Monocanalicularis szilikonsztent implantációja könnycsatorna-elzáródással született gyermekekben
Authors: Szalai Irén , Maneschg Otto Alexander , Nagy Zoltán Zsolt 
Published: December 2020

Összefoglaló.
Bevezetés: Csecsemőkorban a könnyezés gyakori oka a
könnycsatorna veleszületett elzáródása, mely az esetek nagy részében 1 éves
korra spontán oldódik. Célkitűzés: Retrospektív tanulmányunk
célja a monocanalicularis szilikonsztent (Masterka®) implantációjával
kapcsolatos eredményeink bemutatása. Módszer: 2015. január 1.
és 2020. január 30. között monocanalicularis szilikonsztent implantációján
átesett gyermekek adatait dolgoztuk fel. Bevonási kritériumként szerepelt a
legalább 6 hónapja fennálló, konzervatív kezelésre nem szűnő könnyezés és emiatt
előzetesen elvégzett szondázás, mely után a panaszok kiújultak. Kizárási
kritérium volt a csontosan elzárt ductus nasolacrimalis és a hibás szemhéjállás.
A műtét hatékonyságát a szilikonsztent eltávolítását követő legalább 2 hónap
panaszmentességgel definiáltuk. Eredmények: 25 gyermek (10 lány
[40%] és 15 fiú [60%]) összesen 30 szemén végeztünk szilikonsztent-beültetést.
Az átlagéletkor 4,92 ± 3,03 év (1,5–12 év, n = 25) volt. Minden páciens a
születése óta könnyezett. A műtét előtt váladékképződést 20 (66,67%, n = 30),
krónikus szemhéj- és kötőhártya-gyulladást 10 (33,33%, n = 30) esetben
észleltünk. Tompalátást, jelentős astigmiát nem találtunk. A sztentet átlagosan
3,5 ± 1,0 (n = 30) hónap után távolítottuk el. A műtétet követően 1 héttel 24
(80%, n = 30), 3 hónappal 28 (93,33%, n = 30) és 6 hónappal 24 (88,89%, n = 27)
szem volt tünetmentes. Következtetés: A Masterka®
implantációja egyszerűen kivitelezhető, kifejezetten hatékony módszer lehet az 1
évnél idősebb gyermekek veleszületett könnycsatorna-szűkületének megoldására,
különösen olyan esetekben, amikor a korábbi szondázás nem vezetett eredményre,
valamint hosszabb szakaszon észlelünk szűkületet. Ez utóbbi esetekben
megfontolandó lenne a primer szilikonsztent-implantáció is. Orv Hetil. 2020;
161(48): 2037–2042.

Summary.
Introduction: Congenital nasolacrimal duct obstruction is a
common cause of epiphora in infants. In most cases, spontaneous resolution
occurs by 1 year of age. Objective: Retrospective evaluation of
clinical outcomes of monocanalicular lacrimal duct stent implantation
(Masterka®). Method: Data of patients undergoing
monocanalicular silicone stent implantation between 1st January 2015 and 30th
January 2020 were evaluated. Inclusion criteria were resistant tearing to
conservative therapy which had been persisting at least for 6 months, and
previous probing did not resolve the symptoms. Exclusion criteria were
associated bony obstruction or eyelid malposition. Treatment success was defined
as complete resolution of epiphora at least two months after the procedure.
Results: Implantation was performed on 30 eyes of 25
children (10 females [40%] and 15 males [60%]). The mean age was 4.92 ± 3.03
years (1.5–12 years, n = 25). Epiphora was a persistent symptom in every patient
since birth. Preoperatively, discharge was observed in 20 (66.6%, n = 30)
patients, while chronic blepharitis and conjunctivitis occurred in 10 (33.33%, n
= 30) children. Amblyopia or significant astigmatism was not observed in any
case. Stent was removed after 3.5 ± 1.0 (n = 30) months. At one week
postoperatively 24 (80%, n = 30), at 3 months 28 (93.33%, n = 30) and at 6
months 24 (88.89%, n = 27) eyes were asymptomatic. Conclusion:
Implantation of monocanalicular silicone stent is effective and easy-to-perform.
It can resolve congenital tear duct stenosis, especially where previous probing
was not successful and where stenosis is longer or occurs in several
localizations. In the latter cases, primary stent implantation should be
considered. Orv Hetil. 2020; 161(48): 2037–2042.