bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Visaliaudinė socialistinė valstybė kaip metodologinė problema
Authors: Gasiūnas Adolfas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas visaliaudinės socialistinės valstybės problemos metodologinis pagrindimas, šios valstybės vaidmuo visuomenėje, jos problemų aktualumas teoriniu-praktiniu bei ideologiniu požiūriu. Materialistinė visuomenės istorijos samprata konstatuoja, kad tikslingas žmonių veiklos tendencijas lemia materialiniai žmonių interesai, kuriuos savo ruožtu sąlygoja objektyvaus pobūdžio visuomeninės gamybos raida. Proletariato diktatūros sąvoka atspindi klasinį valstybės turinį, sąlygotą socialistinės visuomenės ekonominės struktūros. Proletariato diktatūros valstybės virtimas visaliaudine gali būti paaiškintas tik atsižvelgus į tos struktūros raidą. Visaliaudinės socialistinės valstybės objektyvių prielaidų susiformavimas rodo, kad panaikinta klasinė antagonistinė visuomenės struktūra, kad susidarė tokios sąlygos, kai ekonominiai santykiai, kaip visuomenės interesas, objektyviai išreiškia realų visos darbo žmonių visuomenės materialinių gyvenimo sąlygų bei tikslų bendrumą. Aiškinant proletariato diktatūros valstybės virtimą visaliaudine, dažniausiai pasitaiko metodologinis nenuoseklumas, susijęs su tuo, kad proletariato diktatūra painiojama su formaliais valstybės institutais.
Moraliniai stimulai išsivysčiusioje socialistinėje visuomenėje
Authors: Sizonovas Anatolijus
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami moralinių stimulų išsivysčiusioje socialistinėje visuomenėje klausimai. Daiktai, idėjos, situacijos ir santykiai, reikalingi tam tikriems žmonių poreikiams tenkinti, pačia bendriausia prasme gali būti vadinami vertybėmis. Tos vertybės, kurios tarnauja poreikiams tenkinti, asmenybei tampa teigiamomis vertybėmis, arba gėriu. Straipsnyje apibrėžiamos materialinio ir nematerialinio stimulo sąvokos. Prie materialinių stimulų priskiriama: materialinis atlyginimas, taip pat kitos vertybės, įgyjamos už pinigus, bei sąlygos, kuriomis automatiškai pakyla ar smunka materialinė subjekto gerovė. Nematerialiniams stimulams priklauso vertybės, kurios nėra materialinis atlyginimas ir kurios neįgyjamos už pinigus, jos gali neturėti tam tikros materialinės substancijos ar jų materialinė substancija daugeliu atvejų neturi savarankiškos vertės, jeigu jose neatsispindi tam tikras visuomenės požiūris į asmenybę. Pateikiama sistema stimulų, kurie naudojami kaip paskatos: teigiamas darbuotojo gamybinės ir visuomeninės veiklos įvertinimas, darbo draugų ir administracijos dėmesys dirbančiojo gamybinei veiklai ir asmeniniam gyvenimui, garbės vardų suteikimas ir kita.
P. Dovydaičio gamtamokslinės pažiūros
Authors: Balčius Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos P. Dovydaičio gamtamokslinės pažiūros. Analizuojami jo samprotavimai apie konceptualinę darvinizmo ir vitalizmo struktūrą. P. Dovydaitis tikėjosi, kad biologijos (embriologijos, genetikos) atradimai padės įrodyti teleologišką gyvybės prigimtį; norėdamas tai kuo greičiau pasiekti, jis aktyviai dalyvavo ideologinėje kovoje, propaguodamas vitalistines koncepcijas, laikydamas jas naujausiais modernaus biologijos mokslo laimėjimais. Jis nepripažino neapibrėžtumo principo materialistine prasme: iš negyvo negali atsirasti gyva, iš netikslingo – tikslinga ir pan. Suprasdamas genus kaip nematerialaus, teleologinio prado organizmuose skleidėjus, P. Dovydaitis populiarino mendelizmą kaip moderniausią biologijos mokslą, kurio teiginiais remiantis esą galima įrodyti gyvybės teleologinės sampratos moksliškumą ir eksperimentinį pagrįstumą. Svarbiausias yra P. Dovydaičio pabrėžiamas aiškinimas, kad darvinizmui svetima teleologiška, arba nediskretiška, evoliucijos proceso samprata, o vitalizmas yra grindžiamas priešinga logika. Pagal jį, descendencijos proceso tikslas – realizuoti tai, kas iš anksto antgamtinių galių nulemta ir kaip pradžia, ir kaip pabaiga.
Mokslo žinių empirinio pagrindo problema XX a. mokslo filosofijoje
Authors: Valevičius Vytautas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas mokslo žinių empirinio pagrindo problemai XX a. mokslo filosofijoje. Joje skiriama normatyvinė ir deskriptyvinė mokykla. Sveikam protui absoliutus ir nepajudinamas mokslo pamatas yra empirinės žinios, jos pasaulį atspindi tokį, koks jis yra. Tokiu požiūriu vadovavosi loginiai pozityvistai. Šios srovės atstovai metodologinio tyrimo objektu pasirinko mokslo kalbą. Remiantis R. Carnapu, pateikiamos ir aprašomos trys mokslo žinių pagrindo interpretacijos. K. R. Popperis empirinę kalbą traktavo konvencionaliai, jam mokslo kalba tampa priklausoma nuo mokslininkų susitarimo. Loginio pozityvizmo empirinės kalbos samprata vystėsi nuo fenomenologizmo prie fizikinio realizmo ir pasibaigė konvencionalizmu. Jie rėmėsi patyrimo terminų absoliutumo, jų nekintamumo ir teorinio neutralumo postulatais. P. Feyerabandas teigė, kad nekintamos stebėjimo kalbos nėra, ji tėra mokslo idealas. I. Lakatosas sukūrė pliuralistinį mokslo modelį: mokslas yra daugelio teorijų, siejamų bendros tyrimo programos, kaita. Konkrečios teorijos yra tų programų realizacija. Aptariama marksistinė empirinės mokslo kalbos samprata.
Skaičių ir muzikos logikos vienovė
Authors: Šidiškis Bonis
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama skaičių ir muzikos logikos vienovė. Teigiama, kad žmogus, aktyviai siekdamas reikalingos informacijos, visada stebimus reiškinius logiškai diferencijuoja ir integruoja. To proceso prielaidos jau slypi dirgiklių jutiminėje diferenciacijoje ir integracijoje. Kiekybiniai jutiminės ir loginės diferenciacijos bei integracijos rezultatai gali būti abstrahuoti nuo žmogaus praktinių poreikių. Kiekybinis aiškinimas, atskleidžiantis pojūčiams neprieinamus santykius, negalimas be viena kitą papildančių ir viena su kita susijusių kategorijų „lygu“, „daugiau“ ir „mažiau“. Kiekybinę loginę diferenciaciją ir integraciją galima pavadinti mąstymo dualumu. Sąmonėje ji gali pasireikšti tik vienu iš minėtų aspektų, t. y. arba kaip loginė diferenciacija (dalies išreiškimas per vienetinę visumą), arba kaip loginė integracija (visumos išreiškimas per vienetinę dalį). Skaičių logika ir muzikos logika skiriasi savo taikymo sritimi, metodais ir tikslais. Mąstymo dualumas yra tas pagrindas, kuriuo paaiškinamos tiek skaičių, tiek muzikos logikos formalios savybės.
L. Karsavino etinių pažiūrų ontologiniai pagrindai
Authors: Tamošiūnienė Inesa
Published: January 2019

Straipsnis skirtas XX a. pradžios religinės pakraipos rusų idealistinės filosofijos atstovo L. Karsavino etinių pažiūrų ontologiniams pagrindams aptarti. Gėrio ir blogio problema jo etinėse pažiūrose užima centrinę vietą. Spręsdamas šią problemą, L. Karsavinas vadovavosi visuotinybės principu, kuris reiškia pasaulio (gamtos, visuomenės) vienumą su jo kūrėju – Dievu. Dievas, kaip visuotinybė, absoliuti būtis, iš nieko kuria pasaulį, empirinę būtį. Absoliuti visuotinybė, kuri yra tobula, suteikia pasauliui visas savybes, taigi ir moralines. Visuotinybė yra objektyvus gėrio pagrindas, gėrio ir dorumo kriterijus, absoliutus dorumo principas, visuotinė norma ir dorovinis idealas. Blogio egzistavimą pasaulyje sąlygoja žmogaus laisva valia, kuria jis apdovanotas Dievo. Tobulėjant tvariniui, išnyksta ribos tarp gėrio ir blogio, nes blogis yra tik gėrio momentas: visuotinybės idėja įveikia gėrio ir blogio prieštaringumą. L. Karsavinas tęsia visuotinybės filosofijos tradiciją, kuri jo filosofijoje reiškiasi kaip pirmtakų pastangų susintetinti krikščionybės mokymą su neoplatonizmo elementais tęsinys.
Svarbi sociologinė problema
Authors: Gasiūnas A.
Published: January 2019

Recenzija skirta aptarti J. Leonavičiaus monografijai „Studentų laiko biudžetas“ (1980 m.). Recenzijos autoriaus nuomone, ši monografija labai svarbi aptariant ir racionaliai organizuojant aukštųjų mokyklų mokymo ir auklėjimo procesą, studentų poilsį. Pirmame skyriuje autorius aptaria kai kurias tiesiogiai su studento laiko biudžetu susijusias auklėjimo ir mokymo proceso negeroves. Antrame skyriuje apžvelgiami ir vertinami tokio pobūdžio ankstesni tyrimai. Trečiame skyriuje apžvelgiama studentų laiko biudžeto tyrimų pradžia respublikoje. Analizuojami socialinių- demografinių apklausų rezultatų duomenys.
ĮŽYMUSIS MINTIES SFEROS PRATURTINIMAS
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Tiriama filosofijos klasiko apibrėžtis ir jo kūrybos didumo kriterijai. Šiuo aspektu žvelgiama į I. Kanto kûrybos sukeltas inovacijas ir jos šiuolaikinį aktualumą.Reikšminiai žodžiai: filosofijos klasikas, didumo filosofijoje kriterijai, antlaikiškumas, įpėdinystė.

THE GRAND ENRICHMENT OF THE MIND SPHERERomanas Plečkaitis

Summary The article reflects on the question of the greatness in philosophy and Immanuel Kant’s contribution as the grand enrichment. The academic world of the professors of philosophy is the instance that defines the criterion of greatness in philosophy. Both the work’s style and mistakes are not considered as such criterion. Kant was one of the creators of the eighteen-century mind. He discovered the new Foundations for person and value of human beings. Keywords: classic of philosophy, criterion of majesty in philosophy.
NIEKIO SŪNUS
Authors: Šliogeris Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje keliama hipotezė, kad žmogaus metafizinį branduolį, visus jo santykius su tuo, kas nėra jis pats, ir net su tuo, kas yra jis pats, lemia jo „sielą“ nuolat persekiojanti Tikrovės stoka, savo ruožtu sąlygota nuolatinės, nors aiškiai savęs nesuvokiančios, stovėsenos Niekio, kaip pirmapradės metafizinės duoties, akivaizdoje. Būtent begalinė Niekio tuštuma palenkia žmogų stokos ir geismo dialektikai, nutremiančiai jį į begalinio negatyvumo kelią, kuriuo eidamas žmogus priverstas tapti perteklinio naikinimo monstru, nebeturinčiu bendro mato su kitomis Žemės būtybėmis ir esiniais.Prasminiai žodžiai: Niekis, būtis, duotis, negatyvumas.

SON OF NOTHINGNESSArvydas Šliogeris

Summary The new hypothesis presented in the article describes the features of the very core of the personality – a permanent lack of the Real that determines all the external and internal relations of a person. The lack of the Real itself is grounded in the human experience of Nothingness as a metaphysical giveness. Namely, this infinite emptiness of Nothingness forces a person to choose the way of the infinite negativity that leads one to becoming a monster of excessive nihilation, monster that has nothing in common with the rest of the beings and entities on the Earth.Keywords: Nothingness, being, giveness, negativity.
FILOSOFINĖ HERMENEUTIKA KAIP TIKROVĖS BALSO AIDAS
Authors: Klibavičius Darius
Published: January 2019

M. Paulikaitė-GricienėTikrovės balso besiklausant: patirties mąstymasH.G. Gadamerio filosofinėje hermeneutikoje [monografija].Kaunas: Technologija, 2005. 180 p. [2]. ISBN 9955-09-938-0
APIE „KLAIDINGĄ IMPLIKACINĘ PRIELAIDĄ“
Authors: Dagys Jonas , Briedis Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje kritikuojamas 68-ame „Problemų“ numeryje skelbtas J. Čiurlionio teiginys, kad matematiniai Zenono Elėjiečio aporijos sprendimai „remiasi klaidinga implikacine prielaida“. Pirma, logikos dėsniai nedraudžia iš klaidingų teiginių pagrįstai išvesti teisingus teiginius, todėl prielaidos klaidingumas neužtikrina išvados klaidingumo. Antra, minimos implikacijos antecedento loginę reikšmę lemia empirinis faktas, todėl net jei implikacijos konsekventas būtinai klaidingas, implikacija yra loginiu požiūriu atsitiktinė. Trečia, implikacijos konsekventas gali būti interpretuojamas dvejopai. Viena interpretacija padaro jį nomologiškai būtinai klaidingą, bet nerelevantišką Zenono aporijai; kita interpretacija padaro teiginį relevantišką, bet nebūtinai klaidingą. Taigi nėra jokio pagrindo manyti, kad implikacinė prielaida, kuria, Čiulionio teigimu, remiasi matematiniai Zenono Elėjiečio aporijos sprendimai, yra klaidinga.Pagrindiniai žodžiai: Achilo ir vėžlio aporija, tapatumo sąlygos, aporijų sprendimai.

REGARDING THE “FALSE CONDITIONAL PREMISE”Jonas Dagys and Mindaugas Briedis

Summary We criticize the claim made by Èiurlionis, namely that mathematical solutions to Zeno’s aporia are unsatisfactory, as they rely on “a false conditional premise”. First, the rules of formal logic do not forbid deriving true statements from false statements, so even if mathematical solutions rely on a false premise this does not guarantee the falsity of their conclusion. Second, the truth value of the antecedent of the conditional depends on an empirical fact, so even granted that the consequent is false, the conditional statement should be viewed as contingent. Third, and most important, the statement in the consequent admits of two interpretations: a strict qualitative interpretation of identity of space-time points, which makes the statement nomologically necessarily false but irrelevant to the Zeno’s aporia; and a looser mathematical quantitative interpretation of the identity of space-time points, which makes the statement relevant but not only contingently false. We conclude that there is no reason to accept the claim that this conditional statement is false and that Èiurlionis takes a wrong path in his attempt to resolve Zeno’s aporias.Keywords: Achilles and tortoise aporia, identity conditions, solutions of aporias.
FUNKCIONALIZMAS SĄMONĖS FILOSOFIJOJE: METODOLOGIJA AR ONTOLOGIJA?
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje tiriamos dvi XX a. viduryje išplėtotos funkcionalistinio sąmonės aiškinimo kryptys: D. Armstrongo ir D. Lewiso analitinis funkcionalizmas ir H. Putnamo komputacinis funkcionalizmas. Siekiama parodyti, kad šios dvi kryptys iš esmės sutampa metodologiniu požiūriu, tačiau jų atstovai suteikia savųjų teorijų metodologiniam pagrindui skirtingas ontologines interpretacijas. Sutardami, kad fizikinio būvio ir funkcinio būvio sąvokos skiriasi, jie nesutaria dėl to, ar funkcinio būvio sąvoką reikia laikyti išskiriančia atskirą ontologinę būvių kategoriją, ar ši sąvoka išreiškia tik skirtingą tų pačių fizikinių būvių identifikavimo realiame pasaulyje būdą. Šiame nesutarime iš esmės užsimezga šiuolaikinei sąmonės filosofijai būdinga kontroversija klausimu: savybių ontologija turi būti rekonstruojama intensiniu ar ekstensiniu pagrindu? Pagrindiniai žodžiai: funkcionalizmas, materializmas, įvairiopa realizacija, reduktyvistinės sąmonės teorijos.

FUNCTIONALISM IN PHILOSOPHY OF MIND: METHODOLOGY OR ONTOLOGY?Jonas Dagys

SummaryThe article investigates two functionalist accounts of the mind developed in the middle of the 20th century: analytical functionalism of David Armstrong and David Lewis and computational functionalism of Hilary Putnam. The aim is to show that the two accounts are identical from the methodological point of view, but their proponents give different ontological interpretations to the methodological base of their theories. While they agree that the concept of ‘functional state’ is different from the concept of ‘physical state’, they nevertheless disagree on whether ‘functional state’ should be taken to designate a distinct ontological kind of states or it should be taken as expressing a different way of identifying the same physical states in the actual world. This disagreement could be taken to mark the beginning of the controversy characteristic of contemporary philosophy of mind regarding the question whether the ontology of properties should be reconstructed on the intensive or extensive basis.Keywords: functionalism, materialism, multiple realizability, reductive theories of mind.
R. DESCARTES IR I. NEWTONAS: GAMTOS FILOSOFIJOS SISTEMŲ PANAŠUMAI IR SKIRTUMAI (LAIKO IR ERDVĖS ASPEKTAI)
Authors: Čiurlionis Jonas
Published: January 2019

Erdvės ir laiko sampratų istorijoje I. Newtonas yra neabejotinai viena svarbiausių figūrų. Absoliučios erdvės ir laiko idėjos ilgą laiką buvo plačiai pripažintos ir realiai paneigtos tik XX a. pradžioje, atsiradus specialiajai reliatyvumo teorijai. Tačiau niutoniškajai mechanikai įsitvirtinti reikėjo nukonkuruoti R. Descartes’o gamtamokslines pažiūras. Kita vertus, ar gali būti, kad abiejų filosofų pažiūros yra ne tiek prieštaraujančios, kiek panašios? Ar gali būti, kad I. Newtonas pasinaudojo R. Descartes’o idėjomis, konstruodamas savo garsiuosius judėjimo dėsnius, kuriais konstatavo laiko ir erdvės absoliutumą? Šie probleminiai klausimai yra nagrinėjami straipsnyje.Reikšminiai žodžiai: erdvė, laikas, judėjimo dėsniai, reliatyvumas.

R. DESCARTES AND I. NEWTON: SIMILARITIES AND DIFFERENCES BETWEEN THEIR SYSTEMS OF NATURAL PHILOSOPHYJonas Čiurlionis

Summary Throughout the history of undertanding space and time, I. Newton is undoubtedly one of the most important figures. His ideas of absolute space and time were widely accepted and refused only in the beginning of the 20th century with the rise of special theory of reliativity. However, in order to be recognized, Newtonian mechanics had to win the competition against Cartesian natural philosophy. On the other hand, can it be that views of both philosophers are more similar than contradictory? Can it be that I. Newton used the ideas of R. Descartes while constructing his famous laws of motion – the foundation for the absolute space and time? These and similar problematic questions are discussed in the article.Keywords: space, time, laws of motion, relativity.
ŽAIDIMAS REDUKTYVIZMO IR ANTIREDUKTYVIZMO KAROLIUKAIS TARPTAUTINĖJE LYGOJE
Authors: Radavičius Rytis
Published: January 2019

Reductivism–Antireductivism: a Glass Bead Game in the International LeagueRytis Radavičius
 
sp;
PAREITIS, FIZIKALISTINĖ REDUKCIJA IR PERKEISTOS KOKYBĖS
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

Funkcinės psichinių savybių analizės atveriama jų materialiojo įkūnijimo įvairovės galimybė verčia materialistinį monizmą sąmonės filosofijoje formuluoti ne psichinių ir fizinių savybių tapatumo, bet pirmųjų pareities nuo antrųjų tezę. Pareities sąvoka sąmonės filosofijoje išreiškia minimalius reikalavimus fizikalistinėms teorijoms – paneigus pareities fizikalizmą būtų paneigtos ir stipresnės fizikalizmo versijos. Straipsnyje tyrinėjama fizikalizmo kritika paremta vadinamuoju kokybių perkeitimo galimybės argumentu. Parodoma, kad, viena vertus, toks argumentas negali būti atremtas nuorodomis į empirinius duomenis, nes svarstoma hipotetinė situacija numano jos empirinį nestebimumą; kita vertus, jei svarstoma situacija iš tikrųjų yra galima, tai kokybinės psichinės charakteristikos niekaip nėra susaistytos funkciškai ar fiziologiškai aprašomais ryšiais, vadinasi, antireduktyvistinę išvadą galima grįsti svarstant ne tik atvejus, kai kokybės perkeistos, bet ir kai jų apskritai nėra. Pagrindiniai žodžiai: sąmonės filosofija, fizikalizmas, funkcionalizmas, pareitis, perkeistos kokybės.Supervenience, Physicalist Reduction and Inverted Qualia Jonas Dagys
SummaryFunctional analysis of mental properties reveals that these properties are multiply realizable by material properties. Therefore physicalism in philosophy of mind is formulated in terms of supervenience rather than in terms of identity. The concept of supervenience also expresses the minimal commitments of the physicalist theory – refutation of the supervenience physicalism would imply refutation of any stronger version of physicalism as well. The article analyzes the criticism of physicalism based on the possibility of inverted qualia. It is shown that, on the one hand, such possibility cannot be denied on empirical grounds, since the possibility in question is ex hypothesi unobservable; on the other hand, if this situation is in fact possible, then qualitative properties are independent of functional or physiological properties, and therefore the same antireductivist conclusion could be less controversially argued for on the basis of absent rather than inverted qualia.Keywords: philosophy of mind, physicalism, functionalism, supervenience, inverted qualia.ly: Calibri, sans-serif;">
PATYRIMO TERITORIJA
Authors: Šliogeris Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje keliama hipotezė, kad patyrimas įmanomas ir savaip neišvengiamas tik tiesioginio juslumo teritorijoje, prie kurios fatališkai pririštas žmogus kaip štai šitas kūniškas individas, įeinantis į tiesioginį sąlyti su štai šituo daiktu, patyrimo akimirką atveriančiu savo nepašalinamą nežmogiškumą. Trumpas patyrimo apibūdinimas gali būti toks: tai bekalbė štai šito individo sandūra su absoliučiu nežmogiškumu, įsišaknijusiu vietovėje šiapus juslinio horizonto ir pasirodančiu daikto, kaip juslinės transcendencijos fenomeno, pavidalu. Taigi patyrimą reikia traktuoti kaip visišką instrumentinio santykio su daiktu priešybę. Tai reiškia, kad patyrimas negali būti pagaminamas ar kaip nors „padaromas“, todėl nuo Kanto laikų vyraujanti ir technomoksle įsitvirtinusi dirbtinio (laboratorinio) patyrimo, kaip pavyzdinio bet kokio patyrimo modelio, samprata turi būti atmesta. Pavyzdinė patyrimo teritorija yra ne laboratorija, fabrikas (ar jo prototipas – bažnyčia, dirbtuvė, vienuolyno celė, biblioteka), kompiuterio ekranas ar bet kokios rūšies „reality show“, o žmogaus rankų nepalytėti bekalbiai daiktai ir tokių daiktų ansambliai. Pagrindiniai žodžiai: individas, patyrimas, juslinė transcendencija, horizontas, instrumentinis santykis.The Territory of Experience Arvydas Šliogeris
 
SummaryThe author presents a hypothesis that experience is possible and even somehow inevitable exclusively in the area of direct sensuality. Man, as this particular body individuum, is fatally related to this area as he comes into direct contact with this particular thing that discloses its ineradicable non-humanity. Experience can be defined as a paralinguistic clash with absolute non-humanity which is rooted on this side of the sensual horizon and emerges in the form of a thing as a phenomenon of sensual transcendentality. Therefore, experience should be treated as a total opposite of instrumental relation with a thing. As experience cannot be produced or otherwise ‘made’, thus the conception of artificial (laboratorical) experience, which takes its origins from Kant and is rooted in techno-science, schould be discarded as an examplary model of any kind of experience. A specific area of experience should not be considered as a laboratory, a factory (or any of its prototypes such as church, workshop, monastery cell, library), a computer screen, or any other kind of ‘reality show’ but rather as mute things or ensembles of such things untouched by the human hand.Keywords: individuum, experience, sensual transcendence, horizon, instrumental relation.s-serif;">
Moderni ir postmoderni tikrovės sampratos: Kanto ir Borgeso požiūriai į Emanuelį Swedenborgą
Authors: Vidauskytė Lina
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos dvi skirtingos tikrovės sampratos, atsispindinčios I. Kanto ir J. L. Borgeso požiūryje į E. Swedenborgo „anapusinę“ patirtį. Vos tik pasirodžius E. Swedenborgo anapusybių aprašymams, jo mistinė patirtis tapo kvestionuojama. Vienas pirmųjų į šios patirties abejotinumą atkreipė dėmesį Kantas, užėmęs radikaliai kritinę poziciją švedų mistiko atžvilgiu. Pagrindiniu tikroviškumo kriterijumi Kantas laiko juslinę patirtį. Straipsnyje mėginama parodyti, kad tikrovės samprata, aptinkama tokiuose Kanto traktatuose kaip „Visatos teorija, remiantis Newtono principais“ (1755) bei „Fizinė geografija“ (1802), šio kriterijaus netenkina ir kad Kantas čia remiasi greičiau „sveiku protu“, kuris gali būti laikomas pamatiniu modernaus mąstymo principu. Postmoderniam požiūriui į Swedenborgą atstovauja argentiniečių rašytojas J. L. Borgesas, kuris, remdamasis G. Berkeley filosofija, neribotai išplečia tiek patirties, tiek tikrovės sąvokas.
Evoliucinės etikos tradicija nūdienos kontekste
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas evoliucinės etikos vaidmuo apibrėžiant šiuolaikinės ekologinės problemos kilimo priežastis ir jos sprendimo metodologinius pagrindus. Formuluoti tokį tyrimo uždavinį paskatino visuotinis neadekvatus žmonių reagavimas į nepalankią ekologinę būklę planetoje, akivaizdžiai parodantis moralinių žmogaus gebėjimų atsilikimą nuo technologinių pokyčių plėtros. Bandoma į šią problemą pažvelgti evoliucinės etikos požiūriu, išryškinant pažintinių ir dorovinių žmogaus savybių formavimosi aplinkybes ir pobūdį, galimas daiktas, nulemtą ne vien istorinės-kultūrinės raidos ypatybių. Remiantis filosofijos istorija (D. Hume’as, A. Smithas, H. Spenceris, P. Kropotkinas) ir moksliniais tyrimais (Ch. Darwinas, E. O. Wilsonas), atskleidžiamos evoliucinės etikos ištakos, raida ir dabartinis turinys (H. Mohras). Pradėjusi prielaida kildinti dorovę iš žmogaus prigimčiai būdingų socialinių instinktų, evoliucinė etika priėjo iki sociobiologų projekto elgesio dorovinės vertės objektyvumą grįsti genetiniais argumentais. Straipsnyje kritikuojamos kraštutinės pretenzijos, bet teigiamai vertinami užmojai Homo sapiens sapiens moralinių gebėjimų raidą aiškinti biologinių ir kultūrinių veiksnių sąveikos modeliais. Ši metodologinė perspektyva, kaip rodo Romos klubo narių tyrimai, leidžia giliau ir aiškiau suvokti dabartinės ekologinės krizės priežastis, tiksliau apibrėžti ir prognozuoti jos įveikimo būdus ir tempus.
Kauzaliniai veiksniai, veiksmo paskatos ir substantyvi autonomija: kritinis požiūris į moralinį agentą
Authors: Baē Murat
Published: January 2019

Nors agento kaip autonomiško veikėjo (agency) sąvoka atrodo patrauklus laisvos valios galvosūkio sprendimas, ji susiduria vis-ą-vis su klausimu apie tai, koks yra tariamų veiksmo paskatų pobūdis. Šiame straipsnyje aš pirmiausia aptariu paradigminio posūkio, susijusio su agentu kaip autonomišku veikėju, reikšmę. Tačiau mano požiūriu, agento autonomijos teorijos vis dėlto nepajėgia patenkinamai paaiškinti daugelio mūsų veiksmų ir pasirinkimų paskatų. Siekdamas paaiškinti daugeriopą veiksmų ir veikėjų prigimtį, aš pavartoju naują „substantyvios autonomijos“ sąvoką ir tvirtinu, jog tai pamatinis ne tik žmogaus, bet ir visų gyvūnų, gebančių imtis veiksmo, prigimties ypatumas. Priežastys, lemiančios mūsų veiksmus, iš tiesų gali būti su jais susijusios  nedeterministiškai ir visaapimančiai, tačiau autonomiškas veikėjas neretai veikia neturėdamas tam jokių sudėtingų (diskursyvių) paskatų, kuriomis neabejotinai remiasi žmonės.
Vaizduotiška sąmonė
Authors: Sabolius Kristupas
Published: January 2019

Analizuojant vaizduotę laiko klausimas retokai patenka į akiratį. Fantazijos elementai dažniausiai nagrinėjami tarsi anapus laiko pakibusios sustabdyto laiko fotografijos. Taip nutinka todėl, kad net ir filosofiniuose svarstymuose linkstama vaizduotę apibendrinti su „sąmonės netikrovės“ rubrika. Straipsnyje, remiantis fenomenologiniu aprašymo metodu, aptinkama laikiška vaizduotės veikimo struktūra, taip pat atskleidžiamas dar didesnis įsivaizdavimo paradoksas. Fantazija nesutampa su transcendentalinio subjetyvumo egologiniu centru, bet dažnai patiriama kaip nepavaldi galinga funkcija, kuri yra ego pranokstanti kitybė, kažkas Kita, kas elgiasi savavališkai ir sukuria reflektyvios sąmonės dominavimo iliuziją.
Kaip galima kino filosofija?
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos kino filosofijos galimybės sąlygos. Pabrėžiama, jog kino filosofija kaip specifinis kino apmąstymo būdas ilgą laiką negalėjo atsirasti dėl kino ir filosofijos tarpusavio priešiškumo. Kino filosofijos prielaidų ieškoma ne filosofų tekstuose, bet išskiriant tris specifinius kalbos apie kiną būdus – kinematografininko diskursą, kino istoriko diskursą ir filosofo diskursą. Atskleidžiami santykiai tarp šių trijų diskursų, apžvelgiamos perėjimo iš vieno diskurso į kitą sąlygos. Konstatuojama, jog kino filosofija nepriklauso vien akademinei filosofijai. Kino filosofijos diskursą gali reprezentuoti ir kino menininkai, ir kino istorikai, peržengiantys kino ar meno ribas ir įrašantys kino faktus bei procesus į platesnes prasmės sistemas, reikalaujančias filosofinės interpretacijos.
KODĖL KAPITALIZMAS, KUR DEMOKRATIJA?
Authors: Bielskis Andrius
Published: January 2019

Lietuvoje lyginamosios istorinės sociologijos požiūriu. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 744 p. – Santr. angl. – ISBN 978-9955-33-231-2.Why Capitalizm, where is Democracy?Andrius Bielskis
APIE FILOSOFIJOS IR MENO SĄSAJAS
Authors: Martinkus Vytautas
Published: January 2019

Leonarda Jekentaitė. De profundis: psichoanalitinės filosofijos žvilgsniu apie mąstytojus ir menininkus [sudarytoja Rūta Brūzgienė]. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2007 (Vilnius: Petro ofsetas). – 519, [1] p., [28] iliustr. lap. – Santr. angl. – Tiražas [700] egz. – ISBN 978-9955-698-31-9.
 
On the Relations between Philosophy and ArtVytautas Martinkus
J. DELEUZE’O SKIRTUMO SAMPRATA
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Gilles’io Deleuze’o skirtumo samprata, suformuluota jo ankstyvosiose knygose Bergsonizmas, Skirtumas ir pakartojimas bei Prasmės logika. Skirtumo samprata, suformuluota knygose Skirtumas ir pakartojimas bei Prasmės logika, pagrįstai gali būti interpretuojama poststruktūralizmo teorijos kontekste. Deleuze’o siekis konceptualizuoti „skirtumą savyje“ daug kuo panašus į Jacques’o Derrida pastangas apibrėžti „pirminį différance“. Skirtumo samprata, suformuluota knygoje Bergsonizmas, yra visiškai originali, nes Deleuze’as skirtumą suvokia ne tik kaip signifikacijos sąlygą, bet ir kaip virtualumo ir aktualumo diferenciacijos procesą. Šiuo požiūriu galime teigti, jog knygoje Bergsonizmas aptariama skirtumo samprata yra daug platesnė, nes čia skirtumas suvokiamas ne tik kaip reikšmės ir prasmės kūrimo, bet ir kaip pačios tikrovės aktualizavimo principas. Pagrindiniai žodžiai: skirtumas, pakartojimas, prasmės serijos, virtualumas, aktualumas.Deleuze’s Notion of DifferenceAudronė Žukauskaitė 
SumkmaryGilles Deleuze can be considered as a “philosopher of difference” along with other poststructuralists like Jacques Derrida, Julia Kristeva, Luce Irigaray, Jean-Franēois Lyotard. Though there are some other voices, like that of Todd May’s, to say that Deleuze is “not a thinker of difference at all”, we can still argue that Deleuze creates a very original notion of difference, which develops further not only modern definitions of difference (Hegel, Nietzsche) but also the poststructuralist notion of signification as differentiation. The notion of difference, formulated in Difference and Repetition and The Logic of Sense, can be still interpreted in the poststructuralist context and compared with Derrida’s quasi-concept of différance. By contrast, the notion of difference formulated in Bergsonism relates not to the process of signification, but to the process of differentiation between the actual and the virtual. In this respect, we can say that the notion of difference developed in Bergsonism can be considered, not only as the principle of organization of sense, but also as the principle of actualization and creation of reality. Keywords: difference, repetition, sense series, the virtual, the actual.
L. WITTGENSTEINO ESTETIKOS PAMOKOS
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos L. Wittgensteino mintys apie estetiką. Pagrindinis dėmesys yra skiriamas 1938-ųjų metų paskaitoms, t. y. estetikai, kylančiai iš „lingvistinio posūkio“. „Lingvistinio posūkio“ estetikos sritimi tampa žodžio „gražus“ vartojimo sritis. Straipsnyje pateikiamos skirtingų estetikos lygmenų aptartys bei paties Witttgensteino – neįvykusio menininko – mintys apie meninės kūrybos praktiką. Joje svarbiausios yra originalumo ir genialumo sąvokos. Pagrindiniai žodžiai: estetika, grožis, menas, originalumas, genialumas.Wittgenstein’s Lessons of AestheticsSaulenė Pučiliauskaitė 
Summary The article discusses Wittgenstein’s thoughts about aesthetics. The focus is laid on his lectures of 1938, where he develops a new notion of aesthetics. We calls it the ‘aesthetics of the linguistic turn’. The area of such an aesthetics is the linguistic use of the word ‘beautiful’ in all possible situations. The article investigates different levels of this use and also discusses Wittgenstein’s – who had a certain artistic praxis –thoughts about real aesthetic activities. The central items of this discussion are originality and geniality. Keywords: aesthetics, beauty, art, originality, geniality.
FILOSOFIJA IR POLITIKA ATGIMIMO EPOCHOJE
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje, apžvelgus kai kuriuos bendruosius filosofijos ir politikos santykio klausimus, siekiama išaiškinti, kodėl Lietuvos politinio atgimimo laikotarpiu, 1988–1993 metais, jos filosofai, atstovavę disciplinai, laikytai sovietinės valdžios ideologine atrama, aktyviai įsitraukė į politinę veiklą, kurios tikslas buvo Lietuvos išlaisvinimas iš tos valdžios. Tuo tikslu analizuojama filosofijos padėtis okupuotoje Lietuvoje ir pirmiausia, Vilniaus universitete. Bandoma atsakyti į klausimą, kuo ji skyrėsi nuo filosofijos padėties kitose TSRS aukštosiose mokyklose. Nagrinėjami veiksniai, lėmę gan aukštą filosofų prestižą Lietuvoje, turėję įtakos jų įsitraukimui į politinius Atgimimo procesus ir aktyviam dalyvavimui valstybingumo atkūrime ir nepriklausomybės įtvirtinime. Glaustai aptariami kai kurie pastarųjų šešių dešimtmečių filosofijos raidos Lietuvoje periodizacijos aspektai. Pagrindiniai žodžiai: Lietuva, Atgimimas, filosofija, politika, marksizmas.Philosophy and Politics in the Epoch of RebirthEvaldas Nekrašas
SummaryAfter examining shortly some general issues concerning relation of philosophy to politics, the author of the article makes an attempt to answer the question why during the period of Lithuania’s political rebirth, in the years 1988–1993, Lithuanian philosophers representing a discipline which in its Marxist form had been regarded as an ideological basis of the Soviet rule took a vigorous part in political activities aiming at liberation from that rule. With this aim in mind, analysis of the situation of philosophy in occupied Lithuania is presented. A special emphasis is put on the situation at Vilnius University. An attempt is being made to explain why and in which respect it was different from that at other universities in the Soviet Union. The factors that were responsible for a relatively high reputation of philosophers among Lithuanian reading public are examined. Exactly that high reputation and the developed sense of responsibility explains why philosophers were so eager to join the popular movement aiming at the liberation of Lithuania, were able to become its distinguished leaders and play a very important role in the political rebirth and the consolidation of the regained independence. Some issues related to the periodization of the development of Lithuanian philosophy during the last six decades are also put under scrutiny. Key words: Lithuania, Rebirth, philosophy, politics, Marxism.
JUOZO GIRNIAUS LAIŠKAI BRONIUI KUZMICKUI
Authors: Problemos Žurnalas
Published: January 2019

Letters of Juozas Girnius to Bronius Kuzmickas
Sudarytojo žodis
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Šis Problemų numeris skiriamas aptarti kūno ir technologijų santykiui.
FILOSOFIJA LIETUVOJE PO 1989: KĄ APIE TAI BYLOJA LIETUVIŠKI AKADEMINIAI ŽURNALAI?
Authors: Gedutis Aldis
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama Lietuvos filosofijos būklė po 1989 metų. Pagrindinis dėmesys skiriamas klausimui, ar po 1989 metų Lietuvoje atsirado filosofinė (s) tradicija (-os) bei mokykla (-os). Tyrimo objektas – lietuviški akademiniai žurnalai – „Problemos“, „Filosofija. Sociologija“ ir „Logos“. Chronologinė aprėptis –straipsniai, publikuoti nuo 1989 iki 2009 metų. Siekiama išnagrinėti lietuvių filosofų citavimo ir tarpusavio komunikavimo strategijas, esant galimybei ieškoti kriterijų, leidžiančių identifikuoti filosofinės tradicijos buvimą. Pagrindinis dėmesys skiriamas šiems klausimams: kaip dažnai ir kokiu būdu lietuvių filosofai cituoja ir mini savo kolegas? ar citavimas ir kolegų (pa)minėjimas leidžia identifikuoti tradicijai būdingus santykius tarp Lietuvos filosofų? kurie lietuvių filosofai ir filosofiniai tekstai yra įtakingiausi ir dažniausiai naudojami? 1Pagrindiniai žodžiai: Lietuvos filosofija, filosofinė tradicija, filosofinė mokykla, citavimo indeksas, komunikacija filosofijoje.Philosophy in Lithuania after 1989: What do Lithuanian Academic Journals Reveal?Aldis Gedutis
SummaryIn this study, the condition of Lithuanian philosophy after 1989 was analyzed. The attention is focused on the question whether any philosophical tradition(s) and/or school(s) have originated during the last 20 years. The object of the research was Lithuanian academic philosophical journals: Problemos, Filosofija.Sociologija and Logos. The chronological scope: articles published during the period 1989–2009. The major objective of the inquiry is to reveal and figure out citation and communication strategies in the discourse of Lithuanian academic philosophy and to identify the existence of philosophical tradition(school), if any. The major concern can be summarized by the following questions: what is the frequency of the colleagues’ citation? Are Lithuanian philosophers’ citation strategies sufficient to claim the fact of the existence of Lithuanian philosophical tradition (school)? What are the most influential Lithuanian philosophers and philosophical texts?Keywords: Lithuanian philosophy, philosophical tradition, philosophical school, citation index, communication in philosophy.
PROFESORIAUS HABILITUOTO DAKTARO R. PLEČKAIČIO GYVENIMO IR MOKSLINĖS VEIKLOS DATOS
Authors: Priedas Problemos
Published: January 2019

Professor Doctor Habilitatus R. Plečkaitis: Curriculum Vitae
NON SIBI, SED OMNIBUS: MOKSLINGASIS PROFESORIAUS R. PLEČKAIČIO PAVELDAS
Authors: Šaulauskas Marius P. , Kubilius Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas profesoriaus Romano Plečkaičio, iškiliausio Lietuvos filosofijos raidos tyrėjo, mokslinis palikimas. Lietuvoje ir pirmiausia Vilniaus universitete dėstytas bei plėtotas filosofines doktrinas ir pažiūras jis tyrė visuotiniame šimtmečiais besiplėtojančios filosofijos ir iš jos kylančios mokslo žinijos kontekste. Esminė prof. Plečkaičio metodologinė nuostata, teigianti Apšvietos mokslo idealų primatą, išliko nepakitusi per visą jo akademinės veiklos laikotarpį. Mokslo ir jo progresyvios raidos principų bei mokslingumo standartų esminė nepriklausomybė nuo ideologinių, religinių bei kitokių paramokslinių istorinių aplinkybių – šis motyvas buvo visų svarbiausių Plečkaičio veikalų – nuo visuotinės filosofijos istorijos tyrinėjimų iki tolerancijos teorijos – šerdis. Todėl ir Lietuvos filosofijos mokslo raidą nuo pat jos atsiradimo XVI a. pradžioje iki XXI a. pradžios jis nuosekliai suvokė kaip sudedamąją pasaulinės mokslo žinijos sklaidos dalį.Pagrindiniai žodžiai: Plečkaitis, Lietuvos filosofijos istorija, Vilniaus universitetas.Non sibi, sed omnibus: The Sciential Legacy of Professor R. PlečkaitisMarius P. Šaulauskas, Mindaugas Kubilius
SummaryProfessor Romanas Plečkaitis (1933–2009) is the most prominent figure in the scholarship of the history of philosophy in Lithuania. In the universal context of centuries long history of philosophy and whereof unfolding scientific knowledge he scrutinized the large variety of philosophical doctrines and views, which were taught and developed in Lithuania and, first and foremost, at Vilnius university. The fundamental methodological posture of prof. R. Plečkaitis, which persisted unshakably throughout his whole academic carrier, affirmed the unsurpassable supremacy of Enlightenment scientific ideals. At the heart of all his most important works embracing studies in history of western philosophy as well as theory of tolerance lies his conviction that the progressive advance of scientific edifice and its research standards must not depend on any ideological, religious or other parascientific circumstances. Therefore he consistently treated the development of the academic philosophy in Lithuania since its very the beginning in the XVI century up to the dawn of XXI century as a part and parcel of the growing universal knowledge of science.Keywords: Plečkaitis, Lithuanian history of philosophy, Vilnius University.
AR HETEROFENOMENOLOGIJA ĮVEIKIA AUTOFENOMENOLOGIJĄ?
Authors: Molotokienė Ernesta
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas Danielio C. Dennetto pasiūlytas heterofenomenologijos metodas, pretenduojantis sąmonės patirtis tirti iš trečiojo asmens perspektyvos, ir analizuojamas argumentų už šio metodo pranašumą autofenonomenologijos, arba Edmundo Husserlio fenomenologijoje taikomo introspekcijos metodo iš pirmojo asmens perspektyvos atžvilgiu, korektiškumas. Dennettas, įvesdamas trečio asmens perspektyvą, heterofenomenologijos metodui siekia suteikti gamtos mokslų metodams būdingo objektyvumo, kurio nepavyko pasiekti Husserlio autofenomenologijos projektui dėl neišvengiamo subjektyvumo veiksnio. Todėl Dennettas subjektų pranešimams apie sąmonės patirtis suteikia įsitikinimų statusą, kurį legitimuoja jau ne pats subjektas, o stebėtojas (heterofenomenologas), šitaip atlikdamas mokslinį subjektų įsitikinimų apie sąmonės patirtis tyrimą. Bet ar subjektų pranešti įsitikinimai gali būti neutralūs, be subjektyvios interpretacijos apvalkalo, kaip to tikisi Dennettas? Straipsnyje tvirtinama, kad ambicingas Dennetto heterofenomenologijos metodas neišvengia Husserlio fenomenologijai būdingo subjektyvumo, nes Dennettas nekorektiškai interpretuoja Husserlį, iškreipdamas, bet neišvengdamas autofenomenologijai priskiriamų trūkumų.Pagrindiniai žodžiai: heterofenomenologija, autofenomenologija, sąmonė, metodas, intencionalumas, patyrimas.Does Heterophenomenology Surmount Autophenomenology?Ernesta Molotokienė
SummaryDaniel C. Dennett’s heterophenomenological method for analyzing the experiences of one’s consciousness using the third person approach, as well as an analysis of the argument correctness of its superiority over the autophenomenology or introspective method of the first person approach applied in Edmund Husserl’s phenomenology are presented. By introducing the third person perpective, Dennett seeks to bestow the impartiality which is typical of the nature sciences, to heterophenomenological method. The Husserl autophenomenology project had failed in this field because of its inevitable subjectivity. Therefore, Dennett provides the subject’s messages about experiences of consciousness with the conviction status, which is legitimated not by the subject but by the observer (the heterophenomenologist), and in this way he carries out the scientific research of the subject’s convictions about the experiences of consciousness. But can the subject’s convictions be neutral, without a shell of subjective interpretation, as Dennett expects them to be? The article argues that the ambitious heterophenomenologic method of Dennett is unable to avoid the subjectivity typical of Husserl’s phenomenology, because Dennett interprets Husserl incorrectly by twisting his ideas, but is unable to elude the drawbacks of autophenomenology.Keywords: heterophenomenology, autophenomenology, consciousness, method, intentionality, experience.
POZITYVŲ PROTĄ PAVARČIUS: PASTABOS PARAŠTĖSE
Authors: Plėšnys Albinas
Published: January 2019

Positive Mind: marginaliaAlbinas Plėšnys
ŽMOGIŠKOJI ERDVĖ: KULTŪRINĖ KRAŠTOVAIZDŽIŲ IR VIETOVIŲ FENOMENOLOGIJA
Authors: Viik Tõnu
Published: January 2019

Straipsnyje fenomenologiniu metodu analizuojamas kraštovaizdžio ir kitų erdvinių struktūrų suvokimas. Erdvinė struktūra suprantama kaip erdvės sritis ar teritorija, turinti specifinę prasmę, kurią patiria stebintis subjektas. Aiškinant, kaip erdvinė struktūra įgauna prasmę, kuri ją apibrėžia kaip kraštovaizdį, namus ar šalį, remiamasi Husserlio prasmės konstitucijos teorija. Teigiama, kad, be subjekto pozicijos ir objektų suvokimų sekos, konkretaus erdvinio darinio prasmę lemiantis elementas yra tai, ką Husserlis vadino „suvokimo prasme“ (Auffassungssinn). Ji apibrėžia konkrečiam erdviškumui būdingą žiūrą. Kai tokia „suvokimo prasmė“ tampa intersubjektyviai galiojanti ir institucionalizuota, ji įgyja statusą kultūrinės formos, kuri funkcionuoja kaip visoms visuomenėms prasmę perteikiantis pasaulio interpretavimo automatas. Galiausiai tvirtinama, kad žmogiškųjų aplinkinių pasaulių (Umwelten) erdviškumas leidžia kurti ir palaikyti prasmes, kurios antraip išnyktų laiko tėkmėje.Pagrindiniai žodžiai: kraštovaizdžio suvokimas, erdvinės struktūros, fenomenologinis metodas, suvokimo prasmė, kultūrinė forma.Human Spatiality: A Cultural Phenomenology of Landscapes and PlacesTõnu Viik
SummaryThe paper applies phenomenological method to the analysis of perception of landscapes and other spatialformations. A spatial formation is seen as a region of space, or a territory, with its specific meaning that is experienced by the subject who views it. Husserl’s theory of meaning-formation is used to clarify how spatial formations obtain meanings that define them as landscape, home, or country. It is suggestedthat besides the subject’s position and the series of perceptions of objects, the decisive element that determines the meaning of the specific spatial formation is what Husserl calls a “grasping sense” (Auffassungssinn).It defines the gaze specific to a particular spatiality. When the “grasping sense” becomes intersubjectively valid and institutionalized, it obtains the status of a cultural form which functions as a meaning-bestowing automaton for interpreting the world for entire societies. Finally it is argued that the spatiality specific to human Umwelten serves the purpose of creating and maintaining meanings that would otherwise disappear in the flux of time.Keywords: perception of landscapes, spatial formations, phenomenological method, grasping sense, cultural form.
UTOPIJOS IR ANTIUTOPIJOS VIZIJOS KINE. FILOSOFINĖS BANALAUS ŽANRO PRIELAIDOS
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje tęsiami apokalipsės kino tyrinėjimai, pirmą kartą pristatyti praėjusiame „Problemų“ tome (78). Siekiant detalizuoti apokalipsės kino analizę, pasitelkiami nauji – utopijos ir antiutopijos – kinematografiniai aspektai. Apžvelgiamos utopinio diskurso mitologinės ir religinės prielaidos, parodoma, kaip utopinis diskursas išreiškiamas Platono idealios visuomenės projekte. Thomas More’o „Utopija“ apibrėžiama kaip jungiamoji grandis tarp klasikinių filosofinių ir religinių utopinių vizijų ir vėlesnių mokslinių technologinių pasaulio perkonstravimo modelių. Technologinis pasaulio perkonstravimas kaip moderniųjų utopijų pagrindas neišvengiamai susijęs su nekontroliuojamo pasaulio antiutopinėmis vizijomis. Mary Shelley „Frankenšteinas“ apibūdinamas kaip dažnas utopinių modelių fonas. Kaip utopinių ir antiutopinių motyvų sampynos kine pavyzdys analizuojamas Steveno Spielbergo „Dirbtinis intelektas“. Įrodoma, jog postapokaliptinė šio kino kūrinio aplinka konstruojama tam, kad būtų išryškintas pačios kasdienybės utopiškumas.Pagrindiniai žodžiai: kino filosofija, apokalipsės kinas, mokslinė fantastika, utopija, antiutopija.Visions of Utopia and Dystopia in Cinema. The Philosophical Presuppositions of the Banal GenreNerijus Milerius
SummaryThe article continues researching the apocalypse film genre. The first results of such research were presented for the first time in the last volume of “Problemos”. In this article, aspects of utopia and dystopia are introduced into the analysis. Firstly, the mythological and religious presuppositions of utopian discourse are overviewed. Secondly, it is shown how utopian discourse is manifested in Plato’s project of ideal society. “Utopia” of Thomas More is considered as the medium between classical visions of utopia and subsequent models of technological transformation of the world.The technological transformation of the world is such basis of modern utopias, which is inevitably tied with the dystopian visions of uncontrollable reality. M. Shelley’s “Frankenstein” appears to be frequent background of utopian models. As the example of interconnection of utopian and dystopian motifs, S. Spielberg’s “The Artificial Intelligence” is presented. It is argued that the post-apocalyptic milieu of this film is constructed with the purpose of revealing the utopian character of the everyday itself.Keywords: film philosophy, apocalypse movie, science fiction, utopia, dystopia.