bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Fakes of reality. Do we really need the paradigm of the documentary? From the ontology to the epistemology of movie images, i.e. there and back again
Authors: Jakubowska Małgorzata
Published: September 2018

The starting point for this paper is the statement that we are witnessing a “mock-documentary boom” in contemporary cinema. Viewers today can be surprised and confused by the variety of “intercrossings” that are used in documentary and fictional strategies. The fact that there has been a growing number of films that do not respect the traditional division between fictional and non-functional cinema deserves deeper consideration. The introduction of the paper is focused on historical sources and classifications of this complex phenomenon (for example: the brothers Lumière tradition contrasts with that of Méliès). The main body of the paper is concentrated on the question of what cinema can offer in lieu of a documentary paradigm. It also tries to explore ontological and epistemological perspectives which can clarify some of the reasons for the popularity of mock-documentary and docufiction productions. It ends with a suggestion that the cinema is a domain of fakes of reality regardless of whether fictional or non-fictional narration is used to tell their stories.
Interactivity as a key feature redefining documentary reality
Authors: Dubois Frédéric
Published: September 2018

Finding a clear-cut boundary delimiting fiction from documentary has always been a controversial, daunting and unthankful undertaking. In the last decade, the blur between the two genres has been reinforced by the rapid advancement of web and AR/VR technologies. Interactive web-documentaries and virtual reality documentaries do not only promote new viewing habits – from swiping smartphone screens to scanning horizons with VR headsets, they shake up the very idea of what a documentary is. In this short scholarly essay, I argue that the feature of interactivity is the driving force redefining the documentary genre. This thesis builds on two case studies: 1) Interactive documentary Atterwasch and 2) VR documentary The Unknown Photographer. In the final section of the essay I revisit the definition of documentary reality and expand it with the addition of André Bazin’s notion of mise en scène.
Zelig jako docufiction
Authors: Hendrykowski Marek
Published: September 2018

This close-reading analysis and interpretation examines the original form of Woody Allen’s masterpiece Zelig (1983). The author combines a film studies approach with an investigation of epistemological and semiotic reflections on moving images. The author emphasises that more than three decades ago Allen gave to a wide audience a critical, sceptical and ironic vision of the “documentary” (esp. regarding the “truth”) status of moving pictures. This study also introduces also important terminological distinction between “mockumentary” (“fake-documentary”) and a contrasting category, that is, “documentary fiction” (also called “docufiction”), giving an instructive and precise definition of both.
That Dragon, Cancer – dokument osobisty w formie gry komputerowej
Authors: Król Justyna
Published: September 2018

The article focuses on the That Dragon, Cancer, a computer game created by Amy and Ryan Green, which is about their son Joel’s disease and subsequent death. It analyses the means used to tell the story and deliver the emotions of the game’s authors: documentary elements and means of expression exclusive to the game medium (conscious use of failure, a form based on vignette games). It addresses the contexts of personal documentaries, their self-therapeutic aspect, and the phenomenon of “not-games” and “personal games”.
Niosąc ziemię. Film dokumentalny jako przekład intersemiotyczny
Authors: Kwiatkowska Agnieszka
Published: September 2018

The article pertains Andrzej Berbecki’s script of a documentary entitled “Niosąc ziemię”, centered on the life and works of Julian Przyboś. The script, unpublished and unmade, was found in the poet’s home archive. The text divides into three parts: the first shows Przyboś in various everyday life circumstances, the second is a discussion about his writings, while the third is an interview with the poet. The script is abundant in references and poem quotes taken from Przyboś’s poetry, endeavouring the intersemiotic translation of his poems.
Carbon storage in seagrass ecosystems along the Andaman coast of Thailand
Authors: Stankovic Milica , Tantipisanuh Naruemon , Prathep Anchana
Published: September 2018

Seagrass ecosystems are important contributors to mitigation of climate change, since they are responsible for large carbon sinks. However, there is limited knowledge regarding the importance of variability of carbon storage in various ecosystems. In this study, we estimated carbon storage in several structurally different seagrass meadows along the west coast of Thailand and determined whether degree of exposure, human disturbance, and meadow type influenced carbon storage within these meadows. Carbon content within the living vegetation was on average 3±2.7 Mg ha−1, whilst average storage of carbon in the sediment was 122±35.3 Mg ha−1. Meadow type and disturbance had a significant influence on total carbon storage in the ecosystem, while the degree of exposure of the bay did not show great differences. Uniform meadows had a higher average total carbon storage than mixed meadows (133±36.2 and 110±41.3 Mg ha−1, respectively). Undisturbed meadows had a higher average total carbon storage than disturbed ones (140±36.5 and 103±34.8 Mg ha−1, respectively). The results obtained contribute to our understanding of carbon storage on an ecosystem scale and can provide a baseline for proper management, conservation, and climate change studies in the region.
Mechano-chemical synthesis of ammonia and acetic acid from inorganic materials in water
Authors: Kugimiya Koichi , Kozawa Takahiro , Harada Takashi , Naito Makio
Published: September 2018

A mechano-chemical reaction formed by a simple high-energy ball milling was applied to simulate the synthesis of ammonia and organic precursors from common inorganic materials that occurred on early Earth. By milling for 0.5–64 h at centrifugal accelerations of 20–150 G, ammonia and acetic acid were produced from inorganic materials, such as iron nitride, nitrate, carbide, and carbonates, in water. The experimental results can offer waste processing of metallic acids by the mechanical method without using any alkaline sources and suggest that the high-energy milling technology provides a new synthesis mode to form wide ranges of organic materials and scope for broader applications. This study also offers a new route to the formation of the precursors on early Earth and proposes that tremors and friction initiate micro-impacts between rocks and sand in the terrestrial crust, resulting in the formation of ammonia and organic materials from inorganic materials.
Questioning Anticorruption in Postcommunist Contexts. Romanian MPs from Commitment to Contestation
Authors: Iancu Alexandra
Published: September 2018

The outbreak of corruption scandals involving elected officials has raised criticism concerning the quality of parliamentary representation in Romania. The public image of the legislature rapidly became that of a ‘reactionary gathering of criminals’, persons who use public office in order to cover abuses of power and office. The core contestation of the legislature aimed above all at the usage by parliament of its constitutional privileges and immunities in order to postpone / impede criminal investigations against members of the legislative. Starting from the analysis of the parliamentary speeches of the members of parliament (MPs) under criminal investigation on corruption charges, this paper focuses on the evolving dynamic of acceptance and contestation with respect to the implementation of anticorruption policies. The paper highlights, based on the analysis of the justifications put forward on the occasion of parliamentary hearings, the gradual configuration of a trans-partisan division within the legislature, promoting countervailing, ‘anti-anticorruption’ discourses, which pit ‘anticorruption’ and democratic representation against each other.
‘Georgian Film Is a Completely Unique Phenomenon.’ A Film Scene with History, or Georgian Cinema in the Emancipation Loop
Authors: Buder Bernd
Published: September 2018

With a view of Georgian cinema under the current spotlights of various international film festivals, the author reviews the state of the art of Georgian film production, linking it to the impressively long history of Georgia’s cinematographic production. Recently, a targeted film promotion policy has focused on international co-productions and on fostering cooperative ventures with European partners. Among the young filmmakers a remarkably large proportion are female.
Gnostic Biblical and Second Sophistic Homeric Interpretation
Authors: Busch Austin
Published: September 2018

Gnostic biblical interpretation closely resembles, from a formal perspective, Second Sophistic interpretation of Homeric Epic, which no less than the Bible constituted canonical scripture in late antiquity. This becomes apparent when one compares rewritings of Homer in Philostratus’ Heroicus and in Dio Chrysostom’s Trojan Oration to biblical revision in the Secret Book of John, the Nature of the Rulers, and On the Origin of the World. This essay accounts for this resemblance with reference to ancient rhetorical textbooks and model compositional exercises (progymnasmata), which treat a rhetorical tactic identified as ἀνασκευὴ (“refutation”). It also ponders the implications and interpretive possibilities of joint analysis of these two bodies of late antique scriptural revision.
The Codex Sinaiticus and Hermas: The ways of a crossed textual transmission
Authors: Cecconi Paolo
Published: September 2018

The Codex Sinaiticus, a 4th century biblical manuscript, offers an interesting point of view on the textual transmission of the Shepherd of Hermas, which is extremely complicate because of the fragmentary status of all its Greek sources and of the presence of several translations in different languages (Latin, Ethiopic, Coptic, Georgian and Middle Persian). New studies on some of the most significant sources like the new leaves Codex Sinaiticus (2010) and the Latin translation Vulgata (2014) enable a new reconstruction of Hermas’ textual transmission. The present article will evidence the key role of the Sinaiticus as point of contact between different textual versions of the Shepherd, which have had their autonomous life, and will offer a new reconstruction of Hermas’ textual transmission.
The Authorship and Dating of the Syriac Corpus attributed to Ephrem of Nisibis: A Reassessment
Authors: Hartung Blake
Published: September 2018

A large portion of the Syriac works attributed to Ephrem of Nisibis survives in the form of collected poetic anthologies. This paper argues that previous attempts to assign authorship and date of composition to Ephrem’s hymn cycles mistakenly treat these works as if they were treatises written by Ephrem. Scholars have tended to treat the hymn cycles as units and to judge the authenticity of each cycle as a whole. By contrast, this paper contends that the cycles postdate Ephrem and were assembled and supplemented by later editors. It further proposes that the heterogeneous origin of most of the hymn cycles makes it impossible to date them to a particular time in Ephrem’s career. To hypothesize a date of composition is to assume that Ephrem composed the hymns in that cycle at a particular time and collected them as a unit. Likewise, this paper contends that scholars must be frank about the general lack of historical evidence, which severely challenges our ability to contextualize fourth-century Syriac poetry. The paper concludes by proposing a new approach to questions related to authorship and date of composition, one focused on smaller metrical sub-units (meter-melodies) that comprise the large hymn cycles.
Les artigues et les ours, le Tech et les Tectosages : un tour d’horizon sur la celticité des Pyrénées orientales
Authors: Timmermann Jörg
Published: September 2018

This paper casts light on the onomastic landscape of the Eastern Pyrenees. Against the background of toponymic evidence we get insights into its prehistoric ethnicity and in particular into its celticity. The etymology of artigue/Artigue both as a common and as a proper noun remains a controversial issue of linguistic research on the Pyrenees. Linguists still tend to adhere to the traditional assessment of an Iberian origin. However – as will be argued here – it can be brought into a more effectual relationship with a Celtic etymology. Evidence is given for a prehistoric language island being situated on the upper reaches of the river Tech and surrounded by speakers of the Iberian language. Special attention is drawn to the etymology of the name of the river Tech. The hydronym is considered to be of Celtic origin. May it be that it derives from the name of the Gaulish tribe of the Tectosages ?
Construcciones consecutivas ponderativas en español: focalización, correlativos y correlatos adjuntos
Authors: Conti Jiménez Carmen
Published: September 2018

This paper deals with the complex sentences in Spanish formed by the correlation tanto(s)~tanta(s)... que (i.e. Comí tanto que me sentó mal ‘I ate so much that I felt bad’). In opposition to the majority of the previous analyses, which treat que as an adjacent of the quantified phrase with tanto, we will argue that tanto... que is not a functional group nor a maximal projection lexically generated, but a long-distance correlation that is semantically and pragmatically conditioned. In particular, we will defend that tanto is an evaluative scalar quantifier that behaves like correlatives do: it maximizes the meaning of its clause and is pragmatically significant (it marks contrastive focus by means of intensive accent and intonation and may give rise to an informative structure of topic-comment). In addition, the clause with que behaves like the typical correlates: it is always postposed to the correlative and it rejects recursive operations (like coordination). As occurs in the comparative correlatives from some Germanic languages and the relative correlatives in languages like Hindi, the clause with que is an adjunct of the first clause. Lastly, and following Dayal’s work on relative correlatives in Hindi (1995), we will suggest that tanto is a two-place quantifier linking a propositional variable, instantiated by the clause with que.
Das Italien-Projekt der Regesta Imperii (und drei Briefe der Frescobaldi aus dem Jahr 1312)
Authors: Abel Christina
Published: September 2018

This paper aims to present the so-called «Italy Project» of the Regesta Imperii, a new basic research project in Medieval Studies that is offering some overlap with Romanistic research. Since 1829 the Regesta Imperii records all documents and narrative sources, which gives evidence to the activities of the Roman-German kings and emperors between ca. 751 and 1519. The RI are therefore an important research-tool concerning the European Middle Ages. Since 2016 the «Italy Project» coordinates the research about the later medieval emperors Henry VII (1308–1313), Louis IV (1314–1347), Charles IV (1346–1378) and Frederick III (1440–1493) in archives and libraries of Italy. As some of the collected documents are written in Italian Volgare or other Romance languages, there are links to Romance language history as will be shown by some letters of the merchant family Frescobaldi written in the period of Henry VII.
It. ambracane
Authors: Schweickard Wolfgang
Published: September 2018

In the tradition of the Vocabolario degli Accademici della Crusca, It. ambracane ‘ambergris’ is commonly derived from Sp. ámbar cano (lit. ‘white ambar’). The alleged etymon, however, does not exist in Spanish. In reality, the term is composed of Ar. ‘anbar and the adjective ḫām ‘raw, unworked, unprocessed’.
The Magnetorheological Performance of MRFs Based on Different Types of Carbonyl Irons
Authors: Zhang Hansong , Hu Zhide , Yan Hua , Yang Jianjian , Niu Fanghao
Published: September 2018

Magnetorheological fluid (MRF) is a kind of promising smart functional material with significant magnetorheological (MR) performance. MRFs are typically fabricated by mixing magnetizable microparticles into a base oil. As the most important part of MRFs, magnetizable carbonyl iron (CI) particles show an obvious impact on the performance of MRFs. In this work, MRFs based on six types of CI particles were fabricated, and their MR performance was tested under both rotational and oscillatory modes by a parallel plate rheometer coupled with an MR device. The results indicate that MRFs based on big particles with high iron content present more significant MR performance in both rotational and oscillatory modes. Conversely, small particles were likely to form weaker structures that displayed lower shear stress and storage modulus. Meanwhile, silicon dioxide–coated CI particles led to decreased shear stress and storage modulus but dilated the linear viscoelastic range of MRFs. MRFs based on phosphate-modified CI particles presented a high storage modulus but low shear stress. Moreover, the normal force test results also suggest that big particles with high iron content are likely to form stronger microstructures that macroscopically present relatively higher normal forces. The suspension stability of MRFs was measured by direct observation. The results indicate that MRFs based on surface-modified and small particles have better suspension stability.
Tipološke značajke fonemskih inventara u jezicima Evropskoga kontinenta (razmatranje uz evropski lingvistički atlas)
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

Evropsko je područje suviše veliko da bi se moglo kao cjelina uspješno obraditi po svim kriterijima lingvističke tipologije, ali fonološka i(li) fonetska pitanja pružaju ipak dobre izglede. Pri tome možemo operirati karakteristikama fonemskih inventara i specifičnostima razlikovnih obilježja, distribucije i frekvencije, kao i kombinacijama i uzajamnim uvjetovanostima svih tih elemenata. U tom je pogledu najhitnija tipološka granica koja sve evropske dijalekte dijeli na jednu sjeveroistočnu polovicu s fonološki relevantnim sekundarnim tonalitetom u konsonantizmu i jednu jugozapadnu bez te osobine. Daljnja se podjela postiže registriranjem relevantne politonije u prozodiji kao i razrađivanjem sekundarnoga tonaliteta ne samo u konsonantizmu nego i u vokalizmu, uzimajući na koncu u obzir i redundantnu prisutnost svih tih obilježja. Pri tome su ustanovljene zanimljive paralele sa sjevernim istočnoazijskim arealima. Dobivena pak evropska slika rađa s jedne strane određene primjedbe na koncepciju i granice Evropskoga lingvističkog atlasa (ALE), a s druge pokazuje da se evropski dijalekti karakteriziraju u prvom redu odsutnošću onih značajki koje nisu i drugdje u svijetu dobro zastupane, tj. odsutnošću »bizarnih« fonoloških osobina (drugim riječima, iako nije lako reći kako izgleda prosječan evropski fonološki sustav, lako je reći kako ne izgleda).
Virginia Woolf and some aspects of the Russian novel of the 19th century
Authors: Valčić Sonja
Published: September 2018

Tema ovog eseja je bazirana na citatu V. Woolf »The Russian Point of View«, tj. na citatu iz njena eseja, koji otvara jedan interesantan uvid u neke tendencije ruskih i engleskih romanopisaca 19. stoljeća. Engleski novelisti, po V. Woolf, čini se, teže objektivnijem prikazivanju društva, dok su ruski veći individualisti. Da se svi engleski pisci ne mogu klasificirati kao objektivni promatrači društva u kojem žive, potvrđuje Emily Bronte sa svojim romanom Wuthering Heights. Isto tako ruski novelisti 19. stoljeća otvaraju »mogućnosti« modernih interpretacija s tematikama moralnih sukoba koje onda pisci 20. stoljeća (engleski) proširuju na određen način, ili, bolje rečeno, sagledavaju s drugih točaka gledišta i stavljaju u određene okvire. Obrađeni su naročito V. Woolf i D. H. Lawrence, te su povučene neke paralele s Tolstojem i Turgenjevim.
Sovjetska kritika o Andreju Platonovu
Authors: Rister Višnja
Published: September 2018

U radu su korišteni tekstovi sovjetskih kritičara objavljeni u književnim novinama i časopisima krajem dvadesetih i tridesetih godina, predmet kojih su (ponekad tek povod za njih) djela A. Platonova ili pak ličnost autora. Tekstovi ilustriraju književnu sudbinu Platonovijevih djela te i samog pisca, koja je paradigmatična i za druge pisce ovog razdoblja koji se nisu koristili »metodom socijalističkog realizma« (npr. M. Bulgakova), književni život i politiku u SSSR-u 30-tih godina, te apsurdni, ali po djelo i pisca opasan, »socrealistički« pristup kritike djelima koja svojom strukturom osporavaju norme i vrijednosti što ih propisuje »proleterska« književnost i kasnija metoda socijalističkog realizma.
Karnevalizacija u "Anegdotama" Danila Harmsa
Authors: Matek Zdenka
Published: September 2018

Polazište za ovaj rad je teorija M. Bahtina o karnevalizaciji književnosti, tj. o karnevalskoj svijesti kao "velikom svenarodnom osjećanju svijeta prošlih tisućljeća" koje se transponira u književnost u obliku karnevalskih kategorija: ekscentričnosti, karnevalskih mczalijansi, profanacije i, osobito (temeljne za karneval), familijarizacije. Pozivamo se i na L. Szilard koja razvija Bahtinovu tezu tumačenjem kako karnevalsko mišljenje ne pripada samo dubokoj prošlosti, već da se ono "u svojoj osnovi interpretira kao nešto što se kolektivno nesvjesno čuva i neprekidno obnavlja, naročito u prijelomnim, kriznim razdobljima". Jednim od takvih razdoblja - velikih prevrata, kojima, ističe M. Balilin, "uvijek prethodi, pripremajući ih, izvjesna karnevalizacija saznanja" - možemo smatrati i avangardu. Osobine karnevalesknosti, s dominantnom sviješću o "veseloj relativnosti vladajućih istina i moći" (M. Bahtin), iskazale su se i u ovoj "antiformativnoj formaciji"; L. Szilard ukazuje na to da je literatura avangarde predstavila sve one elemente koji su tek kasnije osmišljeni kao kvalitete karnevalizirane umjetnosti XX. stoljeća. Tako i u "anegdotama", antinormativnim tekstovima Daniila Harmsa, pripadnika skupine "Oberiu" iz zalaznice ruske avangarde, nalazimo živ odraz karnevaleskne svijesti. U "anegdotama" iz "života"/"byta" velikih imena, prvenstveno nacionalne, ali i svjetske književnosti/kulture i civilizacije prisutan je razigrani ambivalentni karnevalski duh koji ništa ne apsolutizira, nego svojim oslobadujućini i preporodnim smijehom snižuje sve čvrsto zadano, uređeno po strogom hijerarhijskom poretku, "monolitno ozbiljno i mračno, puno strahopoštovanja i pijeteta" (M. Bahtin). Stoga su karnevalske kategorije primjenjive i na ovu Harmsovu malu formu, u kojoj detronizacija (karnevalsko "razvenčanje") "nedodirljivih" dotad veličina (Gogolja, Puškina, Dostojevskog, Tolstoja...) ujedno predstavlja i njihovu novu afirmaciju (karnevalsko "uvenčanje").
Društvo i književnost dalmatinskih gradova prve polovice 19. st. u djelu engleskog putopisca A. A. Patona
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

U svom putopisu Researches on the Danube and the Adriatic A.A. Paton posvećuje posebna poglavlja društvu, umjetnosti i književnosti u tri najveća dalmatinska grada: Dubrovniku, Splitu i Zadru. Dojmovi koje je putopisac stekao znatno su ovisili o suprotnosti između onoga što se može nazvati "autoetnografija" i ''etnografija", odnosno o kome, s kojim i kakvim ljudima je putopisac kontaktirao i o informacijama koje je od njih dobio. Na prirodu njegova putopisa utjecala je i svijest o očekivanjima čitalačke publike u Engleskoj, odnosno onih koji su putopis "naručili". Promatrajući mnoge pojave s uvjerenjem predstavnika razvijenije kulture i civilizacije prikazi imaju i satiričko-ironičke konotacije. Patonu je putovanje i povod za razmišljanje o opravdanosti postupaka njegove zemlje i njene uprave prema osvojenim područjima.
The under—water toponymy of the kornate islands
Authors: Skračić Vladimir
Published: September 2018

Autor na primjeru kornatskog podmorja pokušava objasniti neke specifičnosti imenovanja podvodnih referenata. Najprije dijeli sve ovakve toponime u dvije velike grupe: u prvoj su tzv pošte na kojima se kroz čitavu povijest ovoga otočja lovila plava riba velikim mrežama, a u drugoj svi ostali ribarski tereni — praktički čitav kornatski litoral — na kojemu se odnedavna lovi  riba malim ribolovnim sredstvima. Prva konstatacija koja proizlazi iz analize tih naziva jest da su likovi podvodnih toponima postojani, tj. da nema varijanata naziva, što je inače karakteristično za kornatski toponimijski sustav iznad površine mora. Na motivaciju u postupku denominacije podvodnih objekata ne utječu ni izgled, ni boja, ni oblik podvodnog referenta kao što je to slučaj na kopnu, već njegov položaj u odnosu na neki vidljivi toponim na kopnu, pa je i jezična struktura imena time uvjetovana. Naime, likovi podvodnih toponima mahom su višečlane toponomastičke sintagme kojima se izražava položajno ili proprljalno svojstvo podvodnog objekta u odnosu na neki drugi — vidljivi. Obrazac položajnog svojstva izgleda ovako: prijedlog -i poznati toponim u akuzativu (pod Lõnču, Pod Studenjàk. Ïzna Sïla, ltd,), a za proprijalno ovako: toponomastička imenica + prijedlog od + poznati toponim u genitivu [Brãk o Blïtvice, Brãk od Ökjuča, Méla o Vesejúha. itd.) Autor na koncu smatra da se, bez obzira na specifičnosti kornatske toponimije općenito, model toponimije kornatskog podmorja može naći i u drugim geografskim cjelinama kada se imenuju referenti koji se ne vide.
Milorad Medini in the literary magazin »Glasnik Matice Dalmatinske«
Authors: Gracin Juraj
Published: September 2018

Povjesničar književnosti Milorad Medini je g. 1903. objelodanio, u zadarskom književno-znanstvenom časopisu Glasnik Matice dalmatinske, napis o dubrovačkom pjesniku Paskoju Antunu Kazaliju (1815—1894) te neizravno-polemički članak u svezi sa svojom knjigom Povijest hrvatske književnosti u Dalmaciji i Dubrovniku, I, Šesnaesto stoljeće, Zagreb, 1902. Za Kazalija Medini ustvrđuje da je, unatoč svojim nedostacima, bio i ostao neopravdano zapostavljen jer da ga se, kao niti jednog drugog dubrovačkog pjesnika, može smatrati ogledalom svoje sredine i svoga vremena. Iako je Medini preuveličao Kazalijevu vrijednost, ne može mu se osporiti dosta točno zapažanje o biti života i djela nesretnog i rastrzanog »sveumnika«. S drugim svojim člankom Medini nekako neizravno replicira na negativne sudove (Branka Drechslera, Radivoja Vrhovca, Tihomira Ostojića) o njegovoj povijesti dubrovačke i dalmatinske književnosti u XVI. stoljeću. Na sinhronijskoj su razini aktualizirana tako nejednaka gledanja na način proučavanja povijesti književnosti i na nejednaka izvođenja iz toga. Osobito su prijeporni počeci ispred pravih početaka hrvatske književnosti, te fizička i kulturna sveza među dijelovima »rasute baščine«. U kontekst rasprava oko Medinijeve knjige izvrsno se uklapa i Tomo Matić, koji također u zadarskom časopisu (u istom broju u kojem Medini objavljuje svoj rad o Kazaliju) objavljuje recenziju u kojoj umnogome podržava Medinijeve postupke i zaključke iz njegove knjige pa time, reklo bi se, ohrabruje dubrovačkog povjesnika na njegovu nešto kasniju repliku. Matić također potcrtava neka važna prijeporna mjesta iz hrvatske književne prošlosti, što otvara prostor i novim dijahronijskim ispitivanjima.
Hrvatski književni ekspresionizam i rano stvaralaštvo M. Krleže (Stilska formacija u funkciji periodizacije hrvatske književnosti dvadesetog stoljeća)
Authors: Ivanišin Nikola
Published: September 2018

U prvim decenijima dvadesetog stoljeća, u okvirima, hrvatske književne avangarde, okupio se u Krležinoj sjeni niz stvaralački raspoloženih, socijalno, politički i duhovno srodnih autora. Iz užeg Krležina kruga to bi mogli biti: A. B. Šimić, A. Cesarec, U. Donadini, G. Krklec, a iz kruga bližih i daljih prethodnika morala bi se navesti imena: F. Galovića, A. G. Matoša, J. P. Kamova; zatim S. S. Kranjčevića, koji po suštini glavnih svojih pjesama pripada dvadesetom stoljeću, i A. Kovačića, koji svoj život — djelo jest okončano u devetnaestom, ali koji se po specifičnim fragmentima tog djela smatra začetnikom naše moderne i avangardne književnosti 20. vijeka. Tome — takvu netom označenom proširenom krugu mogao bi se, za razdoblje neposredno nakon prvog svjetskog rata i za prvu polovicu dvadesetih godina, nadodati niz dramskih — u Krležinoj gravitacionoj sferi djelujućih — autora.
Periodizacija novije hrvatske književnosti 19. st. u konteksu teorije stilskih formacija
Authors: Franić Ante
Published: September 2018

Fenomen periodizacije literature star je otprilike toliko koliko i književna proizvodnja u ljudskom društvu: stvorivši umjetnička djela u riječi po zakonima stvaralačkog nagona svoga ljudskog bića, čovjek je po istim zakonima stvarao predodžbe o stvorenom. Urođen ljudski (prirodni) nagon za stvaranjem (»umjetnog«) reda i harmonije i iskonska težnja za kreativnim oponašanjem pojava u prirodi i društvu — o čemu lucidno razmišlja Aristotel u svojoj Poetici — uveli su čovjeka u carstvo umjetnosti i doveli ga do autoanalitičkog promatranja onoga što je u pojedinim odsječcima svoje historije već stvorio u tom »carstvu«. Stvarao je i analizirao stvoreno krećući se uvijek po logici težnje svoje »životinjske« vrste za sistematiziranjem i klasificiranjem svega postojećega, dakle i onoga što je sam stvorio. Na liniji te ljudske sklonosti došao je gotovo »spontano« i »istovremeno« i do umjetničke kreacije i do analitičke spoznaje o toj kreaciji, tj. do potrebe da umjetnička djela razvrstava u vremenske odsječke po srodnostima i po sličnostima, kako bi lakše i potpunije prepoznao i potvrdio svoje ljudske (duhovne) moći. Tako se u životu ljudske vrste gotovo jednovremeno s rađanjem umjetnosti rodila društvena potreba za periodiziranjem umjetničkih pojava i procesa, u suštini jednako onako kao što se i u drugim sferama ljudskog djelovanja rodila potreba za sistematiziranjem i klasificiranjem prirodnih i društvenih pojava i procesa.
Naturistički (rusoovski) kompleks u pripovijetkama Ive Ćipika
Authors: Jakšić Zlatan
Published: September 2018

U svom romanu Za kruhom, tiskanome 1904. godine, Ivo Ćipiko je ovako portretirao glavnog junaka Ivu Polića: »Ne privlače ga zabave ni igre drugova, ne mogu ga razabrati ni predavanja na Sveučilištu, samo na dogledu prirodnih pojava, u prostoti, vraćaše mu se mir i blago veselje, jer osjećaj tuge življaše u njemu, gdje ne osjećaše objavu pravoga života« ... Jednoga dana »prisloni se uz maslinovo stablo osluškujući ritmički šum svemira. I ne bijaše nikakva nesklada između njegovih osjećaja i tople prirode.« ... A drugi put u jesenjoj idili »cijelo mu se biće podaje postepeno okolišu, izjednačujući se s njime, i otkucaji života lagano se stapaju sa šumom mora u blagi spjev smirenosti.« ... U trenucima nevolje i potištenosti utjehu nalazi jedino u prirodi. Iza kako ga ostavi voljena djevojka »časom razblaži ga zelenilo . . borovi . . . vrijes smilje . . .« Sjećajući se s nostalgijom mladih dana on se pita: zašto ga od svega toga otrgoše protiv njegove volje? Sve je izgubio a da ništa nije dobio u zamjenu, i onda »čemu sva ta filozofija?«.
O autorstvu splitskoga ulomka Davidijade
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

Kad je godine 1901. pronađen u arhivu stare splitske patricijske obitelji Alberti anonimni rukopis prvoga pjevanja Davideide, u zanosu toga nesumnjivo značajnog otkrića, koje se zbilo upravo o četiristotoj obljetnici hrvatskoga umjetnog pjesništva (Judita, 1501), povjerovalo se da je pronađeni ulomak početno od ukupno četrnaest pjevanja Marulićeva magistralnoga latinskoga pjesničkog djela koje su suvremenici i pjesnikovi prijatelji, književnici njegova humanističkoga kruga, dočekali s radošću i velikim pohvalama, no koje se uskoro zagubilo te su za njim, kao djelom »kršćanskoga i splitskog Vergilija«  žalili obrazovani Splićani već sredinom šesnaestoga stoljeća smatrajući da je za vrijeme neke epidemije u gradu zauvijek propalo zajedno s najvećim dijelom Marulićevih latinskih pjesama. Da je riječ upravo o Marulićevu autorstvu, za to nije bilo izravnih potvrda (rukopis je naime, kako je rečeno, anoniman), no prvi su istraživači, nemajući još tada nikakva drugog teksta Davidijade, ipak u to bili uvjereni videći, kao na primjer Kerubin Segvić, u nekim stihovima s početka Ulomka jasnu aluziju na poznatu Marulićevu mladenačku ljubavnu nezgodu.
O eksplikativnom i definitivnom atributu
Authors: Matulina Željka
Published: September 2018

Pregledom bogata literarnog korpusa utvrdili smo da se u suvremenom njemačkom jeziku genitiv sve češće zamjenjuje konstrukcijom s von. Ta konstrukcija u rečenici ima funkciju atributa, a za svaku pojedinu vrstu atributa uvriježio se naziv koji nosi prvobitni oblik s genitivom. Našu će pažnju sada zaokupiti samo dva takva atributa: definitivni(attributum definitivum) i eksplikativni atribut (attributum explicativum), koji su zamjena za prvobitni definitivni genitiv (genitivus definitivus) i eksplikativni genitiv (genitivus explicativus). Definitivni atribut definira , odnosno kategorizira neki pojam (lat. definire = dati definiciju nekoga pojma, dati točan, logičan sadržaj pojma, jasno protumačiti, točno odrediti, opisati), a eksplikativni atribut eksplicira pojam, pobliže ga označuje (lat. explicare = objašnjavati, izlagati, rastumačiti).
Apstraktna fonološka predodžba vokala i diftonga u ranom zapadnosaksonskom dijalektu
Authors: Jutronič-Tihomirovič Dunja
Published: September 2018

Ovaj je rad nastavak članka objavljenoga u Radovima 1974/75, str. 79—106, pod naslovom »Apstraktna fonološka predodžba konsonanata u ranom zapadnosaksonskom dijalektu«. Predmet sadašnjega članka jest sinkrona analiza vokala i diftonga u ranome zapadno- saksonskom (ZS) dijalektu staroengleskog jezika. Cilj je analize određivanje apstraktne fonološke predodžbe vokalâ u tom dijalektu kao i ukazivanje na aspekte povezanosti fonologije i morfofonologije u riječima zapadnosaksonskoga dijalekta. Analiza vokalskoga fonološkog sistema zasnovana je na teoriji transformacijske gramatike, tj. generativne fonologije Noama Chomskog i Morrisa Hallea. Fonološka razina koja se dobiva iz sintaktičke aplikacijom apstraktnih pravila i sama ima dvije razine. Prva je apstraktna, a naziva se još i fonološko-sistematska. Druga je konkretna ili fonetsko-sistematska, i do nje se dolazi aplikacijom raznih fonoloških pravila.
Erek i Enida, jedan dvorski roman radosti
Authors: Gerersdorfer Vera
Published: September 2018

U Caradiganu u Wallesu kralj Arthur i njegov dvor spremaju se u lov na bijelog jelena. Drevna je to ccmtume (običaj): vitez koji ulovi bijeloga jelena smije poljubiti najljepšu djevojku na dvoru (27—66). Pojavljuje se Erek, mladi lijepi vitez Okruglog Stola. On nije željan pobjede nad bijelim jelenom, ta on nema ni prijateljice za čiju naklonost bi se borio. Bez oružja, štita i koplja ponudi on kraljici Guenièvri svoju pratnju i zaštitu (67—114). Putem mala družina susreće naoružanog viteza u pratnji svoje lijepe dragane. Oboje predvodi patuljak s bičem u ruci. Uljudno kraljica Guenièvra poručuju vitezu da joj se on i prijateljica  predstave (115—162), ali patuljak se tomu odlučno suprotstavlja odbijajući kraljičinu glasnicu, koju čak rani u ruku. Nenaoružani Erek ne može zapodjenuti boj s gordim vitezom, ali se zaklinje kraljici da će ga proganjati sve dok mu se ne osveti. Erek odlazi (163—274). U međuvremenu završava lov. Guenièvra predlaže da sačekaju Erekov povratak prije nego što najljepša djevojka na dvoru primi poljubac (275—341). Tragajući za vitezom s patuljkom, Erek stiže pred utvrđeni zamak u kojem se slavi veliko slavlje: vitezovi će se boriti za kopca da bi ga poklonili svojim prijateljicama. Erek saznaje da će pticu osvojiti upravo vitez s patuljkom. Tu mu vijest priopćava siromašni mali plemić, njegov srdačni gostoprimac. Taj »vavasseur« ima kćerku ljepoticu, ali sirotinjski odjevenu. On opremi Ereka potrebnim oružjem, a vitez zamoli ruku njegove kćeri, za koju će osvojiti kopca (342—690). Sutradan on ispuni svoje obećanje i s mladom djevojkom odlazi na Arthurov dvor. Ali prije toga on prepusti kraljici Guenièvri pobjeđenog viteza Ydera, njegovu prijateljicu i patuljka (691—1080).
Reflections on the metaphorical motivation for proverb meaning
Authors: Škara Danica
Published: September 2018

U ovoj studiji poslovice i metafore se promatraju kao modele kognitivne ekonomije i kao prilagodba kognitivnih obrazaca potrebama komunikacije. Čini se da stvaratelj poslovične rečenice često odabire metafore kao kategorizacijsko oruđe iskustva. Često se oslanjamo na modele konkretnog svijeta za konceptualizaciju apstraktnih pojava. Postoje spacijalna konceptualizacija apstraktnog svijeta, primjerice, čovjek je čovjeku vuk (okrutnost=vuk). Struktura poslovice predstavlja svojevrsni kompromis u kojemu se udovoljava potrebama produkcije, percepcije i sjećanja. Ova vrsta analize pomaže razumijevanju načina kako ljudi spajaju riječi u svojemu umu. Sugerira se kako postoji motivacijsko načelo za takva sintaktička svojstva poslovice a to bi načelo bilo načelo učljivosti.
Iz sociolingvističke problematike goranskih kajkavskih govora
Authors: Lisac Josip
Published: September 2018

Uvažavajući promjene u jezičnoj uporabi nastale pod utjecajem suvremenih društvenih uvjeta, u prilogu se sociolingvistički analiziraju dva mjesna govora kajkavskog narječja hrvatskosrpskog jezika, delnički i turnarski, uz opći pogled na situaciju u goranskim kajkavskim govorima. Zaključeno je da domaći svijet među sobom relativno rijetko govori standardnim jezikom ili kojim drugim neorganskim idiomom; utjecaj standarda i ostalih neorganskih idioma najmanji je na čabarskom području. Među učenicima u Gorskom kotaru jezičnu starinu najslabije čuvaju Delničani, što i jest u skladu s uopćavanjem da su urbani stanovnici više skloni promjeni nego ruralni; kod mlađeg svijeta posve dominira utjecaj razgovornog jezika zagrebačkog tipa. Stanovnici Turni do najnovijeg vremena u domaćem krugu govorili su isključivo dijalektom. Kad govore standardnom novoštokavštinom, kod Gorana je pod utjecajem dijalekta zamjetljivo nerazlikovanje nekih jedinica u jezičnom sistemu. Novoprimljeni leksemi u dijalekatskom govoru, izuzev područje prozodije, ne adaptiraju se znatnije lokalnim govorima. Došljaci u Gorski kotar do određene mjere svoj jezik prilagođuju sredini, ali im ne uspijeva da dobro nauče dijalekt.
O tipologiji standardnosti u zajednicama blisko srodnih jezika — na primjeru slavenske, germanske i romanske jezične zajednice
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

Sa stanovišta tzv. »običnoga čovjeka« pod jezikom se, bar na našem kontinentu, uglavnom podrazumijeva standardni jezik. Zato npr. pitanje »Znaš li ti njemački (ili talijanski, ili ruski, itd.) jezik?« znači prije svega da se sugovornik zanima za poznavanje standardnoga njemačkog (ili talijanskog, ili ruskog, itd.) jezika, iako se ne mora uvijek imati u vidu baš vladanje odgovarajućim jezičnim standardom, tj. ambicije mogu biti i skromnije, npr. mogućnost čitanja na nekom standardnom jeziku, ili osnovnoga sporazumijevanja na tom standardnom jeziku, ili bar na razgovornome jeziku bliskome jezičnomu standardu. No u svakom slučaju, pitanja te vrste ne znače »Znaš li ti kakav njemački (ili talijanski, ruski itd.) dijalekt?«. Samo u slučajevima kada je nepostojanje odgovarajućeg jezičnoga standarda posve očito i dobro poznato, npr. kada je u pitanju npr. znanje romskoga (popularno: ciganskoga) jezika, pitanje se po sili činjenica ne može odnositi na nepostojeći standard, ali ni tada se neće imati u vidu dijalektološka ili komparativistička znanja, nego će u pitanju biti sadržan interes da li tko može razumjeti razgovor na bilo kojem obliku romskoga jezika, ili čak i sudjelovati u takvu razgovoru.
Modeli sistema glagolskih vremena u engleskom jeziku
Authors: Suzanić Vjekoslav
Published: September 2018

Razmatraju se tri modela sistema glagolskih vremena. W. E. Buli je usporedio sisteme glagolskih vremena s kalendarom, tj. odredbama o vremenu. Njegov hipotetički vremenski sistem operira s četiri osi orijentacije. Svima je ishodište u točki sadašnjosti koja je istovremena s govornim aktom. Osnova tom sistemu su odnosi u fizikalnom vremenu, izvanjezični. Postoje dva tipa modela kojima je polazna točka u jezičnim resursima. U modelu s dva glagolska vremena odnosi se realiziraju u osam binarnih opozicija u morfologiji glagolske grupe. Glagolsko vrijeme se realizira na prvom elementu u finiitivnoj glagolskoj grupi, pa se taj element naziva finitivnim. Model s tri glagolska vremena je u deskripciji M. A. K. Hallidaya rekurzivan i omogućava ponavljanje operacije izbora. Sastoji se od nekoliko srodnih sistema koji su uvjetovani jezičnim faktorima. Tako glagolska vremena u nezavisnoj klauzi i vremena u zavisnoj klauzi pripadaju različitim sistemima. Glagolsko vrijeme nije jedino sredstvo za iskazivanje odnosa u fizikalnom vremenu. Drugo takvo sredstvo u glagolskoj grupi je aspekt.
'Wissenschaftliche grammatik' und ihre anwendung im grammatikunterricht
Authors: Matulina Željka
Published: September 2018

U novije se vrijeme u didaktici i metodici nastave njemačkog jezika sve češće postavljaju pitanja kakvu »gramatiku« i u kome obimu primijeniti u nastavnoj praksi. »Znanstvene gramatike« (koje su ovdje obuhvaćene zajedničkim nazivom »teoretska gramatika«) i »pedagoška gramatika« (koja je, za razliku od »teoretske«, nazvana »praktičnom gramatikom«) išle su oduvijek odvojenim putovima i razvijale se neovisno jedna od druge. Moglo bi se kazati da se »pedagoškoj gramatici« tek u novije vrijeme posvećuje viže pažnje, a svrsishodnost njenog postojanja proizlazi iz potrebe za što bržim i boljim učenjem (stranog) jezika. Gramatika ne smije ostati sama sebi svrhom, ona prvenstveno treba biti pomoćno sredstvo, koje će dati boljii uvid u strukture (stranoga) jezika i osposobiti učenika za kompetentno komuniciranje u dotičnoj jezičnoj zajednici. Iz mnoštva gramatičkih teorija na području germanističke lingvistike izabrane su za svrhu ovoga rada samo četiri najznačajnije teorije. U općenitim obrisima su prikazane njihove osnovne postavke i dati konkretni prijedlozi za nastavu gramatike.
Odraz međujadranskih socioreligioznih pokreta u Hrvatskoj srednjovjekovnoj poeziji
Authors: Kolumbić Nikica
Published: September 2018

Na početku autor ističe kako nas pri ovakvom komparativnom pristupu mora voditi spoznaja da se tuđi utjecaji najbolje realiziraju tamo gdje postoje uvjeti da se oni prihvate, a tada već doživljavaju prirodni preobražaj i pretvaraju se u nove vrijednosti. Poslije razmatranja o gospodarskim i kulturnim vezama između dviju jadranskih obala od XIII st. dalje autor navodi potrebne podatke o glavnim duhovnim pokretačima toga vremena (djelovanje franjevaca i pučkih bratovština te jačanje hereze). U okviru kulturnog horizonta tih duhovnih izvorišta javljala su se i pjesnička ostvarenja kao direktni odrazi njihovih preokupacija i poetskih tradicija. Jedna od najranijih poznatih hrvatskih pjesama — »Šibenska molitva« (sredina XIV st.) izravan je odjek talijanske poezije bratovštinskih laudarija, što autor dokazuje komparativnom analizom strukture talijanskih obrazaca i hrvatskog teksta. U prvom dijelu pjesme »Poj željno« (iz glagoljskog rukopisa s kraja XIV sit.) mogu se zapaziti jacoponeovski motivi obraćanja vlastitoj duši, a u drugom dijelu odjeci zanosne pjesničke pohvale Franje Asiškoga »Cantico đi frate Sole«. Hrvatska pjesma »Svit se konča« (»Svjetlost nestaje«), poznata iz istog glagoljskog rukopisa, kiojoj se u novije vrijeme sadržaj vezuje uz ličnost prethusiiitskog češkog heretika Jana Miliča iz druge polovine XIV st. (J. Hamm), ne može se odvojiti i od atmosfere onih hrvatskih primorskih sredina u kojima su se širila heretička mišljenja, budući da su upravo te sredine već više desetljeća bile posrednik u kontaktiranju »krivovjernika« između sjeverne Italije i Bosne. Osim toga, krajem stoljeća djelovao je u Splitu Wyclifov sljedbenik Gvalterije, pa autor ukazuje na neka podudaranja između navedene pjesme i Wyclifove knjige »O simoniji«.
Matoševa rodoljubna poezija u interpretacijsko-analitičkom i problemsko-stvaralačkom sustavu izborne nastave (jedan od mogućih metodičkih obrazaca)
Authors: Dorkin Mladen
Published: September 2018

U prilogu Matoševa rodoljubna poezija u interpretacijskom-analitičkom i problemsko-stvaralačkom sustavu izborne nastave autor pokazuje koliko je Matoševa rodoljubna lirika sretno štivo na kojemu se u izbornoj nastavi u školi mogu primijeniti istraživački postupci kako u kontekstu nje same tako i u kontekstu piščeva književnog opusa i dalje — u kontekstu određene književne tradicije. Interpretacijsko-analitičkim i problemsko-stvaralačkim zahvatom u Matoševe pejzažne tekstove, putopise i pjesmu »Kod kuće«, Matoševa se pejzažno-rodoljubna poezija istražuje u kontekstu njegove simbolske poetike i njegova shvaćanja pejzaža kao duševnog stanja, što uključuje u sebi bodlerovsku, baresovsku, remboovsku i verlenovsku dimenziju evropskog simbolizma u njegovu djelu, a na književnopovijesnom planu Matoševa se pejzažna poezija promatra u kontekstu pejzažne tradidje hrvatske književnosti 19. stoljeća i u paraleli: rodoljubna tradicija 19. stoljeća i A. G. Matoš.
Nova zavičajna ili anti-zavičajna književnost
Authors: Lovrić Goran
Published: September 2018

Anti-zavičajni roman (Anti-Heimatroman) je književni žanr koji je 60-tih i 70- tih godina nastao u Austriji, gdje je i doživio najveću popularnost. Među književnim teoretičarima ne vlada potpuno suglasje u vezi samoga naziva i korpusa djela toga žanra. Jedni zastupaju tezu o radikalnom anti-zavičajnom romanu i taj žanr oštro ograđuju od tradicionalnog zavičajnog romana (Heimatroman). Posljedica toga je da se pri odabiru djela koje svrstavaju u taj žanr ne pridržavaju najvažnijih žanrovskih konstanti koje vrijede za zavičajnu književnost, a što se posebno odnosi na seosko- agrami prostor kao mjesto odvijanja radnje. Drugo tumačenje se zasniva na tezi o kontinuitetu književnog žanra zavičajnog romana, i kao osnova tumačenja žanra uzima se Rossbacherova tipologija zavičajnog romana. To znači da se samo ona djela koja sadrže minimum žanrovskih konstanti mogu ubrajati u transformirani zavičajni roman, čime se negira anti-zavičajni roman kao zaseban žanr. Uspoređujući te dvije teze, može se ustvrditi da je naziv anti-zavičajni roman prikladniji jer bolje izražava radikalnost promjena tradicionalnog zavičajnog romana tijekom tih dvadesetak godina, dok se njime istovremeno ne negira da je taj žanr nastavljač tradicije zavičajnog romana.
Pan, pani i panstwo kao uljudni adresativni izrazi u poljskome jeziku
Authors: Vladović-Relja Elžbieta
Published: September 2018

U članku autorica razmatra sociolingvističko oblikovanje značenja pojmova pan, pani i panstvvo koje se neprestano događalo tijekom stoljeća. Proučavanjem njihova gramatičkoga statusa ukazuje na postojanje izdiferenciranih, iako sinonimnih, definicija tih izraza. Oni se u današnje vrijeme određuju kao “ekvivalenti”, “supstituti” ili “oblici zamjenice 2. lica” s predznakom “kontekstni”. Utvrđuje njihovu, po njezinu mišljenju, još uvijek veliku uporabnu vrijednost - popunjavanje nepotpune zamjeničke komunikativnosti što autorica povezuje s identifikacijom roda koju imenice pan, pani i panstvvo u sebi nose izvan adresativnosti.
Ginokritika: ginocentričnost i suvremena feministička kritika
Authors: Petrić Estella
Published: September 2018

Elaine Showalter, jedna od vodećih predstavnica američke feminističke kritike danas, uvodi u anglo-američku feminističku kritiku termin ginokritika. U ovom radu pokazuje se kako je došlo do uvođenja tog pojma u feminističku kritiku. Također se promišlja i sama ginokritika s ukazivanjem na njenu nemogućnost da ospori logocentričnost. Ginokritika tako ne predstavlja neki kvalitativno novi sistem kritičkog razmišljanja. Ona u stvari samo uspijeva zamijeniti androcentričnost ginocentričnim modelima »razlike« ženskog pisma.
Profesor Mario Festini (1924—1989)
Authors: Šimunković Ljerka
Published: September 2018

Profesor Mario Festini (1924—1989).
Bibliografija radova Marija Festinija
Authors: Šimunković Ljerka
Published: September 2018

Bibliografija radova Marija Festinija.