bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Számítógépes program a talajok fizikai és vízgazdálkodási jellemzőinek egyéb talajjellemzőkből történő számítására (TALAJTANonc 1.0)
Authors: Fodor Nándor , Rajkai Kálmán
Published: April 2007

Az elmúlt évtizedekben mérési adatbázisok felhasználásával számos talajfizikai becslési eljárást dolgoztak ki. A TALAJTANonc 1.0 szoftvercsomagba hazai és külföldi fejlesztésű talajfizikai becslési eljárásokat építettünk be. A program más Windows-os programokhoz hasonlóan kezelhető. A becslési eljárásokban használt adatok táblázatosan adhatók meg. A becslések, illetve a függvényillesztések eredményeit a program táblázatosan, illetve ábrákon mutatja be. A programmal a mérési pontokra hatféle víztartóképesség-függvény és négyféle vízvezetőképesség-függvény illeszthető. A TALAJTANonc további 11 becslési eljárást tartalmaz, amelyekkel egyszerűen megmérhető talajjellemzőkből további talajfizikai és vízgazdálkodási jellemzők (térfogattömeg, víztartó- és vízvezető képesség) határozhatók meg. A TAKI talajadatbázisán a TALAJTANonc segítségével kidolgoztunk egy új becslési eljárást, amely fizikai féleség kategóriánként a talaj víztartóképesség-függvényét egyetlen átlag van Genuchten-függvénnyel adja meg. A TALAJTANonc-ba épített térfogattömeg-becslő eljárás (Rawls, 1983) a TAKI adatbázisának talajaira 13±1,3%-os (a = 0,01) átlagos hibával becsülte a mért térfogattömeg értékét. A TALAJTANonc segítségével megmutattuk, hogy a Brutsaert-függvény az esetek több mint 75%-ában jobban illeszkedett a TAKI adatbázisában található talajok mért víztartóképesség-értékeire, mint a van Genuchten-függvény. A vizsgálat alapján a Brutsaert-, ill. a három- és a négyparaméteres van Genuch-ten-függvény átlagos illeszkedési hibájának várható értéke 0,80±0,07 cm3×cm-3 (a = 0,01), ill. 1,26±0,08 cm3×cm-3 (a = 0,01) és 1,23±0,08 cm3×cm-3 (a = 0,01). A TALAJTANonc becslési eljárásait az eljárások kidolgozására használt adatbázistól független talajokra is alkalmaztuk annak érdekében, hogy a program használhatóságát bemutassuk. A független kapuvári talajminták (Németh, 1996) víztartóképesség-értékének becslésére a pontbecslő eljárás (Rajkai et al., 1981) bizonyult a legkisebb hibájúnak. A mért víztartóképesség-értékekre illesztett Brutsaert-függvény paramétereiből számított (Rajkai, 1984), ill. a van Genuchten módszerével (1980) kapott vízvezetőképesség-függvények közel azonos eltéréssel illeszkedtek a mért vízvezetőképesség-értékekhez. A független talajmintákra kapott eredmények is mutatják, hogy a program jól használható értékeket szolgáltat talajféleségek, tájelemek talajfizikai és vízgazdálkodási leírására, modellezésére.
A műtrágyázás hatása a kölesre (Panicum miliaceum L.) csernozjom talajon
Authors: Kádár Imre
Published: April 2007

Mészlepedékes vályog csernozjom talajon, egy műtrágyázási tartamkísérlet 24. évében, köles elővetemény után vizsgáltuk az eltérő N-, P- és K-ellátottsági szintek és kombinációik hatását a Debreceni tarka bab fejlődésére, gyomosodására, termésére, ásványi összetételére és elemfelvételére. Az 1973 őszén az MTA TAKI Nagyhörcsöki Kísérleti Telepén beállított műtrágyázási tartamkísérlet termőhelyi jellemzését, valamint az alkalmazott kezeléseket és a kísérlet elrendezését a folyóirat jelen számában (77-92. oldal) megjelenő közleményünk (Kádár, 2005) ismerteti. A főbb eredmények: - A N 100 kg/ha/év adagig, a P-ellátottság 175 mg/kg ammónium-laktát(AL)-oldható P
2
O
5
, ill. a K-ellátottság 200 mg/kg AL-oldható K
2
O értékig előnyösnek mutatkozott a hajtás fejlődésére. Az aratáskori szalmatermés a kontrollon mért 1,7 t/ha értékről 3,2-3,6 t/ha-ra emelkedett. A kifejezett légköri aszály nyomán 1,2 t/ha körüli magtermés képződött a kezelésektől függetlenül. - A N-trágyázás növelte a növényi szervek N-, Mn- és Cu-, valamint mérsékelte a Ca-, S-, P-, B-, Zn- és Sr-tartalmát. A P-kínálattal emelkedett a P- és Sr-, ill. gátolt volt a Zn-beépülés. A K-ellátottság javulásával kifejezetté vált a K/Mg antagonizmus, nőtt a K %-a a Mg-tartalom egyidejű csökkenésével. - A leveles szár akkumulálta a makro- és mikroelemek nagyobb részét, de a N, P és Zn elemek döntő hányada a szemtermésbe épült be. Irodalmi adatokat is figyelembe véve a hazai szaktanácsadás számára 60-20-30-30-10 = N-P
2
O
5
-K
2
O-CaO-MgO kg javasolható minden tonna tervezett szemtermés és a hozzá tartozó melléktermés elemszükségletének számításakor. Mivel a N-igényt a bab döntően a levegőből fedezheti, a N-igény felére-harmadára mérsékelhető. A foszforral és káliummal kielégítően ellátott meszes talajokon forgóban a P-, K-, Ca- és Mg-trágyázás is feleslegessé válhat kombájn betakarításnál, amikor a melléktermés a talajon marad és ezen elemekben előálló veszteség jelentéktelen.
Héródés meggyilkolása
Authors: Mészáros Tamás
Published: April 2007

Általános vélekedés szerint Antiphón ötödik beszéde az antikvitás egyik legnépszerűbb szónoki beszéde. Mint a beszédből megtudjuk, Héródés, egy athéni telepes, együtt utazik egy fiatal, gazdag mytilénéi férfivel, Euxitheosszal Ainosba. Hajójuk viharba kerül, és kénytelenek egy kis kikötőben vára-kozni valahol Méthymna környékén. Az üres órákat egy másik hajón italozással töltik. Héródés éjjel elhagyja a hajót, eltűnik és senki nem látja többé. A rejtélyes gyilkossági történet tényeinek és a védelem érvelési stratégiájának elemzése segítségével megkísérlünk - lehetőség szerint - pontos beszámolót adni az eseményekről. Az ügy eljárásjogi kérdéseivel kapcsolatban feltételezzük, hogy Héródés rokonai törvénytelen eljárást, egy endeixis kakourgónt kezdeményeztek Euxitheosszal szemben. Indítékuk peren kívüli megegyezésből remélt anyagi haszonszerzés. Az első mytilénéi felkelés leverését követően nagy jelentőséget tulajdonítunk a ténynek, hogy a vádlott mytilénéi polgár.
Komikus áthallások a szónoki érvelésben
Authors: Horváth László
Published: April 2007

A tanulmány Hypereidés Athénogenés elleni beszédének felépítését, az érvelés technikáját vizsgálja. A kilátástalannak tűnő jogi helyzetben (aláírással hitelesített szerződést kellett semmissé tenni) részint az ügyhöz nem tartozó törvények felsorolásával, részint a felfokozott személyes invektívával, mindenekelőtt azonban a beszédbe szőtt komikus áthallásokkal igyekezett a szónok hallgatóságát befolyásolni. Hypereidés, az attikai ékesszólás történetében kivételes módon, az eseményeket és a jellemeket a komédia közkeletű koreográfiái szerint rendezi, amit a tanulmány tartalmi és nyelvi párhuzamokkal tételesen bizonyít. A papirusz egyik helyének [col. XVI,1] új olvasatával a komikus hangszerelést kiegészítő invektíva is az eddigiektől eltérő megvilágításba kerül.
Könyvszemle
Authors: Takács László , Grüll Tibor , Adamik Tamás , Kiss Erzsébet
Published: April 2007

Anneo Cornuto: Compendio di Teologia Greca. (Testo greco a fronte.) Saggio introduttivo e integrativo, traduzione e apparati di Ilaria Ramelli. Milano 2003.; Commentum Cornuti in Persium. Recognoverunt et adnotatione critica instruxerunt W. V. Clausen et J. E. G. Zetzel. Monachii et Lipsiae in aedibus K. G. Saur, Bibliotheca Scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana MMIV.; David Noy-Alexander Panayotov-Hanswulf Bloedhorn: Inscriptiones Judaicae Orientis. vol. I. Eastern Europe. (Texts and Studies in Ancient Judaism 101.) Tübingen, Mohr Siebeck 2004.; David Noy-Hanswulf Bloedhorn: Inscriptiones Judaicae Orientis. vol. III. Syria und Cyprus. (TSAJ 102.) Tübingen, Mohr Siebeck 2004.; Walter Ameling: Inscriptiones Judaicae Orientis. Bd. II. Kleinasien. (TSAJ 99.) Tübingen, Mohr Siebeck 2004. Edward Champlin: Nero. The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge (Massachusetts) - London (England) 2003.; Pesthy Monika: A csábítás teológiája. A kísértés fogalmának története az ókorban. Kairosz Kiadó, Budapest 2005.; Szakrális képzőművészet a keresztény ókorban I-II. Összeállította, fordította, a jegyzeteket és a bevezető tanulmányt írta Bugár M. István. Catena, a Pécsi Tudományegyetem Patrisztika Központja, a Paulus Hungarus és a Kairosz Kiadó közös sorozata. Budapest 2004.
Kognitív készségek szkizofréniában: Eredmények vizuális katergória-tanulási folyamatokból
Authors: Kéri Szabolcs , Szekeres György , Bagóczky Nóra , Janka Zoltán , Benedek György , Kelemen Oguz , Erdélyi Rita
Published: April 2007

A szkizofrénia neurokognitív vizsgálatai ellentmondásos eredményekkel szolgáltak a betegségben tapasztalható memóriazavar jellegével kapcsolatban. Jelen vizsgálatunkban a KNOWLTON és munkatársai által leírt (1994) valószínűségi kategorizációs feladatot alkalmaztuk a tudatos és kontrollált explicit, valamint a tudattalan és automatikus implicit memóriafolyamatok tanulmányozására. Eredményeink szerint a szkizofrén betegek az egészséges kontrollszemélyekhez hasonlóan képesek voltak kategorizációs teljesítményüket növelni a inger-válasz asszociációs folyamat során. Ezzel ellentétben a kategóriatagok tudatos azonosításánál jelentős károsodás volt tapasztalható. Adataink az explicit memóriafunkciókhoz kapcsolódó mediotemporális területek károsodására utalnak, míg a neostriatális implicit rendszer viszonylagosan megkíméltnek mutatkozott.
Útban a magatartásszempontú egészségpszichológia felé: Az egészségmegtartás pszichológiai elemzése
Authors: Urbán Róbert
Published: April 2007

A tanulmány az egészségmagatartás pszichológiai elemzését mutatja be. Ebből a célból tárgyalja az egészségmagatartás fogalmát, és rámutat arra, hogy az egészségmagatartás tudományos szempontból rosszul definiált, nehezen megragadható fogalom. Az egészségmagatartás sokfélesége kétségessé teszi, hogy lehet-e egységes elméletet fogalmazni predikciójára és magyarázatára. A tanulmányban bemutatjuk a kurrens kognitív elméleteket (egészséghiedelem-modell, a védelemmotiváció elmélete, az anticipált megbánás elmélete), a társas kognitív elméleteket (a szándékos és tervezett cselekvés, valamint a próbálkozás elmélete) és a folyamatelméleteket (a magatartás transzteoretikus változáselmélete, az egészség-cselekvés folyamatmodellje, éndeterminációs elmélet). A tanulmány rövid fejezetet szentel a kritikai egészségpszichológiai szempontoknak is, hangsúlyozva az egészségmagatartásokkal kapcsolódó társas, kulturális és értéktelített jelentés megértésének szerepét mind a tudományos, mind a gyakorlati egészségpszichológiában.A tanulmányban az elméletekkel szembeni kritikai észrevételek mellett az elméleti és a gyakorlati kutatás integrációjának szükségességét is hangsúlyozzuk.
Wigottszkij, Wallon és a "Közös világok"
Authors: Nétchine-Grynberg Gaby , Nétchine Serge
Published: April 2007

A dolgozat a Vigotszkij és Wallon képviselte jelentésközpontú és kulturális irányultságú huszadik század közepi pszichológiát hasonlítja össze. Közös vonásuk a korai törekvés arra, hogy meghaladják az elszigetelt egyén vizsgálatát mint a pszichológia tulajdonképpeni terepét. Ehelyett mindketten az elme elidegeníthetetlenül társas természetét hangsúlyozzák. Így mindketten a mentális világ szemiotikai felfogásának képviselői, bár Wallonnál központibb szerepe van a test leképezésének és az érzelmeknek is.
Előszó
Authors: Dúll Andrea , Szokolszky Ágnes
Published: April 2007

A
környezet átfogó fogalma és értelmezése sokféle formában és tartalommal van
jelen a pszichológiában, azonban ezek a szeletek kevéssé állnak össze koherens
elméleti rendszerbe. Tanulmányunkban a környezet fogalmának és elméleteinek
általános szintu átgondolására vállalkozunk, egy ökológiai rendszerszemléletu
szintézis körvonalainak felvázolására törekedve. Eszmetörténeti gyökerekként
elemezzük Jakob von Uexküll
(1938) Umwelt fogalmát és Dewey
és Bentley(1949)
tranzakcionalizmusát, valamint a pszichológia története során megfogalmazódott
lényegesebb ökológiai nézopontokat.
A
környezetpszichológia fogalmi rendszerének és nézopontjainak áttekintése után
választ keresünk azokra a kérdésekre, hogy mi a környezet, miért fontos a
pszichológiának, és fordítva: a pszichológia miért lényeges a környezet
számára?
Ázsiai és európai kerttípusok kulturális-környezetpszichológiai elemzése
Authors: Dósa Zsuzsanna , Dúll Andrea
Published: April 2007

A
kert fontos épített természeti környezet az ember számára. A kertalkotók
kompozícióikat elsosorban a természeti elemekre formálják. A kerttervezok nem
az alkotórészek teljes átalakítására, hanem inkább azok tervszeru elrendezésére
törekszenek, hiszen a kertmuvészet célzottan esztétikai-érzelmi igényeket
szolgál. Kevéssé feltárt, ugyanakkor fontos terület a kertek és kertépítészeti
stílusok környezetpszichológiai jelentése. A kert környezetpszichológiai
jelentése többek között például kifejezheti a kertalkotó ember és a természet
viszonyát. Két alapveto kertstílust szokás megkülönböztetni: 1. formális
kerttípus, amelyben a muvi oldal a meghatározó - ebben a kertben az ember
uralja a természetet. 2. kötetlen, tájképi stílus, amelyben
természetesség uralkodik. A kompozíció a természetit emeli ki: a kert -
alakított formában - maga a természet. A tanulmányban néhány ázsiai és európai
kerttípus összehasonlításával szemléltetjük, hogy az épített természeti
környezetek egyik speciális formájának, a kertnek és alkotóelemeinek
pszichológiai jelentését befolyásolja a kulturális és társadalmi kontextus.
„Érezd magad otthon!”
Authors: Sallay Viola , Dúll Andrea
Published: April 2007

A
helyidentitás és a helykötodés eredeti fogalmának sokat vitatott jellemzoje az
egyértelmuen pozitív érzelmi töltés. A kilencvenes években a kutatások ebben a
szellemben zajlottak, ami fokozódó feszültséget teremtett az otthon
környezetpszichológiai elméletei és ezek gyakorlati alkalmazása között. Az
utóbbi idokben egyre több vizsgálat foglalkozik azokkal a helyzetekkel,
amelyekben az otthoni helyidentitásnak eredetileg tulajdonított pozitív töltés
valamilyen okból nem lelheto fel, illetve eros negatív színezetet kap. Ezek
mögött a helyzetek mögött a családi élet zavarai, traumái, normatív és
paranormatív krízisei állnak. Az újabb kutatások kimutatják, hogy azok az
otthonok, amelyekhez negatív élmények kapcsolódnak, pszichológiailag
ugyanannyira jelentoségteljesek, mint azok, amelyek pozitív módon a
szükségletek kielégítését szolgálják. Az otthonhoz fuzodo érzelmi viszony így
lényegét tekintve összetett, adott esetben am­bivalens. A jelen tanulmányban az
otthonhoz fuzodo viszony feltáró jellegu, projektív vizsgálatának ál­talunk
kidolgozott módszerét, a módszer kialakítása keretében zajlott résztvevo
fotózás eljárását és a kvalitatív adatok (fényképek) feldolgozásának
eredményeit mutatjuk be.
Családlátogatás evészavarban szenvedőknél
Authors: Túry Ferenc , Dúll Andrea , Wildmann Márta , László Zsuzsa
Published: April 2007

A
családterápiás irodalomban vannak szórványos adatok, amelyek a családlátogatás
pozitív szerepére utalnak, de a mindennapos gyakorlatban ezt a módszert ritkán
alkalmazzák. Családterápiás munkánkban az evészavarban szenvedo betegek
otthonában végzett családlátogatás a terápiás folyamat rutinszeru részévé vált.
A közlemény a látogatások tapasztalatait tárgyalja nyolc esetrészlet
bemutatásával. A látogatásra a terápia középso fázisában egy alkalommal került
sor. A személyes határoknak a környezetpszichológia és a strukturális
családterápia elvei alapján történo megfigyelése fontos szempontokat nyújt a
családdinamika megértésében (példa: hiányzó ajtók, összemosott határokra utaló
alvási szokások, a vizit során hiányzó apa stb.). A látogatás elonyei a
családterápia két területén mutatkoznak meg. Egyrészt jó lehetoség nyílik arra,
hogy „in vivo” strukturális családterápiás feladatokat vezessünk be. A
terapeuta a család és tagjai magánszférájának muködésérol közvetlenül,
élményszeruen szerezhet tapasztalatokat. A személyes határokról szerzett
információk hasznosak a terápiás intervenciók megtervezésében. Másrészt a
látogatás a pszichoterápiás kapcsolat erosítésének jó eszközévé válik:
megváltozik a hagyományos orvosszerep, családias atmoszféra alakul ki, a
terapeuta beléphet a személyes helyekre. A terapeuta a kulturális
antropológiából ismert „részt vevo megfigyelo” szerepébe kerül. A látogatások
megerosítik azokat a korábbi megfigyeléseket, amelyek szerint az evészavarok
paradigmatikus értéku pszichoszomatikus zavarok, és jellegzetes változások
vannak a családi struktúrában.
Épített környezet és személyes konstruktumok
Authors: Brózik Péter
Published: April 2007

Az
itt bemutatott vizsgálat célja annak feltérképezése volt, hogy 1. milyen
dimenziók mentén észlelnek az emberek épített, lakóhelyi tereket, és 2.
ebben az észlelési-kategorizálási folyamatban milyen hatása van az
építészeti-építoi területen szerzett jártasságnak, tapasztalatnak. Ehhez
röviden összefoglaljuk az ide vonatkozó környezetpszichológiai, kognitív és
személyiség-lélektani ismereteket. Bemutatunk egy REP-technikán alapuló
kérdoívet, amellyel helyek tekintetében lehet a kognitív komplexitást és a
személyes konstruktumokat vizsgálni. Az eredmények szerint a kognitív
komplexitás mértékében nincs eltérés a szak­emberek és a nem szakemberek
között, de a szakemberek több dimenzió mentén észlelik/jellemzik a tereket.
Továbbá különbség van a két csoport között az alkalmazott konstruktumok
tartalom szerinti megoszlását illetoen is. Végül a vizsgálat számszeru
eredményein kívül közöljük azt a 94 dimenziót, amelyeket a vizsgálati személyek
alkalmaztak különbözo épített terek jellemzésére.
A munkahelyhez kötődés konstruktumá­nak vizsgálata
Authors: Dúll Andrea , Tauszik Katalin
Published: April 2007

Az
emberek számára pszichológiailag jelentos a fizikai környezet, amiben
dolgoznak. A munkakörnyezet befolyásolja teljesítményüket és jóllétüket közvetlenül
és közvetett (például szimbolikus) módon. A környezetpszichológiai személy-környezet
összeillés teó­ria (Proshansky, Ittelson,
Rivlin,1970), a magánszféra elképzelés (Altman, 1975) és a helyelmélet (Canter, 1977) együttesen lehet alkalmas
a munkahelyekkel kapcsolatos tudásunk integrálására. A munkahelyhez való
viszonyulás teljes környezetpszichológiai értelmezéséhez figyelembe kell
vennünk a helyidentitás-elmélet (Pros­han­s­ky,
1978) megállapításait is arról, hogy az ismeros, biztonságos, kontrollált
helyek kompetencia- és autonómiaérzést keltenek a használókban. Ha elfogadjuk,
hogy az irodai munkakörnyezet elsodleges territórium, akkor érthetové
válik, hogy ezeken a helyeken a helyhasználat és a magánszféra
szabályozásának folyamatai miatt törvényszeruen kibontakozik a helykötodés,
és így a tranzakciókapcsán az irodai munkahely a személy helyidentitásának
szerves részévé válhat. Ha ezt a folyamatot alaposan meg akarjuk érteni, akkor
a tranzakció összes folyamatát és ezek kapcsolatát vizsgálnunk kell. A
tanulmányban a jelenleg folyó tranzakcionális szemléletu környezetpszichológiai
kutatásunk elméleti hátterét vázoljuk fel.
A bevásárlóközpontok mint a csellengés helyei: a „helyfogyasztás” kontextuális elemzése
Authors: Dúll Andrea , Demetrovics Zsolt , Paksi Borbála , Felvinczi Katalin , Buda Béla
Published: April 2007

Korábbi
kutatási adatok egyértelmuen jelzik a droghasználat mértéke és a szabad ido
felhasználásának jellemzoi közötti összefüggést, valamint specifikusan is
felvetik a plázákban való jelentosebb mértéku idotöltés (csellengés) és a
legális, illetve illegális szerekkel való visszaélés kapcsolatát. Kutatásunk
célja ezzel összefüggésben a nagy bevásárlóközpontokban megforduló fiatalok
életvitelének, droghasználati szokásainak, valamint egyéb
szenvedélyproblémáinak kvantitatív és kvalitatív módszerekkel történo feltárása
volt. A kutatás során a kvalitatív környezetpszichológiai vizsgálati módszert
(szakértoi színtérbejárás) normál populációs kérdoíves felmérésekkel
kombináltuk. Eredményeink szerint a gyakori plázalátogatók, azok, akik hetente
többször, s különösen azok, akik (szinte) minden nap megfordulnak a plázákban,
jelentosen eltéro plázalátogatási szokásokkal rendelkeznek, mint a plázákba
kevesebbet járó társaik. Elobbiek valószínubben fordulnak elo a plázákban a
délelotti idoszakban, s többet járnak oda egyedül, de egyúttal kiemeltebben
használják a plázateret a barátaikkal, ismeroseikkel való találkozás céljából.
Hasonlóképp szoros kapcsolat mutatkozott a plázalátogatás gyakorisága és a
droghasználat mértéke között. Ily módon a havonta vagy annál ritkábban plázába
járók (mind a középiskolások, mind pedig a fiatal felnottek esetében) a teljes
populáció átlagánál (19,1%, illetve 25,1%) alacsonyabb prevalenciaértékeket
mutatnak a droghasználat szempontjából, míg a (majdnem) minden nap plázába járó
középiskolások harmada (33%), a fiatal felnotteknek pedig több mint fele
(52,6%) használt már drogot életében. Hasonló eredmények mutatkoztak az egyéb
problémaviselkedések vonatkozásában is.
A
tanulmányban a kutatási eredmények bemutatása mellett áttekintjük a pláza környezetpszichológiai
sajátságait is.
A katasztrófapszichológia lehetőségei és első tapasztalatai Magyarországon
Authors: Pető Csilla , Szekeres András
Published: April 2007

A
katasztrófák kezelése és a pszichológia tudománya sok közös ponton találkozhat
egymással. Mind az akadémikus pszichológia elméleti kérdései, kutatási
szempontjai, mind pedig az alkalmazott területek módszerei komoly segítséget
nyújthatnak a katasztrófaelhárítással foglalkozók számára. A súlyos válság­helyzetekben
tapasztalható jelenségek széles skálája - krízisreakciók, döntéshozatal és
kockázatbecslés, csoportgondolkodás, speciális kockázati csoportok, egyéni és
kollektív pánikreakciók, klinikai tünetek, ka­tasztrófák médiareprezentációja
stb. - adhat pótolhatatlan és megismételhetetlen tapasztalatokat a pszi­chológia
számára. Az alkalmazott pszichológia a lakosság, illetve a hivatásos segítok
számára nyújtott prevenció, az akut beavatkozás és válságkezelés,
krízisintervenció, valamint a rehabilitáció területein segítheti hatékonyan a
katasztrófa sújtotta áldozatokat és a védekezéssel foglalkozó szakembereket. A
szerencsétlenségek eseményláncolatában olyan környezeti változásoknak van
kitéve az egyén és a közösség, amelyben fizikai és pszichológiai keretek,
törvényszeruségek borulnak fel. Azok a - megszokott környezetben lévo -
eszközök, amelyek biztonságot, védelmet és kényelmet nyújtanak, a hirtelen és
eroteljes környezeti változás következtében (legyen az természeti, technogén
vagy társadalmi katasztrófa) veszélyforrássá válnak. Az alkalmazkodás az új
feltételekhez, illetve az eredeti vagy egy új biztonságot adó környezet
megteremtése súlyos - sokszor segítséget igénylo - próbát jelent. A civil
kezdeményezésu Pszichológiai Krízisszolgálat három éves árvízi tapasztalatai
alapján vázoljuk fel a hazai katasztrófapszichológia helyzetét, elso lépéseit
és lehetoségeit, bemutatva a lakosság, illetve más segíto szakemberek számára
szolgáló segítségnyújtás eddigi módszereit.
Az aspirációs index hazai alkalmazásával szerzett tapasztalatok
Authors: V. Komlósi Annamária , Rózsa Sándor , Bérdi Márk , Móricz Éva , Horváth Dóra
Published: April 2007

Tanulmányunk az „öndeterminációs elmélet” (Deci, Ryan, 1985, 2000) tesztelésére kidolgozott „Aspirációs Index” kérdőív hazai adaptációs eredményeit mutatja be. Az elmélet feltevése szerint a személyiségműködés egészséges vs. patológiás kimenetelének fontos meghatározója az alapvető intrinzik és extrinzik életcélok rendszerének mintázódása. Az eddigi empirikus adatok tanúsága szerint nemtől, kul­tú­­rától, szocioökonómiai státustól függetlenül magasabbak a jóllét és testi-lelki egészség mutatói intrin­zik motivációs dominancia esetén, és alacsonyabbak extrinzik motivációs dominancia esetén. Saját vizsgálataink a korábbi nemzetközi tapasztalatokat megerősítő eredményeket hoztak: 1. Az Aspirációs Index kérdőívvel mért motivációs (cél)rendszeren belül tisztán elkülönülnek az intrinzik és extrinzik faktorok. 2. Az általunk használt validáló kérdőívek (a depresszió mérésére BDI, a személyiség vonásszerkezetének feltárására NEO-PI-R és TCI) ugyancsak az intrinzik motivációk dominanciája esetén jeleztek egészségesebb, és az extrinzik motivációk dominanciája esetén kevésbé hatékony személyiségműködést.
Adaptáció és utóhatások a látórendszerben
Authors: Kovács Gyula
Published: April 2007

Az élő rendszerek egyik alapvető tulajdonsága - mely a környezetükhöz való alkalmazkodás és így a túl­élés fontos eleme - az alkalmazkodás vagy adaptáció. A központi idegrendszeri neuronok adaptációját a perceptuálisan megfigyelhető utóhatások megjelenése mutatja. Az utóbbi időkben az egyszerű vizuális ingerekhez való adaptációra kialakuló utóhatások mellett egyre többet vizsgálják a komplex alakokra, többek közt az emberi arcokra megfigyelhető utóhatásokat is. Tanulmányunkban ezeket az újonnan leírt utóhatásokat foglaljuk össze, különös tekintettel arra, hogyan vetítenek fényt ezek az eredmények az emberi agy tárgy- és arcreprezentációjára.
A verbális munkamemória és a morfológiai komplexitás
Authors: Németh Dezső , Ivády Rozália Eszter , Miháltz Márton , Krajcsi Attila , Pléh Csaba
Published: April 2007

Kutatásunk célja a verbális munkamemória és a szóterjedelem kapcsolatának feltérképezése. Három kísérletet mutatunk be, melyekben a kísérleti személyeknek klasszikus emlékezetiterjedelem-mérő kísérleti elrendezésben kellett szólistákat tanulniuk és visszamondaniuk. A szavak morfológiai összetettségét változtattuk, miközben a listákon belül kiegyenlítettük a szóhosszúságot, a gyakoriságot, a fonológiai struktúrát és a konkrétságot. A verbális munkamemória-kapacitást a számterjedelem és álszóismétlési feladattal mértük. A morfológiai komplexitás a ragok és jelek esetében szignifikáns csökkentő hatást mutatott a szóterjedelemre. A képzők esetében ilyen hatás nem volt kimutatható. Parciális korrelációs elemzés alapján va­ló­színűsíthető, hogy a verbális munkamemória hatása a töveken keresztül érvényesül.
Könyvismertetések
Authors: Buda Béla , Simon Eszter , Vidnyánszky Zoltán , Vajda Zsuzsanna , Binzberger Viktor , Takács Endre , Bagdy Emőke , Hámori Eszter , Kállai János , Pohárnok Melinda
Published: April 2007

A nevelés terepei a pszichológus szemével [Vajda Zsuzsanna - Kósa Éva: Nevelés­lélektan] (Buda Béla) Tükörben az emlékezet tükre [Douwe Draaisma: A metaforamasina. Az emlékezés egyik lehetséges története] (Simon Eszter) Ne hagyja figyelmen kívül! [Czigler István: A figyelem pszichológiája] (Vidnyánszky Zoltán) Logikai csoportosulatok: egyén és társadalom [Jean Piaget: Szociológiai tanul­mányok] (Vajda Zsuzsanna) A pszichológia múltjáról [Pléh Csaba - Győri Miklós (szerk.): Olvasmányok a kísérleti pszichológia történetéből] (Binzberger Viktor) Új-ság a reprezentációról [László János - Kállai János - Bereczkei Tamás: A reprezentáció szintjei] (Takács Endre) A klinikusok panorámája: több szemmel [Timothy J. Trull - E. Jerry Phares: Klinika pszichológia. Elmélet, módszertan és hivatás] (Bagdy Emőke)  (Hámori Eszter)(Kállai János)(Pohárnok Melinda)
Arteriogenesis as a new therapeutic intervention strategy in chronic artery disorders. Cellular mechanism and experimental models
Authors: Erdő Franciska , Buschmann Ivo R.
Published: April 2007

Az arteriogenesis fogalmát csak néhány évvel ezelőtt definiálták. Ez az endogén folyamat, egy természetes kompenzációs mechanizmus a stenosis vagy artériás okklúzió indukálta szöveti hipoperfúzió ellen, ami a vér már meglévő kollaterális arteriákba történő jobb megoszlását és az erek újjászerveződését jelenti. A főbb krónikus artériabetegségeket, mint amilyen a coronariabetegség, a perifériás artériabetegség és a cerebrovascularis betegség, széles körben tanulmányozták az angiogenesis és az arteriogenesis szempontjából az elmúlt évtizedben. Azin vivoállatkísérletek és a kollaterális artériák fejlődése mögött álló sejtes és molekuláris mechanizmusokex vivoanalízise feltárta a keringő monociták, endothel- és simaizom-sejtek alapvető szerepét a kollaterális erek újrastrukturálódásában. Az adaptív arteriogenesis a szívben, az agyban és a periférián különböző kemokinekkel és növekedési faktorokkal stimulálható. Ezen anyagok terápiás alkalmazása ígéretes eredményeket hozott preklinikai állatmodellekben, úgymint javuló kollaterális konduktanciát, kiterjedt neovascularisatiót a kollaterális-függő szöveti régióban, csökkent infarktusterületet hemodinamikus stroke-ban és jobb funkcionális paramétereket miocardialis ischaemiában. A humán vizsgálatok tervezése során föl kell tennünk a következő kérdéseket: mi az optimális alkalmazási megközelítés, a megfelelő dózis, az időzítés és a követés időtartama? Ez az összefoglaló közlemény áttekintést szeretne adni az arteriogenesis mechanizmusának főbb elemeiről és a spontán és stimulált kollaterális artérianövekedésre vonatkozó legfontosabb kísérletes adatokról.
Types of autoimmune disorders. Classification
Authors: Zeher Margit , Szegedi Gyula
Published: April 2007

Az autoimmun betegségekben a szervezet immunrendszere valamilyen saját antigént/antigéneket támad meg. Az autoimmun betegség fogalmát kimerítő formák száma több mint 80, amely a lakosság 5–6%-ának megbetegítéséért felelős. Az autoimmun kórképeket általában szisztémás és szervspecifikus csoportba soroljuk, azonban az osztályozás alapvető hibája, hogy nem valódi ok-okozati rendszerű patogenetikai tényezőkre épül. Az egyes betegségeket nemzetközileg elfogadott kritériumrendszerek alapján diagnosztizáljuk, így megállapításuknál elsősorban biztonságosságra törekszünk. A szükséges diagnosztikai feltételek teljesülésekor a korai formák kimutatásával sok esetben már elkéstünk. A kórlefolyást klinikai, szövettani és laboratóriumi paraméterekkel követjük, és hiányoznak azok a biomarkerek, amelyek magát az „immunrendszer betegségét” tudnák jelezni. Az autoimmun betegségek száma növekszik, újabb kórállapotokról derül ki, hogy autoimmun mechanizmus áll a háttérben. A patogenetikai háttér jobb megismerése lehetővé teszi az egyes kórképeken belül a klinikai és immunológiai fenotípusok elkülönítését, amelyeknek nagyon fontos diagnosztikai és terápiás következményei lesznek.
Immune-mediated liver diseases
Authors: Pár Alajos
Published: April 2007

A dolgozat áttekintést ad a három immunmediált májbetegség, az autoimmun hepatitis, a primer biliaris cirrhosis és a primer sclerotizáló cholangitis patogeneziséről, diagnosztikájáról és kezelésük lehetőségeiről.
Shared and distinctive characteristics of systemic autoimmune disorders
Authors: Kiss Emese , Dankó Katalin , Sütő Gábor , Zeher Margit
Published: April 2007

A szisztémás autoimmun betegségek a klinikai immunológia és reumatológia tárgykörébe tartozó, jól meghatározott, elkülöníthető betegségcsoportot alkotnak, amelyek hasonlóságuk ellenére számos önálló sajátossággal jellemezhetők. Ez a hasonlóság és különbözőség megnyilvánul mind a kóroki tényezőkben (a genetikai és környezeti faktorok arányában), mind a patomechanizmusban (a sejtes vagy humorális immunválasz dominanciájában), a kórlefolyásban (hullámzó vagy krónikusan progresszív jellegben) és a klinikai tünetek sokszínűségében (számos célszerv vagy egy-egy domináns célszerv/szövet érintettségében). A szerzők jelen munkában négy jellegzetes szisztémás autoimmun betegség, a szisztémás lupus erythematosus, a Sjögren-kór, a dermato-polymyositis és a szisztémás sclerosis sajátosságainak leírása révén ismertetik ezen kórképek és általában a szisztémás autoimmun betegségek közös jellemvonásait és egyidejűleg azt a sokszínűséget, egyedi jellegzetességet, amely még egy-egy kórképen belül is megfigyelhető.
New possibilities of treating patients with autoimmune disorders
Authors: Gergely Péter , Fekete Béla
Published: April 2007

Az autoimmun betegségek palettája roppant széles, a viszonylag enyhe formáktól a súlyos, gyakorta halálhoz vezető betegségekig terjed. E betegségek terápiája hatalmas fejlődésen ment keresztül az utóbbi tíz évben, kivált az olyan súlyos betegségek terén, mint pl. a rheumatoid arthritis vagy a Crohn-betegség. A legtöbb új megoldással a biológiai terápia, ezen belül is a monoklonális antitestek szolgáltak, de a hagyományos gyógyszerekkel történő kezelés is átíródott. Olyan régi gyógyszerek, mint a ciklofoszfamid vagy az intravénás immunglobulin, továbbra is tartják immunterápiás helyüket. A súlyos autoimmun betegségek kezelésére az őssejt-transzplantáció ajánl újabb terápiás lehetőséget.
Biological therapy of arthritis and systemic autoimmune diseases
Authors: Tamási László , Szekanecz Zoltán
Published: April 2007

A biológiai terápia lényege, hogy a gyulladás egyetlen, jól meghatározott pontján (pl. egy adott citokin szintjén) hat. Ezáltal a sokszor igen bonyolult mechanizmusokból álló patogenetikai hálózatot egy adott ponton szakítja meg. Ma a rheumatoid arthritis a biológiai terápia szempontjából modellbetegség, mivel a legtöbb szerrel ebben a kórképben próbálkoztak. Ezt követően egyéb arthritisekben (pl. spondylitis ankylopoetica, psoriasisos arthropathia), majd egyes szisztémás autoimmun kórképekben (pl. szisztémás lupus erythematosus, scleroderma, myositisek, vasculitisek, Sjögren-szindróma stb.) kezdték el alkalmazni. A legtöbb kórkép esetében egy központi szereppel bíró citokin, a tumornekrózis faktor-α (TNF-α) gátlószerei állnak a terápia középpontjában. Azonban a biológiai terápia megtervezésekor az adott kórkép patogenezisét (pl. döntően Th1 vagy Th2 jellegét) figyelembe kell venni. Nem véletlen, hogy amíg egyes kórképekben (pl. rheumatoid arthritis, spondylitis ankylopoetica, psoriasis, polymyositis, polyarticularis juvenilis arthritis) döntően a TNF-blokkolók és a T-sejtek elleni gátlás vált be, addig másoknál (pl. lupus, Sjögren-szindróma, dermatomyositis) a B-sejt elleni terápia kecsegtet sikerrel. Ezen összefoglalóban a szerzők áttekintik az arthritisek és szisztémás autoimmun kórképek biológiai terápiájára vonatkozó legfontosabb adatokat. Kitérnek az alkalmazott szerek tulajdonságaira, a hatékonyság és biztonságosság kérdéseire egyaránt.
Plasmapheresis treatment in systemic autoimmune disorders
Authors: Jákó János , Komoly Sámuel , Soltész Pál
Published: April 2007

A különböző kezelési eljárások hatékonyságának, ebből következően az egyes kórállapotok gyógyításában elfoglalt helyének újragondolása időről időre szükségszerű. A módszerek kialakulásának történetei rávilágítanak arra, hogy nem mindig a megoldandó kérdés indítja el a kutatásokat, hanem van úgy, hogy egy egészen más célból megvalósított technikát használnak fel gyógyeljárásként. Az autoimmun megbetegedésekben a plazmaferézis terápia nem újkeletű, mégis a szerteágazó klinikai tüneteket hordozó betegségek kezelésében összegyűjtött tapasztalatok randomizált, kettős vak vizsgálatok elvégzése nélkül, önmagukban a hatékonyság megállapítására nem elegendőek. A minden körülmények között elérendő eredményességre törekvő beavatkozások kerülendőek. Az általánosságban vett eredmények értékelésénél pedig figyelembe kell vennünk az igénybe vett anyagiak arányát is.
Estufas climatizadas para experimentos ambientais com rãs, em gaiolas
Authors: Figueiredo Mario Roberto Chim , Lima Samuel Lopes , Agostinho Claudio Angelo , Baêta Fernando da Costa , Weigert Stefan Cruz
Published: April 2007

Foram construídas seis estufas climatizadas, instaladas inicialmente no Ranário Experimental da Universidade Federal de Viçosa e, posteriormente, no Ranário Experimental da Fundação Universidade Federal do Rio Grande, com o objetivo de realizar experimentos para avaliar os efeitos do ambiente sobre o desempenho de rãs em gaiolas de fibra de vidro. Ambientes com temperaturas de 25ºC e fotoperíodo de 12/12 horas de luz/horas de escuridão (h L/E) serviram para adaptação das rãs por 15 dias antes de cada experimento. Os tratamentos consistiram em simular ambientes com temperaturas variando de 20 a 35ºC e fotoperíodos de 8/16, 12/12 e 16/8 h L/E. Foram realizados experimentos com rã-touro (Rana catesbeiana Shaw, 1802) e rã-manteiga (Leptodactylus ocellatus Linnaeus, 1758). Nessas estufas foi possível estimar que: a) os maiores ganhos de peso de rã-touro foram obtidos entre 27,6 e 29,7ºC, com melhor crescimento entre 28,2 e 30,1ºC; para rã-manteiga os melhores ganhos e conversão alimentar foram observados a 28,6 e 28ºC, respectivamente; b) a temperatura interage com fotoperíodo sobre o desempenho das rãs e seu desenvolvimento gonadal; c) a 27,7ºC (temperatura de conforto térmico) haverá menos rãs dentro d'água; d) a maior temperatura cloacal de rã-touro, 32,1ºC no seco e 33,8ºC dentro d'água, a 35ºC, evidenciou que as rãs se termorregulam; e) os níveis de tetraiodotironina (T4) no plasma decrescem na temperatura de conforto térmico; f) rã-manteiga condiciona-se ao manejo de rotina, reunindo-se ao redor do cocho na hora da alimentação.
Coeficientes de digestibilidade e valores de aminoácidos digestíveis de alguns ingredientes para tilápia do Nilo (Oreochromis niloticus)
Authors: Furuya Wilson Massamitu , Pezzato Luiz Edivaldo , Pezzato Antônio Celso , Barros Margarida Maria , Miranda Edma Carvalho de
Published: April 2007

O objetivo deste estudo foi determinar o coeficiente de digestibilidade aparente (CDA) dos aminoácidos do milho, farelo de trigo, farelo de soja e da farinha de peixe. Empregaram-se juvenis de tilápia do Nilo (Oreochromis niloticus) (25,24 ± 3,88 g) alimentados com ração referência peletizada contendo 0,10% de óxido de crômio (indicador) e 33,78% de proteína bruta. O CDA médio dos aminoácidos foi de: 88,31; 77,40; 91,78 e 82,58% para o milho, farelo de trigo, farelo de soja e farinha de peixe, respectivamente. Ainda que os resultados sugiram que o CDA da proteína possa ser indicativo do CDA dos aminoácidos, seus valores individuais variaram dentre e entre os ingredientes avaliados. Os resultados obtidos demonstram que os valores de aminoácidos digestíveis devem ser usados na formulação de rações completas (precisas) e econômicas.
Viabilidade econômica de estocagem de alevinos de carpa comum (Cyprinus Carpio Var. Specularis) no inverno em alta densidade
Authors: Graeff Álvaro , Kreuz Carlos Leomar , Pruner Evaldo Nazareno , Spengler Márcia Mondardo
Published: April 2007

O objetivo desta pesquisa foi estudar o efeito econômico de povoamento de alevinos I de carpa comum (Cyprinus carpio L.), no inverno em alta densidade, com suplementação artificial e adubação química. O delineamento foi inteiramente casualizado com quatro tratamentos (5; 10; 15 e 20 peixes/m²) e nove repetições. Os peixes foram estocados com peso e comprimento médios de 0,48 g e 3,15 cm, respectivamente, em todos tratamentos, por 45 dias de idade. As dietas foram formuladas com 27% de PB e 2925 kcal/kg de ração, sendo fornecidas diariamente, em duas vezes, na quantidade de 3% do peso vivo. O comportamento das variáveis explicativas em função dos tratamentos foi estudado por intermédio da análise de regressão. Os resultados para o comprimento e peso médio final nas densidades de 5; 10; 15 e 20 foram 8,67; 8,06; 7,81 e 7,47 cm e 3,64; 2,80; 2,31 e 2,25 g, respectivamente. O comportamento do peso em função das densidades estudadas é descrito pela equação de regressão quadrática Y= 4,41 - 0,29 X + 0,0077X² . O comportamento do comprimento e da conversão alimentar, em função das densidades, é explicado por regressão linear, por intermédio das equações Y= 5,83 - 0,077X e Y= 0,9978 + 0,0844X, respectivamente. A sobrevivência foi de 98,41; 97,61; 97,35 e 97,21%, respectivamente, nas densidades de 5 a 20. Em condições similares, pode-se recomendar todas as densidades estudadas e, economicamente, a lucratividade da atividade é crescente com o aumento da densidade, havendo diminuição do custo médio ou unitário.
Substituição da proteína do farelo de soja pela proteína do farelo de canola em dietas para a tilápia do Nilo (Oreochromis niloticus) na fase de crescimento
Authors: Soares Claudemir Martins , Hayashi Carmino , Faria Anna Christina Esper Amaro de , Furuya Wilson Massamitu
Published: April 2007

Este experimento foi realizado com o objetivo de avaliar os efeitos de diferentes níveis de substituição da proteína do farelo de soja (FS) pela proteína do farelo de canola (FC) sobre o desempenho e características de carcaça da tilápia do Nilo (Oreochromis niloticus), na fase de crescimento. Foram utilizados 80 peixes (22,19±0,29 g) distribuídos em um delineamento em blocos casualizados, com quatro tratamentos e cinco repetições. As dietas foram formuladas de forma a terem níveis de 0,00; 33,33; 66,67 e 100,00% de substituição da PB do FS pela PB do FC, correspondendo a 0,00; 24,50; 49,00 e 73,50% de inclusão do FC nas dietas. Observou-se efeito quadrático dos níveis de substituição sobre o ganho de peso e rendimento de carcaça. A conversão alimentar aparente e a taxa de eficiência protéica não foram afetadas pela inclusão do FC nas dietas. Concluiu-se que o FC pode ser incluído em até 35,40% da dieta, substituindo 48,17% da PB do FS em dietas para a tilápia do Nilo, na fase de crescimento.
Fatores limitantes ao crescimento do capim-Tanzânia em um sistema agrossilvipastoril com eucalipto, na região dos Cerrados de Minas Gerais
Authors: Andrade Carlos Mauricio Soares de , Garcia Rasmo , Couto Laércio , Pereira Odilon Gomes
Published: April 2007

Conduziu-se um estudo em um sistema agrossilvipastoril, constituído por Eucalyptus urophylla e Panicum maximum cv. Tanzânia-1, para verificar a hipótese de que existiam outros fatores, além da baixa disponibilidade de luz, interferindo no crescimento normal da gramínea, quatro anos após sua introdução no sistema. O estudo consistiu de um ensaio de adubação NPK a campo, adotando-se o delineamento experimental de blocos casualizados, com os tratamentos dispostos no arranjo fatorial 2³, com duas doses de nitrogênio (0 e 100 kg/ha de N), fósforo (0 e 70 kg/ha de P2O5) e potássio (0 e 100 kg/ha de K2O). A gramínea não respondeu ao P nem ao K, embora os teores originais de P e K disponíveis no solo fossem baixos. A adubação nitrogenada dobrou a taxa de acumulação de matéria seca do sub-bosque, mostrando que o crescimento da gramínea estava sendo restringido pela baixa disponibilidade de N no solo. A elevada resposta à adubação nitrogenada mostrou que o sombreamento não era o único fator limitando a produtividade do sub-bosque, e, também, que as plantas estabelecidas do capim-tanzânia não estavam sendo afetadas negativa e significativamente por substâncias alelopáticas produzidas pelo eucalipto.
Consumo e produção de leite de vacas mestiças em pastagem de Brachiaria decumbens manejada sob duas ofertas diárias de forragem
Authors: Gomide José Alberto , Wendling Ivan Jannotti , Bras Sérgio Pereira , Quadros Helder Bruno
Published: April 2007

Este trabalho foi conduzido, no período de dezembro/95 a fevereiro/96, com o objetivo de avaliar a produção de leite de vacas mestiças em pastagem de Brachiaria decumbens, sob duas ofertas diárias de forragem 4 e 8 kg de matéria seca de forragem verde (MSFV)/100 kg de peso vivo dos animais. O delineamento experimental utilizado foi o inteiramente casualizado, sendo que a produção de leite, corrigida a 4% de gordura, foi analisada por covariância. Por ocasião do primeiro e segundo ciclos de pastejo, observaram-se disponibilidades de 4392±974 e 2598±591 kg/ha de MSFV, respectivamente, não sendo observado efeito das pressões de pastejo adotadas na quantidade de forragem disponível ao início do segundo ciclo de pastejo. Os teores de proteína bruta (9,5%) e fibra em detergente neutro (70,1%) e os valores de digestibilidade in vitro da matéria seca (56,4%) não foram influenciados pelas ofertas de forragem, embora os dados evidenciassem tendência de maiores teores de proteína e menores teores de FDN nas amostras de forragem dos piquetes que foram pastejados segundo a menor oferta de forragem. O consumo médio diário de matéria seca, 12,4 kg/vaca, e a produção de leite, cuja média foi de 11,0 kg/vaca.dia, não foram afetados pelas ofertas de pasto estudadas.
Aspectos genéticos e ambientais da curva de lactação de vacas da raça Guzerá
Authors: Cobuci Jaime Araujo , Euclydes Ricardo Frederico , Teodoro Roberto Luiz , Verneque Rui da Silva , Lopes Paulo Sávio , Silva Martinho de Almeida e
Published: April 2007

O conhecimento das relações genéticas entre os parâmetros da curva de lactação e a produção de leite é importante para a seleção de vacas e de touros. Os registros de produção de leite de 583 vacas da raça Guzerá, filhas de 165 reprodutores, foram usados para estimação dos parâmetros da curva de lactação em dois modelos matemáticos. As informações referentes às produções de leite foram obtidas usando-se a base de dados extraída do Arquivo Zootécnico Nacional, mantido na Empresa Brasileira de Pesquisa Agropecuária (Embrapa Gado de Leite). As análises foram efetuadas usando-se o sistema MTDFREML, sob modelo animal que incluiu os efeitos fixos de rebanho-ano-estação de parto e, como covariável, a idade da vaca ao parto, com termos linear e quadrático. Como efeitos aleatórios foram incluídos animal, efeito permanente de ambiente e erro. As estimativas de correlações genéticas entre a produção de leite total, a produção inicial e a taxa de declínio da produção foram de 0,55 e 0,86 e de -0,19 e 0,38, respectivamente, para cada modelo matemático estudado. Para as duas últimas características, estas estimativas foram de 0,45 e 0,75, indicando que vacas com maiores produções iniciais apresentaram declínios mais acentuados da produção de leite ao longo do período de lactação. As correlações genéticas entre a produção de leite em 305 dias e os parâmetros do modelo seguiram a mesma tendência, em magnitude e sinal, às da produção de leite total. De acordo com os resultados, pode-se inferir que a seleção para a produção de leite total resulta em acréscimo na produção inicial e mudanças inexpressivas na taxa de declínio da produção de leite, não alterando a forma da curva de lactação. As correlações de ordem entre as classificações dos valores genéticos preditos foram altas e positivas (0,68 e 0,74), sugerindo que os indivíduos com os maiores valores genéticos para produção inicial de leite seriam também aqueles com maiores valores para produção de leite total.
Heterogeneidade de variâncias nos grupos genéticos formadores da raça Canchim
Authors: Oliveira Carlos Antonio Lopes de , Martins Elias Nunes , Freitas Alfredo Ribeiro de , Alencar Maurício Mello de
Published: April 2007

Foram estimados componentes de variância para os pesos aos 365 e 550 dias de idade, de animais dos grupos genéticos, ½ Charolês-Zebu, ¾ Zebu-Charolês e 5/8 Charolês-Zebu, utilizados no processo de formação da raça Canchim, com o objetivo de verificar a ocorrência de variâncias heterogêneas entre os grupos genéticos e seu possível efeito na classificação dos animais, na avaliação genética. As estimativas foram obtidas utilizando-se o sistema MTDFREML. A estratégia utilizada para estimar os componentes de variâncias para as duas características foi considerar a expressão das características em cada grupo genético como uma característica diferente. Portanto, foram testados diferentes modelos com intenção de verificar diferenças nas estimativas dos componentes de variâncias dos diferentes grupos genéticos. As estimativas dos componentes de variância e as classificações dos melhores animais foram diferentes, para os modelos unicaracter e denominado tricaracter. As porcentagens de indivíduos comuns, no processo de avaliação genética considerando ou não a ocorrência de variâncias heterogêneas, tomando-se todo o conjunto de dados e separadamente machos e fêmeas, foram, respectivamente, 83,7; 86,6 e 89,3% para peso aos 365 dias e 69,3; 75,5 e 72,5% para peso aos 550 dias. Os resultados indicaram a existência de variâncias heterogêneas nos grupos genéticos participantes da formação da raça Canchim para peso aos 365 e 550 dias.