bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
The most important quality criteria of some homegrown black-currant varieties I. Ascorbic acid
Authors: Kuusi Taina
Published: July 2018

A comparative study has been made with a view to clarification of the quality properties of some home-grown black-currant varieties. Twelve varieties were examined; samples were obtained from 6 different localities, of which the southernmost was Piikkiö, and the northernmost Rovaniemi, over a period of three years. The analytical results were compared with the totals of heat, the totals of hours of sunshine, and the precipitaition during the years concerned. Ascorbic acid, one of the most important criteria of quality, was assayed by application of the method of Robinson & Stotz, slightly modified. On the basis of the results obtained, mutual comparison of the varieties studied is possible along with consideration of the possible effects of weather conditions and the degree of north latitude of the place of growth. It is well known that the ascorbic acid content is dependent upon the variety. Accordingly, the following diminishing sequence was found in the ascorbic acid content of the varieties studied: Boskoop, Roodknop, Westwick Choice, Wellington XXX, Gerby, Wellington X, Åström, Brödtorp, Goliath, Silvergieter, Janslunda and Black of Lepaa. In this series, the amount of ascorbic acid fell from 250 to 127 mg/100g; considerable variations occurred in each variety. As for weather conditions, the summer temperature showed the greatest effect; in general, low temperature increased the amount of ascorbic acid. However, Brödtorp and Black of Lepaa often formed an exception. The number of hours of sunshine produced a similar effect, but to a lesser degree; by contrast, precipitation evinced no clear-cut effect. The degree of north latitude of the locality also seems to exert some effect, probably mainly because a latitude further north means a lowering of the temperature, and consequent retardation of the ripening, which again causes higher ascorbic acid values. Comparison with published reports shows that in principle the present results are in line with those presented earlier. The differences might be attributable to different methods of assay, or variability in the varieties concerned. The northern latitude of the place of growth and the degree of maturity may be of importance.
Hiilidioksidilannoitus ja sen merkitys taimikasvatuksessa
Authors: Voipio Irma
Published: July 2018

Vuosina 1963—65 suoritetuissa hiilidioksidilannoitusta koskevissa tutkimuksissa selvitettiin kasvihuoneen tiiviyden, kasvuston, tuuletuksen, kasvualustan sekä CO2-polttimien sijoittelun vaikutusta kasvihuoneilman CO2-pitoisuuteen. Kävi ilmi, että nämä tekijät saattavat jäädä hiilidioksidilannoitusta toteutettaessa huomiotta, jolloin voidaan saada väärä käsitys CO2-lannoituksen vaikutuksesta. Taimikasvatuskokeissa CO2-lannoitus (0.2 %) lisäsi taimien kasvua, mutta kasvun lisäys oli varsin läheisesti kytkeytynyt lämpötilaan sekä päivänpituuteen. Suoritetuissa kokeissa kurkun taimien kasvu oli nopeinta, kun päivänlämpötila oli 30—35° ja yölämpötila 10—12° sekä päivänpituus 15 t. Tomaatille kehittyivät parhaat taimet 19°:ssa ja 15 tunnin päivässä. Hiilidioksidilla lannoitettaessa tomaatin sato aikaistui huomattavasti. Salaatille 24 t:n pituinen päivä ja 19—23°:n lämpötila osoittautuivat näiden kokeiden mukaan edullisimmiksi.
Fixed ammonium in some Finnish soils
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The nonexchangeable or fixed NH4-N was determined by the method of SCHACHTSCHABEL in 130 samples of Finnish mineral soils. In this relatively heterogeneous material consisting of 44 samples from the surface layer down to 20 cm and 86 samples from the deeper layers, the pH values ranged from 3.3 to 7.5, the contents of clay from 0 to 96 per cent, organic C from 0.03 to 6.6 per cent, and Kjeldahl-N from 0.13 to 4.53 mg/g. In the 46 finesand, loam and silt soil samples, the content of nonexchangeable NH4-N was, on the average, 90 ± 30 ppm ranging from 0 to 190 ppm. In the 84 clay soil samples it ranged from 40 to 620 ppm, with an average of 290 ± 30 ppm. The heavy clay soils of the deeper layers were particularly rich in fixed NH4-N containing it averagely 400 ± 40 ppm. Because of these soils the mean value in the samples of the deeper layers was as high as 260 ± 30 ppm and thus significantly higher than the corresponding figure in the surface soils, 140 ± 40 ppm. In the clay soils the amount of nonexchangeable ammonium was correlated with the clay fraction less than 0.6 μ (r = 0.74***), but not at all with the coarser clay. In the finesand, loam, and silt soils no correlation between the contents of fixed ammonium and clay was detected. No close relationship existed between the indigenous fixed ammonium and the capacity of the soil to fix applied ammonium. If the sum of these quantities would represent the total ammonium fixing capacity of the soil, about one half of this capacity would be saturated by the native fixed ammonium in the topsoil. In the subsoils the rate of saturation would be much lower. In the topsoil samples the amount of nonexchangeable NH4-N corresponded in the non-clay soils to 4 ± 2 per cent and in the clay soils to 9 ± 3 per cent of the Kjeldahl-N. In the subsoil samples the corresponding average percentage was 52 ± 5. The rather low ratios of organic C to Kjeldahl-N in the clay soils of the deeper layers may be taken to indicate that a part of the Kjeldahl-N was not in organic compounds. The C/N-ratios obtained when the amount of nonexchangeable NH4-N is subtracted from the Kjeldahl-N may be too high to characterize the soil organic matter, since it is likely that all the fixed NH4-N was not determined by the Kjeldahl-procedure.
The effect of heating in food processing on the nutritional value of some common food fats
Authors: Uksila Erkki , Kurkela Rakel
Published: July 2018

The effect of strong heating (20 hours at 200° C) on the nutritional value of butter, lard, and safflor oil was investigated by animal experiments with rats. Impaired growth was noticed when ever heated fats were given. The weight gain was most strongly inhibited by heated safflor oil, while the effect of heated lard and butter was less noticeable. The growth retardation was caused by impaired food consumption and a low absorption of heated fats. The results of the fatty acid analyses of the nonabsorbed fraction of the ingested fats is discussed.
Kukkakaalin varastoinnista
Authors: Suhonen Irma
Published: July 2018

Kukkakaalin (Flora Blanca) varastointia tutkittiin v. 1963—66. Tutkimusvarastossa oli ilman lämpötila 1—2° ja suhteellinen kosteus 90—95 %. Todettiin, että haihdunta ja kukinnon pehmeneminen ensinnä aiheuttivat kukkakaalin kauppa-arvon alenemista. Näistä syistä oli tutkitun kukkakaalilajikkeen säilyvyys noin 2—3 viikkoa. Keskikokoiset 0.5–0.6 kg painavat kukinnot säilyivät parhaiten. Muoviin pakattujen kukintojen haihtumistappio oli varsin pieni. Niiden laatu huononi ensinnä kukinnon pinnan vioittumisen takia, mistä syystä niitä voitiin säilyttää enintään kuukauden verran. Pyrittäessä vakauttamaan kukkakaalin hintaa on lyhytaikainen varastointi huomionarvoinen keino.
Kasvua hillitsevien aineiden vaikutus pavun taimien kasvuun III. Vaikutuksen riippuvuus lämpötilasta
Authors: Kaukovirta Erkki
Published: July 2018

B-ninen, Cycocelin ja Phosfonin sekä lämpötilan vaikutusta pavun Phaseolus vulgaris var. vulgaris ’Juli’, taimien kasvuun tutkittiin kasvatuskaapeissa sekä kasvihuoneissa, joissa lämpötila voitiin säätää 1/2° C:n tarkkuudella. Kasvatuskaapeissa suoritetuissa kokeissa yölämpötila oli 18° C ja päivälämpötila 24°, 21° ja 18° C. Kasvihuoneissa yölämpötila oli 12°, 15°, 18°, 21°, 24° ja 27° C ja päivälämpötila kokeesta riippuen sama kuin yölämpötila, 24° C tai 18° C. B-nine, Cycocel ja Phosfon rajoittivat pituuskasvua kaikissa lämpötiloissa, mutta määrällisesti pituuskasvua hillitsevä vaikutus riippui lämpötilasta (taulukko 1 ja 2). Yö- ja päivälämpötilan ollessa 12° C verranne- ja kasvunsääteillä käsiteltyjen kasvien välinen pituusero ei ollut merkitsevä. Verrannekasvien ja B-ninella sekä Phosfonilla käsiteltyjen kasvien välinen pituusero lämpötila-alueella 12—21° C ja verrannekasvien ja Cycocelilla käsiteltyjen kasvien pituusero lämpötila-alueella 12—18° C kasvoi selvästi lämpötilan kohotessa, mutta mainittuja lämpötila-alueita korkeammissa lämpötiloissa pituusero muuttui vähän (piirros 1). Phosfonin pituuskasvua rajoittavan vaikutuksen suuruus riippuu keskilämpötilasta samansuuntaisesti huolimatta siitä, mikä oli yö- ja päivälämpötilan suhde. Sama voitiin todeta B-ninen ja Cycocelin vaikutuksen määristä silloin, kun yölämpötila oli sama tai alhaisempi kuin päivälämpötila. Jos taas yölämpötila oli korkeampi kuin päivälämpötila, Cycocelin ja yleensä myös B-ninen vaikutuksen määrä heikkeni keskilämpötilan kohotessa (piirros 1). Kasvunsääteiden pituuskasvua rajoittava vaikutus jäi kasvatuskaapeissa vähäisemmäksi kuin luontaisissa valo-oloissa, mihin todennäköisesti oli syynä valo-olojen erilaisuus. Kasvunsääteiden vaikutus taimien tuore- ja kuivapainoon, lehtien kokoon ja painoon oli vähäisempi kuin vaikutus pituuskasvuun, eikä sen ja keskilämpötilan välillä ollut samanlaista korrelaatiota kuin keskilämpötilan ja pituuskasvua rajoittavan vaikutuksen määrän välillä. Sääteiden vaikutus pituuskasvuun ja niiden vaikutus taimien painoon ja lehtien kokoon eivät myöskään olleet selvästi toisistaan riippuvia, joskin Cycocelilla käsiteltyjen taimien tuorepaino oli suhteellisesti pienin samassa lämpötilassa kuin pituus ja B-ninella ja Phosfonilla käsiteltyjen taimien suhteellinen tuorepaino siinä lämpötilassa, jota korkeammissa lämpötiloissa suhteellinen pituus ei enää merkitsevästi pienentynyt.
The magnesium status of soil and the magnesium content of cultivated plants
Authors: Jokinen Raili
Published: July 2018

The sample material was collected from cultivated fields without selection based on the magnesium deficiency symptoms observed in the plants. The material consists of 115 samples of the undermost leaves from potato plants, 72 clover and 89 timothy samples, together with corresponding soil samples from the top soil of the fields. The dependence of the magnesium content of the potato leaves, clover and timothy yields on the magnesium content of the soil and its saturation percentage, as well as on the ratio between the exchangeable potassium and magnesium on the equivalent basis, were tested by means of linear regression and correlation analyses. The results obtained show that a highly significant positive correlation prevails between the magnesium saturation percentage of the soil and the magnesium content of potato leaves and timothy. Its effect on the magnesium content of clover could not be determined in the present study. As the amount of exchangeable potassium present in the soil increased in relation to the magnesium, the magnesium content of the studied plants significantly decreased. The material collected for the present investigation revealed that in the case of potato leaves, 51 %, and clover and timothy, 34 %, of the total variations in the magnesium content depended on the magnesium saturation percentage and on the ratio K/Mg in the soil. A rise in the potassium saturation percentage significantly reduced the magnesium content of the clover alone, and taking this into account did not significantly raise the explanation percentage of the total variations in the magnesium content of any of the plants.
Klormekvatin (CCC) vaikutuksesta viljakasvien satoon ja kasvutapaan
Authors: Pessi Yrjö , Ylänen Mikko , Leskelä Auvo
Published: July 2018

Klormekvatti-käsittelyllä (CCC) on Kotkaniemen koetilan olosuhteissa voitu lyhentää ja vahvistaa syysviljojen, kevätvehnän, monitahoisen ohran ja kauran kortta, mikä ilmenee lakoontumisen pienenemisenä. Pyrittäessä voimaperäisellä lannoituksella korkeaan satotasoon, on tällä seikalla huomattava käytännöllinen merkitys useimmilla tutkituista lajikkeista. Aineiston vähäisyyden takia ei päätelmiä voida tehdä Ruso-vehnän ja Pendek-kauran osalta. Suurimmat sadonlisäykset on saatu kevätvehnällä, sitten ovat olleet järjestyksessä ruis ja ohra syysvehnän jäädessä viimeiseksi. Syysviljoilla kevätkäsittely on ollut tehokkaampi kuin syyskäsittely. Kaikilla viljoilla on korsi lyhentynyt sitä enemmän, mitä myöhemmin keväällä käsittely on suoritettu. Ottaen huomioon sadonlisäykset ja muut käytännön näkökohdat, on etusijalle asetettava se ajankohta, jolloin rikkakasvien ruiskutukset suoritetaan. Yleisenä piirteenä on todettavissa, että klormekvatti-käsittely lisää satoa eniten silloin kun kasvuolosuhteet sallivat korkean satotason muodostumisen. Myös sadon laatu paranee tällöin sen ansiosta. Epäedullisissa kasvuoloissa sadonlisäykset jäävät vähäisemmiksi ja sadot saattavat jopa alentua. Tämän vuoksi lannoituksen voimaperäisyyden ja maan muun kunnon huomioonottaminen on tarpeellista klormekvattikäsittelyn yhteydessä mm. käyttömäärien kohdalla.
Diurnal and daily variations in the composition of cow faeces
Authors: Salo Maija-Liisa , Peltola Ulla , Kotilainen Kaija
Published: July 2018

The work is concerned with the diurnal and daily variations in the composition of cow faeces. Samples were taken from four dairy cows five times a day during the course of three days. The cows were fed on roughage and concentrates. The faecal samples were analysed for hemicellulose, cellulose, lignin, crude protein, total ash and the ash soluble in 1N HCI. The following results were noted: Large variations occur in the composition of cow faeces. The largest variations relate to the cellulose, crude protein and total ash, whereas the content of lignin varies only little. Diurnal regularity was not noted. A close positive correlation was noted between the contents of hemicellulose and cellulose, as well as between the crude protein and the ash contents. A close negative correlation existed between both groups of carbohydrates and the crude protein, both carbohydrate groups and the ash, and between the crude protein and crude lignin. A high ash peak, attributable to sparingly soluble ash, was noted on several days. These ash-rich samples always have a high content of crude protein but a low content of carbohydrates. The digestibilities of the cellulose and crude protein were inversely related and varied during the same day of sampling within a range of as much as 12—13 percent units. The digestibility and rate of feed passage cannot be reliably evaluated by a grab sampling technique, at least not in instances when the cows are receiving both roughage and concentrates. As a possible reason for the variations it is suggested that the feed leaves the reticulorumen as different fractions. Shortly after the feeding, the material rich in concentrate moves on, whereas later mainly roughage material passes further into the alimentary tract. In the large intestines the former fraction results in a more intensive growth of bacteria, and the faeces originating from it contains a relatively higher proportion of bacterial matter.
Peltoviljelykoneiden käytöstä, kestoiästä ja poistamissyistä
Authors: Oksanen Erkki H.
Published: July 2018

Tutkimuksessa haluttiin selvittää, kuinka paljon ja millaisia peltoviljelykoneita eri kokoisilla tiloilla käytetään, kuinka kauan konetta pidetään ja miksi se poistetaan käytöstä, sekä millainen on ollut kehitys näiden seikkojen suhteen 1960-luvulla. Tutkimuskoneina olivat traktoriaura, lannoitteen levitin ja niittokone. Aineisto kerättiin koko maasta tilakäynnein samoilta tiloilta vuosina 1959, 1964 ja 1969. Tutkimustiloja oli 83 kpl, muunnetun maatalousmaan alaltaan v. 1959 10—50 ha. Ne eivät muodostaneet määrättyä otosta. Tuloksia: Käytettävät aurakoot suurenivat tutkimuskaudella, ja suuremmilla tiloilla käytettiin suurempia auroja kuin pienillä. Rivilannoitin yleistyi nopeasti tutkimuskauden lopulla yli 20 peltohehtaarin tiloilla. Niittokoneet olivat samanlaisia eri kokoisilla tiloilla. Suuremmat tilat hankkivat nopeammin uusien työmenetelmien edellyttämiä koneita kuin pienemmät, ja suurilla niille tuli runsaasti käyttöä. Muuten koneen iällä sinänsä ei ollut vaikutusta vuotuiseen käyttömäärään, eikä suuremmilla tiloilla ollut yleensä uudempia koneita kuin pienemmillä. Hehtaareissa laskien auran ja levittimen käyttömäärät lisääntyivät, niittokoneen supistui. Levittimen ja niittokoneen käyttötuntimäärät vähenivät traktorikoneiden yleistyessä. V. 1969 koneiden keskimääräinen käyttö oli: Traktoriaura 76 tuntia/v 24.2 ha/v, Lannoitteen levitin 43 » 32.7 », Niittokone 21 » 11.1 ». Auran ja levittimen käyttömäärien ja tilan peltoalan välillä oli vahva positiivinen korrelaatio. Tutkimustiloilla käytössäolleiden koneiden keskimääräiset iät olivat: 1959 1964 1969 Traktoriaura 5.4 v 5.9 v 5.9 v, Lannoitteen levitin 7.6 » 9.2 » 6.5 », Niittokone 6.5 » 8.3 » 8.2 ». Levittimien ja niittokoneiden keski-ikää kohottivat aineistossa mukanaolleet hevoskoneet; traktorikoneet olivat aurojen ikäisiä. Keskihajonta niin ikien kuin käyttömäärienkin suhteen oli suuri. V. 1969 arvioitiin käytössä oleville koneille 2—4 vuotta lyhyemmät jäljellä olevat kestoajat kuin samanikäisille koneille v. 1959. Keskimääräiset käytöstä poistamisiät olivat: aurat 8—10 v, hevoslevittimet 14—16 v, traktorilevittimet 7—9 v, hevosniittokoneet n. 20 v ja traktoriniittokoneet 5—7 v. Poistamisikien hajonta oli erittäin suuri. Hevoskoneiden käytöstä poistamisen pääsyy oli traktorikoneisiin siirtyminen. Hevoskoneista useimmat romutettiin heti tai myöhemmin. Traktorikoneet poistettiin lähinnä traktorin vaihdon, koneen heikkouden tai sopimattomuuden tai mallin vanhentuneisuuden takia. Loppuunkuluneita oli poistetuista auroista ja niittokoneista vain aniharva, levittimistä useampia. Traktorikoneet myytiin tavallisesti käyttökoneeksi. Koneet poistettiin käytöstä yleensä ennen odotetun kestoajan päättymistä ja ilmeisesti myös arvioitua aikaisemmin. Kustannus- ym. konelaskelmissa voidaan käyttää normilukujen ja käyttöpinta-alojen perusteella laskettavia vuotuisia käyttötuntimääriä. Mallien vanhentumisen takia yli 10 vuoden kestoikiä ei suositella käytettäväksi laskelmissa peltoviljelykoneille.
DDT, lindane and endrin in some agricultural soils in Finland
Authors: Rautapää Jorma , Siltanen Hilkka , Valta Anna-Liisa , Mattinen Veijo
Published: July 2018

The residues of DDT and lindane were determined from 21 sugarbeet fields, and endrin was determined from the soil of 4 gardens. Previously, DDT and lindane have been used widely against sugarbeet pests, and endrin is used to control voles in gardens. The DDT-content (o,p’DDT + p,p’DDT + DDE) of soil samples was in average 0.73 ppm (minimum 0, maximum 2.35 ppm). The amount of DDE was about 5 % of the joint total of o,p’DDT and p,p’DDT. About 21 % (minimum 2 %, maximum 65 %) of the total amount of DDT applied to the field had remained at the time of taking samples. The average lindane content of the soil was 0.08 ppm (minimum 0.008, maximum 0.8 ppm). Of the amount of lindane, which was known to have been applied to the soil, 5—100 % had remained. The average endrin content of samples was 0.12 ppm (minimum 0, maximum 0.25 ppm). From the total amount of endrin applied to the area, 0—55 % was left.
Tuloksia eri suuruisten kalkkimäärien kokeista kiinteillä koekentillä vuoteen 1972 saakka
Authors: Keränen Tuomas
Published: July 2018

Kalkituskoesarjan pääosan muodostivat ne kokeet, joissa kalkitus oli 4 (24 koetta ja 139 koesatoa) ja 8 tn/ha (30 koetta ja 182 koesatoa) kalkkikivijauhetta. Kokeet jatkuivat keskimäärin noin 6 vuotta. Pääosan koekasveista muodostivat heinäksi korjattu nurmi, kaura ja ohra. Kalkituksella 4 tn/ha saatu sadonlisäys (210 ry/ha) oli suurempi kuin aikaisemmin esitetyissä fosfaattilannoitus-kalkituskokeissa (129 ry/ha). Fosfori- ja kalilannoitus olivat molemmissa kokeissa jokseenkin yhtä suuret ja typpeen nähden riittävät, mutta tässä selostetuissa kokeissa oli typpilannoitus (36 kg/ha N) suurempi kuin fosfaattilannoitus-kalkituskokeissa (28 kg/ha N). Kolmessa 16—18 vuotta jatkuneessa kokeessa kauran ja heinän satotaso aluksi jopa laski, mutta nousi myöhemmin jokseenkin samassa suhteessa kuin typpilannoitus. Kalkituksella 4 tn/ha oli sadonlisäys ensimmäisenä kolmivuotiskautena 114 ry/ha ja viimeisenä 212 ry/ha, kalkituksella 8 tn/ha vastaavasti 154 ja 386 ry/ha. Typpilannoitus oli alussa 16 ja lopussa 50 kg/ha ja fosfori- ja kalilannoitus typpeen nähden sekä alussa että lopussa riittävät. Koetulosten nojalla on päätelty, että pitkäaikaisessa viljelyssä pääsee kalkituksen vaikutus täysin esille ja jatkuu vasta silloin, kun kasvit saavat riittävästi ja tasapainoisesti kaikkia ravinteita.
Consumption of agricultural products in Finland in 1985
Authors: Kettunen Lauri
Published: July 2018

Forecasts of the per capita consumption of main agricultural products until 1985 are based a) on income elasticities and b) on an assumed growth of real income by 40 per cent in 10 years. In some cases such as meat, butter and margarine the development of the consumption will depend largely on the future price policy and therefore the forecasts can be considered as alternatives which seem possible but which may also turn out to be wrong. Comsumption forecasts for wheat and rye are based on an income elasticity of —0.3. So the consumption of wheat will fall from46.2 kg per capita in 1975 to 40 kg in 1985 and the consumption of rye from 22.0 to 20kg per capita, respectively. Consumption of fluid milk is assumed to fall 10 per cent in 10 years and would be 206 kg per capita in 1985. The consumption of butter will depend on the price policy of butter in relation to margarine. If the ratio of the retail prices of these products remains as constant as it has been for some years, the consumption of butter is likely to be about 10 kg per capita in 1985. The cheese consumption is expected to increase annually by 4 per cent up to 8.5 kg per capita in 1985.The consumption of other dairy products will stay at the present level. The consumption of eggs will, on the other band, increase 20 per cent during the next 10 years. Beef and pork are close substitutes the consumption of which depends largely on the price policy. Since the supply of beef may not increase due to the declining number of dairy cows it is assumed that the retail price of beef will rise faster than that of pork and therefore the demand pressure on meat will shift to pork, the consumption of which expected to increase by 1kg per capita per year so that it will be 35 kg in 1985. The diet of 1985 is checked by calculating its energy, fat and protein content. The results seem to be rather acceptable.
Nitrogen and potassium fertilization of potato
Authors: Tähtinen Hilkka
Published: July 2018

Fourteen one-year N- and K-fertilization experiments for potato were carried out on coarse mineral soils on different sites in Finland. The nitrogen fertilization (from 50 to 156 kg/ha N) was given in the form of ammonium nitrate limestone, and the potassium (42—179 kg/ha K) in potassium sulphate. The nitrogen fertilization affected significantly both the yield and the quality of the tubers. The maximum tuber yield was achieved at the nitrogen application rate of 110 kg/ha. The economically most advantageous fertilization rate was 80 kg of nitrogen per hectare, if only the amount of the yield was taken into account. The nitrogen fertilization weakened the quality of the tubers. The weight and the size of the tubers increased, but the starch content of the tubers decreased as a result of the nitrogen fertilization. The starch yield also turned out to be the smallest at the heaviest nitrogen fertilization. Further, the biggest rate of nitrogen weakened the flavor of the tubers, depressed their mealiness, and increased slightly their discoloration when raw. The fertilization had no effect on the darkening of cooked potatoes. In these one-year experiments, the increase of the potassium fertilization from 42 kg/ha K did not have a significant effect on the yield and the quality of the tubers.
On the metabolism of benzoic acid by cows on purified protein-free and low-protein feed
Authors: Kreula M. , Rauramaa A. , Tegengren M.
Published: July 2018

Two test cows, one adapted to purified, protein-free feed (0-feed, 0-cow) and the other to a low-protein feed (ULP-feed, ULP-cow) in which 60 % of the nitrogen was derived from urea, were fed single doses of 212 and 193 µCi [ring U-14C] benzoic acid respectively in 0.01 % benzoic acid solution. For five days the milk, faeces and urine were collected quantitatively. Fat, protein and lactose contents of the milk samples were determined and these components were isolated in pure form. 23.5 and 98.8 % respectively of the 14C-activity given to the 0- and ULP-cows was found in the urine, and 2.5 % and 3.0 % in the faeces. Totals of 0.5 % and 0.8 % were recovered in the milk, as found from analyses of whole milk. The sum of the activities in isolated fat, protein and lactose components was 0.2 % for both cows, and only the protein being labelled.
Voimakasaromisen sipulin pakkaskuivaus
Authors: Mälkki Yrjö , Heinonen Sauli
Published: July 2018

Kotimaisella ryväs- ja pistosipulilla suoritettiin vuosina 1973 ja -74 puoliteknillisen mittakaavan pakaskuivauskokeita, joihin oli valittu sipulimateriaali osittain aikaisempien vertailevien tutkimusten perusteella. Tuoreen ja kuivatun sipulin aromin voimakkuus määritettiin kemiallisesti arominmuodostusreaktion eräänä tuotteena syntyvän palorypälehapon määränä sekä veteen lietetyn sipulin hajun kynnysarvona. Palorypälehapon muodostuksen ja kynnysarvon logaritmin välillä havaittiin käänteinen korrelaatio, mutta hajonnan takia lisäsi molempien menetelmien käyttö rinnan määrityksen luotettavuutta. Eräissä tapauksissa arvosteltiin kuivasipulin aromia aistinvaraisilla makuprofiili- ja arvopistemenetelmillä. Välittömästi korjuun jälkeen suoritettu lyhyt esikuivaus 28° C:n lämpötilassa lisäsi ryvässipuli Lemin palorypälehapon muodostusta keskimäärin 18%. Kylmävarastointi vaikutti myös palorypälehapon muodostusta lisäävästi ja muodostus oli 5 kuukauden varastoinnin jälkeen 40 % alkuperäistä korkeammalla tasolla. Tutkittaessa ryväs- ja pistosipulin edullisia pakkaskuivausolosuhteita todettiin molempien soveltuvan hyvin pakkaskuivaukseen. Pakkaskuivaussyklin minimikesto oli 8 kg/m2:n kuormituksella 6 tuntia, kun valmisteen vesipitoisuus oli 3,5 %. Hitaasti jäädytetty (—20° C, ilman virtausnopeus 2,3 m/s) sipuli kutistui kuivauksen aikana vähemmän ja kuivavalmiste oli parempilaatuinen kuin nopeampaa jäädytystä käytettäessä. Kaikki arominmääritysmenetelmät osoittivat kotimaisesta materiaalista pakkaskuivattujen sipulivalmisteiden olevan varsin aromirikkaita kirjallisuustietoihin ja tutkittuihin kaupallisiin valmisteisiin verrattuina. Tällöin edellytettiin kuitenkin, että sipulin pienentäminen suoritettiin välttäen solujen murskaamista. Makuprofiilin perusteella esiintyivät sipulille luonteenomaiset kirpeät ja pistävät (pungent) ja kyynelöitymistä aiheuttavat tekijät (lachrymatory factor) voimakkaina kotimaisissa kuivavalmisteissa. Palorypälehapporetentio oli ryvässipulin pakkaskuivauksessa keskimäärin 90 % ja pistosipulilla keskimäärin 70 %. Ryvässipulin korkea liukoisten hiilihydraattien pitoisuus vaikutti ilmeisesti edullisesti retentioon. Pakkaskuivatun ryvässipulin kynnysarvo vaihteli välillä 1,2. . . 2,7 mg kuiva-ainetta/1000 ml ja pistosipulin välillä 0,4 . . . 0,7 mg kuiva-ainetta/1000 ml kun kirjallisuuden vastaavat arvot vaihtelevat välillä 2,5 ...40 mg kuiva-ainetta/1000 ml. Palorypälehapon muodostus oli sekä ryväs- että pistosipulista pakkaskuivatulla valmisteella noin 45 /µmol kuiva-ainegrammaa kohti. Ryvässipulin korkea kuiva-aine (17,5 ... 20 %) on varsin edullinen pakkaskuivauksen taloudellisuuden kannalta.
Untreated and formaldehyde treated skimmilk powder as a protein supplement for dairy cows
Authors: Syrjälä Liisa , Poutiainen Esko , Koskela Visa-Heikki
Published: July 2018

Twenty four high producing dairy cows were used in an experiment in which the value of fat free spray-dried milk powder, untreated or formaldehyde treated (0.4 g formaldehyde/100 g crude protein), was studied as a protein supplement in a protein deficient diet. The groups were: 1) Protein shortage group, 1) Untreated milk powder group and 3) Formaldehyde treated milk powder group. Rations were made for all groups from hay, grass silage, barley, oats and mineral and vitamin mixtures according to nutrient requirements excepting that of protein. In the rations of the protein shortage group 25 % of the DCP required for milk production was omitted. In the other groups this deficiency was filled with untreated or formaldehyde treated milk protein. The experiment lasted 15 weeks. The feed consumption and utilization, milk production and composition, and blood contents were determined. In eliminating the protein deficiency with fat free milk powder positive results were found in milk yields, the protein content of the milk and in the live weight of the cows. The differences in the utilization of untreated and formaldehyde treated milk powder were not significant. Only small amounts of formaldehyde (0.11 mg/kg milk), were found in the milk of the cows receiving formaldehyde treated protein. The values of the blood analyses remained within the normal ranges on all diets.
The use of cellulases for increasing the sugar content of AIV-silage
Authors: Vaisto Tarja , Heikonen Matti , Kreula Matti , Linko Matti
Published: July 2018

AIV silages were treated with cellulases. Five different enzyme preparations were compared. The highest amount of reducing sugar in silage was 190 g/kg (dry basis) and the highest amount of glucose in the press juice 24 g/dm3. A combination of two enzyme preparations produced more glucose than any enzyme tested alone. Glucose production was approximately proportional to the enzyme concentration. Because of lactic acid fermentation, cellulase alone could not maintain the sugar content at a high level, a preservative being required to inhibit the lactic acid bacteria. No differences were noted in the glucose contents in silages with different dry matter contents (24-29 %).
Simulation model for the structure of Finnish agriculture
Authors: Hassinen Seppo , Kettunen Lauri
Published: July 2018

The simulation model for the structure of agriculture makes up one part of the Finnish food model. The structure of agriculture is described in the model by the agricultural population as well as by the number, the average size and distribution of all the farms, dairy farms, pig farms, poultry farms and non-animal farms. The agricultural population is calculated by forecasting its share from the total population as a function of GDP. The number of farms is derived from the agricultural population by assuming that the size of a farm family is constant. The average size of the farm is derived by dividing the total acreage by the number of farms. The distribution of farms is forecasted by applying a logarithmic normal distribution function. The starting points for the structure of animal production are the consumption forecasts and self-sufficiency targets. The development of the average yield per animal is forecasted by applying a trend line. Also the average size of animal farms is forecasted by a trend. The number of animal farms is obtained simply by dividing the number of animals by the average farm size.
Growth factors and management technique in relation to the developmental rhythm yield formation pattern of a seeding year lucerne stand
Authors: Pulli Seppo
Published: July 2018

The investigation of seeding year Lucerne stand development and yield formation pattern was carried out at the University of Helsinki in Viikki in 1973—74. The management techniques studied were the number of cuttings and the density of stand establishment. The variety used was Danish Isis-Daenfeldt. The maximum DM yield was obtained from a seeding rate of 20 kg/ha. The maximum DM yield produced under the favourable growing conditions in 1973 was 5. 7 tons/ha and under the less favourable conditions in 1974 3.3 tons/ha. No more than two cuts in the year of seeding are recommended. The radiation used by lucerne was 0.3—0.5 %of the total radiation reaching the surface. A 10% decrease in radiation in 1974 resulted in a 50 % decrease in photosynthetic activity mainly due to differences in temperature and overabundant precipitation. The optimum LAI was obtained from seedingrates ≥5 kg/ha. From seeding to emergence a temperature sum of 120 °C is needed and from seeding to flowering a sum of 800°C. From cutting to the next flowering a sum of 600— 700°C is needed. Three cuts provided forage 6.3 % units more digestible than two cuts. Root carbohydrate levels suggest that the last cut should not be made later than mid-August.
Pasture feeding of lambs with and without supplements in the conditions of Lapland
Authors: Syrjälä Liisa
Published: July 2018

The need for feeding supplements to lambs on pasture was studied in 1977—1979 in northern Lapland at 69° 40’ N and 27° 05’E, where the pasture period lasts from mid June to mid September. Lambs fed on pasture alone were compared with animals whose diet was supplemented with a barley-oats meal mixture (1:1), given at the level of 400—500 g/animal/day, or large-leaved turnip (Teutoburger), offered ad libitum. The age of the lambs at the beginning of the experiments averaged three months. The live-weight gain of the lambs receiving supplemental feeds did not differ significantly (P < 0.1) from that of the lambs on only pasture feeding, though the supplements tended to have a favourable effect during the second part of the pasture period, or at the beginning of August. The slaughter criteria were better, however, for the lambs receiving supplements. Teutoburger turnip proved to be a good and palatable feed for lambs on pasture. Since it gives good yields even in northern Lapland, Teutoburger can be recommened for northerly regions where cereal crops do not ripen. The growth of lambs in Lapland seems to be decreased by mosquitoes and gnats.
Intakes of twenty-four mineral elements by Finnish rural children
Authors: Räsänen Leena , Nuurtamo Marja
Published: July 2018

Intakes of twenty-four mineral elements were calculated applying the composition data from the Mineral Element Study (KOIVISTOINEN 1980) to the amounts of food consumed by 1607 Finnish children aged 5, 9 and 13 years (RÄSÄNEN and AHLSTRÖM 1975). The mean daily intakes of calcium, phosphorus, potassium, magnesium and manganese exceeded the recommended daily intakes in all age groups and that of iron in the 5- and 9-year-old groups. The intakes of zinc, copper, selenium, molybdenum, fluorine and chromium were lower than recommended in all age groups studied. The main sources of minerals were the food groups milk and milk products and cereals and cereal products, which supplied more than 50 per cent of the total intake of most mineral elements. The intakes of essential mineral elements would increase If the share of refined foods such as dietary fats, sugar and candy were to be decreased in the children s diet.
The interaction of microorganisms and the herbicides chlorthiamid and dichlobenil
Authors: Heinonen-Tanski Helvi
Published: July 2018

The herbicides chlorthiamid and dichlobenil inhibited the growth of some actinomycetes in starch-casein medium. The effect of these herbicides on the other bacteria tested was insignificant. Chlorthiamid and dichlobenil arc slowly degradable herbicides. Bacteria such as Arthrobacter, unidentified coryneforms and Bacillus could degrade the herbicides by cometabolism. 2,6-Dichlorobenzamide, 2,6-dichlorobenzoic acid, carbon dioxide, chloride, a catechol compound and many unidentified compounds were found as metabolites. Arthrobacter strains capable for dechlorination could also cleave the aromatic ring, both processes occurring in aerated cultures. More than half of the chloride was liberated in three weeks at 28°C by the most active Arthrobacter strain.
Syysvehnän viljelystä ja sen vaikutuksesta rikkaruohoihin Suomessa
Authors: Raatikainen Mikko , Raatikainen Terttu
Published: July 2018

Koko Suomen syysvehnäpelloista tutkittiin v. 1972-1974 otannalla 0.8 %. Tällöin todettiin, että syysvehnää viljeltiin yleensä suurilla tiloilla, vanhoilla pelloilla, savimailla, suurilla lohkoilla ja lähellä talouskeskusta. Syysvehnälohkoilla oli käytetty ennen syysvehnän viljelyä hyvin usein leikkuupuimuria ja herbisidejä. Esikasvina oli tavallisimmin syysvehnä tai muu vilja, vaikka neuvonta vastusti monokulttuuria. Peruslannoituksessa noudatettiin yleensä ohjeita, jopa ylitettiinkin suositellut käyttömäärät. Lajikesuosituksia yleensä noudatettiin ja uudet lajikkeet otettiin käyttöön muutamassa vuodessa. Kasvinsuojelu, varsinkin peittaus laiminlyötiin usein. Rikkaruohoruiskutuksissa olisi tullut käyttää useammin seosvalmisteita ja oikeata ruiskutusaikaa. Kylvösiemenmäärä oli usein ylisuuri ja kylvökausi liian pitkä, mistä aiheutui yksittäisillä tiloilla haittoja ja sadonmenetyksiä. Valistuneimpien viljelijöiden tiloilla neuvontaa seurattiin ja noudatettiinkin melko nopeasti, mutta osa viljeli perinnäisiä tapojen noudattaen. Helppotajuinen neuvonta otettiin vastaan nopeammin kuin vaikeatajuinen. Neuvonnassa tulisi kiinnittää enemmän huomiota tilakohtaiseen neuvontaan. Syysvehnälohkoilta tavattiin 130 rikkaruoholajia, joista 26 esiintyi yli 16 %:lla peltolohkoista. Rikkaruohoja oli keskimäärin 257 yksilöä tai versoa/ m2. Tiheimmässä kasvoivat syysyksivuotisista Viola arvensis, Matricaria spp., Stellaria media, Lapsana communis ja Myosotis arvensis, kevätyksivuotisista Galeopsis spp., Chenopodium album, Erysimum cheiranthoides, Polygonum aviculare, Myosurus minimus, Gnaphalium uliginosum ja Polygonum convolvulus, ja monivuotisista Agropyron repens. Rikkaruohokoostumus poikkesi ruispeltojen rikkaruohokoostumuksesta joten neuvonnan tulisi kohdistua viljelykasvikohtaiseen neuvontaan. Rikkaruohojen tiheyteen vaikuttivat mm. lohkon etäisyys talouskeskuksesta, lohkon ikä peltona, maalaji, maaperän kosteus, leikkuupuintikertojen määrä, herbisidikäsittelyjen määrä, esikasvi, kylvöaika, kasvukauden vaihe ja viljan peittävyys. Tekijät eivät aina vaikuttaneet suoranaisesti vaan olivat todellisten tekijöiden indikaattoreita.
Professori Mikko Varo 70-vuotias
Authors: Maijala Kalle
Published: July 2018

Helsingin yliopiston kotieläinten jalostustieteen professorinviran ensimmäinen haltija vuosilta 1966-76, maatalous- ja metsätieteiden tohtori Risto Mikko Varo syntyi Helsingissä 29.9.1913. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta 1932 sekä valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1940, pääaineenaan maanviljelysoppi. Hän toimi aluksi Etelä-Pohjanmaalla maanviljelyskonsulenttina, pika-asutustoimikunnan jäsenenä ja maanviljelyskoulun opettajana, mutta alkoi samalla suuntautua kotieläintieteisiin päin, suorittaen kandidaatintutkinnon laudatur-oppimäärän kotieläintieteessä 1946. Samana vuonna hän siirtyi maatalousministeriöön kotieläintoimiston päälliköksi ja syksyllä 1948 silloisen maatalouskoelaitoksen (nyk. MTTK) kotieläinjalostusosaston vanhemmaksi tutkijaksi. Hän väitteli syksyllä 1952 tohtoriksi kotieläinjalostusta koskevalla tutkimuksella ja sai nimityksen erikoistutkijaksi 1959. Vuonna 1966 hänet määrättiin hoitamaan yliopistoon perustettua uutta professorinvirkaa, johon hänet nimitettiin seuraavana vuonna. Vuodesta 1954 lähtien hän oli jo toiminut yliopistossa dosenttina kotieläinjalostuksen alalla. Hänen pääasiallinen elämäntyönsä tapahtui siten tämän alan tutkimuksen ja opetuksen parissa, joissa hän virallisesti ehti toimia lähes 30vuotta. Ylipuolet hänen julkaisuistaan koski nautakarjaa, minkä lisäksi hän tutki sikojen, porojen, hevosten ja lampaiden jalostukseen liittyviä kysymyksiä sekä tarkasteli kotieläinjalostuksen yleisperiaatteita.
Base-neutralizing capacity of Finnish mineral soils
Authors: Hartikainen Helinä
Published: July 2018

The base-neutralizing capacity, BMC7 (OH- as meq kg-1 needed to raise soil pH to 7), was determined graphically from curves obtained in KOH titration (at a constant ionic strength of I = 0.1). In 84 soil samples, BMC7 amounted to 0—316 meq kg-1, being highest in the heavy clay soils and lowest in the non-clay soils. In different textural groups, BMC7 seemed most markedly to be dependent on the initial soil pH, followed by organic C or oxalate soluble Al, in the coarser clays also on clay content. The results evidence that in determination of lime requirement, attention should be paid to the capacity of soil acidity. In routine soil testing, detailed lime recommendations for various soil types are needed.
Havaintoja Pohjoismaiden Geenipankin Suomesta keräämistä ohranäytteistä
Authors: Ulvinen Osmo
Published: July 2018

Pohjoismaiden Geenipankin vuosina 1979 —83 keräämistä ohranäytteistä valtion siementarkastuslaitos tutki 62 (Taulukot 1—5). Näistä merkittävimpien lajike- tai tyyppikoostumus on esitetty taulukossa 6. Taulukkoon otetut 22 näytettä, siis noin 36 % tutkituista näytteistä sisältänevät perintötekijöitä, joita ei ole muualta saatavissa. Loput tutkituista näytteistä olivat vielä käytettävissä olevia, nimettyjä lajikkeita, yleisimpinä Otra ja Pirkka tai itävyytensä jo menettänyttä tavaraa. Taulukon 6 pääryhmän muodostavat erityyppiset 4-taho-ohrat. Näytteet 13 ja 14 ovat melko luotettavasti Asa-ohraa. Myös muissa voi olla vanhojen lajikkeiden (Lapinohra, Pertunohra, Vega, Edda, Åsa ym.) aineistoa, mutta pääosaltaan ne lienevät maatiaisperua. Kuten alustavat tyyppikohtaiset vertailut osoittavat (Taulukot 7—8) on aineisto yleispiirteiltään varsin samankaltaista, mutta vaihteluakin löytyy sekä näytteiden välillä että sisällä. Taulukon 2-taho-ohrissaon vallitsevana tyyppi, joka varsin paljon muistuttaa maatiaisohrasta valittua Piikkiönohraa.
Phosphorus supplying capacities of soils previously fertilized with different rates of P
Authors: Yli-Halla Markku
Published: July 2018

The residual effect of repeated P fertilizer applications was studied in a material of 30 silty clay soil samples collected from an 11-year field experiment in which a total of 0, 154, 309, 541 or 696 kg P/ha had been applied in annual doses. Half of the experiment had been limed twice with CaCO3 (10 tons/ha). In a pot experiment, six yields of Italian ryegrass were grown in soils taken from each plot, and the P uptake by the grass was determined. Soil P was extracted with water (Pw) and 0.5 M ammonium acetate-0.5 M acetic acid at pH 4.65 (PAAAC)- Reversibly adsorbed P (Pi) was extracted by a new method in which P desorbing from the soil was collected in strips of filter paper impregnated with iron hydroxide. P uptake by pot-grown grass from soils fertilized with increasing rates of P in the field corresponded to 30, 72, 100 and 112 kg larger quantities of P per hectare, compared to the soil not receiving P in the field experiment. The apparent utilization of residual fertilizer P ranged from 16 % to 25 %. The reserve of potentially desorbable P in soil had been affected much more by the fertilizer applications than had P uptake by crops in the field. The ability of the three extraction methods (Pw, Pi, PAAAC) to predict P uptake by pot-grown ryegrass was discussed. The Pi method appeared to be well suited for assessment of potentially available P reserves both in limed and unlimed soils.
Yield and competition in barley variety mixtures
Authors: Jokinen Kari
Published: July 2018

Competition between spring barley varieties and yield performance of two-, three and four-variety mixtures were studied in two replacement series field experiments. In the first experiment, repeated in three successive years (1983 —85) the components were the six-row varieties Agneta, Arra, Hja-673 and Porno. In the second experiment (1984), including two nitrogen doses (50 and 100 kgN/ha), both six-row (Agneta, Pomo) and two-row (Ida, Kustaa) varieties were used. Arra in the first and Agneta in the second experiment were the most competitive varieties. The results suggested that the fast growth of Arra at the beginning promoted its competitive ability. Increase in available nitrogen usually strengthened the competitiveness of Agneta. The observed competitive differences between varieties were not related to the earliness of a variety, neither to the morphological characters (two- and six-row varieties) nor to the grain yield of a variety grown alone. The competitive ability was not always a stable character, the dominant suppression relationship varying from one environment to another (e.g. growing season, nitrogen dose). The observed overyielding was not statistically significant. The ratio of actual to expected yield and the relative yield total of several mixtures exceeded slightly one. As a conclusion, the yield advantage of mixtures was marginal. As a rule, the mixtures were not more stable than monocultures as determined by the coefficient of variation. However, the yield of some mixtures varied less than the yield of the most stable monoculture.
Assessment of competition and yield advantage in addition series of barley variety mixtures
Authors: Jokinen Kari
Published: July 2018

In an addition series experiment the competition between three barley varieties (Agneta, Arra and Porno) and the yield performance of mixtures were evaluated. Also two levels of nitrogen fertilization (50 and 100 kgN/ha) were applied. Two approaches (the replacement series and the linear regression equation) were used to analyse the competitive relationship based on grain yields in two-component mixtures. In three component mixtures the replacement series approach was applied. Both methods showed a similar dominance order of the varieties with Arra always being dominant and Agneta subordinate. The relationship between varieties was independent of the number of varieties in the mixture. Increase in available nitrogen strengthened the competitiveness of Arra especially in the dense, two-variety mixtures. Some mixtures over yielded but the differences were not statistically significant. The yield advantage based on relative yield total or on the ratio of actual and expected yield was greatest when the density and nitrogen fertilization were low and especially when one component in the mixture was a rather low yielding variety (Agneta). The land equivalent ratios (LER) (the reference pure culture yield was the maximum yield of each variety) were close to one, suggesting that under optimal growing conditions the yield advantage of barley varietal mixtures is marginal.
Phosphate adsorption characteristics of two soils responding differently to P fertilization
Authors: Yli-Halla Markku
Published: July 2018

The soil samples of the present study originated from two field experiments in which five rates of P (annually 0, 13 or 16, 26 or 32, 47 or 56, 60 or 72 kg P/ha) had been applied for 11 or 12 years. The fields were silty clay soils (Cryochrepts) not differing markedly in pH, contents of clay, organic C, or poorly crystalline Al and Fe oxides. Before the field experiment, the quantities of P extracted with an ammonium acetate solution (pH 4.65) were approximately 6 mg/dm3 in both fields. However, the fields differed considerably in the response of the crop to P fertilization. Phosphorus adsorption by the soil samples was studied by shaking the samples in solutions of different P concentrations (0 —0.5 mg/l). Soil I, showing greater response to P fertilization in the field, adsorbed P considerably more effectively than did soil II. Also the quantities of reversibly adsorbed P were smaller in the subsamples of soil I as compared to those of soil II receiving the same fertilization. Fertilizer P applied during the field experiments had been adsorbed and converted to forms unavailable to plants to a larger extent in soil I, resulting in greater response to P fertilization in this soil. The difference in response to applied P or in residual effect of P fertilization could not be predicted from soil characteristics other than P sorption.