito susitikimo laisvių kovoje galimybę ir tuo išvengti solipsizmo . Bet ar iš tiesų sutinku kitą, jei bet kuris konkretus dviejų laisvių susidūrimas neišvengiamai baigiasi pralaimėjimu?
Religinis interesas ir tikėjimas
Authors: Dubnikas Kęstutis
Published: January 2019

Straipsnis skiriamas ontologinių religijos prielaidų analizei. Remiantis egzistencine fenomenologija tvirtinama, kad kasdienėje bendražmogiškoje patirtyje galima nurodyti į religinę dimensiją kaip ribinį santykį su pasauliu, įgaunantį pamatinio rūpesčio būties prasmingumu klausimą arba, kitaip tariant, religinio intereso išraišką. Tikėjimas analizuojamas kaip dalyvaujančiojo tikrovėje tiesioginis būties priėmimas. Tačiau ribiniame tikėjimo santykyje pasaulis nėra pažintas ir užbaigtas, o veikiau tampantis, dar ne-esantis pasaulis. Remiantis D. Tracy ribinės patirties analize, nagrinėjamas religinės kalbos prasmės klausimas ir religijos bei pasaulietinės kultūros koreliacija.
Naujos knygos besimokantiems filosofuoti
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Tomos Sodeikos ir Jūratės Baranovos vadovėlio "Filosofija. Vadovėlis XI-XII klasėms" ir Jūratės Baranovos vadovėlio "Etika: filosofija kaip praktika" recenzija
Ar tikrovė jau negrįžtamai prarasta?
Authors: Broniukaitytė Diana
Published: January 2019

Jeano Baudrillard'o knygos "Simuliakrai ir Simuliacija" vertimo pristatymas
G. Vattimo hermeneutinis nihilizmas
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama nihilizmo samprata Gianni Vattimo filosofijoje. Vattimo interpretacija išryškino postmodernaus mąstymo pavidalą – „silpnąjį mąstymą“. Parodoma, kad pati „silpnojo mąstymo“ struktūra atsiskleidžia kaip nihilistiniu judesiu grindžiama struktūra. Vattimo nihilizmo samprata aptariama lyginant su kitomis postmetafizinės filosofijos nihilizmo sampratomis, parodant šios sampratos nyčiškasheidegeriškas ištakas. Keliamas klausimas, koks „silpnojo mąstymo“ kaip teorijos santykis su kitomis filosofijos teorijomis. Parodoma, kad „silpnasis mąstymas“ atsiskleidžia kaip hermeneutinis nihilizmas. Daroma išvada, kad nihilistinis „silpnojo mąstymo“ pobūdis atskiria jį nuo kitų antifundacionalistiškai orientuotų mąstymo pavidalų – nuo prancūziškojo postmodernizmo apskritai, o ypač nuo Derrida dekonstrukcinio mąstymo.
Implicitinė predikato kvantifikacija ir Port Royalio logika
Authors: Šopauskas Laisvūnas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama logikos istorikų Jill Vance Buroker, Sylvaino Auroux ir Jeano-Claude’o Pariente’o pozicija, kad tradicinės logikos pradininkų – Antoine’o Arnauld ir Pierre’o Nicole’io – pažiūrose į kategorinio sakinio semantiką galima įžvelgti predikato implicitinės kvantifikacijos tezę. Tyrime eksplikuojama predikato implicitinės kvantifikacijos tezė, aptariama, kokiomis sąlygomis ji gali figūruoti loginės semantikos pažiūrų rekonstrukcijose; analizuojama, ar pagrįstas jos įvedimas į Arnauld ir Nicole’io semantikos rekonstrukciją, atskleidžiamas Port Royalio logikos santykis su šia teze, taip pat bandoma išsiaiškinti, kas yra tezės autorius. Pagrindiniu tyrimo rezultatu laikome tokias išvadas: pirma, į Arnauld ir Nicole’io pažiūrų rekonstrukciją gali būti įtrauktas predikato implicitinės kvantifikacijos tezės neigimas ir analogišką struktūrą turinti subjekto implicitinės kvantifikacijos tezė; antra, konversijos aptarimui skirti Port Royalio logikos skyreliai leidžia įžvelgti ne predikato implicitinės kvantifikacijos tezę, bet silpnesnį teiginį; trečia, šios tezės autoriumi laikytinas Williamas Hamiltonas.
Popkultūra: gamyba, vartojimas, gerovė
Authors: Pukelis Paulius
Published: January 2019

2003 metų rugsėjo 26 dieną Vilniaus universiteto Kauno humanitariniame fakultete vyko šio fakulteto Sociokultūrinių tyrimų instituto organizuota respublikinė konferencija "Popkultūra: gamyba, vartojimas, gerovė". Įvairių sričių mokslininkai buvo pakviesti aptarti lietuviškąją popkultūrą bei metodologinius principus, kuriais remiantis reikėtų tyrinėti šią aiškių ribų neturinčią kultūros sritį.
Filosofavimas kaip pasiruošimas mirčiai
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje interpretuojama įžanginė Platano dialogo „Faidonas“ dalis, kurioje filosofija aptariama kaip pasiruošimas mirčiai. Laukiančio mirties Sokrato situacija gretinama su Edipo mite aprašytąja karaliaus Edipo tragedija. Parodoma, kad abi situacijas dramatizuoja žinojimu numatoma laisvė. Straipsnyje aptariami būdai, kuriais laisvės ir likimo konfliktą mėgina įveikti Edipas ir Sokratas. Teigiama, kad graikų tragedijoje tik konstatuojamas konfliktas ir sprendimas teįžvelgiamas vienoje iš konfliktuojančių pusiųpaneigiant žinojimą. Graikų filosofijoje, kuri pati yra žinojimas, jau ieškoma pozityvaus sprendimo, palenkiant žinojimą likimui. Tokią graikų filosofijos nuostatą akivaizdžiai išreiškia ir filosofavimo kaip pasiruošimo mirčiai idėja. Parodoma, kad antikos filosofas dėl savo anonimiškumo negali nusavinti jame nutinkančio mąstymo, o todėl tegali būti jame vykstančios skirtingų mąstymo būdų – kasdienio ir filosofinio – kolizijos stebėtojas. Persiimdamas viena iš pusių, bet dėl jau minėto anonimiškumo negalėdamas atsiriboti nuo kitos, savąjį užsiangažavimą filosofavimui jis įsisąmonina su tragiškumo atspalviu. Jis priverstas išsižadėti kasdienio mąstymo, jo tapatinamo su kūnu, taigi išreikštai neigti tą kasdienį gyvenimą, kuriame ir dėl kurio filosofuoja. Mirtis ženklina kasdienio gyvenimo kraštą, todėl orientacija į ją nureikšmina tą gyvenimą, taigi yra prielaida anonimiškam antikos filosofui persiimti kitomis – etinėmis – vertybėmis ir jomis konstituojamu filosofiniu mąstymu.
Egzistencinis humanizmas ir filosofinė poetika
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos Sartre‘o ir Heideggerio humanistinės pažiūros. Sartre‘ui žmogaus būtis – laisvės projektas, nuolat kuriama praeities ir ateities visuma. Heideggeriui egzistencija – taip pat su laiku susijęs projektas. Savo būties myriop atpažinimas leidžia kaskart plėsti šį projektą. Straipsnio autorius teigia, kad humanizmas neatsiejamas nuo poetinių siekių. Žmogaus būtis atpažįstama poetine tartimi, o jos kūrimas analogiškas poetinei kūrybai. Ši horizontali transcendencija nepašalina Dievo klausimo iš žmogaus gyvenimo.
Klastotė ant kortos: semiotika ir autentiškumo problema
Authors: Ousmanova Almira
Published: January 2019

The essay provides a critical assessment of the debates concerning the concepts of fake and original (authentic) in the context of semiotics (Ch.S. Peirce, T. de Lauretis, U. Eco, M. Bal), philosophy (N. Goodman, J. Baudrillard, S. Žižek), art theory (W Benjamin, I. Haywood, N. Bryson), history (C. Ginzburg). It is an attempt to represent the problem of reproduction of cultural artefacts as a multifaceted issue which embraces the whole series of related notions (fake, forgery, imitation, reproduction, replication, remake, copy, pastiche, etc.) along with their different meanings and implications for various cultural practices (fine arts, history, architecture, cinema, social and cultural ‘apparatuses’ of identification). The main aim of the text is to provide an interdisciplinary frame of interpretation of the phenomenon of forgery, to reveal how aesthetic judgments on the originality (and aura) of the work of art are determined by economical and political factors and to show how the 'ideology of original' is related to the power-knowledge system and the issues of political economy in contemporary Western culture. Semiotics (particularly, in U. Eco’s version) is chosen here as the most promising and efficient tool for the analysis of this complex phenomenon.
PROFESORIAUS HABILITUOTO DAKTARO ROLANDO PAVILIONIO GYVENIMO IR MOKSLINĖS VEIKLOS SVARBIAUSIOS DATOS
Authors: Supplement Problemos
Published: January 2019

[...]
REVIZIONISTINIS KONSTRUKTYVIOJO EMPIRIZMO NORMATYVUMAS
Authors: Bujokas Justas , Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Kokia nūdienio mokslo prigimtis, koks jo pažintinis statusas? Ir dar plačiau: ar ir kaip įmanomas racionalus žinojimas? Šie klausimai nūdienos mokslo filosofijoje sprendžiami visų pirma empirizmo ir mokslinio realizmo ginčuose. Bene ryškiausia šiuolaikinio britų empirizmo forma – Baso van Fraasseno konstruktyvusis empirizmas, arba tiksliau konstruktyvusis empiricizmas (KE). Straipsnyje, remiantis ir ginčijant visų pirma van Fraasseno, Gideono Roseno ir Marco Alspector-Kelly argumentaciją, pateikiama revizionistinio KE normatyvumo samprata. Tvirtinama, kad KE epistemologijoje implicitiškai slypintis normatyvumas yra (a) neišvengiamas ir (b) euristiškai naudingas. Neišvengiamas, nes pati deskripcijos ir normos dichotomija nėra absoliuti. Būtent tai visų pirma atskleidžia van Fraasseno ir Roseno diskusijos analizė KE daugiaprasmiškumo bei jo diktuojamų metodologinių nuostatų terminais. Euristiškai naudingas, nes lankstusis KE normatyvumas, lyginant jį su rigidiškais mokslinio realizmo ontologiniais postulatais, siūlo epistemologiškai nuosaikesnę ir empiriškai adekvatesnę mokslo sampratą, apimančią nuolat kintančių episteminių, normatyvinių ir aksiologinių praktikų įvairovės visumą. Šio euristinio KE potencialo sąlyga galų gale yra KE vykdoma nuosaikioji agneologinio moderniojo mokslinio žinojimo revizija lygiai tiek, kiek jis yra moderniosios filosofijos atmaina.
O popular e o erudito: a música nos contos de Machado de Assis
Authors: Junior Valdemar Valente
Published: January 2019

Este artigo tem por objetivo identificar elementos referentes à criação musical do século XIX na obra de Machado de Assis. Para esse fim, escolhemos os contos “O machete”, “Um homem célebre” e “Cantiga de esponsais”, que abordam a presença da música a partir de leituras distintas que têm em comum o aprofundamento de conflitos, em vista da música como elemento subjetivo capaz de mover as paixões interiores e instigar os instintos humanos. Além disso, esses três contos cumprem com extrema correção o papel de determinar os espaços referentes à música em suas vertentes popular e erudita, corporificando um tempo em que a indústria cultural e os meios de reprodução técnica ainda não tinham se manifestado em sua configuração definitiva. *** The popular and the erudite: the music in the tales of Machado de Assis ***This article aims to identify elements related to the musical creation of the 19th century in the work of Machado de Assis. To that end, we chose the short stories “O machete”, “Um homem célebre” and “Cantiga de esponsais”, which deal with the presence of music from different approaches that have in common the deepening of conflicts, in view of music as an element subjective ability to move the inner passions and instigate human instincts. Moreover, these three tales fulfill with extreme correctness the role of determining the spaces concerning music in its popular and scholarly aspects, embodying a time in which the cultural industry and the means of technical reproduction had not yet manifested itself in its definitive configuration.Keywords: musical creation; social relationships; narrative.
Mar sem água
Authors: Paiva Rosana Carvalho
Published: January 2019

---
Notas sobre (ou acordes para) o Noturno do Chile, a tormenta ruidosa de Roberto Bolaño
Authors: Farina Diego Lock
Published: January 2019

Noturno do Chile, de Roberto Bolaño, funciona como uma autêntica máquina literária de denúncia, de afinada ironia e instigante trabalho estético. Tendo como narrador em primeira pessoa um padre extremamente envolvido com a ditadura de Pinochet, a obra opera uma tormenta ruidosa na forma que faz os signos estremecerem, ao passo que contra-assina a voz do próprio narrador que cria. O presente ensaio busca analisar as sutilezas formais que Bolaño desenvolve no controverso combate interno entre as memórias do narrador e a matéria narrada historicamente contextualizada, visando ainda entender como a noção de dom de ouvir, composta por Walter Benjamin e rearticulada por Jacques Derrida, é pertinente para uma leitura crítica do livro, que, por sua vez, invoca debates acerca do problema da alteridade, da afecção, da responsabilidade e, por fim, da ética ante a crueldade e a possibilidade da produção de uma poética da escuta na contemporaneidade. *** Notes about (or chords for) By night in Chile, the noisy storm of Roberto Bolaño ***By night in Chile, by Roberto Bolaño, works as an authentic literary machine of denunciation, of intoned irony and instigating aesthetic labor. Having a priest extremely involved with Pinochet’s dictatorship as a first-person narrator, the text operates a noisy storm in the form that makes the signs shake, while countersigns the voice of the narrator himself who creates. The present essay seeks to analyze the formal subtleties that Bolaño develops in the controversial internal struggle between the narrator’s memories and the historically contextualized narrative matter, in order to understand how the notion of the gift for listening, composed by Walter Benjamin and rearticulated by Jacques Derrida, is pertinent for a critical reading of the book, which, in turn, invokes debates about the problem of alterity, affection, responsibility, and finally, ethics in the face of cruelty and the possibility of producing a poetics of listening in contemporary times.Keywords: By night in Chile; gift for listening; poetics of listening; Roberto Bolaño; alterity.
DRA. Specific Chemotherapy Treatments for Patients with Ovarian Endodermal Sinus Tumors
Authors: Valeria Jiménez-Báez Maria , Ilinova Maravilla-Ulloa , Michelle Rojas-López Brenda , Jesús Quiroz-Valdes Berenice De , Margarita Chavez-Hernández María , L Sandoval-Jurado , Bogarín Enrique Leobardo Ureña , Riveros Irma Archundia
Published: January 2019

Ovarian endodermal sinus tumors are a neoplasm of germinal origin derived from the primordial cells that during their migration from the caudal area to the gonadal region undergo mutations that progress to become malignant cells that proliferate constantly. Appearance is unilateral; it is considered the germinal tumor with the highest malignancy rate. (20%) Early diagnosis could increase patient survival. An exploratory investigation included the five last years in the pubmed, science, and Cochrane was carried out to evaluate the evidence of the diagnosis and / or treatment of these tumors. It was found that mortality is due to delayed diagnosis and ineffective treatment. It is necessary to determine the chemotherapy treatments that effectively attack this type of neoplastic cells, which behave differently from other types of tumors.
New distribution records for amphibians and reptiles in eastern Chihuahua, Mexico
Authors: Hernandez Tomas , Herr Mark W. , Stevens Skyler , Cork Karlee , Medina-Nava Carolina , Vialpando C.J. , Warfel Timothy , Fields Noah , Brodie Ciara , Graham Sean P.
Published: January 2019

Distributions of amphibian and reptile species in northern Mexico are poorly understood when compared to adjacent areas of the southwestern United States. To address this gap in knowledge, we conducted a series of surveys in east-central Chihuahua, Mexico in 2014–2016. We documented 40 new municipality records for amphibian and reptile species by means of high quality digital photos. Photographic surveys offer a low-cost, highly accessible technique for accumulating distributional information.
Batch process biosynthesis of silver nanoparticles using Equisetum arvense leaf extract
Authors: Sedaghat Sajjad , Omidi Sariyeh
Published: January 2019

The plant extract of Equisetum arvense is applied to reduce silver ions to silver nanoparticles (AgNPs) in the batch method. When mixed with silver nitrate (AgNO3), the extract changed color from yellow to dark brown, and AgNPs were synthesized in 24 h. Plant extracts applied to synthetize metal NPs, provide a simple and eco-friendly approach and the biomolecules are used as reducing and capping agents. The nanoparticles were characterized by transmission electron microscopy (TEM), scanning electron microscopy, ultraviolet spectroscopy and X-ray diffraction (XRD) analyses. The dark brown solution showed a surface plasmon resonance of AgNPs around 448 nm. The XRD pattern showed the crystalline nature and high purity of AgNPs. Fourier transform infrared spectroscopy was employed to measure particular functional groups that reduce silver nitrate as AgNPs are formed. TEM revealed that the size of AgNPs was around 18–20 nm. Antibacterial activity assays with Escherichia coli and Staphylococcus aureus demonstrated that AgNPs reduced bacterial growth and produced well-defined inhibition zones.