bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Hypoxia Alters the Response to Anti-EGFR Therapy by Regulating EGFR Expression and Downstream Signaling in a DNA Methylation–Specific and HIF-Dependent Manner
Authors: Mamo Mahelet , Ye I. Chae , DiGiacomo Josh W. , Park Je Yeon , Downs Bradley , Gilkes Daniele M.
Published: October 2020

Intratumoral hypoxia occurs in 90% of solid tumors and is associated with a poor prognosis for patients. Cancer cells respond to hypoxic microenvironments by activating the transcription factors, hypoxia-inducible factor 1 (HIF1) and HIF2. Here, we studied the unique gene expression patterns of 31 different breast cancer cell lines exposed to hypoxic conditions. The EGFR, a member of the ErbB (avian erythroblastosis oncogene B) family of receptors that play a role in cell proliferation, invasion, metastasis, and apoptosis, was induced in seven of the 31 breast cancer cell lines by hypoxia. A functional hypoxia response element (HRE) was identified, which is activated upon HIF1 binding to intron 18 of the EGFR gene in cell lines in which EGFR was induced by hypoxia. CpG methylation of the EGFR HRE prevented induction under hypoxic conditions. The HRE of EGFR was methylated in normal breast tissue and some breast cancer cell lines, and could be reversed by treatment with DNA methyltransferase inhibitors. Induction of EGFR under hypoxia led to an increase in AKT, ERK, and Rb phosphorylation as well as increased levels of cyclin D1, A, B1, and E2F, and repression of p21 in an HIF1α-dependent manner, leading to cell proliferation and migration. Also, increased EGFR expression sensitized cells to EGFR inhibitors. Collectively, our data suggest that patients with hypoxic breast tumors and hypomethylated EGFR status may benefit from EGFR inhibitors currently used in the clinic.

Significance:

Hypoxia sensitizes breast cancer cells to EGFR inhibitors in an HIF1α- and a methylation-specific manner, suggesting patients with hypoxic tumors may benefit from EGFR inhibitors already available in the clinic.
Transcriptional Subtypes Resolve Tumor Heterogeneity and Identify Vulnerabilities to MEK Inhibition in Lung Adenocarcinoma
Authors: Daemen Anneleen , Cooper Jonathan E. , Myrta Szymon , Wongchenko Matthew J. , Lin Eva , Long Jason E. , Foreman Oded , Modrusan Zora , Tremayne Jarrod R. , de la Cruz Cecile C. , Merchant Mark , Martin Scott E. , Yan Yibing , Junttila Melissa R.
Published: October 2020

Purpose:

Lung adenocarcinomas comprise the largest fraction of non–small cell lung cancer, which is the leading cause of cancer-related deaths. Seventy-five percent of adenocarcinomas lack targeted therapies because of scarcity of druggable drivers. Here, we classified tumors on the basis of signaling similarities and discovered subgroups within this unmet patient population.

Experimental Design:

We leveraged transcriptional data from >800 early- and advanced-stage patients.

Results:

We identified three robust subtypes dubbed mucinous, proliferative, and mesenchymal with respective pathway phenotypes. These transcriptional states lack discrete and causative mutational etiology as evidenced by similarly distributed oncogenic drivers, including KRAS and EGFR. The subtypes capture heterogeneity even among tumors lacking known oncogenic drivers. Paired multi-regional intratumoral biopsies demonstrated unified subtypes despite divergently evolved prooncogenic mutations, indicating subtype stability during selective pressure. Heterogeneity among in vitro and in vivo preclinical models is expounded by the human lung adenocarcinoma subtypes and can be leveraged to discover subtype-specific vulnerabilities. As proof of concept, we identified differential subtype response to MEK pathway inhibition in a chemical library screen of 89 lung cancer cell lines, which reproduces across model systems and a clinical trial.

Conclusions:

Our findings support forward translational relevance of transcriptional subtypes, where further exploration therein may improve lung adenocarcinoma treatment.

See related commentary by Skoulidis, p. 913
Falls and Fall-Related Consequences among Older People Living in Long-Term Care Facilities in a Megacity of China
Authors: Jiang Yu , Xia Qinghua , Zhou Peng , Jiang Shuo , Diwan Vinod K. , Xu Biao
Published: October 2020

Introduction: Falls are currently the top safety problem in long-term care facilities (LTCFs) in China. Due to the increasing number of residents living in LTCFs, more evidence is needed to give a foundation for fall prevention. Objective: This study aimed to explore the epidemiological characteristics of falls in LTCFs in central Shanghai. Methods: The study was conducted in 21 LTCFs in a central district in Shanghai, with a capacity of 3,065 residents. A two-stage sampling method was applied in participant recruitment. Falls were recorded by LTCF staff over a 12-month period. Details of falls were obtained by face-to-face interviews. The χ2 test was used in data analyses. Results: The incidence of falls was 13.5%; 64.0% falls resulted in injuries, with 32.0% involving fractures. Women had a significantly higher incidence of injurious falls than men (χ2 = 4.066, p = 0.044). Residents aged 80–89 years or in level 1 care had the highest incidence of falls with severe consequences. The incidence of falls was significantly higher at small- or medium-sized LTCFs, public LTCFs, and LTCFs with higher environmental risk levels compared to their counterparts. Most falls occurred when walking on a flat floor (28.9%) and rising up or sitting down (24.0%); 40.9% occurred during the night. Of those injured, 54.8% were treated in hospitals, and only 53.7% completely recovered. Conclusions: Though the average incidence of falls in LTCFs in Shanghai was relatively low, great variation was observed between LTCFs, and severe consequences occurred frequently. Fall prevention programmes should be evidence-based with applicable devices and individualized care services and supports. The roles of personal and institutional factors on falls warrant further study.
Isolation of Highly Purified and Viable Retinal Endothelial Cells
Authors: Chavkin Nicholas W. , Walsh Kenneth , Hirschi Karen K.
Published: October 2020

The neonatal mouse retinal vascularization model has been widely used in the vascular biology field to investigate mechanisms of angiogenesis and arterial-venous fate specification during blood vessel formation and maturation. Recent advances in next-generation sequencing can further elucidate mechanisms of blood vessel formation and remodeling in this, as well as other, vascular development models. However, an optimized method for isolating retinal endothelial cells that limits tissue digestion-induced cell damage is required for next-generation sequencing applications. In this study, we established a method for isolating neonatal retinal endothelial cells that optimizes cell viability and purity. The CD31+/CD45− endothelial cell population was fluorescence-activated cell sorting (FACS)-isolated from digested postnatal retinas, found to be highly enriched for endothelial cell gene expression, and exhibited no change in viability for 60 min post-FACS. Thus, this method for retinal endothelial cell isolation is compatible with next-generation sequencing applications. Combining this isolation method with next-generation sequencing will enable further delineation of mechanisms underlying vascular development and maturation.
QoS controlled capacity offload optimization in heterogeneous networks
Authors: Thiagarajah Siva Priya , Alias Mohamad Yusoff , Tan Wooi-Nee
Published: October 2020

An efficient resource allocation mechanism in the physical layer of wireless networks ensures that resources such as bandwidth and power are used with high efficiency in spite of low delay and high edge user data rate. Microcells in the network are typically set with bias settings to artificially increase the Signal-to-Interference-Plus-Noise Ratio, thus encouraging users to offload to the microcell. However, the artificial bias settings are tedious and often suboptimal. This work presents a low complexity algorithm for maximization of network capacity with load balancing in a heterogeneous network without the need for bias setting. The small cells were deployed in a grid topology at a selected distance from macrocell to enhance network capacity through coverage overlap.  User association and minimum user throughput were incorporated as constraints to enable closer simulation to real word Quality of Service requirements. The results showed that the proposed algorithm was able to maintain less than 10% user drop rate. The proposed algorithm can increase user confidence as well as maintain load balancing, maintain the scalability, and reduce power consumption of the wireless network.
ДО ПИТАННЯ ПРОФІЛАКТИЧНОЇ СТОМАТОЛОГІЧНОЇ РОБОТИ СІМЕЙНИХ ЛІКАРІВ СЕРЕД ДИТЯЧОГО НАСЕЛЕННЯ (ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ СОЦІОЛОГІЧНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ)
Authors: Pishkovtsi A-M. M.
Published: October 2020

Мета: дослідити діяльність лікарів загальної практики – сімейних лікарів зі збереження стоматологічного здоров’я дітей.

Матеріали і методи. Використано такі методи дослідження: соціологічний, статистичний, структурно-логічного аналізу. Матеріалами дослідження слугували результати проведеного за спеціально розробленою анкетою серед 254 лікарів загальної практики – сімейних лікарів соціологічного дослідження, які працюють в Закарпатській області.

Результати. Встановлено, що (59,8±2,5) % опитаних не проходили навчання з питань надання медичної стоматологічної допомоги дітям. Рівень особистих теоретичних знань з питань збереження стоматологічного здоров’я дітей як достатній оцінило (48,8±2,5) % респондентів, рівень особистих практичних навичок як достатній оцінило (42,1±2,5) % опитаних сімейних лікарів. На робочому місці наявні інструменти, які необхідні для проведення профілактичного стоматологічного огляду дітей, в (32,3±2,3) % опитаних сімейних лікарів, стоматологічний кабінет є у (15,3±1,8) % закладів, у яких працюють респонденти, (4,3±1,0) % шкіл мають стоматологічні кабінети. Профілактичні стоматологічні огляди дітей дошкільного віку проводять (51,6±2,5) % опитаних лікарів та (62,6±2,4) % – профілактичні огляди дітей шкільного віку. Із усіх респондентів (8,2±1,4) % при виявленні патології не направляє дітей до лікаря-стоматолога, а (13,2±1,7) % не контролює результати санації порожнини рота у дітей та (42,1±2,5) % контролює їх вибірково. Індивідуальні бесіди з батьками з питань збереження стоматологічного здоров’я дітей проводять (52,8±2,5) % респондентів, а (47,2±2,5) % опитаних вважає це функцією лікаря-стоматолога дитячого. (93,7±1,2) % опитаних сімейних лікарів мають бажання отримати комплексну інформацію про забезпечення гігієни порожнини рота у дітей та про правила догляду за зубами. Бажаними джерелами отримання інформації є одержання методичних рекомендацій – (83,9±1,9) %, проведення практичних занять з лікарем-стоматологом – (40,2±2,5) %, спеціальні тренінги – (35,8±2,4) %.

Висновки. У ході соціологічного дослідження встановлено недостатній рівень теоретичної та практичної підготовки сімейних лікарів та їх ресурсної бази до проведення профілактичної роботи серед дітей зі збереження їхнього стоматологічного здоров’я.

За результатами соціологічного дослідження встановлено, що рівень профілактичної роботи сімейних лікарів зі збереження стоматологічного здоров’я дітей є низьким і часто формальним.
ОЦІНКА ЯКОСТІ НАДАННЯ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ НА РІВНІ ПЕРВИННОЇ ЛАНКИ НАСЕЛЕННЯМ м. УЖГОРОДА ТА УЖГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ
Authors: Ivats-Chabina A. R.
Published: October 2020

Мета: визначити рівень якості медичної допомоги, яку надають населенню м. Ужгорода та Ужгородського району в закладах первинної ланки (сімейні амбулаторії, центри ПМСД).

Матеріали і методи. Основним завданням дослідження було визначення ступеня задоволеності пацієнтів якістю медичної допомоги на рівні первинної ланки. Дослідження проводили шляхом електронного анкетування. У вибірку включено 130 осіб віком 18–65 років жителів м. Ужгорода та Ужгородського району.

Результати. Більшість респондентів (51,5 %) дала позитивну загальну оцінку якості надання медичних послуг на рівні первинної ланки (оцінки «добре» та «дуже добре»). Нейтральну оцінку дали 36,9 % респондентів. 11,6 % висловились негативно (оцінки «незадовільно» та «абсолютно незадовільно») стосовно якості отриманих медичних послуг. Учасників опитування попросили проаналізувати свій останній візит до їхнього сімейного лікаря. Серед труднощів, з якими стикаються пацієнти при зверненні до сімейного лікаря, найпоширенішими є довгі черги на прийом до лікаря, некомфортні зони очікування та незручний графік прийому. На думку респондентів, для покращення якості надання медичної допомоги в амбулаторіях та центрах ПМСД можна зробити наступне: надати можливість онлайн-запису до лікаря та отримання попередньої консультації за допомогою відеозв’язку, узгодити графіки прийому сімейних лікарів, вузьких спеціалістів та робочі години лабораторії, можливість здати аналізи безпосередньо в амбулаторії, збільшити кількість медичного персоналу, покращити матеріально-технічні умови амбулаторій. Даючи загальну оцінку якості медичної допомоги на рівні первинної ланки, 11,5 % респондентів дали оцінку «дуже добре», 40 % обрали варіант «добре». Задовільною якість медичних послуг вважають 36,9 % опитаних, незадовільною – 6,2 % та абсолютно незадовільною – 5,4 %.

Висновки. Більшість респондентів дала позитивну загальну оцінку якості надання медичних послуг на рівні первинної ланки. На думку респондентів, поліпшити якість послуг можна шляхом більш широкого використання технологій для покращення комунікації між закладом первинної ланки та пацієнтами (наприклад, можливість онлайн-запису на прийом та контакту з лікарем за допомогою відеозв’язку).
АНАЛІЗ РЕСУРСНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА ОСНОВНІ ПОКАЗНИКИ ДІЯЛЬНОСТІ ТРАВМАТОЛОГІЧНОЇ СЛУЖБИ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Authors: Brych V. V.
Published: October 2020

Мета: дослідити та проаналізувати ресурси та основні показники діяльності стаціонарного сектору травмато­логічної служби системи охорони здоров’я Закарпатської області.

Матеріали і методи. У ході виконання дослідження використано статистичний метод та метод структурно-логічного аналізу. Матеріалами дослідження слугували дані галузевої статистичної звітності по Закарпатській області за 2014–2018 рр.

Результати. У 2018 р. в області введено 112,25 посад лікарів ортопедів-травматологів, із яких 16,0 – посади дитячих лікарів ортопедів-травматологів. Із загальної кількості посад в амбулаторно-поліклінічних підрозділах введено 37 посад лікарів ортопедів-травматологів, у тому числі 9,0 посад дитячих лікарів ортопедів-травматологів, що, відповідно, становить 32,9 та 56,3 % від їх загальної кількості. Рівень укомплектованості штатних посад лікарів ортопедів-травматологів у 2018 р. становив 93,1 %, у тому числі в амбулаторно-поліклінічних підрозділах – 89,9 %. В області зареєстрована тенденція до збільшення госпітальних ліжок, кількість яких у 2018 р. становила 399 травматологічних і 32 ортопедичних ліжок, що, відповідно, склало 3,18 та 0,25 на 10 тис. населення. Встановлено скорочення середньої зайнятості спеціалізованих госпітальних ліжок. Зайнятість травматологічних ліжок скоротилася на 1,55 днів і склала 320,75 днів на рік, а зайнятість ортопедичних ліжок – на 10,8 днів на рік і склала 302,06 днів на рік. За період дослідження мали тенденцію до збільшення середні терміни лікування пацієн­тів у стаціонарі, які в 2018 р., відповідно, становили 11,63 та 9,66 днів. За весь період дослідження летальність не перевищувала 1 %.

Висновки. У ході дослідження встановлено, що ресурсна база травматологічної служби може забезпечити населення стаціонарною травматологічною і ортопедичною допомогою.
НЕОБХІДНІСТЬ РОЗВИТКУ УКРАЇНСЬКОЇ ТЕЛЕМЕДИЦИНИ ЗА СУЧАСНИХ УМОВ
Authors: Zaporozhyan L. P. , Terenda N. O. , Litvinova O. N. , Panchishin N. Y. , Fesh M. S.
Published: October 2020

Мета: проаналізувати ступінь  і необхідність розвитку телемедицини за сучасних умов. Матеріали і методи. Використовуючи метод системного аналізу, проведено вивчення стану та необхідності використання телемедицини в провідних країнах світу та Україні. Результати. Проаналізовано ступінь і необхідність розвитку телемедицини за сучасних умов. Розглянуто основні види телемедичних послуг, основні напрямки роботи телемедичних центрів. Оцінено впровадження телемедицини в областях України та в зарубіжних країнах. Оптимальним є створення регіональних центрів, навколо яких формується телемедична інфраструктура регіону і система поширюється до лікарських амбулаторій та фельдшерсько-акушерських пунктів. Телемедичні центри можуть створюватися на базі медичних закладів, навчальних чи наукових центрів, або як самостійні комерційні чи некомерційні організації. У військовій медицині телемедичні технології здатні спростити роботу лікарів, виконати ефективний менеджмент на етапах евакуації, систематизувати та стандартизувати якість надання медичної допомоги. Використання телемедицини дає позитивні результати як для пацієнтів, так і для медичних працівників. Для пацієнтів з’являється можливість проведення дистанційних консультацій, консиліумів (телеконференцій) вузькими спеціалістами в територіально віддалених медичних установах, зменшення термінів обстеження, прискорення передачі інформації про результати обстежень між різними спеціалізованими клініками без необхідності транс­портування хворого (особливо в невідкладних станах). Телемедичні технології можна застосовувати майже в будь-якій медичній сфері: в педіатрії, психотерапії, дерматології, неврології або реаніматології. За умов боротьби з COVID-19 все більше медзакладів України долучаються до формату дистанційних відеоконсультацій, що дозволяє зберегти здоров’я лікарів і пацієнтів, а також взаємодіяти лікарям із колегами в особливо складних випадках. Висновки. Використання телемедицини в сучасних реаліях набуло значного поширення у багатьох країнах світу незалежно від їх економічного розвитку. Запровадження телемедицини в Україні потребує нормативно-правової підтримки, навчання персоналу, інфор­ма­ційного забезпечення, а її матеріальне забезпечення лягає на державні органи влади та об’єднані територіальні громади.
РОЛЬ ЦИТОКІНОВОЇ ЛАНКИ У РЕАЛІЗАЦІЇ ЗАПАЛЬНОЇ РЕАКЦІЇ В ОСІБ МОЛОДОГО ВІКУ З ГАСТРОЕЗОФАГЕАЛЬНОЮ РЕФЛЮКСНОЮ ХВОРОБОЮ Й АВТОІМУННИМ ТИРЕОЇДИТОМ
Authors: Pasiieshvili T. M.
Published: October 2020

До захворювань внутрішніх органів, при яких запальна реакція запускає патогенетичну ланку формування та хронізації нозології, належать гастроезофагеальна рефлюксна хвороба (ГЕРХ) та автоімунний тиреоїдит (АІТ). Їх поєднання в осіб молодого віку, незважаючи на доброякісний характер перебігу на початковому етапі, в подальшому може провокувати хронізацію процесу та формування ускладнень. Означені негаразди можуть бути наслідком змін імунної системи, а саме її цитокінової ланки.

Мета – дослідити стан та вивчити роль прозапальної ланки імунітету за вмістом каспази-1, ІЛ-1b і ІЛ-18 при ГЕРХ у осіб молодого віку з автоімунним тиреоїдитом.

Матеріал і методи. В обстеженні взяли участь 120 пацієнтів з ГЕРХ і АІТ та 45 осіб з ізольованою ГЕРХ, віком від 18 до 25 років. Діагноз АІТ підтверджували підвищеним вмістом антитіл до тиреопероксидази і тиреоглобуліну, а стан залози – дослідженням її гормонів. Наявність ГЕРХ, поряд з клінічною симптоматикою, доводили проведенням ЕФГДС з визначенням характеру ураження слизової оболонки. Вміст каспази-1, інтерлейкіну 1b та інтерлейкіну 18 визначали в сироватці крові хворих імуноферментним методом.

Результати. Встановлено, що вміст каспази-1 у сироватці крові хворих на ізольовану ГЕРХ у 2,1 раза перевищував показник норми, та при приєднанні АІТ збільшувався у 2,7 раза. Вміст ІЛ-1b також перевищував показники контролю у 3,9 та 6,5 раза відповідно. Вміст означених цитокінів залежав від стану слизової оболонки та був максимально збільшеним при наявності ерозивного процесу. Середній вміст IЛ-18 у групі з коморбідною патологією перевищував показники норми майже у 8 разів (р<0,05) проти трикратного збільшення у хворих на ізольовану ГЕРХ.

Висновки. Перебіг ГЕРХ та АІТ супроводжується підвищенням синтезу каспази-1, інтерлейкіну 1b та інтерлейкіну 18, вміст яких залежить від морфологічних змін у слизовій оболонці стравоходу та не корелює з функцією щитоподібної залози. Підвищення інтерлейкіну 18 окрім участі у прозапальному процесі забезпечує автоімунний компонент АІТ, що сприяє прогресуванню хвороби та формуванню ускладнень.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ЗАСТОСУВАННЯ АТОРВАСТАТИНУ ПРИ ПОЄДНАННІ АЛКОГОЛЬНОЇ ХВОРОБИ ПЕЧІНКИ ТА АРТЕРІАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ
Authors: Molodtsov V. Ye. , Fediv O. I. , Stupnytska G. Ya.
Published: October 2020

Останнім часом зросла кількість повідомлень щодо перспективності використання статинів при захворюваннях печінки. Завдяки низькій токсичності та високому рівню безпеки в клінічній практиці найчастіше використовується аторвастатин, у зв’язку з чим доцільним є дослідження результатів його застосування у хворих на алкогольну хворобу печінки (АХП) за її поєднання з артеріальною гіпертензією (АГ).

Мета – вивчити ефективність застосування аторвастатину у комплексній терапії АХП, поєднаної із АГ, шляхом визначення у крові показників функціонального стану ендотелію, системного запалення, оксидативного стресу, ліпідного та вуглеводного обмінів.

Матеріал і методи. В дослідженні взяли участь 62 хворих на алкогольну хворобу печінки. Усіх обстежених було поділено на дві групи. До першої (контрольної) групи увійшли 11 хворих на хронічний алкогольний гепатит (ХАГ) та 20 хворих на алкогольний цироз печінки (АЦП), яким проводилося загальноприйняте лікування. Другу (основну групу) склали 11 пацієнтів із ХАГ та 20 пацієнтів з АЦП, які на фоні традиційного лікування отримували аторвастатин (по 20 мг 1 раз на добу впродовж 3 місяців).

Визначали вміст у сироватці крові стабільних метаболітів монооксиду нітрогену (нітритів/нітратів), ендотеліну-1, молекул міжклітинної адгезії-1 (ICAM-1), С-реактивного білка, фактора некрозу пухлин-a, трансформувального фактора росту-b1, інтерлейкіну-10, 8-ізопростану та церулоплазміну. Досліджували також ліпідний спектр крові та деякі показники вуглеводного обміну.

Результати. У хворих на ХАГ та АЦП, поєднані з АГ, під впливом аторвастатину спостерігалося зниження рівня в сироватці крові ендотеліну-1, нітратів/нітритів, ICAM-1, С-реактивного білка, фактора некрозу пухлин-a, інтерлейкіну-10, трансформувального фактора росту-b1, 8-ізопростану, церулоплазміну, загального холестеролу, холестеролу ліпопротеїдів низької щільності, тригліцеролів за одночасного зростання вмісту холестеролу ліпопротеїдів високої щільності.

Висновок. Застосування аторвастатину у комплексному лікуванні хворих на алкогольну хворобу печінки (хронічний алкогольний гепатит та алкогольний цироз печінки), поєднану з артеріальною гіпертензією, приводить до покращання функціонального стану ендотелію, зниження інтенсивності системного запалення та оксидативного стресу на тлі зменшення проявів дисліпопротеїнемії.
НАНОЧАСТИНКИ ОКСИДУ ЦИНКУ ПОСИЛЮЮТЬ ВИКЛИКАНИЙ ГЕРБІЦИДОМ ГЛІФОСАТОМ ОКСИДАТИВНИЙ ТА НІТРООКСИДАТИВНИЙ СТРЕС
Authors: Haponenko Ya. Yu. , Letniak N. Ya. , Korda M. M.
Published: October 2020

Розвиток нанотехнологій сприяє появі нових ультрависокодисперсних форм речовин – наноматеріалів, які широко використовують у наукових дослідженнях, промисловості та медицині. Характерна для наночастинок здатність посилювати транспорт хімічних речовин і лікарських засобів у клітини і через бар’єри організму робить актуальним питання про можливість потенціювання токсичної дії хімічних контамінантів при їх сумісному надходженні в організм. Мета – вивчити вплив наночастинок оксиду цинку на здатність гербіциду гліфосату викликати оксидативний та нітрооксидативний стрес у сироватці крові й печінці експериментальних щурів. Матеріал і методи. Досліди виконані на щурах-самцях, яким внутрішньошлунково протягом 14 днів вводили у вигляді суспензії 0,5 мл наночастинок ZnO у дозі 100 мг/кг та гліфосат (у формі гербіциду раундапу) в дозі 250 мг/кг маси тіла. Токсиканти вводили сумісно та окремо. У сироватці й печінці визначали сумарну активність NO-синтази, каталази, супероксиддисмутази, вміст NOх, ТБК-активних продуктів, окисномодифікованих білків, відновленого глутатіону, церулоплазміну і загальну антиоксидну активність сироватки. Результати. Встановлено, що під впливом наночастинок оксиду цинку більшість показників зазнавали негативних змін. Введення щурам гербіциду гліфосату призводило до більш вираженого зсуву всіх досліджуваних показників. Проте максимальні зміни показників зареєстровано у групі тварин, яким сумісно вводили наночастинки оксиду цинку та гліфосат. У цьому випадку показники вмісту ТБК-активних продуктів, NOx, окисно-модифікованих білків й активності NO-синтази і супероксиддисмутази в сироватці крові та гомогенаті печінки щурів достовірно погіршувалися, порівняно з аналогічними показниками у групі тварин, яким вводили тільки гербіцид. Висновок. Наночастинки оксиду цинку посилюють здатність гербіциду гліфосату викликати оксидативний і нітрооксидативний стрес у сироватці крові й печінці експериментальних щурів.
ПРОФІЛАКТИКА РЕПЕРФУЗІЙНО-РЕОКСИГЕНАЦІЙНОГО СИНДРОМУ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ХРОНІЧНОЮ КРИТИЧНОЮ ІШЕМІЄЮ НИЖНІХ КІНЦІВОК ШЛЯХОМ КОРЕКЦІЇ КИСЛОТНО-ОСНОВНОГО СТАНУ КРОВІ
Authors: Herasymiuk N. I. , Loyko I. I.
Published: October 2020

Хірургічне лікування хронічної артеріальної недостатності полягає в проведенні реконструктивних втручань на магістральному артеріальному руслі нижніх кінцівок. Порушенням кислотно-лужного балансу при реоксигенації ішемізованої кінцівки не надається достатньої уваги при лікуванні реперфузійно-реоксигенаційного синдрому.

Мета – покращити ефективність запобігання реперфузійно-реоксигенаційному синдрому в пацієнтів із хронічною критичною ішемією нижніх кінцівок шляхом медикаментозної корекції кислотно-лужного балансу крові.

Матеріал і методи. Дослідження проводили загалом у 79 пацієнтів із атеросклеротичним ураженням аорто-клубово-стегнового сегмента. Оцінку кислотно-лужного балансу крові проводили на мікрогазоаналізаторі АВL-330 "Radiometer" та "Stat ProfАile ultrac". 30 пацієнтів із високим ризиком розвитку РРС були прооперовані після проведення підготовки, доповненої препаратом для корекції кислотно-лужного балансу крові (Трометамол).

Результати. Рівень рН венозної крові ішемізованої нижньої кінцівки у пацієнтів із ІІБ стадією ХАН знаходиться в межах, що відповідає компенсованому, із ІІІА стадією – cубкомпенсованому, із ІІІБ – ІV стадією – декомпенсованому метаболічному ацидозу. У них встановлено помітне, порівняно з контрольною групою, зниження Н СО3 і SBC. При цьому вміст SBC нижчий у 1,4 (р<0,05) раза, а Н СО3 – у 1,3 (р<0,05) раза, порівняно зі здоровими особами. Найсуттєвіші зміни КЛБ спостерігаються у пацієнтів із ІІІБ – ІV стадією ХАН. Використання Трометамолу дає можливість вже напередодні оперативного втручання підвищити рН до рівня 7,21 од., парціальний тиск Р СО2 та вміст в крові Т СО2, збільшити у 1,6 раза (р<0,05) вміст у венозній крові SBC та у 1,4 раза (р<0,05) вміст H CO3.

Висновки. Корекція кислотно-лужного балансу є необхідною умовою запобігання реперфузійному пошкодженню при реваскуляризації артеріального русла нижніх кінцівок у пацієнтів із ХАН.
КІЛЬКІСНИЙ МОРФОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ ОСОБЛИВОСТЕЙ РЕМОДЕЛЮВАННЯ ГЕМОМІКРОЦИРКУЛЯТОРНОГО РУСЛА СІМ’ЯНИКІВ ПРИ ДІЇ НА ОРГАНІЗМ КАДМІЮ ХЛОРИДУ
Authors: Нnatiuk M. S. , Konovalenko S. O. , Tatarchuk L. V.
Published: October 2020

Cучасні дослідники вказують на негативний вплив шкідливих факторів довкілля на генеративну функцію у чоловіків. Функціонально-структурні зміни гемомікроциркуляторного русла, яке першим реагує на шкідливі фактори екзогенного походження, у сім’яниках вивчені недостатньо.

Мета – провести морфометричний аналіз особливостей ремоделювання судин гемомікроциркуляторного русла сім’яників при дії на організм кадмію хлориду.

Матеріал і методи. Морфологічно вивчені сім’яники 60 білих щурів-самців, які були поділені на дві групи. 1-а група включала 30 інтактних тварин, 2-а – 30 щурів, яким підшкірно вводили хлорид кадмію в дозі 6 мг/кг впродовж 4-х тижнів. Евтаназію тварин здійснювали кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу через місяць від початку експерименту. Гемомікроциркуляторне русло сім’яників вивчали за допомогою наповнення їх судин туш-желатиновою сумішшю, яку вводили через черевну аорту. Із сім’яників виготовляли просвітлені та гістологічні препарати, забарвлені гематоксиліном-еозином. Морфометрично визначали діаметри артеріол, передкапілярних артеріол, гемокапілярів, закапілярних венул, венул та щільність мікросудин лівого та правого сім’яників. Кількісні показники обробляли статистично.

Результати. Тривала дія на організм кадмію хлориду призводила до виражених змін кількісних морфологічних показників судин гемомікроциркуляторного русла сім’яників експериментальних тварин, порівняно з контрольними. Діаметр артеріол лівого сім’яника у змодельованих експериментальних умовах зменшився на 19,2 % (р<0,001), передкапілярних артеріол – на 23,3 % (р<0,001) гемокапілярів – на 16,7 % (р<0,001). Діаметр закапілярних венул лівого сім’яника при цьому збільшився на 32,7 %, венул – на 28,3 % (р<0,001), а щільність мікросудин зменшилася на 30,0 % (р<0,001), що свідчить про погіршання його кровопостачання.

Ступінь ремоделювання мікросудин у правому сім’янику виявився менш вираженим. Діаметр артеріол правого сім’яника зменшився на 18,2 %, передкапілярних артеріол – на 22,6 %, а гемокапілярів – на 15,8 % (р<0,001). Діаметр закапілярних венул правого сім’яника при цьому збільшився на 31,5 %, венул – на 27,8 % (р<0,001), а щільність мікросудин зменшилася на 27,1 % (р<0,001). Світлооптично морфологічні зміни структур домінували у лівому сім’янику.

Висновок. Тривала дія на організм кадмію хлориду призводить до вираженого ремоделювання судин гемомікроциркуляторного русла сім’яників, яке характеризується вираженим звуженням його приносної (артеріол, передкапілярних артеріол), обмінної (гемокапілярів) ланок та розширенням закапілярних венул і венул, венозним повнокрів'ям, гіпоксією, дистрофічними, некробіотичними змінами клітин і тканин, інфільтративними та склеротичними процесами, які домінують у лівому сім’янику.
РЕМОДЕЛЮВАННЯ СЕРЦЯ В ЩУРІВ В УМОВАХ РОЗВИТКУ МЕТАБОЛІЧНОЇ КАРДІОМІОПАТІЇ ТА МОЖЛИВОСТІ ЙОГО КОРЕКЦІЇ
Authors: Pelykh V. Ye. , Saturska H. S. , Usynskyi R. S.
Published: October 2020

Противовоспалительная и иммуносупрессивная терапия часто включает использование глюкокортикостероидов, однако длительное использование их, преимущественно при лечении хронических заболеваний, часто приводит к неблагоприятным и побочным осложнениям. Одним из них является метаболическая кардиомиопатия. С другой стороны, аминокислота L-карнитин имеет важное свойство, в частности, способствует транспорту липидов внутрь митохондрий. В экспериментальной модели стероидной кардиомиопатии было доказано, что L-карнитин предупреждает развитие массометрической перестройки (ремоделирования) сердца, снижая катаболическое действие дексаметазона, и таким образом нормализует общую массу тела и, в частности, абсолютную массу левого и правого желудочков сердца, поврежденного дексаметазоном.

Цель – определить возможность предупреждения развития структурно-дистрофических изменений миокарда крыс разного пола вследствие длительного применения кортикостероидов.

Материал и методы. Эксперименты были проведены на 48 взрослых белых беспородных крысах разного пола, которые были поделены на 4 группы. В нашем эксперименте мы измеряли вес животного, абсолютную массу левого и правого желудочков сердца (морфометрия).

Выводы. L-карнитин (в дозе 200 мг/кг веса животного per os) обладает способностью значительно снижать катаболическое действие дексаметазона (в дозе 350 мкг/кг массы тела животного per os) и таким образом нормализовать общую массу тела и абсолютную массу левого и правого желудочков сердца. В условиях экспериментальной кортикостероидной кардиомиопатии L-карнитин предупреждает развитие массометрической перестройки (ремоделирование) сердца. Перспективным является изучение структурно-дегенеративных изменений на основе определения соотношения масс/объемов кардиомиоцитов к соединительной ткани.
ХРОНІЧНИЙ БІЛЬ ПРИ ХВОРОБІ ПАРКІНСОНА: РЕЗУЛЬТАТИ АНАЛІЗУ РЕГІОНАЛЬНОГО РЕЄСТРУ
Authors: Khubetova I. V.
Published: October 2020

Метою дослідження була оцінка поширеності хронічного болю у хворих на хворобу Паркінсона (ХП) в Одеській області.

Матеріал і методи. Дослідження виконано на базі Обласної клінічної лікарні (м. Одеса). Проведений ретроспективний аналіз реєстру хворих (n=527) на ХП, створеного фахівцями обласного центру екстрапірамідної патології. Додатково проведене проспективне обстеження 50 хворих у віці 50–60 років з верифікованим діагнозом ХП. Оцінювали моторні та немоторні прояви захворювання, особливості його перебігу, приділяючи особливу увагу проявам больового синдрому в залежності від застосованої терапії.

Результати. Сумарна оцінка за шкалами KPPQ склала, в середньому, (26,9±2,0) балів. При цьому найвища інтенсивність больового синдрому спостерігалася при болях, асоційованих з флуктуаціями – (20,5±6,1) балів та при нічних болях – (13,5±2,0) балів. При орофасціальному болю його інтенсивність складала (8,4±3,3) балів, а при корінцевому болю – (7,5±2,7) балів. При набряках та ознаках запалення інтенсивність болю відповідала (9,9±2,4) балів. При оцінці впливу лікування на вираження больового синдрому при проспективному спостереженні встановлено, що інтенсивність болю за ВАШ зменшується через 3 місяці на 30–35 %.

Висновки. У 121 (23,0 %) пацієнта наявний больовий синдром різного ступеня вираженості. Найчастіше зустрічалися нічний біль (21,5 %) та м’язово-скелетний біль, як ізольовані (23,1 %) так і в різних комбінаціях. Біль з флуктуаціями різної локалізації виявлено у 27 (5,1 % від загальної численності осіб у реєстрі (n=527)). Нічний біль зустрічався у 94 (17,8 %) випадків, орофасціальний – у 29 (5,5 %). Біль, пов’язаний із набряками та ознаками запалення, був у 58 (11,0 %), корінцевий біль – у 37 (7,0 %). При застосуванні комбінованої протипаркінсонічної терапії інтенсивність болю за ВАШ зменшується через 3 місяці на 30–35 %.
Structural changes of the disc of temporomandibular joint in rats with streptozotocin-induced diabetes
Authors: Rubas L. V.
Published: October 2020

There is a significant prevalence of dental diseases in patients with diabetes. Temporomandibular joint (TMJ) disorders occupy one of the first places among them. However, there is no data on the diabetes effect on the disc of the TMJ.

The aim of the study – to establish structural changes of TMJ disc in rats with hyperglycemia.

Materials and Methods. Sixty white mature male rats were divided into 4 equal groups. Animals of first and second groups were simulated with streptozotocin-induced diabetes. Rats of third and fourth groups were used as controls at appropriate period to the experimental. Slaughtering of animals was carried out after 30 and 60 days from the start of the experiment, after which the TMJ complexes and adjacent soft tissues were collected. Biological material was prepared according to conventional methods. Histological sections were examined with the help of microscopes.

Results and Discussion. The structure of the disc of TMJ of control rats did not change. Its’ significant remodeling was visualized in animals with diabetes. Thickening of the walls of arteries and widening of venous lumen and swelling of the collagen fibers were observed after 30 days of the experiment. Thickening of the fibers of collagen and predominance of histiocytes were visualized after 2 months of the diabetes. Lumen of arteries were narrowed and plethora was observed in the veins of the hemomicrocirculatory bed.

Conclusions. Restructuring of the disk of TMJ of rats with diabetes are manifested by mucoid swelling of collagen fibers and morphological changes in the hemomicrocirculatory vascular bed that can lead to dystrophy of the disc.
Лікування хворих з аденофлегмонами щелепно-лицевої ділянки препаратами із сорбційними та протеолітичними властивостями
Authors: Kuzniak N. B. , Dmytrenko R. R. , Bambuliak A. V. , Perebiynis P. P. , Tkachyk S. V.
Published: October 2020

Лікування гнійно-запальних захворювань є однією з найбільш актуальних проблем хірургічної стоматології і забезпечується застосуванням різноманітних лікарських засобів, серед яких провідне місце займають антисептики, антибіотики, детоксикуючі засоби, препарати з сорбційним механізмом дії, серед яких «Гелевин», «Регенкур».

Мета дослідження – враховуючи сучасний підхід до місцевого лікування гнійно-некротичних ран, доцільно застосовувати лікарський засіб, який би виявляв одночасно сорбційну, детоксикуючу та пролонговану протеолітичну дії.

Матеріали і методи. В роботі використано композицію, яка містить білокфіксуючий сорбент полісорб (не менше 96 %), кристалічний трипсин та антисептик етоній, який, крім того, виконує функцію стабілізатора протеолітичної активності. Для оцінки ефективності застосування композиції використовували клінічні дані та показник лейкоцитозу. Результати досліджень обробляли статистично.

Результати досліджень та їх обговорення. Результати  спостережень на 48 хворих з аденофлегмонами щелепно-лицевої ділянки показали, що застовування композиції «Лізетокс», яка містить полісорб, трипсин та етоній, підвищує ефективність лікування: на 2 доби раніше зникає біль та інфільтрація тканин навколо рани, на добу швидше проходить запальна контрактура нижньої щелепи та гіперемія шкіри. Нормалізація кількості лейкоцитів периферійної крові та повне очищення рани відбувається на 2 доби швидше.

Висновки. Включення композиції «Лізетокс» у комплекс лікування пришвидшує очищення та детоксикацію гнійної рани.
Комплексна діагностика ушкодження хрящової тканини при захворюваннях скронево-нижньощелепного суглоба травматичного характеру
Authors: Pohranychna Kh. R. , Ohonovskyi R. Z. , Pasternak Yu. B.
Published: October 2020

Протягом останніх десятиліть спектр діагностики уражених суглобових хрящів надає безліч варіантів розпізнавання, візуалізації, кількісної оцінки та аналізу, пов’язаних із прогресуванням від осередкового ушкодження хряща до розвитку загального захворювання. Точна діагностика ушкодження скронево-нижньощелепних суглобів, особливо їх хрящової тканини, є необхідною умовою для успішного лікування та сприяє покращенню прогнозу в пацієнтів із захворюваннями суглобів різної етіології.

Мета дослідження – запропонувати оновлення та розуміння діагностики суглобових хрящів для клінічних та дослідних цілей, від раннього ураження матриксу та дегенерації до генералізованого внутрішньосуглобового процесу, акцентуючи увагу на надійності, клінічній цінності, поточному стані та можливим застосуванням.

Матеріали і методи. Проведено ретроспективний аналіз медичної літератури з  порівнянням усіх можливих способів дослідження скронево-нижньощелепних суглобів, у т. ч. клінічні ознаки та симптоми, рентгенографічні дослідження, артроскопію та магнітно-резонансну томографію (МРТ), ультразвукове дослідження, біохімічні показники тощо.

Результати досліджень та їх обговорення. Порівняльний аналіз інструментальних та лабораторних показників довів доцільність застосування найновіший методів діагностики деструкції суглобової хрящової тканини, такі, як уповільнена гадолінієва МРТ хряща, оптична когерентна томографія та генетичне профілювання, що стосуються різних аспектів морфології та функціонування хряща. А можливість визначення маркерів ушкодження хрящової тканини та їх кореляція з іншими показниками дозволяє з аргументованою впевненістю діагностувати усі скронево-нижньощелепні розлади та планувати адекватне лікування.

Висновки. Різноманітні методи діагностики захворювань скронево-нижньощелепного суглоба засновані на візуалізації, біохімічних та біомеханічних характеристиках суглобового хряща. Очікується, що технічне удосконалення та розширення знань про початок та динаміку захворювання позитивно впливатимуть на сучасні тенденції у діагностиці методики та стануть надійною основою для розробки нових лікувальних методик.
Клінічна оцінка ефективності застосування екстракорпоральної ударно-хвильової терапії при післяопераційних порожнинних кісткових дефектах щелеп
Authors: Vares Ya. E. , Shtybel N. V.
Published: October 2020

Резюме. Низка вітчизняних та іноземних вчених довела ефективність застосування екстракорпоральної ударно-хвильової терапії з метою оптимізації репаративного остеогенезу. Втім, залишається нез’ясованою клінічна ефективність пропонованого методу в поєднанні з класичним підходом до заміщення порожнинних кісткових дефектів щелеп.

Мета дослідження – визначити клінічну ефективність застосування екстракорпоральної ударно-хвильової терапії з метою оптимізації загоєння порожнинних післяопераційних кісткових дефектів нижньої щелепи.

Матеріали і методи. Обстежено та проліковано 18 пацієнтів віком від 21 до 46 років, яким було показане атипове видалення третіх нижніх молярів. Операційні втручання проводили за модифікованою методикою S. Asanami та Y. Kasazaki, перед ушиванням усі дефекти виповнювались колагеновою губкою, імпрегнованою гідроксиапатитом кальцію та β-трикальцієм фосфатом. У післяопераційному періоді пацієнти основної групи (n=12) отримували курс екстракорпоральної ударно-хвильової терапії. На основі конусно-променевої комп’ютерної томографії проводили кількісну (визначення товщини та відносної площі) та якісну (визначення оптичної щільності та характер гістограм щільності) оцінку регенерату в ділянках із компактизованою та губчастою основою. Також визначали рівень втрати маргінальної кісткової тканини.

Результати досліджень та їх обговорення. Достовірно значний приріст товщини кісткового регенерату спостерігався в усіх ділянках вимірювання в основній групі. Через 3 місяці після втручання кісткові дефекти контрольної групи було виповнено лише на 60,16 %, натомість, в основній групі спостерігалось заміщення до 98,15 % дефекту. Вертикальна редукція становила до (1,6±1,0) мм в усіх досліджуваних випадках, незалежно від групи, при цьому ознаки горизонтальної втрати маргінальної кістки були відсутні. В основній групі приріст оптичної щільності кісткового регенерату був достовірно більшим, ніж у контрольній. У пацієнтів основної групи спостерігалась структурна спорідненість регенерату до інтактної кісткової тканини: в ділянках з губчастою основою переважав гетерогенний регенерат, а в ділянках із компактизованою основою структура регенерату була більш гомогенною. При цьому в контрольній групі спостерігався гомогенний регенерат із градієнтом щільності, що зменшувалась до середини дефекту.

Висновки. Додаткове застосування екстракорпоральної ударно-хвильової терапії значно стимулює процеси загоєння порожнинних післяопераційних кісткових дефектів нижньої щелепи пацієнтів,  порівняно з виповненням дефектів лише колагеновою губкою, імпрегнованою гідроксиапатитом кальцію та β-трикальцієм фосфатом.
Сучасні погляди на проблему вторинних уражень слизової оболонки ротової порожнини як побічного ефекту комплексного протипухлинного лікування
Authors: Heley N. I. , Kostenko Ye. Ya. , Heley V. M. , Fedorov D. Yu.
Published: October 2020

Резюме. Сучасні лікувальні протоколи в онкології передбачають застосування іонізуючого опромінення та агресивних токсичних хіміотерапевтичних агентів, які в ході лікування майже у 100,0 % пацієнтів викликають гострі мукозити ротової порожнини. Несвоєчасна і нераціональна корекція цих ускладнень може призвести до припинення спеціального лікування, зміни схеми свідомо ефективної терапії, що, у свою чергу, може значно погіршити терапевтичний ефект хіміотерапії та змінити прогноз основного захворювання. Таким пацієнтам знадобиться додаткове обстеження,  лікування. Одним з  ускладнень, що виникає серед пацієнтів із застосуванням комплексної терапії злоякісних пухлин (у поєднанні з променевою терапією), є променевий остеомієліт щелеп, його частота сягає, за даними різних авторів, до 5,0–14,0 % випадків. Патогенез цього ускладнення включає рівень променевого навантаження на тканини, наявність механічних ушкоджень м’яких тканин і кісток під час або після променевої терапії, а також загострення хронічних одонтогенних вогнищ інфекції, які можуть перейти в стадію загострення під час активації патогенної мікрофлори. Тому потреба в хірургічній реабілітації ротової порожнини у пацієнта зі злоякісною пухлиною може виникнути як до, так і у віддалені періоди після променевої терапії. На сучасному етапі розвитку стоматології та онкології не розроблені та не перевірені протоколи профілактики та лікування гострого мукозиту ротової порожнини, сучасне лікування переважно симптоматичне (частково патогенетичне), воно має низьку ефективність та є дорогим. У наш час профілактика мукозиту зводиться  до термінової санації ротової порожнини перед хіміотерапією (за наявності каріозних зубів та проявів запальних та запально-дистрофічних уражень пародонта),  рекомендації лікаря: м’яка зубна щітка,  систематичне обстеження слизової оболонки ротової порожнини (СОПР). Перспективними є розробка профілактичних заходів (усунення подразників, лікування місцевих вогнищ хронічної інфекції), застосування протизапальних препаратів та корекція цитокінового профілю запального процесу СОПР.
Оцінка дії хвороботворних факторів у пацієнтів із генералізованим пародонтитом
Authors: Petrushanko T. O. , Popovych I. Yu. , Moshel T. M.
Published: October 2020

Резюме. В основі генералізованого пародонтиту лежить запально-дистрофічний процес, який виникає в організмі під впливом патогенних факторів. Організм людини перебуває під постійним впливом різноманітних чинників зовнішньої та внутрішньої природи, які взаємодіють між собою, а реакція організму на їх вплив може бути різноманітна. Визначається вона рядом моментів, у тому числі й природою патогенного фактора. Мета дослідження – оцінити вплив патогенних факторів на стан тканин пародонта у пацієнтів із генералізованим пародонтитом. Матеріали і методи. Для досягнення поставленої мети проведено обстеження 230 осіб віком від 25 до 65 років, 204 з яких мали клінічні симптоми хронічного генералізованого пародонтиту (ХГП) (три дослідні групи із I, II, III ступенями тяжкості), 26 – здоровий пародонт (контрольна група). Результати досліджень та їх обговорення. Для оцінки впливу ряду патогенних факторів на розвиток генералізованого пародонтиту ми провели аналіз зв’язків впливу можливих хвороботворних чинників на тканини пародонта. Виконане всебічне обстеження пацієнтів із генералізованим пародонтитом та здоровими яснами дозволило систематизувати наслідки дії та вплив місцевих і загальних патогенних чинників, які  залежно від стану адаптаційних можливостей організму можуть призвести до розвитку та обтяження патологічного процесу в тканинах пародонта. Висновки. Результати проведеного місцевого обстеження (щелепно-лицевої ділянки) пацієнтів із ХГП та осіб із здоровими тканинами пародонта свідчать про наявність зв’язків дії місцевих хвороботворних факторів на розвиток хронічного генералізованого пародонтиту. Для ефективного лікування пацієнтів із ХГП та досягнення ремісії і довготривалої стабілізації запально-дистрофічного процесу в тканинах пародонта важливим є персоналізований підхід із урахуванням як місцевих, так і загальних хвороботворних факторів та індивідуальних особливостей організму.