bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Український художньо-спортивний ансамбль «Балет на льоду»: балетмейстерський спадок
Authors: Верховенко Ольга
Published: May 2022

Анотація. В хронологічній послідовності розглянуто один з історичних періодів роботи Українського художньо-спортивного ансамблю «Балет на льоду». Мета. Вивчення творчого доробку українських балетмейстерів, які працювали з ансамблем «Балет на льоду» протягом 1960–1980-х років. Методи. Загальноісторичний, аналітичний, порівняльний, проблемно-хронологічний, наукового узагальнення. Результати. Серед балетмейстерів, які працювали з художньо-спортивним ансамблем «Балет на льоду» протягом 1960–1980-х років, були не лише українські хореографи (Р. Клявін, І. Вітебський, В. Федотов, В. Гаченко, А. Кривохижа, А. Бабієнко, В. Дебелий, В. Ковтун, А. Рубіна), а й вихідці з інших радянських республік, які певний час працювали в Україні над створенням поточного репертуару вітчизняних хореографічних колективів (В. Вронський, В. Чабукіані, О. Зайцев). Репертуар Українського художньо-спортивного ансамблю «Балет на льоду» становили вистави, створені за мотивами балетної класики («Шопеніана», муз. Ф. Шопена, «Кармен» Ж. Бізе – Р. Щедрин, «Лускунчик» П. Чайковського, «Весняна казка», К. Домінчена, «Ніч перед Різдвом» О. Рябова); вистави на українську тематику («Про що співала трембіта», «Тіні забутих предків», «Світанок над Хортицею»); тематичні програми, присвячені певним подіям радянського часу («Богатирська симфонія» І. Карабиця, «Вогонь і лід», муз. компілятивна); дивертисментні номери за мотивами танців різних народів світу. До роботи над художньо-спортивними програмами ансамблю залучали провідних майстрів льодової арени: В. Бабошкіна, В. Боголюбова, К. Візенталя, А. Євдокімова, М. Ігнатову, Б. Курашвілі, Г. Кухар (Гржибовську).

Ключові слова: художньо-спортивний ансамбль, класичний танець, мистецтво балетмейстера.
Самоактуалізація особистості як чинник збереження її психологічного здоров’я
Authors: Толкунова Інна , Терещенко Людмила
Published: May 2022

Анотація: Реалії сьогодення ставлять ряд актуальних питань, серед яких варто виділити необхідність вивчення самоактуалізованої здорової особистості. Психологічне здоров’я є необхідною умовою активного гармонійного розвитку особистості, її психічних процесів, емоцій і інтелекту, механізму творчості тощо. Мета. На теоретичному рівні проаналізувати феномен психологічного здоров’я; показати взаємозв’язок між психологічним здоров’ям людини і самоактуалізацією особистості; виокремити характерні риси самоактуалізованої особистості і на основі цього визначити основні характеристики психологічного здоров’я самоактуалізованих людей. Методи. Аналіз, синтез, порівняння, узагальнення. Результати. Проаналізовано поняття здоров’я, феномен «психологічного здоров’я»; виокремлено соціально-психологічні передумови та фактори, які впливають на здоров’я людини; критерії психологічного здоров’я. Зазначено, що психологічне здоров’я людини пов’язане із задоволенням потреб зростання. Визначено характеристики психологічного здоров’я самоактуалізованих людей.

Ключові слова: самоактуалізація, психологічне здоров’я, особистісне зростання, духовність, потреби, мотиви.
Збалансоване природокористування як важлива складова реалізації концепції сталого розвитку у галузі спорту
Authors: Циганенко Олег , Першегуба Ярослав , Склярова Наталія
Published: May 2022

Анотація. Збалансоване природокористування є важливою складовою концепції сталого розвитку в галузі спорту, а саме його економічних, соціальних та екологічних аспектів, суттєвим підходом до теорії і методики спорту в напрямі покращення умов для спортивної діяльності, важливим розділом екології спорту. Природокористування поділяють на два основні різновиди: загального та спеціального характеру. За характером використання природних ресурсів його поділяють на раціональне та нераціональне. Збалансоване користування природними ресурсами визначають передовсім як систему комплексної взаємодії суспільства і природи, що побудована на науково-законодавчій основі і найбільшою мірою відповідає як сучасним потребам суспільства, так і збереженню природи та орієнтована на дбайливе, раціональне, збалансоване використання природних ресурсів. Організація збалансованого природокористування у галузі спорту ґрунтується на обмеженні користуванням природними ресурсами та гармонізації людської діяльності з природою. Мета. Визначити основні підходи до організації збалансованого природокористування у галузі спорту. Методи. Теоретичний аналіз наукової літератури, узагальнення, аналіз, синтез, ідеалізація, індукція та дедукція, метод спрямування від абстрактного до конкретного. Результати. На основі проведених досліджень було визначено, що для організації збалансованого природокористування у галузі спорту передовсім необхідно досягти гармонізації спортивної діяльності з природою. Для проведення заходів із запровадження положень збалансованого природокористування у галузі спорту є необхідність у підготовці фахівців, які мають знання та компетенцію зі збалансованого природокористування. Таких фахівців вже почали готувати у Національному університеті фізичного виховання і спорту України за спеціальністю 017 «Фізична культура і спорт», спеціалізація «Менеджмент у спорті», профільне спрямування «Екологія спорту».

Ключові слова: збалансоване природокористування, концепція сталого розвитку, спорт, природні ресурси.
Bauran Eceran Dalam Meningkatkan Partisipasi Anggota
Authors: Fuji Irfani Rizki , Gunadi Trida
Published: May 2022

The object of this research is the "Kopti" Soybean Trade. Soybean Trading Unit's income fluctuated, indicating the low participation of members in the "Kopti" Soybean Trading Unit. The retail mix is ​​one of the advantages that can be created by cooperatives, namely focusing its business on customer satisfaction where customers will be loyal to consume or use cooperative services continuously. This study uses descriptive methods and scoring techniques with a Likert scale. The results showed that members' responses regarding the implementation of the retail mix at the Soybean Trading Unit "Kopti" were quite good, but there were some indicators that were still not good, such as selling prices compared to competitors, sales promotions, product availability, product variants, interiors and lighting. For this reason, the Soybean Trading Unit "Kopti" must pay attention to the retail mix expected by members, so that the participation of members as buyers can increase. Suggestions from this study are to evaluate and improve the retail mix that has been implemented but is still not optimal or running well, such as advertising, sales promotions, price comparisons with competitors, lighting or outside appearance of the store so that members are more interested in transacting at the Soybean Trading Unit. “Kopti” and provide direct economic benefits to members.
Sobre a literatura galega: un achegamento subxetivo
Authors: Gonsar Camilo , Franco Grande Xosé Luís
Published: May 2022

Discurso lido no acto da súa recepción polo ilustrísimo señor don Camilo González Suárez-Llanos e resposta do excelentísimo señor don Xosé Luís Franco Grande. O solemne acto académico no que foron lidos os dous discursos recolleitos no presente volume celebrouse o día 14 de decembro de 2002 no Salón de Actos da Real Academia Galega. A presente edición elaborouse a partir dos documentos orixinais custodiados no Arquivo da Real Academia Galega.
As cruces de pedra na Galiza
Authors: R. Castelao Alfonso , Villar Ponte Antón
Published: May 2022

Discurso lido no acto da súa recepción polo ilustrísimo señor don Alfonso D. Rodríguez Castelao e resposta do excelentísimo señor don Antonio Villar Ponte. O solemne acto académico no que foron lidos os dous discursos recolleitos no presente volume celebrouse o día 25 de xullo de 1934 na sede da Real Academia Galega do Pazo Municipal da Coruña. Edición realizada co gallo do Día das Letras Galegas de 1964.
A edade do ferro na Galiza
Authors: López Cuevillas Florentino
Published: May 2022

Traballo lido no Seminario de Estudos Galegos de Santiago o día 18 de abril do 1924. A Real Academia Galega ao dedicarlle a Florentino López Cuevillas o Día das Letras Galegas do ano en curso, reedita en homenaxe á memoria do ilustre prehistoriador a monografía da súa autoría A edade do ferro na Galiza, fundamental para a comprensión dos estudos que máis adiante levou a cabo. E para gardar a maior fidelidade ao texto primitivo, corrixido no seu día polo propio autor, e facer máis sensible o coñecemento do galego escrito dun dos iniciadores no cultivo da prosa moderna no comezo da súa etapa creadora, dispuxo a Corporación o respecto á grafía do texto a tal e como apareceu por primeira vez na revista Nós, de tanto influxo no segundo renacemento cultural galego. Edición realizada co gallo do Día das Letras Galegas de 1968.
INTERNATIONAL LEGISLATION FOR EQUALITY RIGHTS AND FREEDOMS OF WOMEN AND MEN
Authors: Krugova S.
Published: May 2022

The relevance of the article is that the rules of law, existing separately can not affect public relations, protecting them, to perform this function requires the existence of a mechanism. In addition, based on the essence of equality of rights and freedoms of men and women, it can be argued that its protection cannot be carried out periodically and unsystematically, which once again emphasizes the need for a mechanism. Accordingly, there is a need to study the main components and the process of their interaction and connection, as a result of which a mechanism for the protection of equal rights and freedoms of men and women arises and works effectively. Based on the obtained data, it is possible to conclude about the features of the mechanism, which will reproduce the essence of equality protection. The international mechanism has special means of influencing relations between states and public relations within the state, and therefore it is important to analyze their effectiveness in terms of the effectiveness of such influence, its necessity in the implementation of protection. In addition, the study of the components of the mechanism of protection of equality will provide an opportunity to analyze them in terms of interaction, and therefore identify only those that contribute to more effective and efficient protection of equality. The article analyzes the specifics of international legislation to ensure equal rights and freedoms of women and men. The legal provisions of international regulations in this area are detailed. The elements of the international mechanism of protection of the rights and freedoms of men and women are characterized, their content and essence are determined. It is concluded that the lack of specialization of bodies is a negative feature, as such bodies would allow to control and protect equality more productively. Specialization allows to analyze all the subtleties of possible manifestations of discrimination in various spheres of life and to develop a set of consistent measures to overcome it. However, when protection is provided by bodies of general competence, the response occurs only in specific cases of violation of equality, which does not contribute to solving the essence of the problem and productive protection.
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ ПАРЛАМЕНТАРИЗМУ В УКРАЇНІ
Authors: Malichyn О.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що парламентаризм як явище від часу його зародження у далекому минулому пройшов нелегкий шлях, починаючи  з подій реального життя і завершуючи спробами вироблення спільного погляду на минуле з метою кращого розуміння реалій сьогодення й перспектив парламентаризму в Україні. Якщо вести мову про парламентаризм в Україні, то ми маємо звернути  перш за все увагу  на проблеми національної та всесвітньої історико-правової науки. Метою статті є визначення особливостей наукової думки що становлення і розвитку інституту парламентаризму в Україні та його ролі в процесі вітчизняного державотворення. В статті розкриваються теоретико-методологічні засади аналізу еволюції парламентаризму Україні. Висвітлено  особливості визначення поняття і змісту парламентаризму в концепціях та наукових дослідженнях видатних українських вчених та політичних діячів певних історичних періодів українського державотворення. Визначено, що діаспорна література стала сполучною ланкою для фахових розвідок різних часів. Ця її роль особливо помітна на тлі кризи радянської історіографії парламентаризму. Загалом у схему радянської історії України не висувалося саме поняття парламентаризму як історично зумовленої форми самоврядування, демократії українців, а також відмова від участі у формуванні наукової картини світу на користь класових інтересів. Навіть серйозне академічне видання – « Історія Української РСР» - послуговувалося пропагандистськими штампами в оцінці такого явища, як парламентаризм. Однак українська радянська історіографія також накопичувала історичні знання, в тому числі й про парламентаризм, котрі з допомогою сучасних інноваційних методів необхідно де ідеологізувати. На нашу думку, це потребує, окремого, методологічно вмотивованого вивчення. Інерція української радянської історіографії, зокрема в царині методології, особливо в перші роки відродження незалежної Української держави. З прийняттям Конституції України 1996 р. ситуація змінилася, зокрема загострився інтерес до проблем виборів, структури парламенту, його функцій.
ПРАВОВІ АСПЕКТИ ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ ВИБОРНИХ ПРАЦІВНИКІВ В УКРАЇНІ
Authors: Vasilieva V.
Published: May 2022

У статті приділено увагу прийняттю на роботу особи, обраної на посаду, також визначено переваги письмового трудового договору при прийнятті на роботу виборного працівника. Наголошується, що з урахуванням специфіки організаційно-правової форми будь-якої юридичної особи, слід чітко дотримуватися процедури обрання, зокрема правомочності органу, який обирає, порядку ухвалення рішень, оформлення протоколу тощо. Також у статті зазначені підставам звільнення та присвоєння рангів посадовим осіб місцевого самоврядування. Наголошено, що переваги письмового трудового договору, на відміну від усного, полягають у тому, що він дає можливість максимально індивідуалізувати трудові правовідносини. Зокрема детально регламентувати права та обов’язки сторін, дисциплінарної та матеріальної відповідальності, режиму праці й відпочинку, соціально-побутові умови, розмір та порядок виплати винагороди за працю тощо. Крім того, долучити до умов трудового договору інші умови, скажімо, щодо соціального забезпечення, надання особистого транспорту тощо. Зроблено висновок, що ранги посадових осіб місцевого самоврядування присвоюються: - відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації, результатів роботи; - одночасно з обранням (прийняттям) на службу в органах місцевого самоврядування або обранням (призначенням) на вищу посаду. Особам, які призначаються на посади з випробувальним строком, ранги присвоюються після його закінчення, за результатами роботи. Особам, які призначені на посади і мають ранги посадових осіб місцевого самоврядування або ранги державного службовця, присвоєні за попереднім місцем роботи, надбавка за ранг у період випробувального строку виплачується відповідно до цих рангів. Черговий ранг присвоюється за умови, якщо посадова особа успішно відпрацювала на займаній посаді не менш як 2 роки. За виконання особливо відповідальних завдань посадовій особі місцевого самоврядування може бути присвоєно черговий ранг достроково у межах відповідної категорії посад. За сумлінну працю при виході на пенсію посадовій особі місцевого самоврядування може бути присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії посад. Посадова особа місцевого самоврядування може бути позбавлена присвоєного відповідно до цього Закону рангу лише за вироком суду.
РЕТРОСПЕКТИВА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОЇ ДОРАДЧОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В КОНТЕКСТІ ІСТОРІЇ АГРОПРОМИСЛОВОГО КОМПЛЕКСУ УКРАЇНИ
Authors: Hulevets O.
Published: May 2022

Статтю присвячено огляду ретроспективи становлення сільськогосподарської дорадчої діяльності в Україні. У процесі аналізу наявних у сучасній науці поглядів на історію виникнення і розвитку дорадчої діяльності з’ясовано, що наразі поширеними є широкий та вузький підходи. Відповідно до широкого підходу, сільськогосподарська дорадча діяльність на українських землях бере свій початок у XVII-XIX століттях, проявляючи себе у вигляді ряду товариств, спрямованих на поширення аграрної освіти та впровадження сучасних способів ведення господарства. Відповідно до вузького підходу, сільськогосподарська дорадча діяльність на українських землях вважається такою з 90-х років ХХ століття, коли в незалежній Україні було створено перші сучасні дорадчі організації. В ході дослідження авторка схиляється до ширшого підходу, зазначаючи, що численні спілки та організації ХІХ-початку ХХ століття не завжди можна вважати дорадчими організаціями. Найчастіше вони є попередниками справжніх дорадчих організацій, хоча й характеризуються рядом притаманних їм ознак. За результатами дослідження запропоновано виокремлювати чотири етапи  становлення сільськогосподарської дорадчої діяльності в Україні. Для першого періоду (до початку ХХ століття) характерне формування базових засад дорадчої діяльності, як дослідницької та консультаційної діяльності, що деколи проявляла себе у вигляді окремих товариств. Другий (тоталітарний) період співпадає з існуванням Радянської держави (з 1922 по 1991 роки) та характеризується поширення наукових знань у агропромисловій сфері через мережу контрольованих державою структур. Третій період бере свій початок зі здобуття Україною незалежності. Йому притаманне формування сучасних уявлень про дорадчу діяльність та поява перших дорадчих служб за умов відсутності профільного законодавства (з 1991 по 2004 роки). Четвертий (сучасний) період – розвиток сільськогосподарського дорадництва почався після ухвалення Закону України «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність № 1807-IV» (у 2004 р.) і триває донині.
НОВІТНЯ ПАРАДИГМА АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДОЧИНСТВА УКРАЇНИ В УМОВАХ РЕФОРМИ ПРАВОСУДДЯ
Authors: Dibets N.
Published: May 2022

Мета статті полягає в тому, щоб аналізуючи адміністративно-процесуальні норми та науково-теоретичні позиції вчених визначити новітню парадигму адміністративного судочинства України в умовах реформи правосуддя. У статті сформовано, що новітня парадигма адміністративного судочинства України в умовах реформи правосуддя спрямована на формування євро концептуальних засад судового захисту прав, свобод та законних інтересів осіб, забезпечення єдності та незалежності процесуально-правового статусу адміністративних судів, впровадження інституту медіації у адміністративне судочинство, уніфікації та приведення у відповідність нормативно-правового регулювання процедурної організації адміністративного процесу. Наголошено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов’язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Організація адміністративного судочинства має багато спільного з організацією будь-якої діяльності. Проте можна назвати й деякі, притаманні лише організації адміністративного судочинства, особливості. Зокрема, мова може йти про особливості нормативно-правового регулювання організації адміністративного судочинства. Так, особливе місце серед правових норм, на основі яких здійснюється нормативно-правове регулювання організації адміністративного судочинства, посідають норми адміністративного й адміністративного процесуального права.
СИСТЕМА СУБ’ЄКТІВ СЕКТОРУ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ
Authors: Zhuk T.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що згідно з нормами Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 р. № 2469-VIII сектор безпеки є бінарним та іменується як «сектор безпеки і оборони». Однак норми вказаного закону мають значну кількість законодавчих неточностей техніко-юридичного характеру, що безпосередньо стосуються визначення поняття, структури та правового статусу окремих суб’єктів його складу. Стаття присвячена розкриттю авторської думки щодо системи суб’єктів сектору безпеки України, адже рамковий закон у сфері національної безпеки та оборони має значну кількість законодавчих неточностей техніко-юридичного характеру, що безпосередньо стосуються визначення поняття, структури та правового статусу окремих суб’єктів сектору безпеки України. Виявлено, що сектор безпеки і оборони законодавцем ототожнений системою: а) органів реалізації захисту національних інтересів України; б) окремих суб’єктів, залучених до процесу забезпечення національної безпеки України. Стверджується, що сектор безпеки – це розгалужене, структуроване та системне утворення, система якого складається із класичних елементів побудови. Тобто ототожнювати його виключно суб’єктним складом не зовсім доречно, хоч і не помилково. Сектор безпеки та оборони має конкретну направленість – досягнення стану захищеності національних інтересів України, а тому логічно, що така діяльність представлена реалізацією законодавчо визначених задач різних за правовим статусом суб’єктів. На основі аналізу думок вчених та положень чинного законодавства сформовано висновок, що системою суб’єктів сектору безпеки є сукупність: 1) органів державної влади, що реалізовують стратегічно-управлінську діяльність щодо сфер національної безпеки і оборони України; 2) виконавців практичних завдань, визначених у стратегічно-управлінських рішеннях, що безпосередньо стосуються забезпечення розвитку безпекових та оборонних спроможностей України, охорони та захисту національних інтересів України; 3) органи, установи, організації та індивідуальні суб’єкти, що залучаються до виконання завдань забезпечення національної безпеки України.
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ТАКТИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ПРОВЕДЕННЯ СЛІДЧОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ ПРИ РОЗСЛІДУВАННІ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ ПРОТИ ГРОМАДСЬКОГО ПОРЯДКУ
Authors: Antonyuk O.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що слідчий експеримент є найбільш складною слідчою (розшуковою) дією в розрізі як її організації та підготовки, так і тактичного забезпечення її проведення. На подальшому етапі розслідування кримінальних правопорушень проти громадського порядку виникає велика кількість конфліктних ситуацій, які потребують вирішення. Для їх вирішення і проводяться різноманітні слідчі експерименти за участю потерпілих, підозрюваних та свідків. Тому вивчення питань організаційного забезпечення, проведення окремих підготовчих заходів, а також використання певних тактичних прийомів та дотримання тактичних умов є важливим для нашого дослідження. Наукова стаття присвячена дослідженню деяких аспектів розслідування кримінальних правопорушень проти громадського порядку. Розглядається проведення слідчого експерименту під час розслідування зазначених протиправних діянь, а також формулюються пропозиції щодо застосування найбільш доцільних його видів. Автор зазначає, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. На основі опитування респондентів встановлено, що важливе значення має проведення повторного допиту, адже завдяки йому можливо: встановити обставини, які підлягають перевірці шляхом дослідів чи випробувань (91 %); актуалізувати пам’ять особи (76 %); визначити вид експерименту, що потрібно провести (49 %); окреслити коло завдань, що підлягають з’ясуванню (77 %); виявити мотиви погодження підозрюваних на участь у цій слідчій (розшуковій) дії (18 %); прийняти рішення щодо проведення слідчої (розшукової) дії (75 %). З’ясовано, що серед найбільш розповсюджених цілей слідчого експерименту в провадженнях досліджуваної категорії виділяються наступні: по встановленню можливості здійснення якої-небудь дії в певних умовах; по встановленню меж поінформованості особи про факти, що цікавлять слідство; по встановленню послідовності розвитку певної події та механізму злочину чи окремих його елементів; по встановленню можливості спостереження або сприйняття якого-небудь факту чи явища.
ОРГАНІЗАЦІЯ І ТАКТИКА ПРОВЕДЕННЯ ОКРЕМИХ СЛІДЧИХ (РОЗШУКОВИХ) ДІЙ ПРИ РОЗСЛІДУВАННІ ШАХРАЙСТВА У СФЕРІ ТУРИЗМА, ВЧИНЕНОГО ОРГАНІЗОВАНОЮ ГРУПОЮ
Authors: Zakharova А.
Published: May 2022

У статті досліджуються організаційно-тактичні особливості проведення окремих слідчих (розшукових) дій при розслідуванні шахрайства у сфері туризму, вчиненого організованою групою, зокрема огляду місця події та огляду документів. Наголошується на тому, що з урахуванням конкретної слідчої ситуації та способу вчинення шахрайства у сфері туризму, вчиненого організованою групою, провадження слідчої (розшукової) дії має свої тактичні особливості. Автором виділені ознаки, які впливають на організацію і тактику слідчих (розшукових) дій при розслідуванні шахрайства у сфері туризму, вчиненого організованою групою. Аналізуючи різні підходи щодо доцільності проведення огляду місця події при розслідування даного виду злочину, автором робиться висновок про те, що результати його проведення можуть бути ефективним для розслідування і отримання доказової інформації. Щодо огляду документів при розслідуванні шахрайства у сфері туризму, вчиненого організованою групою, автор наголошує на тому, що тактичні особливості його проведення залежать від способу його вчинення та виду документа, який підлягає огляду. Метою наукової статті є розроблення організаційних і тактичних рекомендацій щодо проведення окремих слідчих (розшукових) дій під час розслідування шахрайства у сфері туризму, вчиненого організованою групою. Зроблено висновок, що провадження слідчих (розшукових) дій при розслідуванні шахрайства в сфері туризму, вчиненого організованою групою здійснюється за загальними правилами, передбаченими кримінальним процесуальним законодавством, з урахуванням конкретної слідчої ситуації, що зумовлена специфічним способом шахрайських дій у даній сфері. Здійснюючи наукову розвідку з даної тематики зауважимо, що положення щодо тактичних особливостей провадження слідчих (розшукових) дій при розслідуванні такого виду злочину мають рекомендаційний характер, вони є своєрідним «вектором», на який має бути спрямована вся діяльність органів досудового розслідування задля швидкого, повного та об’єктивного розслідування кримінального провадження, встановлення всіх обставин, що підлягають доказуванню.
ОКРЕМІ АСПЕКТИ ЗАЛУЧЕННЯ СПЕЦІАЛІСТІВ ДЛЯ ОПЕРАТИВНО-РОЗШУКОВОГО ДОКУМЕНТУВАННЯ
Authors: Sakovski A.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що діяльність оперативних підрозділів щодо попередження та розкриття кримінальних правопорушень має різноманітний характер як за предметом (щодо виявлення ознак злочину), так і за засобами. Складність у документуванні протиправної діяльності, високий злочинний професіоналізм вимагають проведення різного комплексу спеціальних заходів та зумовлюють необхідність у веденні відповідних оперативно-розшукових справ. У статті досліджено проблемні теоретичні і практичні питання, які виникають під час використання спеціальних знань у процесі проведення оперативно-розшукового документування та залучення спеціаліста до слідчих (розшукових) дій. Розглянуто питання складання та отримання висновку спеціаліста у зв’язку з набуттям чинності закону про кримінальні проступки та інших нормативних документів і деякі неузгодженості або незрозумілості у зв’язку з цим і вплив цих неузгодженостей на допустимість висновку спеціаліста як процесуального джерела доказів. З’ясовано, що працівники, що здійснюють документування протиправних дій або здійснюють розслідування злочинів, в своїй практичній діяльності не здійснюють запит на отримання висновку спеціаліста та не розуміють процесуального порядку його отримання. Крім того, у разі якщо спеціаліст припуститься помилкового висновку, то  це може призвести до визнання доказів недопустимими та уникнення винною особою кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, висновок спеціаліста в процесі доказування може частково не збігатися з висновком експерта, і класичні способи вирішення такого конфлікту (допит осіб які проводили дослідження, призначення судом додаткового дослідження), на нашу думку,  не здатні вирішити такий конфлікт. Зроблено висновок, що залучення спеціаліста до документування протиправних дій та участі у слідчих (розшукових) діях беззаперечно є доцільним, а в окремих випадках навіть обов’язковим. Застосування спеціальних знань є важливим інструментом слідчого для забезпечення всебічного, неупередженого, повного та швидкого розслідування кримінальних правопорушень Однак на сьогодні наявні певні невідповідності в чинних нормативних актах, які регулюють залучення спеціалістів до документування правопорушень та їх документальне оформлення і тому потребують додаткового наукового дослідження для їх вирішення.
ДО ХАРАКТЕРИСТИКИ ПОРЯДКУ ЗАСТОСУВАННЯ МОРАЛЬНИХ ТА МАТЕРІАЛЬНИХ ЗАОХОЧЕНЬ ДО ПРАЦІВНИКІВ ПОЛІЦІЇ
Authors: Balyk S.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що функціонування будь-якого підприємства, установи чи організації – це завжди складний процес, який складається з великого числа процедур. Заохочення працівників, є однією з подібних процедур, порядок якої може варіюватись в залежності від правил та вимог внутрішнього трудового розпорядку відповідної організації. Не є виключенням в даному питанні і Національна поліція України. Заохочення працівників останнього центрального органу виконавчої влади має специфічний порядок, основи якого закладено на законодавчому та підзаконному нормативно-правовому рівні та який має особливий зміст. У статті, спираючись на аналіз наукових поглядів вчених та норм чинного законодавства, розкрито порядок застосування моральних та матеріальних заохочень до працівників Національної поліції України. Окреслено загальний порядок заохочень поліцейських, який урегульовано нормами відомчої нормативно-правової бази в сфері роботи Національної поліції України. Акцентовано увагу на відмінності порядку застосування окремих різновидів матеріальних та моральних заохочень в сфері трудової діяльності поліції. Зроблено висновок, що порядок застосування моральних та матеріальних заохочень до працівників Національної поліції України варто тлумачити як сукупність поетапно реалізовуваних уповноваженими суб’єктами дій, спрямованих на підготовку матеріалів про заохочення працівника поліції, аналіз даних матеріалів на предмет вірності та актуальності, реальності зазначених в них відомостей, а також підготовку та прийняття формалізованого рішення, яким заохочення визначається та безпосередньо застосовується до поліцейського. В залежності від специфіки матеріального або морального заохочення, інтенсивності його впливу на правовий статус та моральний стан працівника, порядок їх застосування може характеризуватись особливостями, зокрема в розрізі суб’єктного складу застосування заохочення, вимог щодо особи поліцейського, порядку підготовки та оформлення рішення про застосування заохочення, процесу підготовки та аналізу матеріалів про заохочення і так інше.
ДИСЦИПЛІНАРНА ТА МАТЕРІАЛЬНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОРУШЕННЯ ЛОКАЛЬНОГО ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ ОХОРОНИ ПРАЦІ
Authors: Varenik O.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що локальне правове регулювання охорони праці дозволяє краще пристосувати загальні вимоги законодавства до конкретних умов праці на підприємстві, що підвищує ефективність їх дії. Разом з тим, увага суб’єктів трудового права та органів державної влади до локального правового регулювання є значно меншою, що впливає на їх розуміння, як факультативних або необов’язкових до втілення. Дослідження юридичної відповідальності за порушення локального правового регулювання охорони праці надасть можливість краще розкрити її сутність та особливості застосування. У статі зазначено, що рівень травматизму та професійних захворювань залишається на стабільно високому рівні, що не може позитивно впливати на стан безпеки умов праці. Особливо гостро проблема стоїть на тих підприємствах, де техніка й інші засоби виробництва потребують модернізації. З іншого боку, запровадження нових методик та моделей роботи виробництва досі не врегульовані законодавчо, що вказує на важливість локального правового регулювання. Тому, встановлення юридичної відповідальності є гарантією дієвості таких локальних нормативно-правових актів, їх дотримання та виконання усіма суб’єктами трудових відносин. З’ясування видів юридичної відповідальності та їх змісту в контексті локального правового регулювання охорони праці вказуватиме чи усі аспекти відносин забезпечені. Дане дослідження допомагатиме розкрити особливості застосування кожного виду юридичної відповідальності, умови дотримання законності та справедливості. Визначено, що юридична відповідальність за порушення локального правового регулювання є різноманітною та диференціюється залежно від рівня негативних наслідків, що настали для підприємства, роботодавця чи трудового колективу. Досліджувана юридична відповідальність виступає, як засобом компенсації, так й засобом покарання, а тому має комплексний вплив на стан дотримання локальних норм права та підтримання безпеки праці. Крім того, юридична відповідальність виконує й функцію попередження та профілактики вчинення правопорушень завдяки невідворотності покарання. Разом з тим, правове регулювання застосування юридичної відповідальності за порушення локального правового регулювання охорони праці потребує удосконалення. Це стосується строків розслідування, прав та обов’язків потерпілого та правопорушника, а також збільшення переліку видів правопорушень, що мають відповідати сучасним тенденціям в охороні праці.
МЕХАНІЗМ РЕАЛІЗАЦІЇ СОЦІАЛЬНИХ ПРАВ ПРАЦІВНИКІВ ПУБЛІЧНОЇ СЛУЖБИ
Authors: Gavrilyuk V.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що обсяг та зміст соціальних прав у населення та працівників публічної служби зокрема вказує на те, що їх правове регулювання та наступне застосування норм права є тривалим та складним процесом із великою кількістю етапів та елементів. Тому, для кращого розуміння змісту норм права та їх втілення доречним буде виділення окремих механізмів щодо реалізації, забезпечення та захисту соціальних прав працівників публічної служби. Дослідження механізму реалізації надасть можливість зрозуміти які саме соціальні права закріплені за працівниками публічної служби, які шляхи та способи їх реалізації визнані в законодавстві, які правомірні та дозволені. Не менш важливим є висвітлення складових елементів такого механізму, що демонструватиме яким чином відбувається втілення соціальних прав, роль та значення кожного і з них. Проблемним аспектом є те, що питання розмежування та сутності механізму реалізації від інших механізмів достатньо не розкрите, що спричиняє плутанину у термінології та навіть практиці застосування й поєднання норм права. Тому, проведене дослідження надасть можливість виділити характерні риси кожного окремого елементу механізму реалізації соціальних прав працівників публічної служби, а отже й встановити його відмінності від інших та самостійність дії. Зроблено висновок, що санкція норми права, що встановлює юридичну відповідальність за порушення порядку реалізації соціальних прав працівників публічної служби розірвана від диспозиції та гіпотези або ж взагалі відсутня. Така ситуація обумовлена недостатнім правовим регулюванням питання юридичної відповідальності, унаслідок чого відсутні вказівки на юридичну відповідальність за нецільове використання отриманих коштів соціальної допомоги чи підробку даних. Найбільш частим є випадок використання формулювання притягується до юридичної відповідальності «відповідно до закону», коли ж спеціальні законодавчі акти щодо адміністративної чи дисциплінарної відповідальності не узгоджені з новими нормами права, а отже фактично заходи юридичної відповідальності залишаються не встановленими.
ПРОБЛЕМИ ПОНЯТІЙНО-КАТЕГОРІАЛЬНОГО АПАРАТУ ДЕРЖАВИ ЯК СУБ’ЄКТА ПРАВА СОЦІАЛЬНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ В УМОВАХ ЄВРОІНТЕГРАЦІЇ УКРАЇНИ
Authors: Deneha O.
Published: May 2022

В Україні обов’язок щодо організації та надання населенню соціального забезпечення покладено на державу, адже у статті 3 Конституції України встановлено, що саме держава бере на себе виконання соціально-забезпечувальної функції, а соціальне забезпечення населення є складовою спрямованості держави на захист прав і свобод громадян та надання їм відповідних гарантій. Функціонування в України системи органів, які представляють державу у соціальному забезпеченні, прийняття системи нормативно-правових актів соціального законодавства, піклування Української держави про потерпілих від нещасного випадку на виробництві, осіб з інвалідністю, безробітних, пенсіонерів, осіб, які втратили годувальника, а також інших категорій населення, які зазнали негативного впливу соціальних ризиків, свідчать про те, що наша держава рухається у даному напрямку. Євроінтеграція в Україні призвела до реформування соціального захисту населення і, відповідно, збільшення повноважень суб’єктів права соціального забезпечення. Це відповідно до стандартами Ради Європи та Європейського Союзу про те, що соціальне забезпечення включено до системи, яка включає, окрім соціального забезпечення (через соціальне страхування), інші форми захисту, що передбачені суб’єктом право на забезпечення, зокрема державну соціальну допомогу, а також спеціальний та унікальний (додатковий) соціальний захист для певних категорій населення. Зроблено висновок, що ключова проблема на сьогодні являє собою відсутністю чіткого розуміння, яким чином держава реалізує свою компетенцію у соціальному забезпеченні. Встановлено, що вітчизняні дослідники, аналізуючи дане питання, переважно виділяють різні переліки органів, які представляють державу у соціальному забезпеченні, тому нами здійснено систематизацію існуючих підходів. У процесі аналізу проблем правового регулювання діяльності держави як суб’єкта права соціального забезпечення в умовах євроінтеграції України, ми прийшли до висновку, що у основі кожної із них перебуває недосконалість чинного законодавства: воно є застарілим, перенасиченим нормативно-правовими актами, неадаптованим до європейських стандартів, суттєво відрізняється від соціального законодавства європейських держав. Нами встановлено, що найбільш оптимальним шляхом для вирішення існуючих проблем є систематизація соціального законодавства України. Також запропоновано ратифікувати ряд європейських соціальних стандартів і тим самим завершити процес адаптації вітчизняного соціального законодавства до соціального законодавства Європейського Союзу.
ЗАХИСТ ПРАВ В СФЕРІ СОЦІАЛЬНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ МАЛОЗАБЕЗПЕЧНИХ ТА ОСІБ, ЩО ПОТРЕБУЮТЬ ДОПОМОГИ: ОГЛЯД СУДОВОЇ ПРАКТИКИ
Authors: Rezvorovych K.
Published: May 2022

Стаття присвячена огляду судової практики щодо захисту прав малозабезпечених осіб та осіб, що потребують допомоги. У статті встановлено, що соціальна допомога – безповоротна адресна грошова виплата, яка надається уповноваженими державними органами з метою підтримки життєвого рівня осіб, що зазнали соціального ризику, за рахунок бюджетних асигнувань. Іншими словами, соціальна допомога – це прояв турботи держави відносно тих громадян, які потребують протекції, адже не мають достатньої забезпеченості засобами для існування через вік, стан здоров’я чи соціальне становище. Автором констатується, що коло людей, яке слід віднести до незахищених верств населення, в суверенній Україні виглядає екстраординарним та місцями занадто гіперболізованим. Й це при тому, що в умовах ринкової економіки неможливо застосовувати механізми штучного соціального маневрування, які допустимі при плановій економіці, й відповідно державну допомогу повинні отримувати лише особливо потребуючі представники соціуму, а решті необхідно самостійно себе забезпечувати. В статті також звертається увага, що, попри існування альтернативних форм захисту суб’єктивних прав, судова форма захисту виділяється більшою ефективністю та універсальністю, адже саме остання гарантує дотримання всіх прав і свобод людини, сприяючи встановленню істини по суті в тих чи інших спірних правовідносин. До того ж в нашій державі доволі розгалужена судова система, а рішення суду носять обов’язковий характер та в теорії повинні безперешкодно виконуватися. Як підсумок визначено, що особи, які об’єднані критерієм такого соціального ризику, як малозабезпеченість, являють собою велику групу населення, котра часто зустрічається з недолугою роботою адміністративних органів та змушена захищати власні права в судовому порядку. Основні тенденції в спорах за участю відмічених осіб зводяться до питань призначення та виплати державної соціальної допомоги. При цьому виокремлюються дві основні групи: позови управлінь праці та соціального захисту про стягнення надмірно виплаченої або незаконно отриманої соціальної допомоги та позови малозабезпечених осіб до відповідного владного суб’єкта про визнання дій протиправними та зобов’язання вчинити певні дії.
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДИСЦИПЛІНИ В ЗБРОЙНИХ СИЛАХ УРСР У ПЕРЕДВОЄННИЙ ПЕРІОД
Authors: Severinova O.
Published: May 2022

Стаття присвячена дослідженню особливостей забезпечення дисципліни в збройних сил УРСР у передвоєнний період. Також в статті проаналізовано основні напрямки та підходи різних вчених щодо вивчення вказаної проблематики. Визначено, що командно-примусові методи в аналізований період придбали самодостатнє значення. Особливо яскраво це проявилося в насадженні військової дисципліни після радянсько-фінляндської війни. Примусові заходи все більше стали переважати над методами переконання. У свою чергу, крайні заходи примусу хвилювали людей, негативно відбивалися на свідомості особового складу Червоної Армії. Наголошено, що у розглянутий період командно-примусові методи придбали самодостатнє значення. Особливо яскраво це проявилося в насадженні військової дисципліни після радянсько-фінляндської війни. Примусові заходи все більше стали переважати над методами переконання. У свою чергу, крайні заходи примусу хвилювали людей, негативно відбивалися на свідомості особового складу Червоної Армії. Підводячи підсумки розгляду змістовно-організаційних аспектів політичної роботи в розглянутий період, слід ще раз підкреслити її основні напрямки. Одним з основних напрямків політичної роботи в Червоній Армії було агітаційно-пропагандистська робота. В рамках цієї роботи можна виділити наступні аспекти: по-перше, пропагандистське забезпечення гасла про непереможність Червоної Армії, яке зводилося до спрощеного трактування «шапкозакидальних» настроїв. І лише «кривава баня» фінляндської війни змусила військово-політичне керівництво переглянути оцінки мощі Збройних Сил Радянського Союзу. Зроблено висновок, що одним з основних напрямків політичної роботи в Червоній Армії було агітаційно-пропагандистська робота. В рамках цієї роботи можна виділити наступні аспекти: по-перше, пропагандистське забезпечення гасла про непереможність Червоної Армії, яке зводилося до спрощеного трактування «шапкозакидальних» настроїв. І лише «кривава баня» фінляндської війни змусила військово-політичне керівництво переглянути оцінки мощі Збройних Сил Радянського Союзу.
МЕХАНІЗМ АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КООРДИНАЦІЇ СУБ’ЄКТІВ ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ: ЗМІСТОВНЕ НАПОВНЕННЯ ПОНЯТТЯ
Authors: Lukyanova G.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що тотальне поширення корупційної діяльності в Україні, що проявляє себе у всіх аспектах життя людини, саме по собі створює атмосферу приреченості, формує в людях уявлення про одвічність цієї біди, її природне походження, всюдисущість і нездоланність. Ймовірно, саме тому протидія корупції, на сьогодні, є особливо складним процесом. Перешкодами у його реалізації стають і недостатність економічних ресурсів, і відвертий супротив з боку окремих категорій населення, і відсутність достатньої державної підтримки громадських ініціатив. У таких умовах координація діяльності суб’єктів протидії корупції має бути спрямована, передовсім, на підвищення ефективності їх спільної діяльності, попередження негативного впливу. Дослідження механізму адміністративно-правового забезпечення координації діяльності суб’єктів протидії корупції має створити можливості для більш глибокого дослідження шляхів оптимізації такої координації, що й обумовлює його актуальність. Статтю присвячено узагальненню підходів до розуміння сутності механізму адміністративно-правового забезпечення координації суб’єктів протидії корупції. Констатовано, що у правових джерелах категорія «механізм» може розглядатися у низці значень: і як механізм виконавчої влади, і як механізм державного управління, і як механізм правового впливу, і як механізм правового регулювання. Авторкою проаналізовано наявні у вітчизняній філософії права, теорії держави і права, науці державного управління підходи до трактування адміністративно-правового механізму координаційної функції держави. Наголошено на різноманітності змістовного наповнення і структурного складу такого адміністративно-правового механізму з точки зору вітчизняних дослідників. Здійснено спробу виокремити структурні одиниці й функціональні складові адміністративно-правового механізму. Запропоновано адміністративно-правовий механізм координаційної функції держави трактувати як сукупність адміністративно-правових засобів, спрямованих на забезпечення виконання комплексу дій для об’єднання зусиль відносно (чи повністю) рівних суб’єктів координаційної діяльності та створення умов, за яких вони діяли б узгоджено, що дозволить підвищити ефективність їх діяльності, упорядкувати суспільні й державно-управлінські відносини, спрямувати їх на досягнення спільних цілей або інтересів.
ЕЛЕМЕНТИ МЕХАНІЗМУ ПУБЛІЧНОГО АДМІНІСТРУВАННЯ ОБІГУ МЕДТЕХНІКИ ТА ТОВАРІВ МЕДИЧНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ В УКРАЇНІ
Authors: Nekrasova N.
Published: May 2022

Актуальність статті полягає в тому, що на сьогодні в Україні досить непросте становище у сфері обігу медтехніки та товарів медичного призначення в Україні через нестабільність ситуації в країні, недосконалість законодавства в цій сфері та низку інших негативних чинників. Адміністративно-правовий механізм є засобом, за допомогою якого громадяни мають право захистити свої законні права та інтереси, а також мати повноцінне забезпечення права на життя та лікування нації. В умовах постійної реформації законодавства в Україні залишається актуальним питання приведення до ладу вищезазначених заходів як елементів механізму публічного адміністрування обігу медтехніки та товарів медичного призначення в Україні. Слід приділити увагу як практичним, так і теоретичним проблемам у цій сфері, оскільки правове регулювання цієї сфери в нашій державі перебуває на досить низькому рівні. Визначено, що елементами механізму публічного адміністрування обігу медтехніки та товарів медичного призначення в Україні є вітчизняна система нормативно-правових актів, яка регулює адміністративно-правовий статус суб’єктів публічного адміністрування цієї сфери; адміністративно-правовий захист прав, свобод і законних інтересів громадян, що взаємодіють та мають публічно-правові відносини в цій сфері; державний та громадський захист прав, свобод та законних інтересів громадян; юридичні гарантії адміністративно-правового захисту прав і законних інтересів громадян; загальне соціальне забезпечення охорони захисту прав і законних інтересів громадян. Наголошено, що громадяни України відповідно до чинного законодавства мають повне право на реалізацію своїх прав і обов’язків, зокрема й захист від неправомірних посягань на незаконні дії суб’єктів публічної адміністрації, що безпосередньо стосується й елементів механізму публічного адміністрування обігу медтехніки та товарів медичного призначення в Україні. Зроблено висновок, що елементи механізму публічного адміністрування обігу медтехніки та товарів медичного призначення в Україні – це адміністративно-правова система реалізації публічного адміністрування через установлені законодавством інструменти впливу у сфері регулювання механізмів реєстрації, сертифікації та ввезення лікарських засобів, медичної техніки й інших товарів медичного призначення, яка в кінцевому результаті призначена для якісного надання медичних послуг у лікарнях, клініках й інших медичних закладах нашої держави.