bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
A New Risk Polymorphism rs10403848 of CARD8 Significantly Associated with Psoriasis Vulgaris in Northeastern China
Authors: Yu Pei , Liu Bingmei , Hao Siyu , Xing Ronggui , Li Yuzhen
Published: February 2020

Caspase recruitment domain family member 8 (CARD8) is an adaptor molecule that negatively regulates nuclear factor‐κB (NF‐κB) activation, interleukin (IL)‐1β secretion, and apoptosis. These play important roles in the pathogenesis of psoriasis. Genetic variants of CARD8 have been associated with an increased risk of several inflammatory diseases and psoriasis in Europe. However, nothing is known about the association of the polymorphisms of CARD8 and psoriasis vulgaris (PsV) in the Han population of northeastern China. To investigate the potential association between them, we designed a case‐control study to genotype four selected single nucleotide polymorphisms (SNPs) using the improved multiplex ligation reaction (iMLDR) method. Model‐based single SNP frequentist‐test and haplotype association studies were performed to assess the association between SNPs and PsV. The results showed that the intron SNP rs10403848 was significantly associated with PsV (additive model p = 0.0418, p′ = 0.0411, and statistical power 0.1902; heterozygous model p = 0.0418, p′ = 0.0164, and statistical power 0.9406). A potential risk locus of nonsynonymous SNP rs2043211 found in the European population did not show a significant association in our study. We found that the polymorphism rs10403848 in CARD8 is significantly associated with PsV risk in the Han population of northeastern China. CARD8 may be involved in PsV in this population, as in the European population, but a different genetic process should be considered for the heterogeneity of risk loci.
Glossopharyngeal and Hypoglossal Nerve Paralysis Secondary to Prevertebral Phlegmon
Authors: Fukushi Ryunosuke , Ogon Izaya , Terashima Yoshinori , Takashima Hiroyuki , Oshigiri Tsutomu , Iesato Noriyuki , Yoshimoto Mitsunori , Emori Makoto , Teramoto Atsushi , Yamashita Toshihiko
Published: February 2020

A 50-year-old man presented to the clinic with severe neck pain, fever, and difficulty breathing and was subsequently admitted to the local orthopedics department with possible retropharyngeal abscess and pyogenic spondylitis. Antibiotic therapy was initiated; however, due to poor oxygenation, he was referred and transferred to our department and admitted. Magnetic resonance imaging showed signal changes at the left C1/2 lateral atlantoaxial joint, posterior pharynx, longus colli muscle, carotid space, and medial deep cervical region, predominantly on the left side. In addition, despite lymph node enlargement from the posterior pharynx to the deep cervical region, there was no abscess formation. There were no signs of a space-occupying lesion or signal changes in the jugular foramen. One day postadmission, the patient’s temperature had risen to 39.1°C and his SpO2 had fallen. His neck pain had also worsened, and emergency surgery was decided. Preoperatively, we suspected retropharyngeal abscess and pyogenic spondylitis. On day 13 postadmission, the patient exhibited dysphagia, deviated tongue protrusion, and the curtain sign. Glossopharyngeal and hypoglossal nerve paralysis were diagnosed. The patient’s swallowing functions recovered and he was discharged on day 36. We experienced a case of glossopharyngeal and hypoglossal nerve paralysis secondary to pyogenic cervical facet joint arthritis.
The Emerging Role of Rab5 in Membrane Receptor Trafficking and Signaling Pathways
Authors: Yuan Wanqiong , Song Chunli
Published: February 2020

Ras analog in brain (Rab) proteins are small guanosine triphosphatases (GTPases) that belong to the Ras-like GTPase superfamily, and they can regulate vesicle trafficking. Rab proteins alternate between an activated (GTP-bound) state and an inactivated (GDP-bound) state. Early endosome marker Rab5 GTPase, a key member of the Rab family, plays a crucial role in endocytosis and membrane transport. The activated-state Rab5 recruits its effectors and regulates the internalization and trafficking of membrane receptors by regulating vesicle fusion and receptor sorting in the early endosomes. In this review, we summarize the role of small Rab GTPases Rab5 in membrane receptor trafficking and the activation of signaling pathways, such as Ras/MAPK and PI3K/Akt, which ultimately affect cell growth, apoptosis, tumorigenesis, and tumor development. This review may provide some insights for our future research and novel therapeutic targets for diseases.
Effect of Acute Myocardial Infarction on a Disintegrin and Metalloprotease with Thrombospondin Motif 13 and Von Willebrand Factor and Their Relationship with Markers of Inflammation
Authors: Al-Masri Abeer A. , Habib Syed Shahid , Hersi Ahmad , Al Zamil Hana
Published: February 2020

Objectives. Coagulation mechanisms and fibrinolytic assembly are important components role players of acute myocardial infarction (AMI) progression. Our study objective was to see the serial variations in the levels of Von Willebrand factor (VWF) and A Disintegrin and Metalloprotease with ThromboSpondin motif (ADAMTS13) over the course of AMI and to determine their relationship with the cardiovascular risk markers and the patient’s clinical characteristics. Methods. This project was done at the departments of Emergency Medicine, Physiology and Cardiac sciences of King Saud University Medical City. We studied ADAMTS13, VWF, fibrinogen, and CRP levels in 80 patients with AMI when patients were admitted; post AMI by 3-4 days and at follow-up of 3 months. We compared them with a control group consisting of 36 subjects. Results. AMI had significantly lower levels of ADAMTS13 at AMI and after 3-4 days; at follow-up the difference in levels was nonsignificant, when compared with controls. Similarly, VWF levels were significantly higher in AMI and remained high even at follow-up compared to control subjects. VWF/ADAMTS13 ratio was also significantly higher at AMI and 3-4 days while at follow-up difference was nonsignificant compared to control subjects. Regression analysis between hsCRP and ADAMTS13 showed an inverse relationship (r=0.376,p<0.01), while correlation with VWF was significantly positive (r=0.337,p<0.01). Conclusions. Increased levels of VWF and reduced levels of ADAMTS13 activity may contribute to the pathogenesis of acute myocardial infarction and might prove to be important mediators of AMI progression.
Characterization of Filamentous Flocs to Predict Sedimentation Parameters Using Image Analysis
Authors: Molina M. A. , Pérez Claudio Abraham Acuña , Leiva C. A.
Published: February 2020

In wastewater treatment plants, the degradation of complex substances that contaminate water is carried out by microorganisms, which are fixed by a network formed by filamentous bacteria, creating large flocs that settle easily. However, the excessive growth of said bacteria causes a series of drawbacks such as the reduction of settling velocity, leakage of activated sludge with the effluent, and formation of supernatant, a phenomenon known as bulking. This research work seeks to develop and evaluate a procedure for the physical characterization of the flocs to determine the parameters that affect the settling velocity and thereby detect and control bulking. For this purpose, sedimentation and image analysis tests were carried out from wastewater from the Aguas Antofagasta treatment plant (Chile). The image analysis was performed with images captured from an optical microscope in two magnifications (100x and 50x), which were analyzed by marking each floc individually and characterized by an image processing software. Additionally, sedimentation tests were performed on columns (area of 74 (cm2) and height of 70 (cm)). As a result, an inversely proportional dependence was found on the settling velocity evaluated by the Vesilind equation in the zone of constant fall velocity with respect to the number of flocs connected per cluster, giving an estimate of the settling velocity depending on the number of flocs connected. This would allow predicting settling velocity with image analysis, taking into account that the problem of bulking is determined by the type of filamentous bacteria that causes it and the sedimentation process is affected in large part by local factors. It can be concluded through this study that as the number of flocs connected per cluster increases, the settling velocity decreases. This study provides wastewater treatment plants with a practical tool to determine sedimentation times and thus improve the quality of the treated water, avoiding problems of flocs leaking with the effluent. In addition, the image analysis itself allows rapid detection of the phenomenon of bulking and its severity.
Construction and Comprehensive Analyses of a Competing Endogenous RNA Network in Tumor‐Node‐Metastasis Stage I Hepatocellular Carcinoma
Authors: Gu Xuefeng , Li Hongbo , Sha Ling , Zhao Wei
Published: February 2020

Background. Long noncoding RNAs (lncRNAs) can function as competing endogenous RNAs (ceRNAs) and interact with microRNAs (miRNAs) to regulate target gene expression, which can greatly influence tumor development and progression. Different tumor‐node‐metastasis (TNM) stages of hepatocellular carcinoma (HCC) defined by the American Joint Committee on Cancer (AJCC) have different clinical results. Our purpose was to comprehensively analyze differentially expressed (DE) lncRNAs, miRNAs, and mRNAs in stage I HCC and identify prognosis‐associated RNAs. Methods. RNA‐seq data were obtained from The Cancer Genome Atlas (TCGA) database. A stage I HCC‐associated miRNA‐lncRNA‐mRNA network was constructed. Next, Gene Ontology (GO) and Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG) enrichment pathway analyses of ceRNA‐associated DEmRNAs were performed using Database for Annotation, Visualization, and Integrated Discovery (DAVID) 6.8 and Clusterprofile in the R package. The protein‐protein interaction (PPI) network of the above mRNAs was then constructed using STRING. Finally, the association between lncRNAs and mRNAs in the ceRNA network and prognosis of patients was further analyzed. Linear regression analysis of the above lncRNAs and mRNAs associated with overall survival was performed. Results. After a comparison between HCC and adjacent nontumor tissues, 778 lncRNAs, 1608 mRNAs, and 102 miRNAs that were abnormally expressed were identified. The ceRNA network was composed of 56 DElncRNAs, 14 DEmiRNAs, and 30 DEmRNAs. Functional analysis results showed that 30 DEmRNAs were enriched in 14 GO biological process categories and 6 KEGG categories (false discovery rate (FDR) < 0.05). A PPI network was composed of 22 nodes and 58 edges. We detected 4 DElncRNAs (BPESC1, AC061975.6, AC079341.1, and CLLU1) and 6 DEmRNAs (CEP55, E2F1, E2F7, EZH2, G6PD, and SLC7A11) that had significant influences on the overall survival (OS) of stage I HCC patients (P < 0.05). lncRNA BPESC1 was positively correlated with mRNA CEP55 via miR‐424, and lncRNA AC061975.6 was positively correlated with mRNA E2F1 via miR‐519d. Conclusion. Our study identified novel lncRNAs and mRNAs that were associated with the progression and prognosis of stage I HCC and further investigated the regulatory mechanism of lncRNA‐mediated ceRNAs in the development of stage I HCC.
Heat Conduction Simulation of 2D Moving Heat Source Problems Using a Moving Mesh Method
Authors: Hu Zhicheng , Liu Zhihui
Published: February 2020

This paper focuses on efficiently numerical investigation of two-dimensional heat conduction problems of material subjected to multiple moving Gaussian point heat sources. All heat sources are imposed on the inside of material and assumed to move along some specified straight lines or curves with time-dependent velocities. A simple but efficient moving mesh method, which continuously adjusts the two-dimensional mesh dimension by dimension upon the one-dimensional moving mesh partial differential equation with an appropriate monitor function of the temperature field, has been developed. The physical model problem is then solved on this adaptive moving mesh. Numerical experiments are presented to exhibit the capability of the proposed moving mesh algorithm to efficiently and accurately simulate the moving heat source problems. The transient heat conduction phenomena due to various parameters of the moving heat sources, including the number of heat sources and the types of motion, are well simulated and investigated.
A New Efficient Method for Solving Two-Dimensional Nonlinear System of Burger’s Differential Equations
Authors: Ahmed Shams A. , Elbadri Mohamed , Mohamed Mohamed Z.
Published: February 2020

In this work, the Sumudu decomposition method (SDM) is utilized to obtain the approximate solution of two-dimensional nonlinear system of Burger’s differential equations. This method is considered to be an effective tool in solving many problems. Our results have shown that the SDM offers a much better approximation for solving several numbers of systems of two-dimensional nonlinear Burger’s differential equations. To clarify the facility and accuracy of the strategy, two examples are provided.
Intercepting Endometrial Cancer: Opportunities to Expand Access Using New Technology
Authors: DeStephano Christopher C. , Bakkum-Gamez Jamie N. , Kaunitz Andrew M. , Ridgeway Jennifer L. , Sherman Mark E.
Published: February 2020

Although endometrial cancer is often diagnosed at an early curable stage, the incidence and mortality from endometrial cancer is rising and minority women are particularly at risk. We hypothesize that delays in clinical presentation contribute to racial disparities in endometrial cancer mortality and treatment-related morbidity. Improved methods for endometrial cancer risk assessment and distinguishing abnormal uterine bleeding and postmenopausal bleeding from physiologic variation are needed. Accordingly, we propose a multipronged strategy that combines innovative patient education with novel early detection strategies to reduce health impacts of endometrial cancer and its precursors, especially among Black women. Futuristic approaches using gamification, smartphone apps, artificial intelligence, and health promotion outside of the physical clinic hold promise in preventing endometrial cancer and reducing morbidity and mortality related to the disease, but they also raise a number of questions that will need to be addressed by future research.
Hearing Aid Treatment in Patients with Mixed Hearing Loss. Part I: Expected Benefit and Limitations after Stapes Surgery
Authors: Wardenga Nina , Diedrich Victoria , Waldmann Bernd , Lenarz Thomas , Maier Hannes
Published: February 2020

Objective: The purpose of the present study was to determine the fraction of patients with mixed hearing loss who can or cannot expect benefit from power hearing aids (HAs) after stapes surgery. Design: The audiological outcome of 374 stapes surgeries was used to calculate the patients’ individual postoperative requirements in terms of gain and output of HAs. These requirements were compared to the available gain and output provided by state-of-the-art power HAs at 0.5, 1.0, 2.0, and 4.0 kHz. According to these comparisons, ears were divided into three groups. For G0, required gain and output lay within the corresponding technical limits of the HAs at all frequencies. In G1, one or both requirements could not be fulfilled at 1 frequency. G2 combined all ears where the requirements lay beyond the HA’s technical limitations at 2 or more frequencies. Results: Stapes surgery resulted in an improvement of air-bone gap (ABG) in 84.5% of the cases by 15.7 dB on average. Based on pure-tone average (0.5, 1.0, 2.0, 4.0 kHz), 40.6% of all cases showed an ABG ≤10 dB. 44.9% of all cases did no longer need a HA after stapes surgery. A power HA would fulfill both audiological criteria at all 4 frequencies in 81.6% of cases that needed a HA postoperatively. However, 18.4% would not be sufficiently treatable at 1 or more frequencies (15.0% in G1, 3.4% in G2). Conclusions: The present study identified a subset of patients with mixed hearing loss after stapes surgery that cannot be treated sufficiently with available power HAs. As the residual ABG is an important reason for this lack of treatment success, the advancement of alternative hearing devices that circumvent the middle ear, such as powerful active middle ear implants, is indicated.
Potential Mechanism of Venous System for Leukoaraiosis: From post-mortem to in vivo Research
Authors: Nan Di , Cheng Yingying , Feng Liangshu , Zhao Mingming , Ma Di , Feng Jiachun
Published: February 2020

Background: Leukoaraiosis (LA), widely accepted as a feature of cerebral small vessel disease, significantly increases the incidence of stroke, dementia, and death. Cerebral small artery disease has been considered as one of the main causes of LA. However, since the term “venous collagenosis” (VC) was proposed in an atrophy research in 1995, there have been pathological and neuroimaging studies proving the association between the venous system and LA in aging, Alz­heimer’s disease (AD), and Parkinson’s disease. Summary: Autopsy studies confirmed that thickening of the lumen wall in venules, which results from the deposition of collagen I and III, leading to vessel stenosis or occlusion, is closely associated with LA. Susceptibility-weighted imaging research revealed a controversial association of deep medullary veins and LA in vivo, regarding which there are no standard criteria currently. Nevertheless, retinal venous changes had been reported to increase the risk of LA development, providing a novel way for in vivo evaluation. As for the internal jugular vein, jugular venous reflux could double the LA score in aging and modulate circulation of cerebral spinal fluids. Key Messages: Disruption of the venous system was notably associated with LA in aging, AD, and Parkinson’s disease post-mortem and in in vivo models. The venous pathological changes may induce cerebral hypoperfusion, drainage system disruption, and vasogenic oedema in the veins around the periventricular white matter. The clarification of VC in LA may provide an early prevention and early treatment strategy for LA patients.
Prognosefaktoren für den Visus bei pseudophaken Patienten mit epiretinaler Gliose und Makulachirurgie
Authors: Treder Maximilian
Published: February 2020

Purpose: To evaluate the visual prognostic factors in patients with pseudophakic epiretinal membrane (ERM) after vitrectomy using spectral domain optical coherence tomography (SD-OCT). Method: A retrospective review of patients with pseudophakic ERM having undergone vitrectomy was conducted. Best corrected visual acuity (BCVA) and SD-OCT were conducted before and 1, 3, and 6 months after vitrectomy. Known visual prognostic factors, such as inner-retina irregularity index, central foveal thickness (CFT), central inner retinal layer thickness (CIRLT), cone outer segment tip defect length, and photoreceptor outer segment length, were reviewed and their correlation with BCVA was analyzed. Results: Forty-three patients (mean age: 64.88 ± 10.46 years) with pseudophakic ERM were included. BCVA significantly improved after vitrectomy (logMAR 0.30 ± 0.24 vs. 0.11 ± 0.14, p < 0.001). The preoperative high inner-retina irregularity index significantly correlated with poor postoperative BCVA in patients with pseudophakic ERM (correlation coefficient 0.583, p < 0.001). Postoperative improvements of inner retinal SD-OCT findings, such as inner-retina irregularity index, CFT, and CIRLT, were significantly associated with the amount of BCVA improvement after ERM surgery (correlation coefficients were as follows: inner-retina irregularity index - 0.711, p < 0.001; CFT - 0.462, p = 0.002; CIRLT - 0.596, p < 0.001). However, preoperative outer retinal SD-OCT findings were not associated with postoperative visual prognosis. Conclusion: From this study, we determined the visual prognostic factors of ERM surgery without confounding factors, such as visual acuity improvement following combined cataract surgery, and inner retinal SD-OCT findings more significantly associated with the visual prognosis of ERM surgery compared to outer retinal SD-OCT findings.
Complexity of Neural Component of Tumor Microenvironment in Prostate Cancer
Authors: Sejda Aleksandra , Sigorski Dawid , Gulczyński Jacek , Wesołowski Wojciech , Kitlińska Joanna , Iżycka-Świeszewska Ewa
Published: February 2020

The tumor microenvironment (TME) plays an essential role in the development and progression of neoplasms. TME consists of the extracellular matrix and numerous specialized cells interacting with cancer cells by paracrine and autocrine mechanisms. Tumor axonogenesis and neoneurogenesis constitute a developing area of investigation. Prostate cancer (PC) is one of the most common malignancies in men worldwide. During the past years, more and more studies have shown that mechanisms leading to the development of PC are not confined only to the epithelial cancer cell, but also involve the tumor stroma. Different nerve types and neurotransmitters present within the TME are thought to be important factors in PC biology. Moreover, perineural invasion, which is a common way of PC spreading, in parallel creates the neural niche for malignant cells. Cancer neurobiology seems to have become a new discipline to explore the contribution of neoplastic cell interactions with the nervous system and the neural TME component, also to search for potential therapeutic targets in malignant tumors such as PC.
The Role of Heart Rate Variability and Fragmented QRS for Determination of Subclinical Cardiac Involvement in Beta-Thalassemia Major
Authors: Parsaee Mozhgan , Fazelifar Amir Farjam , Ansaripour Elham , Azarkeyvan Azita , Ghadrdoost Behshid , Charmizadeh Ashraf , Behjati Mohaddeseh
Published: February 2020

Background: Iron accumulation leads to increased susceptibility to cardiovascular diseases in thalassemia major (TM) patients. Depressed heart rate variability (HRV) and development of arrhythmia are among the manifestations of subclinical cardiac involvement in TM cases. Determination of subclinical cardiac involvement is essential for preventive measures. Thus, we aimed to evaluate the best method for identification of subclinical cardiac dysfunction in TM cases. Materials and Methods: In this prospective study, 45 TM and 45 non-TM cases, who were referred for cardiac evaluation, were enrolled. Exclusion criteria included non-sinus rhythm and overt cardiac disease. TM cases underwent cardiac MRI, electrocardiography (ECG), and Holter monitoring. TM cases were divided into two groups of normal versus iron overload with a cardiac T2* of more or less than 20 ms, respectively. The non-TM cases underwent only ECG and Holter monitoring. Results: We observed no significant difference regarding HRV between normal versus iron overload TM and non-TM cases. Higher rates of premature atrial complex, low limb voltage, low atrial rhythm, as well as minimum and average HR with lower QRS duration and PR interval were detected in TM versus non-TM cases (p value <0.05). Conclusions: We observed a higher prevalence of low limb voltage and low atrial rhythm in TM cases versus non-TM cases. Indeed, the role of fragmented QRS (fQRS) for subclinical detection of cardiac disease in TM cases is still so controversial and needs more evaluation. Application of HRV and fQRS in this regard may need to be performed at the right time point after initiation of blood transfusion, but this needs to be determined.
Keratitis nach DALK: Schützt patienteneigene Descement'sche Membran vor intraokularen Infektionen?
Authors: Bachmann Björn
Published: February 2020

Rationale: Interface keratitis after lamellar keratoplasty is one of the causes of graft failure. We report the first case of microbiologically proven Enterococcus faecium infection following deep anterior lamellar keratoplasty (DALK) and review the available literature. Patient Concerns: A 37-years-old Caucasian man presented with pain, redness and severe vision loss in his right eye. Five weeks before, he underwent DALK using the FEMTO LDV Z8 in the same eye for the surgical correction of keratoconus. Diagnoses: Upon presentation, slit-lamp biomiscroscopy revealed corneal graft edema with multiple infiltrates located in the graft-host interface. Interventions: Therapeutic penetrating keratoplasty (PKP) was carried out in addition with cultures of the donor lenticule removal. Laboratory results isolated a multi-resistant Enterococcus faecium interface infection. According to the antibiogram, the patient was treated with systemic Tigecycline and Linezolid for 7 days. Outcomes: During the following weeks, clinical features improved over time and no signs of active infection were visible seven months postoperatively. Lessons: Early PKP showed to be a good therapeutic option with great anatomic and functional outcomes.
Nonoperative Antibiotic Treatment of Appendicitis in Adults: A Survey among Clinically Active Surgeons
Authors: Reinisch Alexander , Reichert Martin , Hecker Andreas , Padberg Winfried , Ulrich Frank , Liese Juliane
Published: February 2020

Background: As a result of well-publicized studies, the nonsurgical antibiotic therapy of uncomplicated acute appendicitis has been propagated since 2006. A final assessment regarding efficiency and long-term results is not possible; however, nonoperative therapy of acute appendicitis is actually being discussed more diversely and receives a lot of attention. It is still unknown how far this therapy has found its way into everyday clinical care. Methods: An online questionnaire was sent to 1,400 randomly selected specialists for general/visceral surgery in Germany. Representativeness was achieved by a preselection according to the geographical origin and the care level of the hospitals. Results: 14% of surgeons stated that they methodically treat appendicitis conservatively. 38.1% do so in exceptional cases, while 48.8% reject this therapy. For methodically use, sonography or computed tomography is demanded beforehand. Nonoperative therapy is performed more often in metropolitan areas and maximum-care/university hospitals. Patients’ request for antibiotic therapy is an important factor for conservative treatment. The main argument against this therapy is “medical doubts.” 26% of the surgeons would treat their own appendicitis conservatively. There are distinct associations between the application of conservative therapy, satisfaction with it, and expectations about future development. The response rate was 19.9%. Conclusion: The nonoperative antibiotic therapy of appendicitis is part of clinical practice in Germany. There are differences in preconditions as well as in the acceptance of this therapeutic option with a high proportion of general rejection.
БЕЗПЛІДНІСТЬ ЯК ОСНОВНИЙ АСПЕКТ ПОРУШЕННЯ ГЕНЕРАТИВНОЇ ФУНКЦІЇ ЖІНОК З НЕАТИПОВОЮ ГІПЕРПРОЛІФЕРАТИВНОЮ ПАТОЛОГІЄЮ ЕНДОМЕТРІЯ
Authors: Gorban N. Ye. , Vovk I. B. , Hoida N. H. , Lynchak O. V.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Жіноча безплідність у багатьох країнах світу не має тенденції до зниження. Припускають, що порушення генеративної функції можуть бути пов’язаними з гіперпроліферативною патологією ендометрія.

Мета – аналіз показників безплідності у жінок України у 2010–2017 рр. та у обстежених в клініці пацієнток із проблемами гіперпроліферації ендометрія.

Матеріал і методи. Використано дані статистичної звітності МОЗ України та Державної служби статистики України, а також досліджено особливості генеративної функції 184 обстежених пацієнток з неатиповою гіперпроліферативною патологією ендометрія (НГПЕ), поділених на 3 групи: І (n=60) – з неатиповою гіперплазією ендомет­рія (НГЕ), ІІ (n=62) – з поліпами тіла матки (ПТМ), ІІІ (n=62) – з поєднанням НГЕ+ПТМ.

Результати. Частота безплідності жінок в Україні становить 4,07 ‰. У пацієнток з НГПЕ та вторинною безплідністю по відношенню до наявних вагітностей відмічали меншу частка пологів, артифіціальних абортів та самовільних викиднів, порівняно із хворими з НГПЕ без діагнозу «безплідність». У 51,09 % жінок з НГПЕ діагностували сальпінгіти, у 25,54 % – спайковий процес органів малого таза, у 29,35 % – первинну, у 16,30 % – вторинну безплідність. Сальпінгіти та спайковий процес серед жінок з НГПЕ частіше траплялися у пацієнток з безплідністю, ніж у тих, хто не мав такого діагнозу.

Висновки. Видалення гіперпластично зміненої ендометріальної тканини із наступним патогенетично обґрунтованим лікуванням має стати стандартом надання допомоги на етапі прегравідарної підготовки такої когорти жінок.
ХРОНИЧЕСКИЙ БРУЦЕЛЛЕЗ В РЕАЛЬНОЙ ПРАКТИКЕ ВРАЧА НЕВРОЛОГА
Authors: Khakimova S. Z.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Бруцеллёз – особо опасная и социально значимая инфекция, приносящая значительный экономический ущерб и обусловливающая высокий уровень инвалидизации больных.

Цель – совершенствование лечения болевого синдрома при поражении нервной системы у больных бру­целлёзом.

Материал и методы. Под нашим наблюдением находилось 34 пациента, у которых выявлены особенности течения бруцеллёза, требующие коррекции стандартно назначаемой терапии добавлением препарата Миль­гамма. Длительность заболевания колебалась от 0 до 52 лет. Все больные были поделены на две группы: основная – 24 пациента, получавшие традиционное лечение с добавлением препарата Мильгамма, и контрольная группа – получавшие только традиционное лечение.

Результаты. В результате клинического обследования у 65,4 % пациентов нами был установлен хроничес­кий бруцеллёз с сочетанным поражением костно-суставной и нервной систем, а у 34,6 % – с преимущественным поражением костно-суставной системы. Эффективность лечения оценивалась по шкале ВАШ на 10 и 24 дни, а также через 3 и 6 мес. В течение всего исследования по данным визуальной аналоговой шкалы отмечалась тенденция к более высокой эффективности комбинации мильгаммы, по отношению к традиционному лечению, однако уровня статистической достоверности это различие достигло лишь к 24 дню. С помощью шкалы невропатической боли показано, что только на фоне комбинированной терапии достоверно уменьшились такие характерис­тики боли, как интенсивность и острота, улучшилась переносимость боли. Значительный и умеренный эффект на фоне введения мильгаммы отмечен у 66 % пациентов, в контрольной группе – у 34 % (р<0,05). Спустя 3 мес. болевой синдром отсутствовал или был минимальным у 63 % больных основной группы и у 50 % пациентов контрольной группы (р<0,05). Полученные результаты свидетельствуют о том, что комплекс витаминов группы В может потенцировать обезболивающий эффект нестероидных противовоспалительных средств и способствовать более быстрому и стойкому регрессу болевого синдрома.

Выводы. Полученные результаты подтверждают эффективность и безопасность препарата Мильгамма в лечении болевого синдрома у больных с поражением нервной системы при бруцеллёзе.
ТРОМБОПРОФІЛАКТИКА ПРИ РЕВАСКУЛЯРИЗУЮЧИХ ОПЕРАЦІЯХ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ АТЕРОСКЛЕРОТИЧНИМ УРАЖЕННЯМ МАГІСТРАЛЬНИХ АРТЕРІЙ НИЖНІХ КІНЦІВОК ЗА УМОВИ ХРОНІЧНОЇ КРИТИЧНОЇ ІШЕМІЇ
Authors: Kolotylo A. V.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Реконструктивні методи лікування дають можливість зберегти нижні кінцівки, за критичної ішемії їх тканин, у 45–55 % хворих. Незважаючи на застосування різних хірургічних технологій у лікуванні облітеруючих захворювань аорти та периферійних артерій нижніх кінцівок, сьогодні досить значною є частота як ранніх, так і пізніх ускладнень реконструктивних втручань, зокрема, тромбоз сегмента реконструкції виявляють у 42–59 %. спостережень. Тромбопрофілактика з використанням галузевих протоколів, застосування алопротезів з імпрегнацією іонів срібла не вирішують проблему.

Мета – дослідження системи гемостазу при реваскуляризуючих операціях у пацієнтів із атеросклеротичним ураженням магістральних артерій нижніх кінцівок за умови хронічної критичної ішемії та розробка відповідної тромбопрофілактики.

Матеріал і методи. Ообстежені 106 пацієнтів, з яких у 18 хворих діагностована аневризма інфраренальної частини аорти, у 39 – атеросклеротична оклюзія аорто-клубового сегмента, у 13 з них – сегментарна оклюзія стегново-дистального артеріального русла; у 12 – клубово-стегнова атеросклеротична оклюзія, у 27 – стенотично-оклюзійне атеросклеротичне ураження стегново-дистального артеріального русла нижніх кінцівок. В усіх пацієнтів при атеросклеротичному ураженні артеріальної системи нижніх кінцівок діагностована хронічна артеріальна ішемія ІІІА – ІІІВ стадії (за А. В. Покровським).

Результати. Під час проведення реконструктивних операцій у пацієнтів із атеросклеротичним ураженням магістральних артерій нижніх кінцівок за умови хронічної критичної ішемії, спосіб тромбопрофілактики має передбачати внутрішньовенне введення нефракціонованого гепарину, який проявляє домінантну дію на ІІа фактор (тромбін – фібриноген) гемокоагуляційного каскаду відразу після операційного втручання. Саме поєднання нефракціонованого гепарину (НФГ) і низькомолекулярного гепарину (НМГ) дає можливість одночасно впливати на різні чинники згортальної системи і знизити ризик розвитку тромбозу в судинній системі. Пацієнтам із високим ризиком розвитку реперфузійних ускладнень з метою тромбопрофілактики слід застосовувати лікувальні дози антикоагулянтних препаратів.

Висновок. У зв’язку із збереженням гіперкоагуляційного стану згортальної системи крові впродовж першої доби слід продовжувати призначення НФГ у половинній від початкової дози препарату протягом наступних 7–9 діб. З другої доби раннього післяопераційного періоду тромбопрофілактику НФГ можна замінити НМГ, які проявляють домінантну дію на Ха фактор гемокоагуляційного каскаду.
ФАРМАКОТЕРАПИЯ КОГНИТИВНОГО ДЕФИЦИТА ПРИ ЭПИЛЕПСИИ
Authors: Azizova R. B. , Abdulaeva N. N.
Published: February 2020

В последние годы значительное внимание исследователей посвящено проблеме когнитивного функционирования пациентов при различных неврологических заболеваниях. Проблема нарастания когнитивного дефицита рассматривается в тесной связи с прогрессированием патологического процесса, в том числе и при эпилепсии у взрослых.

Основная часть. На основании тщательного и глубокого анализа литературы в статье рассматриваются проблемы когнитивных расстройств при эпилепсии и возможности фармакотерапии, нацеленной на предотвра­щение возникновения когнитивных и психоэмоциональных расстройств. У взрослых и пожилых людей длительный анамнез эпилепсии и другие факторы могут приводить к интеллектуально-мнестическим нарушениям, вплоть до деменции, выраженным психическим расстройствам, которые являются более ригидными к терапии и психологической коррекции. Эти проблемы могут быть связанными с неадекватным и несвоевременным подбором антиэпилептических препаратов, поэтому фармакологически и клинически обоснованный выбор АЭП у пациентов с эпилепсией при наличии когнитивных, а часто и аффективных расстройств, представляет собой серьезную задачу и требует отдельного рассмотрения.

Заключение. Эпилепсия характеризуется эпилептическими приступами и когнитивным дефицитом, особенно у взрослых и пожилых больных. Между когнитивными нарушениями и локализацией пароксизмального очага имеется четкая взаимосвязь. Предупреждение появления когнитивных и когнитивно-аффективных расстройств сегодня является важнейшей задачей фармакотерапии эпилепсии.
КЛІНІЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА СУЧАСНИХ ЕНДОГЕННИХ ДЕПРЕСИВНИХ РОЗЛАДІВ НА СИМПТОМАТОЛОГІЧНОМУ РІВНІ
Authors: Belov O. O. , Pshuk N. G.
Published: February 2020

Проблема депресивних розладів є однією з найактуальніших проблем сучасної психіатрії.

Мета – вивчити особливості клінічної феноменології ендогенних депресивних розладів на сучасному етапі у гендерному та віковому аспектах.

Матеріал і методи. Клінічно обстежено 107 чоловіків і 138 жінок з встановленим діагнозом депресивного розладу за МКХ-10 у період 2015–2019 років.

Результати. Встановлено, що у чоловіків питома вага усіх симптомів депресії, за винятком зниженої самооцінки, з віком збільшується: зниженого настрою з 84,2 % у віковій групі до 30 років до 93,5 % у віковій групі 30–44 років і до 100 % у віковій групі 45 років і старше, ангедонії – відповідно з 68,4 % до 82,6 % і 82,6 %, втомлюваності з 78,9 % до 82,6 % і 82,6 %, песимізму з 76,3 % до 82,6 % і 82,6 %, почуття провини, марності, тривоги або страху з 71,1 % до 80,4 % і 95,7 %, суїцидальних думок з 52,6 % до 63,0 % і 78,3 %, порушень апетиту з 47,4 % до 67,4 % і 78,3 %, диссомній з 86,8 % до 95,7% і 95,7 %. У жінок виявлена складна вікова динаміка: для зниженого настрою – відповідно 82,4 %, 96,2 % і 97,1 %, ангедонії – 86,3 %, 88,7 % і 82,4 %, втомлюваності – 90,2 %, 86,8 % і 88,2 %, песимізму – 86,3 %, 84,9 % і 88,2 %, почуття провини, марності, тривоги або страху – 86,3 %, 94,3 % і 97,1 %, зниженої самооцінки – 88,2 %, 77,4 % і 79,4 %, суїцидальних думок – 68,6 %, 62,3 % і 82,4 %, порушень апетиту – 76,5 %, 75,5 % і 85,3 %, диссомній – 90,2 %, 92,5 % і 97,1 %. Між чоловіками і жінками виявлено значущі (р<0,05) розбіжності за показниками ангедонії, почуття провини, марності, тривоги або страху, зниженої самооцінки, порушень апетиту.

Висновки. Клінічна феноменологія депресивних розладів на симптоматичному рівні обумовлена певними гендерними та віковими відмінностями, що полягають, зокрема, в переважанні у жінок тривожної та соматовегетативної симптоматики з астено-депресивними проявами, а у чоловіків проявляється рівномірною динамікою погіршення з віком за всіма основними симптомами депресії.
УЛЬТРАСТРУКТУРНІ ЗМІНИ СУДИН ГЕМОМІКРОЦИРКУЛЯТОРНОГО РУСЛА ЗАДНІХ КІНЦІВОК ЩУРІВ ПРИ ГОСТРІЙ ІШЕМІЇ, ВИКЛИКАНІЙ НАКЛАДАННЯМ АРТЕРІАЛЬНОГО ТУРНІКЕТА
Authors: Televyak A. T. , Selskyy P. R. , Klishch I. M. , Vastyanov R. S. , Kuziv O. Ye. , Volska A. S. , Kurylo Kh. I. , Boymystruk I. I. , Selskyy B. P.
Published: February 2020

Артеріальні турнікети широко використовуються як у військовій, так і в цивільній медицині (при пораненні кінцівок, артро- та ангіопластиках). Відновлення кровопостачання кінцівки після зняття турнікета може викликати ішемічно-реперфузійні ураження як первинно ішемізованих тканин, так і у віддалених тканинах та органах. Проте на сьогоднішній день ультраструктурні зміни тканин на місцевому рівні при ішемії-реперфузії потребують більш глибокого вивчення.

Мета роботи – дослідити стан гемомікроциркуляторного русла задніх кінцівок щурів при гострій ішемії та наступній реперфузії, викликаній накладанням артеріального турнікета.

Матеріал і методи. Проведено електронномікроскопічне дослідження судин гемомікроциркуляторного русла скелетних м’язів задніх кінцівок 12 щурів за умов експериментальної гострої ішемії. Контрольну групу склали 3 інтактних тварини. Гостру ішемію викликали шляхом накладання гумових джгутів SWAT шириною 5–6 мм на задні кінцівки тварин, на рівні пахвинної складки, протягом 2 год під тіопентал-натрієвим знеболюванням, а реперфузію моделювали шляхом зняття турнікета. Дослідження зразків м’язової тканини проводили на кафедрі гістології та ембріології Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського за допомогою електронного мікроскопа ПЕМ–125К.

Результати. При електронній мікроскопії скелетних м’язів задніх кінцівок щурів у судинах гемомікроциркуляторного русла виявлено деструктивно змінені гемокапіляри з неоднаковою товщиною стінки, виражений набряк ендотеліоцитів із пролабуванням їх у просвіт гемокапілярів, десквамацію окремих ендотеліоцитів, потовщення базальної мембрани, розширені набряком периваскулярні простори, скупчення лімфоцитів у паравазальному просторі, появу білкових та еритроцитарних екстравазатів довкола гемокапілярів. Нерідко в просвіті судин поблизу ендотеліоцитів візуалізувалися тромбоцити, що свідчить про розвиток у гемокапілярах пристінкового мікротромбозу. Ультраструктурні зміни спостерігались вже через 2 години після зняття турнікета і були найбільше вираженими через 1 добу. У пізньому реперфузійному періоді відбувався зворотний розвиток патологічних змін, проте навіть через 14 діб реперфузії повного відновлення ультраструктури гемомікроциркуляторного русла все ще не відбувалося.

Висновки. Ультраструктурні порушення в судинах гемомікроциркуляторного русла ішемізованої м’язової тканини задніх кінцівок щурів досягали максимальної вираженості через 1 добу після зняття турнікета, що підтверджує розвиток у експериментальних тварин ішемічно-реперфузійного синдрому. У пізньому реперфузійному періоді відбувався зворотний розвиток патологічних змін.
ТРАДИЦІЙНІ ФАКТОРИ РИЗИКУ ТА ІНТЕРЛЕЙКІН-10 У РОЗВИТКУ ЗАПАЛЕННЯ ТА АТЕРОСКЛЕРОЗУ В ХВОРИХ НА ПСОРІАТИЧНИЙ АРТРИТ
Authors: Khimion L. V. , Boiko A. V.
Published: February 2020

Відомо, що хворі на псоріаз мають підвищений ризик серцево-судинних захворювань (ССЗ) та серцево-судинної смерті, але взаємозв’язок цих подій із впливом традиційних факторів ризику (ФР), запального процесу та розвитку атеросклерозу чітко не встановлено.

Мета – вивчення ролі ФР, запалення, рівня IL10 на розвиток атеросклерозу у хворих на псоріатичний артрит (ПсА).

Матеріал і методи. Дослідження включало 42 пацієнти з ПсА, які не мали атеросклеротичних ССЗ, діабету, хронічної хвороби нирок та інших серйозних захворювань, не приймали статини; порівняльну групу складали 20 пацієнтів із шкірним псоріазом (ПС); у групу контролю увійшли 20 практично здорових осіб, які не мали ознак ревматичних, інфекційних та інших запальних захворювань.

Результати. Встановлено більшу вираженість атеросклеротичного процесу у хворих на ПсА,порівняно з пацієнтами із ПС та особами контрольної групи (профілі ФР були однаковими). Найвищі рівні С-реактивного білка, фібриногену, IL10, сечової кислоти, найбільша товщина комплексу інтима-медіа, частота атеросклеротичних бляшок були виявлені у пацієнтів з групи ПсА, що може підтверджувати патогенетичний зв’язок хронічного аутоімунного запального процесу з атерогенезом.

Висновки. У розвитку атеросклеротичного процесу в пацієнтів із ПсА, крім традиційних факторів ризику, важливу роль відіграють імунозапальні фактори (СРБ, ІL10) і додаткові фактори ризику (CK).
Усовершенствование способа профилактики острой спаечной кишечной непроходимости (экспериментально-клиническое исследование)
Authors: Tamm T. I. , Nepomnyashchy V. V. , Belov S. G. , Bardyuk A. Ya. , Dvornik I. A. , Shakalova E. A.
Published: February 2020

Цель работы: улучшить результаты лечения больных спаечной непроходимостью путем закрытия обширных участков десерозации кишки участком париетальной брюшины.

Материалы и методы. Исследование проведено в два этапа. Первым этапом был эксперимент, во время которого у животных (кролики) моделировали острую непроходимость кишечника с наличием обширных участков десерозации Второй этап, клинический, включал анализ результатов лечения 57 больных со спаечной острой непроходимостью кишки.

Результаты исследований и их обсуждение. В эксперименте на модели обтурационного илеуса с обширной десерозацией стенки кишки установлено, что закрытие повреждённых участков кишки лоскутом собственной брюшины способствует восстановлению мезотелиального слоя уже на 7 сутки. Использование аутотрансплантата брюшины при обширных десерозациях кишки в клинике позволило в 5 раз снизить число послеоперационных осложнений, по сравнению с теми случаями, в которых выполняли резекции повреждённого сегмента. Закрытие обширных участков десерозации лоскутом аутобрюшины способствует восстановлению физиологического слоя мезотелия и позволяет избежать резекций поврежденных участков, снижая тем самым число послеоперационных осложнений.
Підвищення ефективності діагностики та хірургічного лікування хворих із гострим парапроктитом
Authors: Shevchuk I. M. , Novytsky O. V. , Shapoval A. L. , Sadovyi I. Ya.
Published: February 2020

Мета роботи: проаналізувати ефективність ультрасонографії і магнітно-резонансної томографії в діагностиці глибоких форм гострого парапроктиту та оцінити результати хірургічного лікування цих хворих.

Матеріали і методи. Проаналізовано результати хірургічного лікування 285 хворих із різними формами гострого парапроктиту. Серед них – 184 (64,6 %) чоловіки, 101 (35,4 %) жінка. Вік хворих коливався від 19 до 77 років. Підшкірно-підслизова форма гострого парапроктиту діагностована у 173 (60,7 %) хворих і у 112 (39,3 %) – глибокі форми (ішіоректальні, пельвіоректальні та ретроректальні). Віддалені результати лікування у хворих на глибокі форми гострого парапроктиту проаналізовано в терміни від 3-х місяців до 2-х років за допомогою проктологічного обстеження, додаткових інструментальних методів діагностики, з врахуванням числа рецидивів, переходу процесу в хронічну форму (утворення параректальної нориці) і оцінки функціональних результатів, зокрема, недостатності анального сфінктера.

Результати досліджень та їх обговорення. Проаналізовано результати застосування ультрасонографії та магнітно-резонансної томографії в діагностиці глибоких форм гострого парапроктиту у 57 хворих. Діагностичну цінність ультрасонографії проаналізовано у 42 (73,7 %) хворих. Ультрасонографію з використанням черезшкірного конвексного датчика проведено у 35 (83,3 %), ендоректального датчика – у 7 (16,7 %) хворих. Магнітно-резонансну томографію з контрастуванням прямої кишки проведено у 12 (10,7 %) хворих на глибокі форми гострого парапроктиту та у трьох хворих без контрастування прямої кишки, яким попередньо проведена ультрасонографія не дозволила встановити гнійне вогнище в параректальній клітковині. Віддалені результати лікування в строки до двох років вивчені в 65 хворих на глибокі форми гострого парапроктиту. Недостатність анального сфінктера II ступеня виявлено у трьох (2,7 %) хворих, III ступеня – у одного хворого. Рецидив захворювання виник у 7 (6,25 %) хворих, параректальна нориця утворилась у 8 (7,1 %) хворих.
Аналіз клінічного перебігу та операційного лікування пацієнтів із критичною ішемією нижньої кінцівки
Authors: Vasyliuk S. M. , Pavliuk N. M.
Published: February 2020

Мета роботи: проаналізувати гендерні, клінічні, анамнестичні особливості перебігу оклюзійних захворювань артерій нижніх кінцівок у пацієнтів, яким були виконані нетравматичні ампутації.

Матеріали і методи. Проведений аналіз клінічного обстеження та лікування 189 пацієнтів з облітеруючими захворюваннями артерій нижніх кінцівок. У ретроспективний етап дослідження було включено 115 пацієнтів, яким було проведено ампутації нижніх кінцівок на різному рівні впродовж 2010–2014 рр. Проспективний етап дослідження включав 74 пацієнтів, в яких ампутація нижньої кінцівки була проведена впродовж 2015–2018 рр.

Результати досліджень та їх обговорення. Достовірно не відрізнялись основні причини хронічної ішемії нижньої кінцівки, які призвели до розвитку некротичних змін: частота облітеруючого атеросклерозу та цукрового діабету у хворих обох етапів була однакова. У пацієнтів проспективного етапу був менш тривалий анамнез захворювання (р<0,05), достовірно зменшилась кількість пацієнтів, у яких ампутацію виконували після невдалої відкритої чи ендоваскулярної реконструктивної операції на судинах (р<0,05). Зменшилась кількість ампутацій на рівні стегна (р<0,001), зросла частота ампутацій на рівні колінного суглоба (р<0,001). Частота проведення ощадних ампутацій стопи змінилась недостовірно (р>0,05). Недостовірно зменшилась кількість пацієнтів, у яких виникала потреба у реампутаціях (р>0,05).

Найбільш частою причиною нетравматичних ампутацій кінцівок є цукровий діабет типу 2. В період з 2015 по 2018 рр. зменшилась кількість ампутацій вище коліна. Недостовірно зменшилась кількість пацієнтів, у яких виникала потреба у реампутаціях (р>0,05).
Особливості післяопераційної реабілітації хворих на сечокам’яну хворобу
Authors: Tverdokhlib V. V. , Mysak A. I. , Nesteruk S. O. , Stakhiv T. T.
Published: February 2020

Мета роботи: провести аналіз ефективності санаторно-курортної реабілітації у пацієнтів після перкутанної нефролітотрипсії.

Проведено аналіз лікування 65 хворих після перкутанної нефролітотрипсії у відділенні урологічної реабілітації при Гусятинській ЦРЛ. Отримані результати порівнювали з контрольною групою (35 хворих), яким не проводилось санаторно-курортне лікування. У 64,4 % хворих фрагменти відійшли повністю, в 25,6 % – відійшли частково. Залишкові фрагменти не відходили зовсім або спостерігалось їх часткове відходження в пізні строки (через 1–2 місяці) – у 10 % хворих. Отримані дані показали ефективність післяопераційної реабілітації у пацієнтів після перкутанної нефролітотрипсії порівняно з контрольною групою, яка не проходила реабілітацію на курорті Гусятин.