bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Grčki i Helenistički novci s otoka Korčule
Authors: Lisičar Petar
Published: September 2018

Mnogo se pisalo i raspravljalo o novcima koje su nam ostavile grčke kolonije Pharos, D iIssa, Herakleia. Diskutira se o pitanju crno-korkirskog novca. Spominju se novci ilirskih dinasta Gentija Balaja(Gentios, Ballaios), novci gradova Rhizon, Skodra, Lissos i novac ilirskih Daorsa. Manje se dosad polagalo na novac izvan-jadranskih Grka i helenističkih dinasta nađen na našim jadranskim otocima i na ostalom našem jadranskom i prijadranskom području. Ta druga grupa grčkog i helenističkog novca evidentirana je sporadički u periodicima i monografijama. Nije dovoljno obrađena ni dovoljno iskorištena. Grčki i helenistički novci numizmatičke zbirke Kalogjera iz Blata na Korčuli, sada u splitskom Arheološkom muzeju, daju nam mogućnost da dopunimo dosadašnje podatke o vezama antičkog stanovništva naših otoka, posebno Korčule, kao i susjednog jadranskog kopna, s raznim mediteranskim Grcima i s udaljenijim helenističkim svijetom.Mnogo se antičkog grčkoga novca našlo na otoku Korčuli. U prvoj polovici prošloga stoljeća evidentirani su nalazi takvog novca iz oko­line Blata i Vele Luke. Vid Vuletić Vukasović se s pravom žalio što se takvi antički spomenici s otoka Korčule otuđuju, prodaju u ino­zemstvo. Odao je priznanje Blaćaninu Franju Kalogjeri što se osam­desetih godina prošloga stoljeća zauzeo za spašavanje ovoga blaga prikupljanjem i stvaranjem svoje domaće zbirke. Zbirku Franja Ka­logjere baštinio je i konačno prodao splitskom Arheološkom muzeju njegov nasljednik Stipe Kalogjera. Ovdje ćemo publicirati nekoliko grčkih i helenističkih novaca iz te zbirke. Ostale ćemo dati u nastavku u ovom Zborniku, ili na kojem drugom mjestu.
Aktualni problemi suvremene lingvistike
Authors: Kravar Miroslav
Published: September 2018

U ovom predavanju, što ga održavam u okviru općelingvističke tematike programa ovoga kongresa, želim istaknuti nekoliko problema koji se na području suvremene lingvistike nalaze među prvima na dnevnom redu. Treba odmah reći da pod imenom »suvremena lingvistika« žive danas jedno pored drugoga veoma različita učenja o jeziku, koja se među sobom razilaze ne samo s obzirom na opće stavove i metode nego — kako ćemo dalje vidjeti — i u pitanju samoga predmeta naučnoga istraživanja.
Sintagmatski kompleksi i sintagmatska aksiomatika
Authors: Mikuš Radivoj
Published: September 2018

Pojam sintagme, koji susrećemo sve češće i češće u poslijeratnoj stručnoj literaturi, nije bio iscrpno ni opisan ni definiran, pa se još ni danas kod mnogih autora ne zna što on znači. Najčešće se pod njime razumije »grupa riječi« ili »sintaktička grupa«, premda ima lingvista koji nalaze da su sintagme i »rečenice«, »oblici riječi«, pa i same »riječi«, naročito složene i izvedene. F. de Saussure, koji je naziv sintagme lansirao, citira kao primjer: relire; contre tous; la vie humaine; s’il fait beau temps, nous sortirons; contremaitre; prendre la mouche; avoir maL (à la tête); désireux; poirier, itd1 dakle po obliku, dimenziji, unutrašnjoj strukturi, sadržaju, funkcijama i još drugim obilježjima veoma različite govorne i jezične strukture. I sintagmatska teorija uzima pojam sintagme u najširem smislu — ta ona smatra sintagmu kao osnovnu i za govor jedino karakterističnu strukturu, kao s ta n ic u govora. Kao takva, sintagma nam se otkriva tek u svojim kompleksnim oblicima, kojima ne možemo pristupiti a da prije ne upoznamo sintagmu u njezinu općem i relativno jednostavnom obliku.
Jedna pjesma protiv žena iz XV. stoljeća
Authors: Kolumbić Nikica
Published: September 2018

U glagoljskom Tkonskom zborniku, koji se čuva u Arhivu JAZU pod signaturom IV a 120, nalazi se priličan broj pjesničkih sastava iz naše srednjovjekovne književnosti, pa tako i jedna pjesma protiv žena, koja se počinje stihom »Sliši vsaki človik ovo«. Hrvatska sred- njovjekovna književnost, kao i srednjovjekovne književnosti ostalih evropskih naroda, nosi pretežno religiozno obilježje. Većina pjesama, koje ujedno 'tvore i prvo naše pisano pjesništvo, nastala je u vezi s potrebama crkve, bilo da je u uskoj vezi s obredima, ili da je slu- žila kao lektira za uzdizanje crkvenoga kadra.
Sociolingvistička situacija i problemi jezične standardizacije u slavenskom svijetu XVIII stoljeća
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

U posljednjem desetljeću raste zanimanje za specifičnu socio- lingvističku problematiku u slavenskom svijetu XVIII stoljeća, osobito njegove druge polovice. Ne mislim pri tom na tradicionalne teme u sociolingvistici individuuma (jezično ponašanje pojedinca prema kolektivu i obratno, ili pak jezično ponašanje pojedinca pre- ma pojedincu), nego na sociolingvistiku kolektiva, i to posebno na onu što s jedne strane graniči s etnolingvistikom, a s druge se spe- cijalizira za pitanja jezične standardizacije. Za tu granu sociolin- gvistike upotrebljava Ž. Muljačić termin »standardologija«,1 što je po mojem mišljenju uvjetno dobro, ali potrebno je da uz taj termin upotrebljavamo bar povremeno i atribut »lingvistička« ili »jezična«, jer sama riječ standardologija može se punopravno odnositi na bilo koju konkretnu problematiku standardizacionih procesa (npr. u proizvodnji, razmjeni, pravnim odnosima i si.) ili pak na opće za- konitosti svih standarda u ljudskom društvu. Adekvatan bi termin možda bio »koinologija«, s obzirom na to da tip sociolingvistike o kojem je riječ obuhvaća i proučavanje međusobnih odnosa između raznih iznaddijalekatskih idioma,2 uključujući dakle i takve sup- standardne i interdijalekatske idiome za koje se s više ili manje opravdanosti upotrebljava termin » koine«, s time da interđijale- katski ili supradijalekatski koine predstavlja u mnogim slučajevima materijalnu osnovicu za formiranje jezičnoga standarda.3 No u ovome ću se radu služiti Muljačićevim terminom »(lingvistička) standardologija«.
O nekim stilskim razlikama među varijantama narodnih pripovijedaka
Authors: Škrbić Milan
Published: September 2018

o u svome razvitku sve više potiskuje klasične forme tradicionalne književnosti zamjenjujući ih drugim, adekvat- nijim oblicima. Nove generacije ne njeguju neke tradicionalne vrste usmenoga stvaralaštva (epska pjesma, bajka itd.), pa stoga te vrste nemaju perspektive porasta i razvoja. To međutim ne znači da je uloga usmene književnosti u suvremenom društvu neznatna. U tradi- cionalnim ili modificiranim vidovima usmena umjetnička riječ kod nas je još uvijek značajno sredstvo neposrednoga odahnuća od svaki- dašnjega života, jedan od prvih katalizatora duhovnih preokupacija masa. Ćak i u sredinama gdje je moderno društvo s novim oblicima kulture zacrtalo široku brazdu usmena književnost, kao osobit umjet- nički izraz suvremenoga čovjeka, i dalje živi u neobičnom šarenilu proznih pričanja, prije svega u ratnim ispovijestima, šaljivim pri- čama i anegdotama. Ta svojevrsna stvaralačka aktivnost gradskih i školovanih masa specifičan je produžetak tradicionalne prozne knji- ževnosti, koja u zabačenim krajevima egzistira .gotovo u formama i razmjerima iz starijih vremena.1 Živa umjetnička riječ predstavlja značajan oblik kulturnog iživljavanja ljudi, kojima moderno dru- štvo još nije pružilo u svemu odgovarajuću zamjenu za njihovo us- meno stvaralaštvo. Premda i u zaostalim područjima mnoge vrste prozne književnosti kao živi oblici usmenoga stvaralaštva pripadaju prošlosti, mogu se i danas pronaći izvrsni kazivači s repertoarom koji se odlikuje originalnim i osebujnim karakteristikama. Njihovo ’ U nekim mjestima Bukovice, osim pjesama uz gusle koje se rjeđe čuju, us- mena narodna književnost još je uvijek bujna. Najčešće su kratke lirske pjesme, momačke i djevojačke, koje se pjevaju uz kolo i prate sve vidove života tamo- šnjih ljudi. U njima se mogu otkriti odrazi vrlo starih vjerovanja, običaja i obreda 1 refleksi najnovijih zbivanja: sateliti, aulo-pul, socijalistički preobražaj, međuna- rodna politička situacija itd. Autor ovih redaka lično se uvjerio o tome.
Zima u Homera
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

S obzirom na geografski položaj zemalja u kojima se odvija rad- nja Ilijade i Odiseje trebalo bi očekivati da ćemo se u njima samo izuzetno susretati s motivom zime. I doista, to vrijedi za Odiseju, ali u pjesnika Ilijade taj motiv, kako znamo, nije baš tako rijedak. Stoga su takva mjesta privukla našu pažnju te će biti predmetom ovoga članka. Slika zime sa svojim popratnim pojavama: snijegom, ledom, mra- zom i dr. — toliko naravna za našega čovjeka, na Mediteranu je, razumljivo, rijedak doživljaj, koji u Grku Homerova vremena stvara sasvim drukčiji ugođaj nego u nama. Homerov se Grk ne veseli zimi, a zimske oborine izazivlju u njemu osjećaj straha i nelagodnosti; u njima on vidi gnjev bogova i opasnost po svoj život. To vrijedi osobito za snijeg, uz koji je u Homera — pored predodžbe o dalekim, hladnim zemljama i visokim, nepristupačnim planinama — vezana često slika neprijateljskih junaka i djelovanja neprijateljskoga oružja.
G. Politeo o umjetnosti
Authors: Festini Mario
Published: September 2018

Učenje dalmatinskog filozofa G. Politea (Split, 1827 — Venezia, 1913)1 o umjeton s ti i njezinoj društvenoj funkciji, predstavlja u 19. vijeku neprocjenjiv doprinos naučnoj spoznaji biti umjetniogč k stvaranja, koliko zbog njegovih originalnih misli, kojima je već 1850- tih godina označio smjernice današnje filozofije umjetnosti, toliko zbog principijelnog i beskompromisnog stava u obrani umjetničkog stvaranja u doba Ikad je ovo bilo postalo predmetom beskrupulozne kritike najdisparatnijih i Šesto kontradiktornih filozofskih sistema, u prvom redu klasičnog idealizma i pozitivizma.
Morfologija sintagme
Authors: Mikuš Radivoj
Published: September 2018

U radu »Sintagmatski kompleksi i sintagmatska aksiomatika«' prikazali smo sintagmu kao geštalt i kao osnovnu i nužnu govornu strukturu. Kod naših analiza vodio nas je uglavnom semiološki kriterij, ali smo sintagmu promatrali i s drugih stanovišta: unutrašnjo-funkcio- nalnog, vanjsko-funkcionalnog i infrastrukturalnog. U uvodnim poglavljima sintagmatske teorije nismo mogli postupiti drukčije jer je, kako znamo, infrastruktura sintagme u službi njezine vanjske funkcije, a ova u službi opće-semiološke. Stoga su svi ti kriteriji sintagme među sobom tijesno povezani i, premda ih je teško odvajati, mi ćemo ovdje pokušati da insistiramo samo na jednome od njih, na morfostruktu- ralnom.
Hrvatska epika XVI i XVII stoljeća prema evropskoj književnoj baštini
Authors: Švelec Franjo
Published: September 2018

Pišući kako je svoju Juditu (1501) sastavio »po običaju naših začinjavac i jošće po zakonu (...) starih poet«, Marko Marulić je nedvosmisleno i točno odredio svoje pjesničko ishodište u knji- ževnoj tradiciji vlastitog jezika i u bogatoj epskoj tradiciji evrop- skoj, u prvom redu grčkoj i rimskoj, a onda i talijanskoj. Odredio je u stvari putove na sjecištu kojih se rodila čitava hrvatska svje- tovna književnost, i ne samo rodila nego i dalje rasla, samo su funkciju »začinjavac« sve više preuzimali sami tvorci te književnosti, pa je gotovo svaki od njih kao svoga »začinjavca« mogao naznačiti kojega od svojih prethodnika ili više njih. U takvu se odnosu — imamo li u vidu epiku — sasvim lijepo mogu promatrati Zoranić i Krna- rutić prema Maruliću, Baraković prema Zoraniću i Maruliću, Gun- dulić prema Vetranoviću i vjerojatno prema Maruliću, a N. i P. Zrinjski prema Kmarutiču.
Instrumentalistička teorija o jeziku i Karl Marx
Authors: Festini Heda
Published: September 2018

Najprominentnije lingvističke teorije o jeziku (jezik-standard1) implicitno sadrže neke komponente instrumentalističke koncepcije. Najmodernije teorije lingvističke semantike {generativna gramati- ka) vrlo su bliske instrumentalističkom tretmanu značenja kao konotativno-denotativnog međuodnosa. Međutim, u filozofiji jezika, kao i u filozofskoj semantici, instrumentalistička koncepcija o je- ziku još nije izgrađena u teoriju. Da ne bi opet postala aktuelnom nekadašnja Quineova slična tvrdnja2 i za odnos lingvistike i filo- zofije jezika, nameće se filozofiji jezika i filozofskoj semantici kao urgentna zadaća izgradnja instrumentalističke teorije o jeziku. Te- orijsko razjašnjenje instrumentalnog karaktera jezika, sa stanovišta filozofije, moglo bi također biti od koristi i lingvistici.
Fonološki status latinskoga [w]
Authors: Muljačić Žarko
Published: September 2018

Skoro sve što znamo o latinskom glasu koji se konvencionalno zove »konsonantsko u« potječe oid fonetičara i historičara latinskog pravopisa.1 Kako je poznato, fonolozisu se relativno malo bavili latinskim jezikom, a kad je riječ o spomenutom glasu, zadovoljili su se najčešće polovičnim rješenjima. Po našem mišljenju, najveći dio teškoća pred kojima su fonolozi zastali dade se ukloniti kosekventno sprovedenom binarističkom analizom iako, naravno, danas nije moguće podvrći latinske tekstove spektografskoj analizi jer se radi o "mrtvom" jeziku.
Dalmatske studije II
Authors: Muljačić Žarko
Published: September 2018

Posuđenica tunđela koaj se i danas, u raznim varijantama, govori u Dubrovniku i nekim mjestima u njegovoj okolici, relativno je bogato i rano dokumentirana u djelima nekoliko naših starih pisaca i leksikografa (od M. Držića i J. Mikalje koji upotrebljavaju varijantu tug djela dalje). Arhivski dokumenti na latinskom i talijanskom jeziku koji su pisani u našim gradovima od posljednje četvrti 13. st. dalje sadrže ponekad (Trogir, Zadar) odnosno vrlo često (Dubrovnik) jednu ili više romanskih varijanti.
Gramatički aspekt prevodilačkoga procesa
Authors: Suzanić Vjekoslav
Published: September 2018

Osnova ovome radu je analiza prijevodnih ekvivalenata u hrvat- skosrpskom jeziku za engleski morfem way.' Engleski rječnici navode brojna značenja ovoga pojma; jednako je obrada u našim rječnicima manje-više iscrpna." Kako već i najskromniji rječnici ukazuju na mnogoznačnost i budući da prevodilac polazi od teksta kako je izgovoren ili napisan, trebaloje u analizi poći istim putem kojim polazi leksikograf u tretmanu riječi: od stvarne upotrebe pojma u tekstu ka grupiranju značenja.
Od koga je A. Fortis mogao dobiti tekst »Hasanaginice«?
Authors: Muljačić Žarko
Published: September 2018

Već devedesetak godina traje znanstvena diskusija o načinu na koji je Alberto Fortis (1741—1803) došao do teksta slavne na- rodne balade »Hasanaginice«, koju je, kao što je poznato, objavio u originalu i u talijanskom prijevodu u I svesku svog Viaggio in Dalmazia (Mleci, 1774), Autor shvaća termin tekst u širem smislu, tj, kao suvisao skup izričaja koji nije nužno pismena karaktera. Nijedna od suprotnih teza nije dosad potvrđena nepobitnim dokazima. Zastupnici prve teze, po kojoj bi Fortis bio imao pred sobom gotov prijepis, dokazali su doduše da je krajem XVIII st. postojao u Splitu živ interes za našu narodnu poeziju i da se na tom polju istakao i Fortisov prijatelj Julije Bajamonti (1744—1800), ali nije bilo moguće dokazati da je tzv. splitski rukopis, koji je poslije objavio F. Miklošič (i koji su osobito proučavali M. Murko i M. Curčin, postojao prije izlaska Fortisove knjige. Isto tako nije bilo moguće dokazati da je Marko Bruerovič (rođen oko 1770; kao dijete došao 1772. u Dubrovnik sa svojim ocem, francuskim konzulom) saopćio A. Fortisu tekst »Hasanaginice« iz prostog razloga što on u tako mladoj dobi to nije bio u stanju uraditi.
Dalji Zmajevi njemački uzori
Authors: Milović Jevto M.
Published: September 2018

Jovan Maksimović priča da je Jovana Jovanovića Zmaja za vrijeme svoga đakovanja u Beču (1884—1885, 1887—1889) češće posjećivao i da ga je »više puta zaticao pri takvom odmoru od rada u kafani«. »Neko vreme«, tako nastavlja Maksimović, »dok je [Zmaj] sedeo na Hernalser-Gürtel, odlazio je u jednu skromnu, ali živahnu i idiličnu restoraciju, kuda su svraćali na pivo maj- stori i kalfe iz obližnjih radionica. On je voleo da vidi njihova radnička, dobroćudna i otvorena lica, i njihov živahan, ovda onda i suviše glasan razgovor pri krigli bečkog lagerbira ne samo da mu nije smetao pri čitanju novina, no ga je, očevidno, još oduševljavao i radovao. Tu, u kakvom kutku kafane, udubio' bi se naš Zmaj u bečki Tagblatt, Novu Slobodnu Presu, Fliegende Blätter, Kikeriki, Humoristische Blätter, Der Floh, bečki šaljivi Figaro itd., obave- štavao bi se o onom što biva u svetu i u večno zanimljivom i pri- vlačnom Beču, i u isti mah bi tražio materijala za svoje ’Puslice’, za veće i manje šaljive pesmice u ’Starmalom’. Uz to je obično donosio i srpskih, političkih i književnih listova od kuće, i tako bi, pri takoj lektiri, provodio, koje pred ručak, koje pred večeru po dva sata, ako ne i više dnevno. Novine su Zmaju bile najglav- nija lektira u toku čitave druge polovine života, ako ne i za vre- me celog veka. To je isto opazio i ne jedan put mi saopštio i Dr M. Sević. Način života Zmajeva u Zagrebu i u Beogradu nije u mno- gom odstupao od onoga u Beču«.
Stvarna pozadina Draškove scene u "Gorskom Vijencu"
Authors: Milović Jevto
Published: September 2018

Važno bi bilo saznati da li je Njegoš bio u Mlecima prije nego što je napisao Gorski vijenac. Svakako da jest. Sa svoga povratka iz Beča u svoju domovinu on stiže u Trst 18. marta 1844. Iz Trsta polazi u Mletke 26. marta i u njima se zadržava do 30. marta 1844.
The aspect of »prophecy« in e. M. Forster’s
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Iako je Forsterov prvi roman objavljen 1905, njegova djela nisu bila zapažena sve do kasnih dvadesetih godina, jer se smatralo da Forster ne predstavlja ništa novo u razvoju engleskog romana. Tek je članak I. A- Richardsa, objavljen 1927, »A Passage to Forster: Reflections on a Novelist« ukazao na nove tendencije u njegovim djelima, a u novije se doba sve češće ističe njegova .povezanost s tzv. Bloomsbury grupom. Osobito se posljednjih godina ističe njegovo najvažnije djelo iz područja književne kritike, Aspects of the Novel, koji je izdan 1927. Novi smjerovi književne kritike ističu važnost nekih Eorsterovih postulata u ovom djelu, što se osobito odnosi na tzv. novu kritiku s njezinim naglaskom na poetske ili simboličke vrijednosti. Jedan aspekt iz toga djela, »proročanstvo«, autor primjenjuje u analizi For- sterovih romana Najduže putovanje i Howards End. On dolazi do zaključka da je glavna Forsterova preokupacija u ovim djelima problem ljudskih odnosa i načina kako se oni mogu uskladiti. Forster, iz čijih romana zrači veliki humanizam, smatra da će otuđenost među ljudima biti pobijeđena intelektualnom i fizičkom snagom uz pomoć prirode (Najduže putovanje), ili snagom prirode kombiniranom snažnim i svjesnim naporima da se uspostavi duhovna veza među pojedincima. Iako se dakle u Forsterovoj koncepciji »proročanstva« ne radi o predviđanju budućnosti u doslovnom smislu, ono ni u kojem slučaju nije isključeno.
Introduzione alla critica letteraria di Antonio Gramsci
Authors: Festini Mario
Published: September 2018

Ime Antonija Gramscija poznato je našoj javnosti u skromnim razmjerima kao ime osnivača Komunističke partije Italije, jednoga od inicijatora Komunističke Internacionale, jednoga od organizatora borbe i najdosljednijeg borca protiv fašizma u Italiji i jedne od njegovih najeminentnijih žrtava. Ali historijska važnost Antonija Gramscija prelazi njegovo vrijeme; djelo Antonija Gramscija zadire duboko i u našu suvremenu društvenu problematiku u kojoj se otkriva sve više suvremenosti i univerzalnosti misli toga velikog teoretičara, danas već jednoga od klasika marksizma.
Dijalekatska slika hrvatskosrpskoga jezičnog prostora
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

Dijalekatsku kartu ukupnog područja jednoga jezika ili samo kojega njegova dijela zamišljamo obično kao mozaik više-manje ravnomjerno raspoređenih ploha nepravilna oblika, bez izrazitih razlika u veličini. Stanovita odstupanja od te slike, kojih će, naravno, biti na terenu svakoga jezika, mogu se relativno lako objasniti pojedinim geofizičkim osobinama samoga terena (veliki planinski lanci, otočna izoliranost, vrlo široke rijeke) ili povijesnim uvjetima (važnije političke granice u prošlosti, osobito one što su postojale u doba kritično za oblikovanje dijalekata kojega jezika). Obično se još može pretpostaviti i jedna manja razlika u općoj tendenciji oblikovanja granica: u središnjim oblastima granice će tendirati prema zaokruženim oblicima, tj. približavat će se nepravilnim krugovima ili kvadratima, a na periferiji, prema drugim jezicima, srodnim ili nesrodnima, plohe će tendirati prema nešto izduženijim oblicima, tj. nepravilnim elipsama ili pravokutnicima, s time da se duže granice dijalekta poklapaju s jezičnom granicom.
Staroslavenska sinonimika i problem staroslavenskih jezičnih redakcija
Authors: Nedeljković Olga
Published: September 2018

Nastupajući s kursom historije ruskog jezika, moram kao prvo pitanje postaviti: od kojega momenta počinje ta historija? Kojim se momentom ruski jezik izdvaja kao specifična jezička kategorija iz općih normi staroslavenskog jezika? Poznata je stvar koju ne treba ponavljati: da staroslavenski jezik nije jedan općeslavenski jezik, jednak kod svih slavenskih naroda. Takav bi mogao biti tzv. pra- slavenski, koji stavljamo u epohu prije raseljavanja slavenskih plemena iz pradomovine, iako se i u ono vrijeme u sastavu Slavenstva naslućuju dvije zasebne grupe. Već u doba slavenske seobe zapadni i bizantski suvremenici, kao Jordan, konstatiraju da slavenski narod ima dvije velike grane: Venete — sjeveroistočnu, i Ante — jugozapadnu. U svakoj od tih grana već su postojale mnogobrojne dijalekatske skupine i svaka je od njih na svojim međama stajala u kulturnim vezama sa susjedima različitog etničkog porijekla i s različitim kulturnim tradicijama.
Funkcionalnost Homerove upotrebe zakorčenja
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

Proučavanje Homerova zakoračenja iz raznih aspekata pred- stavlja, posebno u novije doba, jedan od vrlo aktualnih i sistemat- ski poduzimanih napora u pobližem poznavanju njegova epskog stila, s pomoću kojega se često i na širem planu nastoji danas dati odgovor na neka temeljna pitanja homerologije. Tako, na primjer, oni koji su skloni kompariranju stilova u različitim granama umjetnosti vide u koncentriranoj upotrebi za- koračenja, tj. u čestom nepoklapanju dužine rečnice s dužinom stiha, onaj element ustrojstva pjesnikova izraza koji nosi na sebi pečat određenoga povijesnog razdoblja kada je spomenuti nesklad bio omogućen razvojem širih umjetničkih shvaćanja nakon stroge tektonike geometrijskoga stila (VIII st. prije n. e.). Stoga oni u čestoj upotrebi zakoračenja vide crtu ranoga »baroka« te, već prema tome pripadaju li u Homerovu pitanju unitarcima ili pluralistima, datiraju ili cijeloga Homera ili samo neke dijelove obaju epova veoma kasno.
Dalmatske studije III: surgati (se) »usidriti (se)«
Authors: Muljačić Žarko
Published: September 2018

Jednog davnog zimskog dana, siječnja god. 1566, pošto je sa svojom ribarskom družinom prenoćio na brodu, smještenom na mjestu Bok od Rata na ulazu u zaliv Nečujam, hrvatski je pjesnik Petar Hektorović započeo treći i posljednji dan svoga čuvenog putovanja. Naredio je da brod uplovi u luku. Kad je brod pristao, putnici su ga osigurali sidrima te su se zatim iskrcali na kopno otoka Suleta (danas Šolta), s namjerom da razgledaju eremitažu u kojoj je dio svog života proveo Marko Marulić. Iz participijalne konstrukcije plav strgavši opažamo da je glagol surgati »osigurati sidrom« prelazan jer ima uza se direktan objekt, tj. imenicu ženskog roda plav u akuzativu.
Lirika J. P. Kamova i njen nacionalni književno-historijski okvir
Authors: Ivanišin Nikola
Published: September 2018

Proturječje, nedoumica, paradoks — to su valjda bitne riječi — znameni u znaku kojih bi se moglo razmišljati, raspravljati o J. P. Kamovu, njegovu životu, djelu, sudbini tog djela u našoj književnosti, publicistici, nauci. Pri takvu razmišljanju-raspravljanju nameće se prividno zagonetan fenomen istovremene dijalektičke negaćije-afirmacije koji istraživaču sugerira metode, pretpostavke pa i zaključke što u maksimalnom smislu jesu-nisu ispravni, jesu-niSu proturječni, neshvatljivi, paradoksalni.
O kultu Jesenjina kod Srba i Hrvata
Authors: Jakšić Zlatan
Published: September 2018

» Jesenjin — najčitaniji pesnik mog VII razreda. U originalu ili u odličnom prevodu M. M. Pešića bio je prisutan na svakom našem gimnaziskom žuru, na svakom sastanku... Na njega je bilo nemoguće zaboraviti«. Tako se izrazio književnik Iset Sarajlić u jednom svom lirskom zapisu o Jesenjinu? U anketi beogradskog lista Student, koja je bila organizirana godine 1956. pod naslovom »Volite li poeziju«, među desetoricom izabranih svjetskih pjesnika Jesenjin je dobio najveći broj glasova. Anketirani omladinci glasali su ovako: za Jesenjina 303, za Lorcu 221, za Bloka 104, za Baudelairea 82, za Majakovskoga 48, za Hainea 43, za Puškina 22, za Byrona 19, za Swinbernea 11, za Ljermontova 10. I u anketi koju je 1960. godine provela redakcija omladinskog lista Mladost, na pitanje »Koju biste knjigu poneli na pusto ostrvo« omladinci su uz djela Tolstoja, Remarquea, Do- stojevslioga i Hemingwaya izabrali pjesme S. Jesenjina.“ U K nji- ževnim novinama za 1960. godinu u rubrici »Najviše tražene knjige« evidentirano je da su knjige prijevoda Jesenjinove poezije (Peši- ćeva iz 1959. i Bulatovićeva iz 1960) u prvim mjesecima 1960, to jest u doba kad su se pojavile u knjižarskim izlozima, bile naj- traženije knjige u na.
Dubrovačke teme u dvjema Fortisovim knjigama
Authors: Muljačić Žarko
Published: September 2018

U prilogu »O akademiji Miha Sorkočevića«, koji je objavljen prije 18 godina, R. Maixner je držao da je ta dubrovačka akademija bila arkadijskog tipa1 pa je nasuprot takvu njezinu usmjerenju isticao stav talijanskog prosvjetitelja Alberta Fortisa (1741— 1803), intimnog prijatelja dubrovačkog erudita Miha Sorkočevića-Sorgo (1739—-1796). Fortis je »imao strože nazore o ulozi akademije, u kojoj je gledao u prvom redu znanstvenu ustanovu praktičnog zna- čaja«. Tom je prilikom Maixner upozorio na Fortisovu knjigu Mineralogische Reisen durch Calabrien und Apulien,23  koja je, prema tadašnjem običaju, bila napisana u epistolarnom obliku: autor apo- strofira svog mladog dubrovačkog prijatelja i istomišljenika Tomu Basiljevića (1756—1806), inače nećaka Miha Sorkočevića (Tomina majka Kata bila je Mihina sestra) i kasnijeg člana njegove efemerne akademije koji je, spomenimo usputno, bio najvažniji član dubro- vačke prosvjetiteljske elite po svom definitivnom povratku u do- movinu nakon preko deset godina provedenih na Zapadu (Italija, Švicarska, Njemačka, Austrija), što iz studijskih a što iz obiteljskih razloga.“ Ta je knjiga izašla 1788. god., u Weimaru.
Još o »ratu kazališta« u Engleskoj, 1599—1601.
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Renesansna drama u Engleskoj počinje u znaku prevođenja i imitacije grčkih i latinskih dramskih tekstova koji se izvode uglav- nom na sveučilištima ili drugim školama. Ljudi koji su prevodili drame iz klasičnih literatura, ili pisali po klasičnom uzoru, bili su većinom studenti visokih škola ili oni koji su te škole već završili, tzv. university wits. Oni su imali vrlo visoko mišljenje o sebi, svom obrazovanju i društvenom statusu koji im je prema njihovu uvje- renju trebao pripadati. Ali »university wits« su uskoro dobili ozbilj- ne suparnike u »glumcima«, kako su podrugljivo nazivali dramske pisce bez sveučilišne naobrazbe koji su prihvatili postojeće tekstove i onda ih, u stanovitom smislu, pojednostavnili i učinili pristupačni- ma široj londonskoj publici. Smatrajući »glumce« prijetnjom ne samo svom ugledu nego još više svojoj egzistenciji, »university wits« počinju se o njima izražavati s prezirom i omalovažavanjem. Thomas Nashe piše već godine 1589. o onima »koji nikad nisu nosili univerzitetsku odoru« i ostavlja ih »milosti njihova materinskog jezika i hrani od mrvica s prevodiočeva stola«
Rodoljubni dodaci i ispuštanja u prijevodu Herderova poglavlja »Slavenski narodi« koji je objelodanjen u »Danici ilirskoj« 1835. Godine
Authors: Pederin Ivan
Published: September 2018

U četiri sveska Herderova djela Ideen zur Philosophie der Geschichte der Menschheit, koji su izašli između 1784. i 1791, pojavilo se između ostalog i jedno poglavlje o Slavenima pod na- slovom »Slavische Völker« (Slavenski narodi). To poglavlje ovog inače veoma opširnog djela, koje bi se moglo nazvati osnovom i polaznom točkom njemačkog historicizma i pozitivizma, ima samo tri stranice. Ako se usporedi s ostalim poglavljima, ono djeluje dosta oskudno. Njegov uzgredni značaj još je jasniji ako se zna da se Herder rodio na granici njemačkog jezičnog područja prema Slavenima — u Mohrungenu, u Istočnoj Pruskoj.
Glavne etape u razvitku hrvatskosrpskog jezika
Authors: Manojlović Svetozar
Published: September 2018

Do pojave Belićeva rađa »Periodizacija srpskohrvatskog jezika« (Južnosl. filolog XXIII, 1958. g.) u našoj nauci o jeziku nije bilo pokušaja da se dublje i potpunije sagleda kretanje našega jezika kroz glavne epohe njegova razvitka. Istina još je P. J. Šafarik 1833. god. jezičke crte našega jezika s obzirom na razvojni tok literarnog jezika podijelio na tri perioda, ali je ta periodizacija prije svega književno- jezičke i kulturno-historijske prirode. Držeći se osnovne Šafafikove linije, ali i unoseći znatne korekture, prof. M. Pavlović je izložio svoje stavove u pogledu periodizacije našega jezika u priručniku Primeri istoriskog razvitka srpskohrvatskog jezika, Beograd 1956, ali je zatim u svojoj raspravi »Uslovi razvitka i periodizacija isto rije srpskohrvat- skiog jezika« (Južnosl. fil. XXV, 1961—1962) potpuno usvojio Belii- ćevu periodizaciju interpretirajući je veoma impresivno s posebn m naglaskom na procese miksoglotskog i miksodijalekatskog karaktera.
Akcenat u gramatici Šime Starčevića
Authors: Anić Vladimir
Published: September 2018

Posljednji hrvatski pisac ikavac prvi je izložio četveroakcenatski sustav našega jezika. Šime Starčević učinio je to u gramatici koja je izišla pod naslovom Nova ricsoslovica iliricska vojnicskoj mladosti krajicsnoj poklonjena trudom i nastojanjem Shime Starcsevieha xupnika od Novoga u Lici, u Tarstu 1812. (Slovima Gaspara Weis), mal. 8°, str. 126. Gramatika je pisana Starčevičevim pravopisom (cs = č, x = ž, sh — š, eh, tj — ć, dj, gj = đ) uz načelo da je »izvan toga razložitije pisati jednim nego dvama slovima« (str. 20). Starčević ima u gramatici šest padeža. (Kašić, Mikalja, Della Bella i Reljković, S-evi prethodnici, ne poznaju lokativa, nego genitiv s prijedlogom od uzimaju za abla- tiv). Gramatika je pisana ikavsko-štokavskim dijalektom, kojem je pisac ostao vjeran do kraja života. Ipak, u njoj je upotrebljavao i oblike kojih nema u živom govoru, kao impfkt Ijubiahomo, glag. imenice od svršenoga glagola kao sagrađen je itd., a dalje će se poka- zati da je postavljao i pojedina pravila o akcentu svjesno odstupajući od svoga govora. S obzirom na to i na vidljivo oslanjanje na književnu tradiciju, Starčevićeva Ričoslovica može se smatrali, za razliku od nekih kasnijih gramatika, gramatikom književnog jezika, a ne grama- tikom jednoga dijalekta. Starčević spominje djela Reljkovića, Ap- pendinija, Della Belle, Stulića i dr. Ali koja je filološka djela pozna- vao, kao i drugim pitanjima, koja zaslužuju ozbiljnu pažnju, neću se ovdje baviti.: ograničit ću se na njegov akcenat.
Nad literaturom o Brni Krnarutiću
Authors: Švelec Franjo
Published: September 2018

Ako je tačno da određivanju mjesta što ga koji književnik zau- zima u koordinatama literature kojoj pripada mora nužno prethoditi niz objavljenih poslova, na primjer, da je tačno utvrđen kanon njego- vih djela, datum njihova postanka i prvih izdanja, da je uspostavljen i kritički izdan njegov autentičan tekst, da su djela omjercna o su- vremenu mu domaću i stranu književnost i o književnu tradiciju, ta- kođer domaću i stranu, i da su istraženi bar osnovni podaci o njegovu životu — onda moramo reći da za potpunije sagledavanje značenja što ga u povijesti hrvatske književnosti ima zadarski pjesnik XVI stol jeća Brne Krnarutić još mnogo treba uraditi. Ali i za neka pitanja koja se smatraju riješena ne bi se moglo kazati da su riješena do kraja, odnosno da su rješenja sasvim pouzdana.
Izu korespodencije A. Fortisa s J. S. Wyttenbachom
Authors: Muljačić Žarko
Published: September 2018

Pred 35 godina objavio je dr Marijan Stojković u radu »Ivan Lovrić, pristaša struje prosvjetljenja u Dalmaciji« historijat polemike koju je izazvala kritika Fortisova Viaggio in Dalmazia što ju je ob- javio spomenuti sinjski prosvjetitelj. I pored kasnijih radova o Lovriću ostala su otvorena mnoga pita- nja, tako na primjer da li je Petar Sklamer Crešanin (Pietro Sclamer Chersino) pseudonim Alberta Fortisa ili se radi o drugoj osobi2 i, u vezi s tim, koliki je udio imao Fortis u sastavljanju i objavljivanju knjižice izašle pod Sclamerovim imenom. Nalaz jednoga Fortisova pisma u Burgerbibliothek u Bernu baca novo svjetlo na taj predmet.
O Villonovoj prisutnosti u hrvatskoj lirici prvih decenija našega stoljeća
Authors: Košutić-Brozović Nevenka
Published: September 2018

Uoči modeme veliki je francuski pjesnik, bohem i pustolov Francois Villon bio; u nas praktički nepoznat. Ta nas činjenica sama po sebi ne smije začuditi. Villon, danas općenito smatran jednim od najvećih lirskih talenata svijeta, a po mnogima i prvim modernim pjesnikom evropske literature, bio je u to doba i u svojoj domovini poznat samo uskom krugu odabranih. Pošto mu se u 60-tim godinama XV stoljeća, dakle prije otprilike pol milenija, zameo svaki trag na prašnjavim drumovima Francuske, on zapravo još dugo živi u Parizu, iako ne više kao njegov stanovnik, već kao njegov pjesnik. Njegova poezija, čuvana isprva samo u sjećanju i u prijepisima njegovih sugrađana, doživljuje 1489. svoje prvo izdanje, da u rasponu od pedesetak godina bude još najmanje tridesetak puta preizdana,1 a sam pjesnik proglašen u predgovoru jednoga za ono doba kritičkog izdanja »meilleur poete parisien qui se trouve«.2 No s definitivnom afirmacijom renesanse, Villon pada u zaborav čak i iu svom rodnom gradu, što ga je on na tako genijalan način opjevao, a iz te ga zaboravi neće izvući ni ponovno izdanje njegovih pjesama 1723.
Odjek Lewisova >>Babbitta<< u popularnoj umjetnosti
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Pojavom Babbitta u Americi god. 1922. Sinclair Lewis je samo potvrdio popularnost stečenu objavljivanjem svoga romana Main Street god. 1920. Djelo je istovremeno bilo jedno od prvih znakova u skretanju pažnje mnogih kasnijih američkih pisaca na obrađivanje lokalnih tema, uskih regionalnih područja i njihovih tipičnih stanovnika- predstavnika. Zenith, tipičan grad »srednjega zapada« Sjedinjenih Američkih Država, u kojem se događa gotovo cjelokupna radnja romana, postao je arhitip grada industrijalizirane Amerike, kao što je Babbitt, glavno lice romana, postao arhitip američkog poslovnog čovjeka. Iako nije bio prvi U iznošenju stanovitih misli i ideja, Lewis je »kombinirao i oblikovao ideje i stavove koji su već postojali, ali koji su očekivali svoje postavljenje i ime. 1 zaista, možemo uočiti u Lewi- sovu romanu izvjesna opažanja o američkom životu, koja su iznijeli pronicljivi promatrači naše civilizacije . ..«'
Stvaran pozadina Draškove scene u >>Gorskom vijencu<<
Authors: Milović Jevto
Published: September 2018

Važno bi bilo saznati da li je Njegoš bio u Mlecima prije nego što je napisao Gorski vijenac. Svakako da jest.1 Sa svoga povratka iz Beča u svoju domovinu on stiže u Trst 18. marta2  31844. Iz Trsta polazi u Mletke 26. marta i u njima se zadržava do 30. marta 1844. Srpske narodne novine bilježe njegovu posjetu Mlecima. Njihov dopisnik javlja da je Njegoš boravio u Mlecima četiri dana i da je tamo otputovao »najviše da vidi onaj redki grad i šta je u njemu važno i znamenito. Zao mu je bilo, što mu vreme dopuštalo nije, da bolje pregleda ono što je sad tek kao mimogred pregledati mogao ...«’ I generalni direktor mletačke policije baron von Cattanei zna isto za ovo Njegoševo putovanje u Mletke. On podnosi dva vrlo dragocjena izvještaja о Njegoševu bavljenju u Mlecima od 26. do 30. marta 1844. grofu Palffyju, koje ovaj dostavlja grofu Josephu von Sedlnitzkom u Beč. Mi smo te Cattaneijeve dopise našli u bečkom Opštem upravnom arhivu (Allgemeines Verwaltungsarchiv). Prvi Cattaneijev izvještaj potiče od 27. marta 1844.
Dva jezika (ruski književni jezik poslije oktobra)
Authors: Preobraženski Nikolaj
Published: September 2018

Godine revolucije i građanskoga rata nametnule su sovjetskoj književnosti težak zadatak: slikanje suvremenoga života s burnim razvijanjem događaja i ličnosti. Najglavniji i najteži pokazao se problem jezika. Nekad, u XVIII stoljeću, klasicisti uopće nisu išli za tim da bi njihove svečane ode bile svakome pristupačne.1 Književni se jezik dijelio od vremena Lomonosova na tri stila: svakome su od njih odgovarali posebni književni oblici i specifična jezična sredstva.2 U narednom XIX stoljeću demokratizacija jezika, koja je sve više dominirala, morala je nivelirati prijašnje stilističke opreke. Visoki je stil prestao biti jezikom bogova. Crkvenoslavenski oblici ušli su u sastav općenarodnoga književnog jezika i dobili nov estetski zadatak u zavisnosti od forme i sadržaja svojstvenih dotičnom djelu. Kritičari, odgojeni u klasicističkom duhu, bili su ogorčeni kad se pojavio Evgenije Onjegin upravo zbog brkanja prijašnjih kategorija, »nemarnosti u upotrebi riječi književnoga i govornoga jezika bez ikakva osvrtanja na njihovo značenje«.3 Iako suvremenici nisu shvatili značenje Puškinova realizma, razumjeli su ga kasnije Bjelinski i Gogolj. Narodno je stvaralaštvo postalo osnov Gogoljeve stilistike s reproduciranjem živoga seljačkog i gradskog govora. Sovjetska su istraživanja Puškinova jezika prvi put objasnila dijalektičko jedinstvo sadržaja i forme.4 Tradiciju Puškinova realizma nastavili su prvi društvenopsihološki romani (Hercen, Tko je kriv?, 1845, Ljermontov, Junak našega doba, 1840), zatim Turgenjev, Njekrasov, Gončarov, Saltikov-Ščedrin? Sevastopoljske pripovijesti Lava Tolstoja iz god. 1856, postadoše obrazac za ratne romane naših suvremenika (M. Solohov, Oni su se borili za domovinu, 1947, V. Njekrasov, U rovovima Staljingrada, 1946). Brzo zbližavanje s narodnim govorom nastavilo se zaslugom »bitovika« (radikalni realisti 60-tih godina) i kasnijih narodnjaka.“ Uoči Oktobarske revolucije nastupaju posljednji predstavnici kritičkoga realizma i osnivači nove proze: Čehov, Bunjin, Kuprin.5  67
Odjek Jesenjinove smrti u našoj književnosti
Authors: Jakšić Zlatan
Published: September 2018

Iznenadna, tragična smrt u lenjingradskom hotelu na kraju 1925. godine uzbudila je i zaprepastila evropsku javnost. Pjesnik koji je izvan granica Rusije bio poznat po svom burnom životu, ekscentričnom braku sa slavnom plesačicom Isidorom Duncan i ispadima što ih je pravio na svom putovanju po Evropi i Americi, nametnuo se preko noći kao tema dana brojnim listovima i časopisima u svijetu. Tragična smrt dala je povoda da se pokrenu razna pitanja koja su tada iskrsla u vezi sa životom i; djelom S. Jesenjina. I posve je razumljivo da su se u tom trenutku ruski emigrantski kritičari osjetili najpozvanijima da tumače i interpretiraju pjesnikov život i djelo. Oni su bolje nego itko drugi (izvan Rusije) mogli poznavati Jesenjina i sklop okolnosti u kojima je djelovao; osim toga »slučajem Jesenjina« mogli su se obilato koristiti u antisovjetskoj kampanji, koja je tada bila u punom zamahu i u kojoj su neki od njih aktivno sudjelovali. Sigurno je baš ta okolnost u velikoj mjeri doprinijela da se tada, u napisima ruskih kritičara u emigraciji, od brojnih pitanja i tema vezanih za život i djelo pjesnikovo, najčešće pokretalo i apostrofiralo jedno: Koji su uzroci i povod Jesenjinova samoubistva? To se pitanje postavilo tada i na stranicama naših listova i časopisa i njime se bave ruski kritičari emigranti, vezani za beogradski ili zagrebački književni krug. Zaključak do kojega većina tih kritičara dolazi svodi se, po pravilu, na to da je za pjesnikovu tragediju kriva nova, sovjetska vlast, da je Jesenjin postao »žrtva bezvremenja«. Baš pod takvim naslovom štampan je god. 1926. jedan napis u Novoj Evropi, a istom tendencijom, antisovjetskom, obojeni su napisi о Je- senjinu štampani u drugim našim književnim časopisima. Dok je tako ruska emigrantska kritika о Jesenjinu počela pisati prvenstveno sa svoga političkog stajališta, koristeći slučaj Jesenjina u svoje propagandne svrhe i likujući što u martirolog revolucije može uvrstiti još jedno istaknuto ime (usput, budi rečeno, emigrantska kritika nije mnogo cijenila Jesenjina prije njegove smrti), dotle su hrvatski i srpski književnici na tragičnu Jesenjinovu smrt reagirali, u prvo vrijeme, isključivo emotivno, lirski.
Lapadski soneti Iva Vojnovića
Authors: Ivanišin Nikola
Published: September 2018

U okviru moderne hrvatske lirike, a i sveukupnog Vojno viceva stvaralaštva, Lapadskim sonetima* 1 pripada izuzetno značajno mjesto. U njima je sadržan začetak jednog usmjerenja naše moderne lirike,2 1a u relacijama Vojnovićeva djela oni su vrhunski domet, organski vezan uz autorov najznačajniji, Dubrovnikom obilježen, životni — stilski kompleks.Nanizani jedan za drugim u povremenim specifičnim izdanjima,3 ti soneti djeluju kao da su »odnekud« stvarno4 ili fiktivno5 istrgnuti, pa ih je radi toga, a prvenstveno zbog radnih ciljeva ovog sastava potrebno smjestiti na njihovo pravo mjesto, tj. na mjesto u Vojnovićevu tekstu — kontekstu odakle su istrgnuti.
Još nešto o daljim Zmajevim njemačkim uzorima
Authors: Milović Jevto M.
Published: September 2018

S pravom se može reći da nema kod nas pjesnika koji je više prevodio od Jovana Jovanovića Zmaja. Zmaj je slobodno prevodio s njemačkoga, mađarskoga, ruskoga, francuskoga, engleskoga, poljskoga, češkoga, rumunskoga. Ispod naslova svojih prijevoda stavljao je razne oznake, kao na primjer: »po Ulandu«, »po Beranžeu«, »Hajne«, »po Puškinu«, »Miler«, »slobodno po Samisu«, »Ljermon- tov«, »od Prešema«, »po Geteu«, »ipo nemačkom«, »po francuskom«, po mađarskom«, »s nemačkog«, »prevedeno«, »slobodno po Fl. B.«, »iz Fl. BI.«, »iz N. Fl. BI.«, »H. L.« itđ. Iza naslova nekih njegovih prepjeva ili prerada nalazi se jedna zvjezdica »*«, a iza naslova nekih drugih njegovih prijevoda stoje dvije zvjezdice »**«. On je izjavio na jednom mjestu svojih djela da su njegove pjesme pored kojih se nalaze dvije zvjezdice »**« prevedene s nekoga stranoga jezika, a da su one pored čijeg naslova stoji jedna zvjezdica »*« ispjevane »po tuđoj zamisli«. Ali te njegove oznake nijesu uvijek pouzdane. Ima, naime, kod njega pjesama pored čijeg naslova stoji jedna zvjezdica »*«, pa su te pjesme slobodni prijevod, a ima pak kod njega pjesama pored čijeg se naslova nalaze dvije zvjezdice »**«, pa su one ispjevane po tuđoj zamisli. Kod njega se nalazi i veliki broj pjesama pored kojih nema nikakvih oznaka iz kojih bi se vidjelo da one potiču od nekoga stranoga pisca, pa ipak su oneslobodni prepjev s nekoga stranoga jezika.
The effect of lead (Pb) exposure and iron (Fe) deficiency on intestinal lactobacilli, E. coli and yeast: A study in experimental rats
Authors: Reddy Yathapu Srinivasa , Srivalliputturu Sarath Babu , Bharatraj Dinesh Kumar
Published: September 2018

Objective

The current study investigated the additive effect of oral lead (Pb) exposure and dietary iron (Fe) deficiency on intestinal lactobacilli, E. coli, and yeast in SD rats.

Methods

Weanling rats were fed on control diet (CD) or iron deficient diet (ID) for 4 weeks, followed by oral Pb exposure for another 4 weeks. Lead exposure was withdrawn for 2 weeks, and then resumed after 2 weeks. Blood samples were collected to determine haemoglobin (Hb), serum iron, blood Pb and δ- Aminolevulenic acid dehydratase (ALAD) activity. Fecal samples were collected to enumerate the lactobacilli, E. coli and yeast population on selective agar media and determine Pb levels.

Results

Hb and serum Fe levels decreased significantly in iron deficient rats. Pb exposed rats had a significant increase in blood Pb levels and decreased ALAD activity. The lactobacilli population was significantly decreased (p<0.05) in ID rats compared to the CD group. Further, a significant decrease in the lactobacilli population was observed in Pb exposed rats irrespective of the dietary regimen. Upon withdrawal of Pb exposure, lactobacilli increased significantly in both the CD+Pb and ID+Pb groups, whereas re-exposure to Pb decreased lactobacilli population. The E. coli and yeast populations were inconsistent among both the ID and Pb exposed rats compared to controls. Fecal Pb levels increased significantly in Pb exposed rats irrespective of diet.

Conclusion

An additive effect of dietary Fe deficiency and oral Pb exposure resulted in greater reductions in the intestinal lactobacilli population compared to either treatment alone. In addition, transient withdrawal of Pb exposure led to improved lactobacilli population irrespective of Fe status.
Influencia de fuentes y concentraciones de saborizantes sobre el consumo de forraje en caprinos
Authors: Vargas-Rodríguez Claudio Fabián , Carvajal-Villalta José Andrés
Published: September 2018

The behavior of caprine to taste stimuli affects the consumption of dry matter (MS), and the inclusion of sensorial stimulators can increase productivity. The objective of this experiment was to evaluate different sources and concentrations of flavoring on forage intake in goats. The research was developed at the Dairy Cattle Experimental Station “Alfredo Volio Mata” of the University of Costa Rica, in Ochomogo, Cartago, Costa Rica during October 2015. A coffee-shop test was used in a block crossover model. Pennisetum purpureum cv King grass mixed with four flavors (acid, bitter, sweet and salty) in five different concentrations (0, 0.25, 0.5, 0.75 and 1.0%) was supplied to a group of goats. Goats showed the greater preference for forage mixed with a bitter flavor, and less preference for sweet and salty flavors. The forage intake on a dry basis showed by the animals when the acid flavor was applied, was 0.977 kg/d, when the sweet and salty flavorings were used the intake was 0.855 and 0.822 kg/d, respectively. These differences were significant. The goats consumed 68.28% of the amount of offered forage when the bitter flavor was used, but only consumed 56.43% of what was offered when the forage was acidified. When comparing the inclusion of any flavor with respect to an unflavored control treatment, no significant differences were observed in the consumption of dry matter or the degree of acceptance. No effect on dry matter consumption or acceptance percentage was observed when different concentrations of flavorings were used. The interaction between flavor and flavor concentration did not generate significant differences in any of the evaluated parameters.
Efectos de depreciación del peso mexicano sobre el mercado de la carne de cerdo
Authors: Almazan-Figueroa Obdulia , Rebollar-Rebollar Samuel , Velázquez-Villalva Hector Hugo , Gómez-Tenorio Germán , Hernández-Martínez Juvencio
Published: September 2018

The exchange depreciation serves as a protection mechanism for domestic production and to reduce imports. The objective was to evaluate the effect of two scenarios of exchange rate depreciation on the production, consumption and imports of carcasses pork meat regionally in Mexico in 2015 and 2016. The country was divided into two importation points (internment point one, internment point two) and eight production and consumer regions: Northwest, North, Northeast, Midwest, Central-East, South, East, Yucatan Peninsula. A non-linear programming model was used. Under optimal conditions, the model underestimated domestic production by 0.4% and overestimated regional and national imports and consumption by 2.5% and 0.4%, respectively, with an optimal social net value (SNV) of 21.66 billions of dollars. In relation to the optimal model, a 15.1% and 20.9% exchange depreciation would imply increasing national production by 0.3% and 0.4%, reduce imports by 1,5% to 2%, reduce domestic consumption 0.5% and 0.6%, and decrease the SNV by 0.10 and 0.13%. Under the previously given conditions it is concluded that a regional level, the Mexican carcass pork market is sensitive to exchange depreciation, protects domestic producers while damages both importation and consumers.