bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Психофізичність свободи у пізнанні Божества. Філософорелігійний вимір
Authors: Timenyk Z. I.
Published: September 2019

Тему статті розкрито у контекстах міждисциплінарного простору і (між)релігійних комунікацій. Темпоритміку, що зафункціоновує у системі складних процесів обміркованої психофізичності, проаналізовано з погляду структурних особливостей конкретних галузей знань, зважаючи на систему взаємозв’язків і взаємообумовленостей. Такий аналіз здійснено, використовуючи принципи дотичності, сегментації. З’ясовано, якою мірою названа психофізичість свободи узлагіднюється із законами розсудку, волі й серця. Зважаючи на діяння діалектики обміркованих процесів, обґрунтовано закономірність гармонійно­симфонійних станів, зокрема, коли мовиться про пізнання Бога (Божества). Ще один блок процесів, який аналізовано, – це з’ясування того, якою мірою систематизується у своїх виявах низка відношень (передусім такі, як «Бог­людина­Бог»). На межі філософії релігії і філософії свободи у статті розкриваються внутрішні стани духовної свободи з погляду філософії серця. Висунуто тезу про близькість взаємобуття з погляду духовної просторовості двох свобід – язичницької («природної») і християнської. До того ж, процес чуттєвого сприйняття Божества синхронізується в одночассі при саморозкритті людиною її внутрішнього світу: сприймаючи своїми відчуттями Бога, людина тим самим осмислює себе у своєму духовному просторі. Висновковується теза про те, що ступінь психофізичності свободи у пізнанні Божества залежить також від ступеня віровизнавчого рівня конкретної релігійної системи за умови здійснення постійних історіософських ретроспекцій.
Маніпулювання масовою свідомістю в умовах сучасної гібридної війни
Authors: Goyman O. A.
Published: September 2019

У представленій статті окреслено основну мету процесів «реміфологізації» та «відродження міфа» – це формування бажаної для влади громадської думки і маніпулювання масовою свідомістю. Громадська думка, за переконанням частини вчених, є однією з форм масової свідомості. При цьому формування першої відбувається стихійно і цілеспрямовано. У другому варіанті на масову свідомість впливають соціальні інститути, серед яких особливо ефективним є масова комунікація. У сучасній культурі саме засоби комунікації перетворилися на потужний інструмент консолідації суспільства,  який залучає численні прийоми маніпуляції суспільною і масовою свідомістю. Серед дієвих маніпулятивних методів автор виділяє такі: спеціальний метод транслювання (дроблення) і негайну подачу інформації, висвітлення подій під певним кутом, спотворення або підміна фактів, мозаїчність сюжетів при подачі телевізійних новин. Коротко подано типологію пропаганди, структуру пропагандистського повідомлення, його значення. Продемонстровано класичну конструкцію пропагандистського повідомлення, яка щоденно використовується російськими засобами комунікації. Під час аналізу подання інформації російськими ЗМІ, виділено функціонування наступних різновидів міфа: історичний (про винятковість російського народу), географічний (про Крим як одвічно «руську» землю, про Новоросію), національний (про необхідність захисту російськомовного населення в Україні, про росіян як «старшого брата» українців), політичний (про київську хунту, «злих бандерівців», каральні батальйони, ультрарадикалів із «Правого сектора»).
Самоактуалізація та самореалізація особистості у системі цілепокладання постсучасної освіти: філософсько-освітній аспект
Authors: Ovcharenko N. V.
Published: September 2019

Специфіка феноменів самоактуалізації та самореалізації у межах неперервної системи освіти проявляється у тому, що вони виступають інтегруючою основою формування цілей освітньої діяльності на всіх рівнях. Основною метою особистісно­орієнтованої освіти є розвиток особистості, її автономності, самостійності, рефлексії, відповідальності тощо. Освіта орієнтована на створення умов для повноцінного розвитку особистісних функцій усіх суб’єктів освітнього процесу. Проголошується індивідуальний розвиток суб’єктів навчання. загальна тенденція розвитку цілей освітньої діяльності, яка визначає зміни в її змісті та формах, загалом підтверджує пріоритетне значення взаємодії феноменів самореалізації та самоактуалізації для освітніх моделей постсучасного зразка, що орієнтуються на саморозвиток особистості. Індивідуально­розвиваюча освіта виступає стосовно інших моделей освітньої діяльності передусім як основа формування її цілей з використанням потенціалу концептів самоактуалізації та самореалізації. В міру посилення особистісно­розвивальної компоненти змінюється спрямованість концепції, яка відображає ієрархію цілей, цінностей і змістів освітньої діяльності. На основі концептів самоактуалізації та самореалізації  в освіті методологічно обгрунтовується в якості системотворчого фактора особистість освітнього суб’єкта, її потреби, мотиви, цілі, здатності, активність тощо.
Феномен інтернету як модус інформаційних технологій: соціологічний аналіз
Authors: Polovaya N. A.
Published: September 2019

Стаття присвячена інтернету як унікальному культуро­формуючому і соціально­детермінуючому явищу, яке активізує формування нової сфери людської діяльності і взаємодії – віртуальної реальності. В цьому контексті сам інтернет постає і центровим модулянтом новітніх інформаційних технологій, які у власній сукупності стимулюють трансформацію соціальних рольових диспозицій суспільства модерну, породжуючи новий унікальний тип соціуму, який має глобальний характер і активно змінює принципи соціальної взаємодії. Метою статті в цьому сенсі є аналіз основних соціальних змін, ініційованих інформаційними технологіями і оцінка перспектив подальших трансформацій. Автор стверджує, що інформаційні технології несуть в собі найбільш вагомі зміни у функціонування економічної, соціальної, освітньої, духовної сфер суспільства. В статті зосереджується увага на тому, що Інтернет може розглядатися не тільки як інформаційна, але і як управлінська технологія, що визначає функціонування і розвиток політичної, економічної та культурної підсистем суспільства. В цілому, зазначається, що соціологічна специфіка дослідження феномена Інтернету полягає у визначенні найбільш важливих протиріч, що виникають у системі суспільних взаємин при принципово незворотному освоєнні і розвитку інтернет­технологій.
Постреволюційний стан релігійної свідомості українського соціуму: меланж-ефект в очікуванні біфуркації
Authors: Nastoyashha K. V.
Published: September 2019

У статті автор, аналізує наявну динаміку релігійної свідомості українського соціуму крізь призму її  основних маркерів – ціннісних конфігурацій. Так, він ґрунтовно доводить, що унікальністю української «революційної» конфігурації ціннісної сфери стало те, що основою актуалізованих під час Революції Гідності цінностей Самостійності і Ризику­Новизни залишалась Традиція, яка переважно базується на слідуванні цінностям традиційного світогляду, тобто значимої ролі церкви і особистісної віри . В цьому принципова відмінність «революційної» конфігурації цінностей Майдану від тотожних зразків західноєвропейських країн, на які орієнтується сучасний українській соціум, і де Традиція все більше втрачає значення, а релігійна потреба заміщується ідеологією громадянської відповідальності, екологічної свідомості, соціальної активності. Для розуміння і пояснення різноспрямованих тенденцій у релігійній свідомості і віддзеркалюючої її ціннісної сфери, автор залучає концепт культурної традиції і відстоює позицію, що заявлений концепт може поставати адекватним інструментом соціокультурного аналізу ціннісних конфігурацій і їх динаміки, в умовах зокрема вітчизняних постреволюційних соціокультурних реалій.
Форум країн-експортерів газу як новий актор міжнародного ринку газу
Authors: Beschasna I. V.
Published: September 2019

У представленій статті автором аналізується діяльність нової на міжнародній арені організації – Форуму країн­експортерів газу. Встановлено, що на сьогоднішній день об’єднання виробників газу прагне спрямувати свою діяльність на оптимізацію міжнародного співробітництва в сфері видобутку та споживання газу. Крім того, країни­учасниці Форуму відзначають важливість забезпечення міжнародної енергетичної безпеки, що знаходить своє відображення в головних цілях діяльності організації. Форум країн­експортерів газу дуже часто називають «газовим ОПЕК». Проте суттєва різниця в принципах роботи нафтового та газового ринку не дозволяє говорити про те, що ФКЕГ може перетворитись найближчим часом на «газовий картель». У статті проаналізовані не лише основні цілі та положення роботи об’єднання, а й ключові проблеми. Зокрема мова йде про конфлікти між державами­членами. Різні політичні та економічні інтереси учасників не дозволяють ефективно співпрацювати в рамках організації. Також значний вплив має позиція ЄС та США, які вважають, що створення Форуму спрямоване на монополізацію світового газового ринку.
Особистість у дискурсі соціально-філософської думки (Ч. 2: від Нового часу до кінця ХХ ст.)
Authors: Naryad’ko Н. Y.
Published: September 2019

У статті досліджується проблема особистості як цінності в дискурсі соціально-філософської думки, для чого виокремлюються її джерела, процес становлення, розвиток і результати, що були досягнуті в рамках загальнофілософських теорій (від Нового часу до кінця ХХ ст.). І. Кант, І. Г. Гердер, Г. В. Ф. Гегель, Р. Декарт та інші досліджують феномен свободи, як однієї з фундаментальних рис особистості. Зокрема І. Кант стверджував, що становлення особистості пов’язано з самостійною поведінкою. З іншого боку особистість - це не лише свобода, але й обмеження останньої, тобто підкорення самостійної поведінки розуму та моралі. Ідеї антропоцентризму були характерні і для І. Г. Гердера, який проголосив особистість непересічною цінністю, що має вищий і самостійний сенс та наділяє їм все, до чого торкається. В працях З. Фрейда, К. Г. Юнга з особистості «скинутий ореол святості», вона опущена до рівня орга­нічного комплексу, а її відносини з подібними собі дегенерують до рівня жорстокої біологічної боротьби, в якій руйнується і цінність самої людини як особистості. Еріх Фромм відмовився від фрейдівської концепції людини, діалектично сполучаючи біологічне та соціальне. Поглиблено аналізують проблеми «самості» особистості С. Кьеркегор, Ж.-П. Сартр, М. Хай­деггер, К. Ясперс, в роботах яких її винятковість та самоцінність випливає з відповідальності за світ та за саму себе. З початку ХХ століття в Західній Європі сформувалась етика самоцінності особистості, пред­ставники якої - Д. Ройс, Е. Муньє, Б. Кроче, Б. Бозанкет. З середини ХХ століття європоцентричне сві­товідчуття відходить на задній план, замість цього формується широке культурологічне світовідчуття, яке вимагало визнання самоцінності окремих культур. Ці глобальні зміни приводять до зміни розуміння особистості. Перш за все, вона перестає сприйматись онтологічно.
Шляхи розкриття духовно-ціннісного потенціалу християнської етики в сучасній школі
Authors: Rohova O. H.
Published: September 2019

Теоретико-методологічний супровід процесу становлення духовно-ціннісної сфери зростаючої осо­бистості на засадах християнської етики досить слабо рефлексується в сучасній вітчизняній філосо­фії освіти, що пов’язано з повільним і поступовим приділенням уваги проблематиці релігійної освіти в державній школі. При дослідженні шляхів розкриття духовно-ціннісного потенціалу християнської етики в сучасній школі застосовувалися методи системного, історичного, соціокультурного, компара­тивного та герменевтичного аналізу. Запропоновано філософсько-освітнє розуміння релігійного змісту категорії «духовність», розкрита її значущість та стимулююча роль у становленні внутрішнього світу дитини й розглянуті ефективні конструкти ретрансляції цієї категорії засобами християнської етики з метою адаптації до сучасних завдань державної світської школи. Шляхи розкриття духовно-ціннісного потенціалу християнської етики в сучасній школі розглянуті в контексті пошуку глибинних зв’язків та синтезуючих цінностей освітніх напрямків: аксіологічно-праксеологічного, екзистенційного, еорто-логічного та культурологічного, що мають знайти своє місце в освітній царині через персоніфікацію та варіативність навчання і виховання з наданням можливості зробити кожній дитині свій ціннісний вибір у напрямку досягнення нової більш досконалої якості життя.
Инновация и модернизация: понятийный и социокультурный анализ
Authors: Ostrenko S. A.
Published: September 2019

В статье раскрываются социокультурные особенности концептов инновации и модернизации. Показаны различные модели модернизации: вестернизация, догоняющая модернизация, органически­инновационная, неорганически­мобилизационная, комбинированная. Обосновано, что инновационно­модернизационные процессы затрагивают политическую, экономическую, национальную индентичность народа, что предполагает комплементарность эксплицитного (экономические, политические, социальные реформы) и имплицитного (экзистирование, состояние не­алиби в бытии) уровней. Показано, что с понятийной точки зрения инновация и модернизация – взаимозаменяемые понятия. Сложнее обстоит дело в социокультурном контексте. Исследовано, что отождествление инновации и модернизации легитимно в границах Модерна как периода становления европейской культуры, интегральной характеристики перехода от традиционного общества к современному, включающей все современные социальные институты (государство, система образования, индустриальность, рынок, идеология и др.), а также ментальные установки (разделение знания на естественнонаучное и гуманитарное, целерациональность и др.). Отмечается, что разделение инновации и модернизации наблюдается при переходе от Модерна к Постмодерну с его постутопизмом, постметафизикой, постгуманизмом, критикой онто­тео­телео­фалло­лого­центризма, а в социальной сфере – посткапитализмом, нетократией, кризисом традиционных институтов. Постмодернистские тенденции в образовании – появление таких феноменов, как сетевая антипедагогика И. Иллича и др. Сложность инновационных процессов в современном мире обуславливается глобальными трансформационными процессами, связанными с переходом от капитализма к посткапитализму или неофеодализму – власти транснациональных корпораций или корпоратократии. Этот мир требует нового знания, новой методологии и нового концептуального аппарата.
Вільний розвиток особистості через визнання та прийняття гендерних відмінностей
Authors: Kodatska N. O.
Published: September 2019

У представленій статті автором розкривається механізм реалізації індивідуальної свободи в сучасному суспільстві, виявлено основні гендерні відмінності та аналізується їх вплив на самореалізацію особистості, а також визначаються особливості рольової соціалізації та формування гендерної ідентичності. Досліджуються поняття маскулінність, фемінність та андрогінність, а також сучасні гендерні стереотипи і їх вплив на формування соціальної поведінки людини. Констатується, що емоції і почуття у чоловіків і жінок практично однакові, але у зв’язку з існуючими гендерними ролями вони висловлюються по­різному. Найбільші гендерні відмінності спостерігаються всфері материнства та батьківства. Підкреслюється, що відмінності між чоловіком і жінкою мають більш психологічний, ніж фізіологічний характер. Досліджується гендерний розподіл праці, який базується на умовному розподілі праці на продуктивну та репродуктивну. Продуктивна праця (оплачувана) піднімає соціальний статус особи, оцінюється суспільством як «робота» в прямому значенні слова. Репродуктивна праця (неоплачувана) включає в себе народження і виховання дітей, піклування про членів родини, ведення домашнього господарства. Зроблено висновки, що гендерні ролі мають бути гнучкими і виконуватися різними членами сім’ї в залежності від життєвих обставин та актуальних проблем окремих індивідів, з яких складається кожна конкретна сім’я. Також гендерні ролі в суспільстві в цілому можуть бути взаємозамінними та реалізовуватися індивідами залежно від їх природних здібностей та психофізіологічних особливостей.
Державний кордон як соціальний інститут та соціокультурний конструкт: перспективи соціологічного аналізу
Authors: Usenko O. O.
Published: September 2019

В статті аналізуються теоретико­методологічні підходи до вивчення державних кордонів. Аргументується складність та многогранність цього поняття як змінного в залежності від історичного, політичного та соціокультурного контексту. Автором розглянуто можливості вивчення кордону як соціального інституту та як соціокультурного конструкту. Автор зазначає, що інституціонально кордон формується досить чітко і більшість соціологічних теорій звертаються до цього поняття саме крізь призму функціонального підходу. Однак не беручи до уваги такі фактори, як повсякденні практики індивідів, культурні та символічні чинники, зрозуміти місце та роль державного кордону майже неможливо. Розуміння того, що вивчення державного кордону лише як соціального інституту є недостатнім, призводить до актуалізації необхідності використання соціокультурного підходу. Окрему увагу у статті приділено можливостям міждисциплінарного вивчення державного кордону України та кордонів загалом. Так на думку автора спираючись на засади соціології, культурології, політології, історії та розглядаючи кордон крізь призму різних наукових дисциплін можна отримати найбільш повні та досконалі відповіді на актуальні дослідницькі питання.
Демографічний стан в Україні в умовах глибокої трансформаційної економічної кризи
Authors: Zorya O. P.
Published: September 2019

У представленій статті автором аналізується вплив демографічного стану в Україні в умовах глибокої трансформаційної економічної кризи  та окремих аспектів якості життя населення України. Демографічна проблема в Україні занепокоює політиків, соціологів, економістів та пересічних громадян. Однак, у широких колах громадськості переважають не зовсім обґрунтовані погляди щодо причин цієї кризи та, відповідно, способів виходу з неї. Поліпшення демографічної ситуації можна очікувати лише за умови поліпшення економічної ситуації в Україні, центральну роль у цьому мають відіграти: подолання бідності, на основі зростання доходів та рівня життя всього населення; реформування сфери праці, оскільки саме тут формуються провідні важелі репродуктивних і міграційних настанов; забезпечення ефективної зайнятості, яка має стати надійною гарантією належного рівня життя не тільки для самого працюючого, але й для його утриманця. Соціально­економічна перебудова суспільства в Україні спричинила гострі проблеми. Їхнє вирішення передбачає розробку науковообгрунтованої комплексної програми подолання демографічної кризи, яка б охоплювала не тільки питання простого відтворення населення, але й його розвитку у широкому соціальному контексті.
Перспективи трудової міграції населення Сумськоїо бластідо Росії в умовах української політичної кризи
Authors: Pavlenko H. V.
Published: September 2019

У статті аналізуються особливості процесів трудової міграції з Сумської області та України вцілому до Росії, вивчаються зміни міграційного законодавства обох держав за останні роки. Особлива увага приділяється розгляду причин для виїзду за кордон сумчан та географії їхніх поїздок. Досліджується вплив суспільно­політичної кризи в Україні на відносини з Російською Федерацією та на міграційні процеси між країнами. Робиться висновок щодо можливого зменшення потоку мігрантів до Росії та активізацію виїзду на заробітки до країн Європи. Для населення Сумської області та України основною країною­реципієнтом традиційно була Росія, проте за останній рік складного суспільно­політичного конфлікту між цими країнами «міграційна картина» зазнала суттєвих змін. З 2014 року змінилися правила перебування іноземних громадян у Російській Федерації, згідно з якими громадяни України могли перебувати в Росії не більше 90 днів за півроку; посилилася відповідальність за порушення правил реєстрації та міграційного обліку, постало питання про введення візового режиму. Через падіння курсу рубля та загострення конфлікту на сході України трудові мігранти зіткнулися з рядом економічних проблем та ризиків. Ці чинники, на думку експертів, найближчим часом призведуть до переорієнтації процесів трудової міграції населення області до Польщі та інших європейських країн.
Концепція «м’якої сили» в контексті зовнішньополітичної стратегії України
Authors: Korotkov D. S.
Published: September 2019

У статті досліджено основні принципи та концептуальні підходи поняття «сили». Відзначається, що сучасні глобалізаційні процеси у світі (політичні, економічні) впливають і на появу нових дефініцій сили. Аналізуються основні теоретичні концепції міжнародних відносин  «жорстка сила» й «м’яка сила» та можливості їх використання у зовнішньополітичної стратегії України. Вивчаються причини появи концепції «м’якої сили», серед яких: кінець «холодної війни»; формування багатополярної міжнародної системи. Це призводить до зміни природи самої сили, в основному роблячи стратегію «м’якої сили» більш потенційною. Звертається увага на актуальність проблеми сутності концепції «м’якої сили» та можливості її використання у зовнішній політиці України, в її науковому політичному дискурсі. Анексія Криму 2014 р. та воєнний конфлікт з Росією вплинув на майбутнє впровадження цієї концепції, потенціал якої вже вичерпано. Помаранчева революція 2004 р. та Революція гідності 2014 р.   це знакові події сучасної України та головний інструментарій стратегії «м’якої сили». Ці явища сформували позитивний імідж України в країнах європростору і є необхідність обмеження використання цієї концепції (інформаційно та фінансово) та надавати пріоритет іншої   «жорсткої сили». Стверджується, що концепція «м’якої сили» ефективна тільки в країнах із значним військовим та економічним потенціалом. Події в Україні показують, що для забезпечення своєї національної безпеки для держав «другого ешелону» пріоритетним є формування своєї військової могутності.
Альтруїзм у поетично-філософській творчості Тараса Шевченка
Authors: Feldman O. B.
Published: September 2019

Формування української модерної ідентичності відбувалось у час колоніального становища України. Українська душа в умовах російського колоніалізму стала предметом особливої уваги Тараса Шевченка. Творчість Тараса Шевченка генетично й ментально закорінена в українській національній традиції. Український пророк Тарас Шевченко «запрограмував»  українську душу на любов, милосердя, співчуття, солідарність. Альтруїстичний тип свідомості українців у Тараса Шевченка відображають поняття душа та любов. Альтруїстична любов є любов до матері, до України, до людей, до Бога; любов­співчуття, любов­кохання. У поетичному доробку Т. Шевченка набуває особливе значення семантика душі. Вона постає як глибоко внутрішня сутність української  людини, що має індивідуальну своєрідність і схильність до переживання та співпереживання. Душа в Шевченка  є складним поняттям, що залежно від контексту, міняється цілим спектром значень. Підкреслюється  безсмертя та космічність душі, бо душа жива; особливої ваги в контексті шевченківського світобачення набуває зв’язок Бога­душі­добра,серця­душі­кайданів. Душа української людини, що репрезентує альтруїзм чи егоїзм на індивідуальному рівні дає взнаки роздвоєння, виступає місцем драми екзистенційного вибору.У Шевченка мотив самотності протиставлений таким мотивам, як  єднання, приязнь, дружба. Слово душа розширює і поглиблює  символічне значення альтруїзму, конкретизує його: душа­любов, душа­страждання, душа­милосердя, душа­співчуття. У віршах та повістях  Шевченка альтруїстичні вияви має образ кобзаря.
Генезис української національної ідеї у поглядах С.Дністрянського
Authors: Bychuk I. O.
Published: September 2019

У статті досліджено, що націоналістичний напрям в українській суспільній думці базувався на ідеї беззастережного визнання права кожної нації на державну незалежність. Одним з фундаторів націоналістичного напряму в Україні, який поставив проблематику українського націоналізму на науковий ґрунт, був Станіслав Дністрянський. Він виразно сформулював національно­державну концепцію, в основу якої поклав оригінальну теорію суспільного зв’язку та своє розуміння національної ідеї. С.Дністрянський стверджував, що домінантою процесу національного творення має стати формування національної свідомості українського народу у спосіб творення ефективних громадських інституцій, а вже потім – логічне й закономірне здобуття державної незалежності. Він поширював поняття «свідомого суспільного зв’язку» лише на ту націю, в основі консолідації якої знаходилися національна самосвідомість і ментальні особливості, котрі нівелюють всі станові, династичні та релігійні відмінності, сприяючи формуванню єдиної національної ідеї, яка скеровує народ на протидію чужинцям і об’єднує розпорошені народні елементи в державній соборності. У своїй теорії суспільних зв’язків С.Дністрянський поєднував право народів на самовизначення із самовизначенням держав на основні національної ідеї та національної території. Він обґрунтував право державного самовизначення українців на їхній етнічній території на підставі національних демократичних традицій і теорії права народів на самовизначення.
Інтерпретація мовної ідентичності у сучасному соціально-гуманітарному пізнанні
Authors: Liakhovich G. V.
Published: September 2019

У представленій статті автором аналізуються категорії Символічне, Реальне, Уявне психоаналітичної теорії Жака Лана у проекції на мовну проблематику. Дослідження проблематики  мовної ідентичності як Символічного, Реального та Уявного у сучасному соціально­гуманітарному пізнанні зумовлено тим, що взаємодія між Реальним, Уявним та Символічним має значний вплив на формування ідентичності. Причому цей вплив можна визначити і як щодо людини як суб’єкта мовної поведінки, і як щодо мовних феноменів. У статті пропонується аналіз робіт вітчизняних і закордонних філософів та соціологів, які досліджували цю тематику, зокрема вивчали функціонування уявного та символічного в системі соціальних та політичних відносин, в соціальній структурі  та в структурі мови. Однак соціологічний аналіз категорії Символічне, Реальне, Уявне у проекції на мовну проблематику не був представлений у роботах дослідників, тому метою роботи є здійснення інтерпретації мовної ідентичності як Символічного, Реального та Уявного у сучасному соціально­гуманітарному пізнанні в контексті наукових доробок таких дослідників, як П. Бурдьє, Е. Гіденс, Ф. де Соссюр, П. Бергер, Т. Лукман, Дж.Г. Мід. У статті запропоновано інтерпретацію мовної ідентичності як Символічного, Реального та Уявного у сучасному соціально­гуманітарному пізнанні, яка дозволяє описати мовну ідентичність як таку, що засвоюється індивідом за допомогою оцінок, застосовується для побудови власної картини світу за допомогою символів та відтворюється за допомогою поведінки, структурованої уявними категоріями. Незважаючи на існування множини варіантів інтерпретації мовної ідентичності проекція категорій Символічне, Реальне та Уявне на мовну проблематику може стати новаторським підходом у дослідженні мовних феноменів, адже дозволяє змістити акценти з стандартизованих методик на рефлексивні з метою виявлення глибинних сенсів та кодів досліджуваного явища, феномена, процесу.
Професійна компетентність соціальних працівників: методи управління
Authors: Dudaryov V. V.
Published: September 2019

У статті актуалізовано проблему професійної компетентності соціальних працівників. Обґрунтовано, що пошук шляхів оптимізації професійної підготовки фахівців для системи соціального захисту населення лежить у руслі загальнодидактичних проблем педагогіки вищої школи. Здійснено теоретичний аналіз поглядів вітчизняних і зарубіжних вчених, які займаються проблематикою професійної компетентності соціальних працівників. Надано визначення понять «компетентність» та «професійна компетентність». Визначено основні компоненти професійної компетентності соціальних працівників: мотиваційний (психологічна готовність до професійної діяльності); ціннісно­смисловий (спрямованість, ціннісні орієнтації, смисли); когнітивно­професійний (загальна культура, письменність, професійна освіченість); дієво­професійний (робота з людьми на різних соціальних рівнях, робота з інформацією, досягнення результатів і т.п.); аутопсихологічний (особистісна і професійна рефлексія); регулятивний (емоційно­вольова саморегуляція). Розглянуто загальну структуру і змістові критерії професійної компетентності соціального працівника. Надано характеристику інноваційних форм і методів управління професійною компетентністю соціальних працівників (case­study, соціально­психологічний тренінг). Визначено умови успішності підготовки соціального працівника у вищому навчальному закладі. Зроблено висновки за результатами дослідження та визначено перспективні напрямки подільних наукових розвідок з напрямків, що стосуються предмета розгляду.
Українська вища освіта в умовах глобалізації: крок назад перед стрибком уперед, або шлях по замкненому колу?
Authors: Khomeriki O. A.
Published: September 2019

В статті розглядаються  особливості становлення української системи освіти в умовах глобалізації та євроінтеграції. Навколо вищої освіти групується багато ключових питань глобалізації: стратегія інтернаціоналізації; транснаціональна освіта; забезпечення міжнародної якості; підприємницькі підходи до функціонування освіти; регіональна і міжрегіональна співпраця; інформаційна і комунікаційна технології та віртуальні навчальні заклади; поява нових освітніх посередників – провайдерів освіти, проблеми рівноправності та доступності освіти і таке інше. При цьому необхідно зазначити, що система вищої освіти здатна впливати на глобалізацію, формуючи лінію майбутньої політики держави і регіону. Саме в цьому контексті в статті аналізуються основні чинники формування ринку освітніх послуг в Україні, який повинен сприяти досягненню збалансованості між попитом і пропозицією на ринку праці. Розглядаються соціальні, економічні, психологічні особливості  інтеграції української системи освіти до європейського освітнього простору, досліджуються напрями підвищення конкурентоздатності українських вузів, зокрема зазначається, що основним показником конкурентоздатності певного ВНЗ може слугувати зацікавленість потенційних роботодавців у випускниках саме цієї установи. Автор приходить до висновку, що формування ринку освітніх послуг в Україні можливе шляхом досягнення збалансованості між попитом і пропозицією на ринку праці. Важливим у цьому процесі є розуміння того, що ринок освітніх послуг – це комплексне утворення, яке не обмежується лише діяльністю ВНЗ.
Соціальна перцепція: історико-філософські та загальнопсихологічні передумови дослідження
Authors: Pocelujko A. O.
Published: September 2019

У статті досліджуються передумови аналізу соціальної перцепції в різних гносеологічних, загально­психологічних (периферійно­соціально­психологічних) теоріях. Гносеологія є розділом філософії, який досліджує загальні передумови пізнавальної діяльності, співвідношення пізнання і дійсності, встановлення умов істинного та достовірного знання створює стійкий фундамент для дослідження соціального сприйняття. В залежності від тієї чи іншої гносеологічної концепції, можна вирізняти різне розуміння образу в матеріалістичній та ідеалістичній гносеології, в раціоналізмі та емпіризмі. В матеріалістичній гносеології розуміння образу від початку пов’язується із тілом, психікою та суспільством, що дає підстави вести мову про об’єктивізм, психологізм та соціологізм в інтерпретації соціального сприйняття в тих соціологічних концепціях, які спиратимуться на цю гносеологію. Це означатиме, що соціальне сприйняття буде досліджуватись як похідне від соціального середовища, його індивідуальних та соціально­групових особливостей та від суспільства в цілому. В ідеалістичній гносеології в тлумаченні соціального сприйняття переважає фікціоналістське розуміння. Це означає, що соціальне сприйняття розглядається в його феноменальному вимірі (вимір явищ), в той же час цьому феноменальному виміру ідеалістична гносеологія протиставляє ноуменальний вимір, у зв’язку з чим соціальне сприйняття виноситься за межі істинного знання. В залежності від тієї чи іншої гносеологічної концепції по різному розв’язується питання про джерело соціального сприйняття. В раціоналістичних концепціях джерелом соціального сприйняття стає мислення, переважно ­ наукове. Через це соціальне сприйняття розглядається як те, що дозволяє категоризувати різні феномени соціальності, себто створювати фрейми визначеності на кшталт наукових. В гносеологічному емпіризмі соціальне сприйняття розглядається на засадах переважання в ньому чуттєвої компоненти, яка може бути як тим, що забезпечує відповідність соціального сприйняття дійсності, так і тим, що виступає джерелом різних викривлень.
Стабільність і кризовість у соціально-політичному розвитку
Authors: Stavchenko S. V.
Published: September 2019

У статті розкривається зміст концептів «криза» і «стабільнсть» у контексті соціально­політичного розвитку. Поняття «криза» і «стабільність» є контроверсивними, взаємовиключними. Криза – це нестабільність, а стабільність – це відсутність кризи. Показано, що місцем розгортання політичної кризи є політична система, яка є нелінійною системою, що динамічно розвивається. Поняття кризи позначає нестабільний стан системи, який характеризується невизначеністю та непередбаченістю. По відношенню до зовнішнього середовища системи криза – це розлад взаємовідносин системи з середовищем внаслідок переходу системи на інші фази її розвитку. Визначається, що рівновага і стійкість, з одного боку, і кризова втрата рівноваги сил між основними акторами, що веде до нестійкості інститутів, з іншого боку утворюють два потенційні «полюси», які і обумовлюють «енергетику» політичного процесу, вектори його змін. На цей процес впливають тип країни та її інституційна організація. У цілому політична криза проявляється в дисфункціях політичних інститутів, а також характеризується втратою легітимності інституційних та змістовних елементів політичної системи. Легітимність можуть втрачати лідери, політичні еліти, політичні лідери та навіть основний закон країни (у випадку революції, наприклад). Індикаторами політичної кризи слугують параметри політичної системи, які відповідають за відновлення політичної системи. Порушення в системоутворюючих параметрах означають, що в системі назріває криза.
Балтійський вимір Європейської політики безпеки та оборони
Authors: Gladysh M. L. , Krayevska O. A.
Published: September 2019

У статті досліджуються причини виникнення і розвиток Європейської політики безпеки і оборони (ЄПБО), її переваги та недоліки в умовах формування та реалізації Спільної зовнішньої політики і політики безпеки ЄС (СЗППБ). З’ясовано трансформацію ЄПБО за Лісабонським договором та перспективи її функціонування на європейському континенті. Особлива увага приділена питанням вдосконалення Європейської політики безпеки і оборони в контексті нових загроз регіональній і глобальній безпеці. Проаналізовано місце та роль балтійських країн в Європейській  політиці безпеки і оборони. Розглянуто позицію балтійських держав в НАТО, що базується на більшій довірі до інститутів НАТО та тісній співпраці зі США. В процесі дослідження встановлено, що балтійські країни, будучи членами НАТО та ЄС, а відповідно і учасниками ЄПБО, основним гарантом своєї національної безпеки вважають США. Однією з причин цього є відсутність довіри у здатності ЄПБО протистояти сучасним загрозам. Військова потужність ЄС без військової підтримки США вважається практично безперспективною для них. Проте, свою роль вони вбачають саме у координації співпраці між НАТО та ЄС у галузі безпеки та оборони. Естонія, Латвія і Литва хочуть бути «натовцями в Європейській політиці безпеки і оброни». Висвітлено основні загрози та виклики безпеці балтійських країн на сучасному етапі, зокрема потенційно можливу агресію з боку Росії, яка поширюється через провідні ЗМІ як реакція на ідею захисту російськомовного населення балтійських країн та встановлення «геополітичної рівноваги через їхнє повернення до сфери впливу Росії».
Вплив глобалізації на реформування системи взаємовідносин у політиці соціального партнерства
Authors: Shulika A. A.
Published: September 2019

Суб’єктами соціального партнерства виступають наймані працівники, роботодавці та державні органи влади. Але система, яка вже тривалий час ефективно регулює соціально­трудову сферу в межах держави, на сьогоднішній день майже не має впливу на нову міжнародну систему економічних та соціально­трудових відносин. Тому зараз ми можемо спостерігати швидку модернізацію суб’єктів політики соціального партнерства, особливо організацій роботодавців та найманих працівників. Найбільш інтенсивно розвиваються в сучасних умовах роботодавці та підприємці, які у більшості випадків і є причиною глобалізації економіки та соціальної сфери в світі. Крім того в сучасному світі простежується й тенденція до збільшення чисельності та впливу міжнародних неурядових організацій, зокрема профспілкових. У сучасних умовах необхідним є посилення контролю за виконанням домовленостей, який має здійснюватися на основі врахування положень міжнародних угод і створення механізму оперативного реагування координації діяльності міждержавних органів, профспілок і об’єднань роботодавців. Зокрема, сучасним напрямком діяльності української держави спрямованим на розвиток глобального соціального партнерства є сприяння приєднанню суб’єктів господарювання до Глобального договору ООН, який є найбільшою в світі добровільною ініціативою бізнесу, агентств ООН, трудових, громадських організацій та державних органів у сфері корпоративної соціальної відповідальності. Крім державних органів в Україні активним учасником процесу залучення до Глобального договору є Федерація роботодавців України.
Апофатический путь: мрак или свет? (Осмысление апофатического пути в богословии В.Н.Лосским)
Authors: Limonchenko V. V.
Published: September 2019

Рассмотрение апофатики В.Лосским реализуется через установление двух измерений, которые возможно эксплицировать при обращении к текстам Дионисия Ареопагита. Значимость Дионисия Ареопагита в указании на иной, не имеющий гностико­интеллектуального характера модус  апофатического богословия. Неинтеллектуалистское понимание апофатизма может быть раскрыто через понимание образа Божественного Мрака. Неведение, утверждаемое мистическим богословием, не есть состояние отрицательного характера или простое отсутствие знания, очевидна его родственность акту эстетического созерцания, не позволяющего себя выразить высказыванием, но предполагающим реальное присутствие, указывающее на переступание за грань, экстазис. Экстатический характер апофатизма не имеет смысла экстаза видений или образов, а состоит в необходимости очищения и потому – выхода за привычное состояние: апофатизм есть расположенность ума, отказывающегося от составления понятий о Боге,  что возможно не посредством отключения мысли, но при углублении ее до первичности оснований, допредикативных и дологических, превращая мысль в экзистенциальную позицию. В образе Божественного Мрака, соотнесенного с Божественным Светом, легко видеть антиномизм, но никак нельзя увидеть агностицизм, закрытость Бога. В свете экзистенциального понимания апофатизма это может быть понято как предельное бытийственное обнажение, когда опыт других людей не гарантирует встречу с Богом – это тот путь, пройти который можно лишь своими ногами. Здесь нет самовольного индивидуализма – но есть претерпевание на себе, то есть апофатизм и как интеллектуально­диалектическая процедура, и как жизненно­экзистенциальное вхождение в общение с Богом – имеет опытный характер.
Реклама як соціокультурне поле: дискурсивна складова
Authors: Gerus O. I.
Published: September 2019

У статті розкриваються особливості функціонування реклами як символічного культурного поля, відповідно до теорії соціальних полів французького соціолога П. Бурд’є. Обмежена рамками локальності своєї дії, реклама створює культурні форми, іміджі, установки, оцінні судження, що набувають масового характеру, претендують на роль загальнолюдських норм поведінки, які треба наслідувати. Автор визначає рекламу як символічне культурне поле, яке задає і формує певні цінності й норми поведінки, «програмуючи» людину на певні дії. Для безпосереднього аналізу поля реклами та визначення впливу реклами на поведінку споживачів автор обґрунтовує застосування критичного дискурс­аналізу. Розкрито та розмежовано зміст понять «рекламний дискурс» та «дискурси реклами». Автором статті запропоновано та апробовано методологію дослідження формування та впливу рекламних дискурсів на індивідуальні дискурсивні практики споживачів реклами. Проведено емпіричний аналіз дискурсивної складової  поля реклами та виявлено типи ціннісних дискурсів, поширених у полі комерційної реклами. В ході дослід­ження встановлено, що дискурси реклами є динамічними утвореннями, які змінюються відповідно до часу та стану того суспільства, в якому вони функціонують. Зокрема, на дискурси, які продукуються в рекламі, впливає соціальний контекст – події в суспільстві, домінантні цінності та настрої.
Зміни цінностей студентської молоді в умовах українських реалій
Authors: Shaposhnykova I. V.
Published: September 2019

У статті проаналізовано взаємозв’язок  під час формування трудових та професійних цінностей студентської молоді у процесі соціальної взаємодії із безпосереднім оточенням протягом періоду здобуття  молодою людиною освіти. Автор розглядає гіпотези Р.Інгельхарта щодо радикальних змін цінностей, погляди С. Фланагана про існування не однієї, а двох ціннісних площин у суспільній свідомості, виокремлює низку проблем, котрі перешкоджають інтеграції молоді до соціальних структур та процесів. Звернено увагу на те, що процеси суспільної постмодернізації також поглиблюють диференціацію, що додатково посилює проблему трудової соціалізації та інтеграції. З огляду на це варто говорити про необхідність подолання дезінтегрувальних тенденцій і виходу з конфліктної ситуації в межах окремих соціальних груп (у першу чергу в міжпоколінському розрізі). Аналізуючи думки Т. Парсонса, констатовано, що повною мірою про інтеграційні процеси в такому разі говорити не можна, адже стан інтегрованості припускає наявність упорядкованих безконфліктних відносин усередині соціальної системи, основними найважливішими характеристиками якої визнається «стабільність» і «соціальний порядок» . Окреслені нами соціальні процеси навпаки поглиблюють конфліктність у соціальній системі (через скорочення попиту на працю в кризових економіках, до якої можна віднести економіку України). При цьому відсутність інтеграції взагалі унеможливлює конкуренцію молоді на ринку праці. Відтак вочевидь існують (або мають існувати) інші, відносно безконфліктні форми соціальної взаємодії, соціальної інтеграції до праці та трудової соціалізації. Відтак процеси суспільної постмодернізації також поглиблюють диференціацію, що додатково посилює проблему трудової соціалізації та інтеграції. Також значення набуває збереження цілісності й стабільності суспільства в цілому шляхом пошуку системоутворювальних інтегрувальних соціальних механізмів. Вочевидь дефіцитна праця (що стала дефіцитом унаслідок економічної кризи) таким ресурсом виступати не може. Тому основною детермінантою стабілізації має виступати керованість суспільних конфліктів (протиріч), яких уникнути неможливо. Констатовано,що зазвичай відповідальність за безуспішні інтеграційні процеси покладається на соціальний інститут освіти, що не створює достатніх умов для реалізації професійних можливостей молоді (дає неякісні знання, не забезпечує якісної практики тощо), перешкоджає її самореалізації, сприяючи тим самим її соціальному виключенню.
Імідж держави: поле концептуальних визначень у соціально-психологічних студіях
Authors: Pocelujko A. O.
Published: September 2019

Статтю присвячено проблемі співвідношення концепту «імідж» з концептами «символ», «установка», «соціальний стереотип» та ін. концептами соціології, соціальної та політичної психології. Імідж у науковій літературі розглядається переважно в двоаспектному вимірі, а саме: як стихійно­створюваний образ будь­якого об’єкта (включаючи державу як абстрактний об’єкт) та результат свідомого цілеспрямованого конструювання, відповідної діяльності, яка дозволяє, враховуючи відповідні очікування, створювати однобічні, гіперболізовані, акцентовані на рівні уяви перцепції. Останні, за допомогою ЗМІ і через лідерів, думки підлягають поширенню по різних каналах соціальних комунікацій. Символ виконує щодо іміджу інструментальну функцію, в той час як імідж може слугувати відображенням значної сукупності символів, що мають однорідне значення для різних соціальних груп (йдеться про так звані «осьові», або ж архетипові символи). імідж у науковій літературі розглядається переважно в двоаспектному вимірі, а саме: як стихійно­створюваний образ будь­якого об’єкта (включаючи державу як абстрактний об’єкт) та результат свідомого цілеспрямованого конструювання, відповідної діяльності, яка дозволяє, враховуючи відповідні очікування, створювати однобічні, гіперболізовані, акцентовані на рівні уяви перцепції. Останні, за допомогою ЗМІ і через лідерів думки підлягають поширенню по різних каналах соціальних комунікацій. Водночас символи для іміджевого конструювання мають бути стереотипізованими, оскільки масова свідомість тяжіє до спрощення (редукування) будь­яких перцептуальних конструктів. Саме тому імідж держави має утворюватись сукупністю однорідних стереотипізованих символів, регулярне оперування якими в масових комунікаціях сприяє закріпленню їх в установках (атитюдах) великих соціальних груп.
Спортивний агон і смерть: екзистенціальний характер кореляції
Authors: Mogileva S. V.
Published: September 2019

Автором досліджуються імпліцитні взаємозв’язки між спортивною агоністикою, психофізичною суб’єктивністю спортсмена і проблемами усвідомлення постійної присутності смерті в житті людини. Перевага віддається спорту великих досягнень як такому виду агону, в який людина гранично залучена і в якому конституює себе власними зусиллями, реалізує своє особистісне покликання, тобто виступає автором, і власної долі і власної тілесності. У звертанні до надбань філософії екзистенції та релевантних дослід­жень філософських проблем смерті доведено, що між практикою спорту та проблемою смерті існує не тільки культурно­історичний зв’язок, але й кореляція екзистенціального характеру. Автором показано, що ця кореляція обумовлена низкою факторів. Головними з них є такі: вплив усвідомлення мотиву смерті на вибір спорту як сфери самоактуалізації людини і на ступінь залученості в цей процес; можливості до трансцендування, які надає практика спортивного агону; можливості вислизання від обумовленості будь­якими дискурсами, в тому числі – дискурсом смерті, в процесі агону; авторська сутність тілесності спортсмена, завдяки чому спортивна агоністика може розглядатися як «вправа у вмиранні». Відзначається, що виявлені взаємозв’язки психофізичної суб’єктивності спортсмена і смерті мають екзистенціальний характер і як такі постають більш природними, ніж витіснення смерті на периферію свідомості, за рамки соціального простору і виведення смерті та мертвих за рамки символічного обороту групи, як це відбувається в сучасних суспільствах.