bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
КОГНІТИВНИЙ ПІДХІД ДО ЗБІЛЬШЕННЯ ПІЗНАВАЛЬНИХ РЕСУРСІВ ТА ПОКРАЩЕННЯ РОЗУМОВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЛІТНЬОЇ ЛЮДИНИ
Authors: Topol Olga Volodymyrivna
Published: September 2021

Urgency of the research. In terms of increasing the duration of human life and the aging of the population around the world, it is relevant to study the features of the mental activity of the elderly in order to improve it.
Target setting. With age, the risk of dangerous brain diseases with various forms of senile dementia increases. Learning to restore brain cells, reprogram the brain, preventing rapid aging is extremely important.
Actual scientific researches and issues analysis. Important postulates for the study of cognitive features of the elderly were the statements of S. Freud, K. Jung, A. Adler.
Uninvestigated parts of general matters defining. Ideas of S. Freud, K. Jung, A. Adler not enough used in scientific gerontology.
The research objective. The purpose of this article is to reveal the essence of the cognitive approach to the development of the personality of elderly, increase cognitive resources, and improve their mental activity.
The statement of basic materials. When diagnosing cognitive processes, the levels of intelligence "fluid" (innate inclinations and abilities) and "crystallized" (acquired knowledge, skills, and abilities of cognitive activity) appear. with constant mental activity in old age the last one does not deteriorate, but on the contrary increases, is characterized by a sufficient level of general education, awareness, relies on experience, and is closely related to wisdom.
Conclusions. Cognitive-behavioral approaches should be used for therapeutic purposes in the treatment of cognitive disorders among the elderly (elimination/reduction of symptoms of brain disease, prevention of relapses, improving the effectiveness of drug treatment), as well as the development and improvement of cognitive abilities. The latter requires a change in psychological attitudes, thoughts, attitudes to life, the formation of positive behavioral patterns.
Early 20th Century Postcards as a Source for Studying the Buryats’ Archery Complex
Authors: Kharitonov Roman M. , Kharitonov Mikhail A.
Published: September 2021

Purpose. The article analyzes items of the Buryats’ archery complex depicted on the postcards of the early 20th century. These are bows and arrows, quivers, bow cases, belts and one arrow storage. Also in the article, the history of photographs are examined, the authorship and dating of the photographs are found.
Results. In total, four postcards with east Buryats and three postcards with west Buryats were found. The analysis showed that all the images have bows with similar geometrical features that tells us about the proximity of structures. Items similar in geometry are now kept in museums and private collections and belong to the Buryat traditional culture and differ from the Manchu tradition bows, popular among the peoples of South Siberia and Central Asia. All the Buryat quivers have a special shape and are called “humpbacked” in publications. The bow cases are shaped like half a bow. Quivers and bow cases are represented in two decorative traditions: western and eastern. In western tradition, usually the entire front surface of quivers and bow cases is covered with metal plates of various shapes. The edges were decorated with sub-rectangular plates using vajra and “ram’s horn symbols”. The central part of the bow cases was filled with discs, the same part of the quivers contains a disk and a ‘comet’. Eastern tradition shows the use of metal plates much less frequently. One image shows a quiver similar in design to Mongolian items, however, in shape resembling Buryat “humpbacked” quivers. One image shows an arrow storage – a case for storing arrows. The images also show the features of wearing and using items of the archery complex.
Conclusion. The postcard images confirm previous conclusions about the uniqueness of the Buryat archery complex and make it possible to highlight new typical features. All of this tells us about the importance of referring to visual sources including postcards when studying weapons.
Matrilocal, Areal and Religious Symbolic in Traditional Wedding Rituals of the Tuvans and Buryats in Late 19th – Beginning of 21st Century.
Authors: Lygdenova Victoria V. , Batonimaeva Elena G.
Published: September 2021

Purpose. The purpose of the paper is to reveal archaic matrilocal and the cult of fire, areal, shaman and late Buddhist symbols in wedding traditions of the Buryats and Tuvans. A comparative ethnographic method is applied in the research according to which the symbols are considered and compared in terms of synchronic and diachronic aspects. The paper is current due to representation of unity of nomadic family-tribal orientation based on the example of similarities in wedding traditions of Turk and Mongol peoples. High interest in wedding rituals in traditional society is connected with religious and magical elements that represent praying to local spirits for tribal development and safety.
Results. As a result, the authors come to the following conclusions: firstly, similarity of many elements of wedding ceremonies is defined by nomadic traditions and ideals of a family tribal structure by northern Buryats to Turk peoples and southern Tuvans to Mongolia. Secondly, the late arrival of Buddhism to Barguzin valley and Tuva was a reason of preservation of archaic cults of shamanism.
Conclusion. In summary, it is important to note that comparative analysis of wedding traditions among the Tuvans and the Buryats helps to reveal historical evolution and transformation not only in wedding traditions but in their traditional world view in general. Similarities in diachronic elements of the ritual show unity of many cults that point to tight interactions between the Tuvans and the Mongols, Buryats and the Turk neighborhood. For instance, archaic cults of mother and fire are similar among the Tuvans and the Buryats. Many Shaman and Buddhist cult symbols do not change in Tuvinian and Buryat culture because their philosophies have not been changed on their corresponding territories for a long time. To conclude, comparative research of wedding traditions of Turk and Mongol peoples offers rich material for future research of historical evolution of many cults because the wedding, as one of the most important stages in humans’ life, is always connected with religious rituals of initiation, safety and sanctification.
Problems of Chronology of Slavic-Russian Pottery of the 10th – 18th Centuries: Research Experience
Authors: Sopova Kristina O.
Published: September 2021

Purpose. Ceramics are the most popular material in the Slavic-Russian archaeological settlement sites. The aim of the work is to analyze the chronological schemes proposed by the researchers, created on the basis of ceramic materials of the Slavic-Russian settlement complexes of the European part of Russia and Western Siberia, to identify chronologically significant signs of pottery.
Results. Various aspects of ceramic production were taken into account in the construction of chronological scales for ceramics of monuments of the European part of Russia. Researchers base their chronologies on the technological features of the production of tableware: the composition of the molding mass, the presence of impurities, the method of firing vessels and comparison with analogies from monuments for which a chronological scale has already been developed. In the chronology of Siberian ceramics, the experience is only based on the materials of Tobolsk. To distinguish the chronological columns, the Siberian authors use the analysis of the morphology of vessels, the color of the shard and a comparative analysis with the materials of the European part of Russia.
Conclusion. To obtain reliable conclusions about the belonging of ceramics to a particular chronological period, it is necessary to take into account all factors, such as: the context of the occurrence of chronological groups in the layers, the morphological features of the corollas and vessels in general, the technology of production of dishes, comparative analysis with similar materials from clearly dated layers. Such a comprehensive examination of the ceramic material will make it possible to construct a chronological column for a particular monument with the greatest confidence. Given the amount of ceramic material on archaeological sites, the problems of creating a universal chronological scale, classification scheme and the use of unified terms are seen as very relevant.
New species of the genus Blattinopsis Giebel, 1867 (Insecta: Blattinopsida: Blattinopsidae) from the Permian of Taimyr Peninsula, Russia
Authors:   Borissak Paleontological Institute of the Russian Academy of Sciences, Profsoyuznaya str. 123, Moscow 117997, Russia, Rasnitsyn A.P. ,   Natural History Museum, London, UK, Aristov D.S. ,   Borissak Paleontological Institute of the Russian Academy of Sciences, Profsoyuznaya str. 123, Moscow 117997, Russia,   Cherepovets State University, Lunacharsky prospect 5, Cherepovets 162600, Vologda region, Russia
Published: September 2021

Blattinopsis indefinitus Rasnitsyn et Aristov, sp. n. is described from the Lower Permian Fokina locality (the upper Burgukla subhorizont of the upper Kungurian Stage) in North-Western Siberia. It is the latest record of the genus Blattinopsis Giebel, 1867.
First records of the Chrysis leachii group from sub-Saharan Africa, with description of a new species (Hymenoptera, Chrysididae)
Authors:   Laboratory of Zoology, Institute of Biosciences, University of Mons, Place du Parc, 20, 7000, Mons, Belgium, Rosa P.
Published: September 2021

The Chrysis leachii species group is recorded from sub-Saharan Africa for the first time with two species: Chrysis rasnitsyni sp. n. (from Central African Republic, Ivory Coast, and Senegal) and Chrysis nilensis Linsenmaier, 1959 (Ivory Coast, Sudan). The lectotype of Chrysis leachi var. cyanea du Buysson, 1908 is designated. Illustrations of the two species are presented.
Enfrentamento a covid-19: importância da educação permanente em serviços de saúde
Authors: Santos José Luís Silva dos , Santana Filipe Almeida de , Serafim Clarice Souza , Freitas Lucas Ribeiro de , Oliveira Wenderson Laelcio da Silva , Melo Marcos Vinicius Santana de , Ferreira Douglas Henrique Da Silva , Portugal Wanuska Munique , Costa Lenio José de Pontes , Neves Giselda Bezerra Correia
Published: September 2021

Objetivo: Identificar na literatura quais são as evidências científicas sobre a importância da Educação Permanente em Saúde (EPS) como estratégias de enfrentamento a pandemia da COVID-19. Métodos: Revisão integrativa desenvolvida a partir de publicações, entre os anos de 2019 a 2021, nas bases de dados Medical Literature Análise e Retrieval System on-line (MEDLINE), Literatura Latino-Americana e do Caribe em Ciências da Saúde (LILACS), Banco de Dados em Enfermagem (BDENF) e Índice Bibliográfico Espanhol em Ciências da Saúde (IBECS) através da Biblioteca Virtual em Saúde (BVS), além de levantamento bibliográfico na base de dados da Acervo+. Resultados: Encontraram-se 91 artigos nas bases de dados, sendo selecionados 17 artigos para compor a revisão integrativa, tendo como predominância de estudos relatos de experiência, dos quais em sua maioria apresentavam estratégias de intervenções no combate à COVID-19. Considerações Finais: A alta transmissibilidade da SARS-CoV-2 apresenta-se como um desafio para a saúde pública, com significativos impactos na economia mundial, e nos sistemas de saúde, através das ações educativas tais como Higienização das mãos; Paramentação e Desparamentação; Simulação clínica; Uso de tecnologias digitais entre outros. Diante deste cenário pandêmico a EPS é uma ferramenta imprescindível no enfrentamento a pandemia da COVID-19.
Efficacy of trimebutine in the treatment of functional gastrointestinal disorders: an observational multicenter study
Authors: Andreev Dmitry N. , Maev Igor V.
Published: September 2021

Aim. Evaluation of the practice of using trimebutine (tablets, 300 mg, extended release), for the treatment of patients with functional gastrointestinal disorders (FGID) in primary health care.
Materials and methods. A prospective observational multicenter non-interventional study was carried out, which included patients of both sexes aged 18 to 60 years with a verified diagnosis of functional gastrointestinal disorders (functional dyspepsia, irritable bowel syndrome, biliary tract dysfunction, sphincter of Oddi dysfunction, postcholecystectomy syndrome). Trimebutine was prescribed in accordance with the instructions for medical use: orally, 300 mg twice per day for 28 days. The severity of simptoms was evaluated by five-point rating scale.
Results. The study included 4433 patients, the per protocol sample consisted of 3831 people. The proportion of patients with a significant decrease in the severity of abdominal pain after treatment was 74.73% (95% confidence interval CI 73.3276.11). At the and of the study a statistically significant decrease in the severity of FGID` simptoms was observed: epigastric pain/burning (mean score at the 1st visit was 1.21 [95% CI 1.181.25], at the 2nd visit 0.22 [95% CI 0.20.23]; p0.001), abdominal pain (1st visit 2.01 [95% CI 1.982.04), 2nd visit 0.33 [95% CI 0.310.35]; p0.001), biliary pain (1st visit 1.22 [95% CI 1.181.26], 2nd visit 0.2 [95% CI 0.190.22]; p0.001), postprandial fullness and early satiation (1st visit 1.29 [95% CI 1.251.32], 2nd visit 0.21 [95% CI 0.190.22]; p0.001), severity of heartburn (1st visit 0.92 [95% CI 0.880.95], 2nd visit 0.18 [95% CI 0.170.20]; p0.001), belching (1st visit 1.13 [95% CI 1.091.16], 2nd visit 0.22 [95% CI 0.210.24]; p0.001), as well as abdominal distention (1st visit 1.99 (95% CI 1, 96, 2.03), 2nd visit 0.43 [95% CI 0.410.45]; p0.001).
Conclusion. The present prospective observational multicenter non-interventional study has demonstrated that trimebutine is an effective approach to treating FGID.
Methodical abdominal palpation: the history of the development of the method
Authors: Banzelyuk Egor N. , Borodulin Vladimir I. , Pashkov Konstantin A. , Topolyanskiy Aleksey V.
Published: September 2021

Despite the development of instrumental and laboratory methods, objective examination of a patient is an important diagnostic doctors tool, especially at the first contact with the patient and in outpatient practice. The physician Frantz Glnard (18481920) [France] and russian professors Vasily P. Obraztsov (18511920) and Theodor Georg (Fyodor) Hausmann (18681944) developed methodical abdominal palpation, which entered clinical practice a little more than a hundred years ago. Their brief biographies and scientific achievements are review, and the contribution of each of them to the creation of the abdomens palpation is discussed in the article. For the first time, some aspects of F.O. Hausmanns biography from archival sources are present and clarify.
Diagnostic significance of clinical and laboratory indices in predicting non-alcoholic fatty liver disease during screening studies
Authors: Nosov Aleksandr E. , Zenina Mariia T. , Gorbushina Olga Y. , Baidina Anastasiia S. , Vlasova Elena M. , Alekseev Vadim B.
Published: September 2021

Aim. To study the significance of clinical and laboratory non-invasive indexes along with the insulin resistance index when carrying out diagnostic assessment of non-alcoholic fatty liver disease (NAFLD) during screening examinations.
Materials and methods. The study involved 348 employees working at oil-production enterprises. An ultrasound scanning of the liver was carried out to assess the criteria of NAFLD. The following indexes were calculated: fatty liver index (FLI), hepatic steatosis index (HSI), lipid accumulation products (LAP), and homeostasis model assessment of insulin resistance (HOMA1-IR). The prognostic significance of these indexes in relation to the probability of NAFLD diagnosis based on ultrasound data was studied using single-factor and multi-factor logistic regression models followed by ROC-analysis.
Results. The FLI, HSI, and HOMA1-IR indexes in single-factor logistic regression models showed a high statistical significance when carrying out diagnostic assessment the NAFLD with good model calibration capability. The percentage of correct binary classification regards the presence/absence of NAFLD amounted to 82.4% for FLI, 79.7% for HSI, and 72.7% for HOMA1-IR (p0.001). According to the ROC-analysis, the area under the curve (AUC) by the NAFLD diagnostic assessment was 0.917 (95% CI 0.8890.945); 0.880 (95% CI 0.8460.915) and 0.849 (95% CI 0.7640.934), respectively. The multi-factor logistic regression model with the inclusion of FLI and HOMA1-IR 72.7% enabled us to achieve the correct binary classification in terms of NAFLD in 84.2% of cases. When it comes to the ROC-analysis, considering the probabilities predicted in the multi-factor logistic model as the test variable and NAFLD in ultrasound examination as the state variable, it was possible to set the value of AUC 0.933 (95% CI 0.8820.985).
Conclusion. The studied clinical and laboratory indexes (FLI, HSI, HOMA1-IR) have a high diagnostic significance regarding NAFLD diagnosed using ultrasonographic criteria. The application of the proposed two-factor logistics model makes it possible to predict the presence of NAFLD when examining a large number of patients, without involving additional ultrasound diagnostics specialists in order to use medical resources rationally.
Gastroenterological symptoms in COVID-19 patients with mild severity of the disease: opportunities to optimize antidiarrheal therapy
Authors: Ardatskaya Maria D. , Butorova Ludmila I. , Kalashnikova Marina A. , Nugaeva Nelli R. , Ovchinnikov Yury V. , Oynotkinova Olga S. , Pavlov Aleksandr I. , Plavnik Roman G. , Sayutina Elena V. , Topchiy Tatiana В. , Trunova Svetlana N.
Published: September 2021

Background. The novel coronavirus infection COVID-19 can be manifested by damage to the organs of the gastrointestinal tract (GIT). Damage to the gastrointestinal tract by the SARS-CoV-2 virus leads to a violation of the microbial-tissue complex of the mucous membrane of the digestive tract. A common gastroenterological manifestation of COVID-19 is diarrhea.
Aim. Study of the clinical features of gastroenterological disorders and the possibility of optimizing the treatment of diarrheal syndrome in patients with COVID-19 with a mild form of viral infection.
Materials and methods. The observation group consisted of 230 patients with mild COVID-19: K-group (n=115) with respiratory symptoms, I group (n=115) with gastrointestinal manifestations in combination and without signs of respiratory damage. In order to compare the effectiveness of treatment of diarrheal syndrome, patients of group I are randomized into 2 subgroups: Ia (n=58) prebiotic treatment (Zacofalk) and Ib (n=57) enterosorbents.
Results. The development of gastrointestinal symptoms with SARS-CoV-2 infection is significantly more often noted in comorbid patients (67%). Gastrointestinal symptoms were dominated by diarrhea (93.9%) and flatulence (76.5%), in 1/3 of patients they were the first manifestos of infection. It was established that in 98.4% of patients of group I (against 42.6% of the K-group) signs of infectious intoxication were detected. In patients with gastrointestinal lesions, an elongation of the febrile period by 91.5 days was noted, a later (6 days) verification of the viral etiology of the disease. It was found that in patients of group I, the regression of clinical symptoms, the duration of viral disease, the dynamics of antibody formation, the prognosis for the development of IBS-like disorders in the post-infectious period depended on the treatment. In patients taking (Zacofalk), these indicators were significantly better.
Conclusion. In mild cases, to reduce the severity of viral intestinal damage, for effective relief of intestinal symptoms, to reduce the risk of IBS-like symptoms, it is advisable to prescribe (Zacofalk) in an initial dose of 3 tablets per day.
ЕЛЕКТИВНІ КУРСИ В ПРОФІЛЬНИХ ШКОЛАХ ЯК ОДНА З ТЕНДЕНЦІЙ РЕФОРМУВАННЯ ОСВІТИ (2011–2017 РР.)
Authors: Загородня А. А.
Published: September 2021

Статтю присвячено вивченню теоретичних і практичних аспектів досвіду запровадження елективних курсів у профільних школах як однієї з тенденцій реформування освіти України в 2011–2017 рр. Окреслено ключові орієнтири щодо реформування системи загальної середньої освіти, які представлено у нормативно-правових документах, зокрема: «Концепції профільного навчання у старшій школі» (2013 р.); «Концепції Нової української школи» (2016 р.); оновленій редакції Закону України «Про освіту» (2017 р.); «Проєкті концепції розвитку освіти України на період 2015–2025 років» (2018 р.), «Проєкті концептуальних засад реформування професійної освіти України «Сучасна професійна освіта» (2018 р.) та ін. Розкрито сутність понять «профільне навчання», «елективні курси». Висвітлено мету та основні завдання реалізації профільного навчання. Охарактеризовано функціональну спрямованість, що полягає у нагромадженні учнів знаннями та вміннями з вибраного ними профільного предмета, що є основою їх подальшого професійного спрямування. Подано розлогу характеристику типології профільного навчання, а саме: рівневу (внутрішню) та профільну (зовнішню) диференціацію, напіввідкриту та приховану диференціацію. Зосереджено увагу на основних характеристиках елективних курсів та їх цільовому спрямуванні. Виокремлено та охарактеризовано типологію елективних курсів (допрофільні та профільні елективні курси) з погляду різних наукових підходів. Розмежовано види елективних курсів, серед яких розрізняють допрофільні та профільні ЕК. Підбірку допрофільних та профільних елективних курсів становили: загальноорієнтаційні ЕК, предметно-орієнтаційні та міжпредметні елективні курси. Серед профільних елективних курсів вирізнено такі, як міжпредметні ЕК, елективні курси з предметів, що не входять до базового навчального плану. Наведено приклади елективних курсів («Проблеми екології», «Ефективна поведінка у конфлікті», «Умови успішної комунікації», «Географія людських перспектив» тощо) та розкрито їхні змістові характеристики.
КЛАСИЧНА УНІВЕРСИТЕТСЬКА ОСВІТА В ЗАХІДНІЙ УКРАЇНІ: ІСТОРИЧНИЙ ОГЛЯД
Authors: Кугай К. Б.
Published: September 2021

Стаття є аналізом історії розвитку університетської освіти саме на західноукраїнських землях у другій половині XVII – на початку XX ст., спробою обґрунтувати процес становлення та розвитку класичної університетської освіти в Західній Україні і виділити основні етапи. Незважаючи на досить широкі хронологічні межі дослідження, у сучасній літературі тема становлення класичної університетської освіти саме в Західній Україні розкрита недостатньо. Це свідчить про потребу у висвітленні цих питань та актуальність вибору теми статті. Кожен народ у своєму історичному розвитку впродовж багатьох століть створював і акумулював свій головний капітал – морально-духовні цінності як основу формування культури. Але культура того чи іншого народу постає й розвивається як частина загальнолюдської культури. Усе, що було напрацьовано людством до ХХ ст., слугувало певною базою для створення нової системи вищої освіти. Знання її історії дасть змогу більш глибоко проаналізувати перебіг процесів, що відбувалися в процесі її розвитку, і відібрати те найцінніше, що дасть можливість надалі розвивати сучасну систему освіти. Історія розвитку вищої школи є об’єктом історико-педагогічних досліджень. Більше того, ці дослідження необхідні для створення нової моделі вищої освіти в Україні в новому столітті. Вивчення педагогічної спадщини минулого з її досягненнями й упущеннями дає можливість ученим узагальнити реальну картину розвитку вітчизняної педагогічної думки як цілісного багатогранного явища, виокремити національні концептуальні дискусії та проаналізувати їх відповідно до сучасних вимог. Розвиток науки у період зародження університетської освіти був тісно пов’язаний із тими загальнокультурними процесами, які переживало українське суспільство у цей період. Радикальний поворот до Заходу позначився новими якісними зрушеннями в усіх сферах освітньо- наукового життя українського народу.
ПЕДАГОГІЧНІ ІННОВАЦІЇ У ПРАКТИЦІ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДІВ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
Authors: Швидун В. М.
Published: September 2021

У статті здійснено аналіз сучасного стану якості шкільної освіти України на основі участі українських школярів у міжнародних дослідженнях яко- сті освіти та опитувань батьків, учнів, роботодавців. Констатується факт про невідповідність очікувань суспільства стосовно підготовки учнів у закладах загальної середньої освіти та реального стану речей через неготовність випускників до виконання завдань, що передбачають інте- грацію теоретичних та практичних знань, застосування їх для з’ясування суті явищ, що відбуваються у навколишньому світі, перенесення знань у нові умови та застосування на практиці, генерування власних способів реалізації знань на підставі аналізу наявних фактів. Обґрунтовується теза про те, що для вирішення наявних суперечностей між теорією й практикою освітньої діяльності та вимогами суспільства до системи освіти доцільно запроваджувати освітні та педагогічні інновації. Визначено позитивні та негативні аспекти традиційної системи освіти, проаналізовано термін «інновація», звернено увагу на необхідність дотримання системи під час організації та управління інноваційною діяльністю в закладі освіти. Акцентується увага на необхідності враховувати наявність певних супе- речностей, з якими стикаються педагоги у своїй практичній діяльності: невідповідністю традиційних методів навчання та виховання учнів сучас- ним вимогам до освіти; обмеженістю термінів навчання та швидкістю оновлення інформації; непідготовленістю конкретного педагога до впро- вадження інновацій на належному рівні; прагненням новаторів онов- лювати навчально-виховний процес та протидією з боку консервативно налаштованих колег тощо. Із метою вирішення означених проблем пропонується під час навчання здобувачів вищої освіти – майбутніх педагогів та під час підвищення ква- ліфікації педагогічних працівників здійснювати низку заходів: включати у зміст навчальних планів та програм дисципліни, що містять інформацію про педагогічну інноватику; ознайомлювати з інноваційним методами та формами навчання: діалоговими, діагностичними, активними, інтерак- тивними, дистанційними, комп’ютерними, тренінговими, проєктними тощо; рекомендувати органічно поєднувати інноваційні методики з кла- сичними, традиційними, продумано й гармонічно підбирати різні методи щодо кожної дисципліни та кожного заняття залежно від їх мети та специ- фіки; розвивати особистісні установки педагогів; орієнтувати на необхід- ність спільного проєктування навчального процесу; пропагувати потребу зміни функцій міжособистісного спілкування між учителем та учнями.
КОНТРОЛЬНО-ОЦІНЮВАЛЬНА ДІЯЛЬНІСТЬ МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ У КОНТЕКСТІ НОВОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ШКОЛИ
Authors: Гарачук Т. В.
Published: September 2021

У статті на основі аналізу довідкових, психолого-педагогічних і наукових джерел та емпіричного аналізу основних понять теми розглянуто контрольно-оцінювальну діяльність учнів в умовах Нової української школи. Проаналізовано форми оцінювання навчальних досягнень школярів (прогностичне, діагностичне, формувальне, підсумкове). Подано характеристику кожної форми оцінювання та наведено конкретні приклади. Зазначено, що формувальне оцінювання є інновацією Нової української школи та вивчено його понятійно-змістовий аспект. Охарактеризовано формувальне оцінювання як форму оцінювання, яка заснована на поставлених цілях, ціннісне для вчителів та учнів, забезпечує тісний зв’язок із майбутнім та є виключно позитивним. Акцентовано увагу на цілях та завданнях формувального оцінювання. Виокремлено особливості здійснення формувального оцінювання в освітньому процесі початкової школи. У контексті дослідження розглянуто форми формувального оцінювання (взаємодія «учень– учитель», взаємодія «учень–учитель–батьки», самооцінювання власної діяльності, оцінювання з боку однолітків, оцінювання з боку групи). До кожної форми формувального оцінювання підібрано дієві приклади. Розтлумачено та проаналізовано алгоритм діяльності учителя під час здійснення формувального оцінювання (формулювання об’єктивних і зрозумілих для учнів навчальних цілей; ознайомлення учнів із критеріями оцінювання; забезпечення активної участі учнів у процесі оцінювання; забезпечення можливості й уміння учнів аналізувати власну діяльність; коригування спільно з учнями підходів до навчання з урахуванням результатів оцінювання). У такому контексті показано шляхи здійснення формувального оцінювання в освітньому процесі Нової української школи. Спираючись на предмет дослідження, в КЗВО «Одеська академія неперервної освіти Одеської обласної ради» було проведено опитування педагогів для з’ясування ролі та місця контрольно-оцінювальної діяльності учнів в умовах Нової української школи. Загалом, учителі орієнтуються в нормативно-правовому забезпеченні контрольно- оцінювальної діяльності школярів, оперують основними поняттями, застосовують інновації, впроваджують цифрові інструменти здійснення формувального оцінювання, однак деякі аспекти ще потребують додаткового роз’яснення та уточнення.
ТРЕНІНГОВІ ТЕХНОЛОГІЇ НА ЗАНЯТТЯХ З ІНОЗЕМНОЇ МОВИ У СТАРШІЙ ШКОЛІ: ОСОБЛИВОСТІ ТА УМОВИ ВПРОВАДЖЕННЯ
Authors: Золотько Ю. С.
Published: September 2021

У статті розглянуто проблему впровадження тренінгових технологій на уроках з іноземної мови у старшій школі. Розкрито поняття «тренінг», «освітній тренінг» та «тренінгові технології». Освітній тренінг у дослі- дженні розглядається як оптимальний спосіб створення суб’єктам освіт- нього процесу можливостей для надання й отримання соціально значи- мої інформації, поповнення та поновлення знань, формування ставлень, умінь і навичок, що забезпечується шляхом послідовної реалізації впо- рядкованих, взаємопов’язаних дій, які базуються на певних принципах, у спеціально створюваних умовах. Авторкою описано специфічні риси освітнього тренінгу та переваги тренінгу як активної форми навчання. Обґрунтовано доцільність та ефективність використання тренінгових технологій на уроках іноземної мови саме з учнями старших класів. Зазначено, що старшокласники досконаліше володіють морфологічними та синтаксичними аспектами мовлення, зв’язністю, логічністю та послі- довністю висловлювання. У мовленні старшокласників проявляються вміння аналізувати, робити висновки, прогнозувати. Визначено найефек- тивніші тренінгові техніки, що призначені для використання на уроках іноземної мови в старшій школі та описано основні етапи підготовки освітнього тренінгу з іноземної мови: аналіз психолого-педагогічної літератури, визначення структури тренінгу, вибір найбільш ефективних прийомів активізації пізнавальної активності учнів, підбір тренінгових технік, які полегшують процес відвертого і доброзичливого спілкування учасників, тощо. Зазначено, що тренінгові технології сприяють розвитку сили волі, цілеспрямованості учнів, адаптації їх до напруженої праці та самовдосконалення; формуванню позитивного ставлення до професії вчителя; виявленню сильних та слабких боків кожної особистості; фор- муванню почуттів обов’язку та відповідальності; співставленню запла- нованих цілей із власними можливостями та навчанню способів пове- дінки, типових для людини з високорозвиненою мотивацією.
ІНТЕРФЕРЕНЦІЙНІ ГРАМАТИЧНІ ПОМИЛКИ В ПИСЬМОВОМУ ТА УСНОМУ МОВЛЕННІ СТУДЕНТІВ-ФІЛОЛОГІВ У ПРОЦЕСІ ВИВЧЕННЯ НІМЕЦЬКОЇ МОВИ ЯК ДРУГОЇ ІНОЗЕМНОЇ
Authors: Лях О. В.
Published: September 2021

Статтю присвячено проблемі інтерференційних граматичних помилок у письмовому та усному мовленні студентів філологічного факультету в процесі вивчення німецької мови як другої іноземної після англійської. Помилки є невід’ємною частиною опанування нового навчального матеріалу. Причиною інтерференційних помилок є різниця у фонетиці, граматиці і лексиці мов. Доведено, що інтерференційні помилки є природнім наслідком змішування двох або більше мов. Вивчаючи нову мову, студенти автоматично переносять знання рідної мови і/або вже відомої в іноземну, що призводить до виникнення помилок. Основу досліджень інтерференції двох і більше мов було закладено ще у другій половині ХХ ст. На сучасному етапі розвитку лінгвістики дослідники вивчають інтерференційні процеси в опануванні граматики, лексики або фонетичної системи нової мови (англійська, німецька, французька, іспанська та ін.) під впливом або тільки рідної мови, або рідної і однієї з іноземних мов. Типологія студентських граматичних помилок під час опанування німецької мови базується на різниці у порядку слів у реченні, обов’язковій наявності дієслова в реченні, вживанні артиклів, неспівпадінні граматичного роду іменників, невідповідності зворотних дієслів, відмінностях між безособовими реченнями, суттєвому неспівпадінні граматичного керування німецьких і українських прийменників, а також їх багатозначності. Для того щоб мінімізувати або взагалі позбавитися таких помилок, необхідне чітке вивчення правил та виконання великої кількості різноманітних вправ. Зазначено, що не тільки різниця у мовах, що їх знає людина, може впливати на вивчення нової мови. Схожість певних аспектів мов може значною мірою допомагати в опануванні іноземної мови.
ОРГАНІЗАЦІЯ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ У КЛАСІ З ІНКЛЮЗИВНИМ НАВЧАННЯМ
Authors: Стеблюк С. В.
Published: September 2021

У статті розглянуто особливості організації освітнього процесу у класі з інклюзивним навчанням. Акцентовано увагу на тому, що запровадження інклюзії передбачає розроблення ефективних навчальних стратегій, адаптацію навчальних програм та планів, добірку методів та форм навчання, що враховуватимуть можливості дітей з особливими освітніми потребами. Указано, що першочерговим завданням є створення атмосфери взаєморозуміння та взаємодопомоги, щоб забезпечити учневі можливості самоствердитися, набути навичок соціальної поведінки. Мета статті – з’ясувати сучасні підходи до організації навчання, виховання і розвитку дітей з особливими освітніми потребами в інклюзивному освітньому середовищі закладу загальної середньої освіти. Зʼясовано, що учні займаються за адаптивними та модифікованими програмами, освітня й розвивальна діяльність яких повинна бути спрямована на корекцію певних порушень. Зазначено, що створення осередків у навчальній кімнаті за Концепцією нової української школи дає можливість реалізувати завдання інклюзивної освіти, а кожному учневі знайти своє місце для когнітивної діяльності та відпочинку. Наголошено на дотриманні принципів корекційної роботи та добірці методів та прийомів навчання, що комфортні для розвитку когнітивних умінь школярів. Виокремлено основні принципи корекційно-розвивальної роботи: ґрунтування корекційно-розвивальної роботи на результатах психодіагностики; нормативності; роботи в «зоні найближчого розвитку» дитини; урахування індивідуально-психологічних та особистісних відмінностей дитини; системності; діяльності. Розкрито традиційні методи навчання (рольові ігри, мультипрезентації, парна та групова робота), що спрямовані на розвиток особистості, її позитивних основ, та інноваційні («кубування», «асоціативний кущ», «щоденні 5», «щоденні 3», «6 цеглинок» (робота з лего-конструктором)), які, як правило, реалізуються спільно всіма дітьми інклюзивного класу.
ДОСЛІДЖЕННЯ КОГНІТИВНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ У ШКОЛЯРІВ ІЗ ПОРУШЕННЯМИ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОГО РОЗВИТКУ
Authors: Тороп К. С.
Published: September 2021

У державних стандартах початкової та базової середньої освіти, які визначають вимоги до обов’язкових результатів навчання здобувачів освіти, серед іншого зазначено, що мета освіти полягає у розвитку здібностей учнів, їх інтересів та обдарувань, а також формування компетентностей. У статті теоретично обґрунтовано, що формування когнітивної компетентності, яка ґрунтується на інтелектуальній сфері діяльності та характеризує обізнаність і пізнання дійсності, володіння певною сукупністю теоретичних і практичних знань, на праксеологічних засадах навчальної діяльності та способи застосування цих знань, виступає основою для формування всіх ключових компетентностей та сприяє успішній соціалізації учнів з порушеннями інтелектуального розвитку. Уточнено поняття когнітивної компетентності, акцентовано увагу на тому, що навчання учнів з порушеннями інтелектуального розвитку має будуватися таким чином, щоб учень став здатним переносити набуті знання, вміння та навички у нові ситуації, по-справжньому опанувати навчальні предмети та краще розуміти навколишнє середовище. Діагностовано стан сформованості когнітивної компетентності у молодших школярів та підлітків із порушеннями інтелектуального розвитку. Окреслено основні характеристики готовності до навчання (його процесу та змісту), здатності до самооцінювання, сформованість вмінь виконувати навчальні завдання в різних умовах. Наведено результати дослідження сформованості когнітивної компетентності молодших школярів та молодших підлітків із порушеннями інтелектуального розвитку та їхніх однолітків із нормотиповим розвитком. З’ясовано відмінності складників когнітивної компетентності у двох груп школярів та обґрунтовано необхідність спеціально організованого освітнього процесу з використанням конкретних допоміжних засобів для учнів з порушеним розвитком для формування ключових компетентностей, зокрема когнітивної. Визначено перспективу дослідження, яка полягатиме в пошуку і науковому обґрунтуванні змісту, методів і засобів навчання, що дозволяють ефективно підвищувати рівень когнітивної компетентності учнів із порушеннями інтелектуального розвитку.
ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНЬОГО ПЕДАГОГА ЗАСОБАМИ МОДЕЛЮВАННЯ
Authors: Боровець О. В. , Яковишина Т. В.
Published: September 2021

Стаття присвячена актуальній проблемі сучасної педагогіки вищої школи – формуванню професійної компетентності майбутнього педагога як системотвірної основи діяльності фахівця, яка поєднує його теоретичну та практичну готовність до виконання професійно-педагогічних функцій. Виокремлено основні складники досліджуваного поняття: мотиваційний, когнітивний, діяльнісний, аксіологічний, індивідуально-особистісний. У дослідженні зазначається, що професійна компетентність педагога починає формуватися в процесі оволодіння фахом під час навчання у ЗВО; відстоюється думка про те, що дієвим засобом підвищення ефективності досліджуваного процесу є моделювання. Дослідницями розкривається сутність понять «моделювання», «модель», «педагогічне моделювання», вказується на багатоаспектність застосування методу моделювання у педагогічній теорії та практиці. У статті зазначається, що педагогічному моделюванню підлягають усі компоненти процесу формування професійної компетентності майбутнього педагога (цільовий, змістовий, діяльнісний, контрольно- результативний), що дає змогу викладачеві дослідити, спроєктувати та відтворити суттєві ознаки та складники певного педагогічного явища чи процесу. Охарактеризовано особливості моделювання викладачем основних компонентів професійної компетентності майбутнього педагога в освітньому процесі ЗВО. Акцентовано увагу на тому, що на всіх етапах формування професійної компетентності майбутнього педагога доцільно застосовувати технологію моделювання професійної діяльності, сутність якої полягає в тому, що здобувачі освіти у спеціально створених ситуаціях імітують різні види педагогічної діяльності. У публікації доводиться, що ефективність процесу формування професійної компетентності майбутнього педагога залежить від якості організації спеціальної діяльності, спрямованої на її моделювання, до якої варто долучати всіх учасників освітнього процесу.
ЦІННІСНИЙ СКЛАДНИК ІНКЛЮЗИВНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ВЧИТЕЛЯ НОВОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ШКОЛИ
Authors: Гура Т. Є. , Гура О. І.
Published: September 2021

Статтю присвячено проблемі визначення сутності інклюзивної компетентності вчителя закладу загальної середньої освіти в умовах запровадження Концепції Нової української школи. На підставі авторського інтегративного підходу інклюзивна компетентність сучасного вчителя визначена складником його цілісної професійної компетентності, складним особистісно-професійним утворенням, особливою інтегративною якістю, що забезпечує ефективність професійної діяльності фахівця із реалізації інклюзивного навчання, організації безпечного та здорового освітнього середовища, а також детермінує успішність його подальшого професійного розвитку загалом та у сфері інклюзивної освіти зокрема. З огляду на Рекомендації ради Європи щодо ключових компетентностей для освіти впродовж життя структура інклюзивної компетентності вчителя подана як єдність ціннісного, когнітивного та конструктивного компонентів. Серед них саме ціннісний компонент визначено системотвірним, інтегрувальним, методологічним. Він виявляється у: прийнятті педагогом цінностей філософії інклюзивної освіти; прийнятті власної інклюзивності, зумовленої усвідомленням особистої унікальності, неповторності та, відповідно, наявності особливих освітніх потреб; ціннісному ставленні до інклюзивного навчання, до проєктування та організації інклюзивного освітнього середовища; прийнятті ролі фасилітатора, проєктувальника індивідуальної освітньої траєкторії учнів; позитивній мотивації педагогічної діяльності та професійного розвитку, а також позитивному ставленні до необхідності зміни власної педагогічної діяльності, застосування нових освітніх стратегій. Формування інклюзивної компетентності вчителя з урахуванням її багатокомпонентної, динамічної структури є складним і тривалим процесом, що вимагає комплексності та різновекторності дій. Традиційне спрямування педагогічної освіти на оволодіння вчителями спеціалізованими професійними знаннями та уміннями для розбудови інклюзивного освітнього середовища має бути переорієнтоване на забезпечення формування у вчителів ціннісного ставлення до інклюзії як створення умов для повноцінної участі та доступу до якісних навчальних можливостей усіх учнів відповідно до їхніх індивідуальних особливостей, а не лише дітей з особливостями психофізичного розвитку, інвалідністю. Зазначене вимагає як узгодження, врегулювання нормативно- правових засад педагогічної діяльності, так і термінової зміни акцентів у професійній підготовці вчителів до інклюзивного навчання у системі вищої та післядипломної педагогічної освіти.
МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДО ПРОЦЕСУ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ВИХОВАТЕЛІВ ДО ФОРМУВАННЯ ЕКОЛОГІЧНО ДОЦІЛЬНОЇ ПОВЕДІНКИ У ДІТЕЙ ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ
Authors: Іванчук С. А.
Published: September 2021

Розвиток екологічної освіти має відбуватися на основі синтезу трьох основних підходів (тенденцій), що сьогодні існують: тенденції форму- вання сучасних екологічних уявлень, тенденції формування принципово нового ставлення до природи і тенденції формування нових стратегій і технологій взаємодії з природою. З огляду на вивчення феноменоло- гії фахової підготовки майбутніх вихователів до формування екологічно доцільної поведінки дітей дошкільного віку, варто чітко визначитися у методологічних підходах до її розуміння та можливостей реалізації. У загальній інтерпретації методологія означає універсальний інструментарій наукового пізнання певного явища. У педагогічній науці методологія визначає ту чи іншу систему принципів, способів організації, побудови теоретичної і практичної діяльності; вчення про основи пізнання й перетворення педагогічної дійсності. Методологічні засади конкретизуються у вигляді педагогічних парадигм, підходів, концепцій, систем, технологій. У статті розкрито особливості методологічних підходів (системний, синергетичний, особистісно-діяльнісний, аксіологічний, культурологіч- ний, компетентнісний, середовищний і технологічний) до процесу про- фесійної підготовки майбутніх вихователів до формування екологічно доцільної поведінки у дітей дошкільного віку. Проаналізовано харак- теристики, структуру та аспекти застосування підходів. Відбір мето- дологічних підходів нами було здійснено на підставі виявлення їхніх конструктивних можливостей, особливостей предмету, логіки і завдань дослідження, а також відповідно до інноваційних процесів, що відбува- ються сьогодні на терені освітнього простору вищої педагогічної школи під впливом його екологізації і позначаються на специфіці та проблем- ному полі дослідження. Проблематика даної статті має своєчасний та актуальний характер, що підтверджується діяльністю міжнародних організацій, які сприяють екологізації освіти, і документами нормативно-правового забезпечення екологічної освіти України.
ЕЛЕКТРОННЕ ПОРТФОЛІО ЯК ФОРМА ПРЕЗЕНТАЦІЇ ПРОФЕСІЙНОЇ МАЙСТЕРНОСТІ ПРАЦІВНИКА ЗАКЛАДУ ОСВІТИ
Authors: Люшин М. О. , Люшина В. М.
Published: September 2021

Розглянуто сутність та особливості електронного портфоліо (далі – е-портфоліо) викладача/вчителя як технології фіксування результату його професійного розвитку. Визначено методичні підходи до конструювання та використання портфоліо за технологією науково-методичного супроводу з метою впровадження в практику післядипломної педагогічної освіти. У нашому розумінні е-портфоліо – сформована викладачем/ учителем в електронному вигляді добірка матеріалів, що свідчить про його педагогічну майстерність. Запропоновано структуру е-портфоліо, яка співвідноситься з трьома рівнями методичної діяльності викладача/вчителя (проєктувальним, виконавським, рефлексивним) і дає можливість фахівцю відповідально й творчо підійти до узагальнення, систематизації та презентації набутого професійного досвіду. Е-портфоліо демонструє стиль та вміння педагогічного, науково-педагогічного працівника закладу освіти вибирати стратегію і тактику професійної поведінки, а також дає змогу проаналізувати власні можливості та досягнення і краще підготуватися до реалізації певних функцій, як-от: тьютора, ментора, консультанта, коуча, фасилітатора. У процесі теоретичного дослідження проблеми та за результатами аналізу педагогічної практики з’ясовано, що електронний варіант портфоліо – це публічна інформація, яка працює на викладача/вчителя, може стати підґрунтям для участі в конкурсних, грантових програмах і має низку переваг: поліфункціональність, оперативність, яскравість, наочність, інтерактивність, ергономічність, відкритість і прозорість. Пропонована методика конструювання е-портфоліо характеризується єдністю умов, мети, змісту, форм, методів, прийомів, технологій і засобів, зокрема онлайн-інструментів, орієнтованих на оцінювання роботи викладача/вчителя із самоосвіти, характеру його діяльності, відстеження творчого і професійного зростання, сприяння формуванню навичок рефлексії (самооцінки). Виконане дослідження не вичерпує усіх аспектів проблеми, зокрема подальшого вивчення потребують питання розроблення дієвих механізмів формування й оцінювання е-портфоліо викладачів/учителів за освітніми галузями (технологічною, інформатичною, соціальною і здоров’язбережувальною, громадянською та історичною тощо).