Система гормон росту/інсуліноподібний чинник росту-1 та вміст вітаміну D у дітей із соматотропною недостатністю
Authors: Bolshova O.V. , Kvachenyuk D.A. , Ryznychuk М.О. 
Published: January 2024

У значної частини пацієнтів із низькорослістю встановлено наявність порушень у системі гормон росту (ГР)/ростові фактори. У першу чергу це стосується такого захворювання як соматотропна недостатність (СН), за якого відбувається різке зниження рівнів ГР, інсуліноподібного чинника росту-1 (ІПЧР-1) і білка, що його зв’язує. Не можна виключити, що дефіцит вітаміну D (віт. D) може впливати на зростання дитини на різних етапах розвитку. Практично не вивчена роль віт. D у патогенезі різних форм патології росту та фізичного розвитку. Мета — вивчити стан системи ГР/ІПЧР-1 та вміст віт. D у дітей із СН. Матеріал і методи. Обстежено 66 дітей (44 хлопчика, 66,70%) із СН препубертатного віку. Ізольована СН (ІСН) встановлена в 54 дітей (81,82%), повна форма СН — у 32 дітей (59,26%), часткова форма СН — у 22 дітей (40,74%). Множинна гіпофізарна недостатність (МГН) діагностована у 12 дітей (18,18%). Рівні ГР та ІПЧР-1 досліджували методом твердофазного імуноферментного аналізу з використанням наборів до системи «Immulate 2000 XPi Immunoassay System» («Siemens», Німеччина). Рівень 25 гідроксивітаміну D (25(ОН)D) у сироватці крові визначали імунохемілюмінесцентним методом на мікрочастинках («Abbott», США). Оцінювання результатів здійснювали відповідно до рекомендацій Міжнародного товариства ендокринологів (International Society of Endocrinologists): ≤50 нмоль/л — дефіцит віт. D; 50-75 нмоль/л — недостатність віт. D; >75 нмоль/л — норма, >100 нмоль/л — гіпервітаміноз D. Результати. У всіх обстежених спостерігали суттєве відставання в рості: SDS зросту (heightstandard deviation score, H-SDS) становив мінус 2,34±0,10. Пік викиду ГР у дітей із МГН був вірогідно меншим ніж у дітей із ІСН (р<0,05), однак обидва показники свідчили про наявність значного дефіциту ГР. У пацієнтів із МГН середній рівень ІПЧР-1 становив 63,71±17,58 нг/мл і вірогідно відрізнявся від такого при ІСН (р<0,05). У 71,21% обстежених мав місце гіповітаміноз D (63,70±3,98 нмоль/л), що відповідало ступеню недостатності цього вітаміну. Гіповітаміноз D мали 83,33% дітей із МГН та 68,49% з ІСН. На тлі дефіциту віт. D у пацієнтів із МГН спостерігали вірогідно нижчі показники ІПЧР-1 ніж у пацієнтів з ізольованим дефіцитом ГР (р<0,05). Висновки. Встановлено, що в дітей, які страждають на СН, у більшості випадків (71,21%) мав місце гіповітаміноз D; дефіцит віт. D спостерігався в 37,88%, недостатність віт. D — у 33,3% пацієнтів. Гіповітаміноз D спостерігався частіше в пацієнтів із МГН (83,33%) ніж у пацієнтів з ізольованим дефіцитом ГР (68,49%) внаслідок більшої частки осіб із дефіцитом віт. D (58,33%). У дітей із СН наявний дефіцит віт. D асоціювався з найнижчими показниками ІПЧР-1, що підтверджує тісний взаємозв’язок віт. D та ІПЧР-1. При МГН на тлі значного дефіциту віт. D спостерігався вірогідно (р<0,05) менший пік стимульованого викиду ГР та вірогідно нижчий вміст ІПЧР-1. Проведення діагностики та лікування СН вимагає попередньої оцінки та моніторингу вмісту 25(ОН)D у сироватці крові пацієнтів для отримання коректного уявлення про стан системи ГР/ІПЧР-1.