Особливості взаємозв’язку психологічних ресурсів у осіб, що переживають стрес під час війни
Authors: Турлаков Ігор 
Published: January 2025

У статті розглядаються особливості взаємозв’язку психологічних ресурсів у осіб, що переживають стрес під час війни. Зазначено, що проживання війни спричиняє розвиток хронічного стресу, що виснажує організм і особистісні ресурси індивіда. Підкреслюється, що у процесі проживання війни адаптаційна активність людини досягає максимального рівня, оскільки подолання стресових та травматичних подій такого масштабу супроводжується швидким виснаженням та повільним відновленням фізичних і психічних ресурсів. Зазначено, що у складних обставинах життя системна організація та динамічна взаємодія ресурсів спрямована на витримування стресу і повільну втрату ресурсів, компенсування втрачених або виснажених ресурсів. Висловлюється думка, що під час війни різні стратегії подолання можуть виступати ресурсами людини, які сприяють адаптації людини.
Представлено узагальнений огляд літератури, зокрема досліджень стресу, копінг-стратегій і їх типів. Емпірична частина базується на порівнянні даних осіб, що мають різні провідні стратегії подолання.
У дослідженні взяли участь 159 осіб віком від 17 до старших за 55 років. З них: більшість жінок, що знаходяться в Україні під час війни.
В дослідженні встановлено, що у майже половини досліджуваних наявний високий рівень напруження емоційних і фізіологічних систем організму протягом останнього року. Стратегія подолання, що орієнтована на рішення проблеми, яка передбачає активне втручання притаманна більшості досліджуваних. Встановлено представленість емоційно орієнтованого подолання і стратегії уникнення. Досліджуваних розподілено на три групи за критерієм провідного копінгу. Продемонстровано, що ресурс часової орієнтації не є збалансованим, у досліджуваних всіх груп. Досвід, явища, події минулого та майбутні перспективи майже не перебувають у полі актуальної свідомості досліджуваних, тільки сьогодення. Встановлено, що прокрастинація може бути ресурсом, який по різному проявляється у групах з різними типами копінгу. Статистично менший прояв прокрастинації встановлений у осіб, що орієнтовані на розв’язання проблеми. У всіх групах досліджувані віддають перевагу реалістичному оптимізму, який є ресурсом і формою позитивного мислення. Проте зазначено, що 16,7% орієнтованих на уникнення досліджуваних є нереалістичними оптимістами що є ймовірно проявом провідного копінгу. Більшість досліджуваних всіх груп надають перевагу родині, як зовнішньому ресурсу. Продемонстровано, що особи з провідним копінгом орієнтованим на вирішення проблеми є соціально активними, виконують все вчасно та реагують на складні ситуації раціоналізацією, агресією і запереченням. Досліджувані з провідним копінгом, орієнтованим на уникнення є соціально активними, проте їм властива прокрастинація, не задоволені обмеженням теперішнього, спираються на родину, як зовнішній ресурс і не виправдовують ситуацію, що оточує. Досліджувані з провідним копінгом орієнтованим на емоції є прокрастинаторами, що використовують зовнішні (родина) і внутрішні ресурси (надія), мають ознаки невротичності при переживанні стресу.
Перспективи подальших досліджень полягають у вивченні прокрастинації як ресурсу.
Ключові слова: психологічні ресурси, стрес, травматичний досвід, оптимізм, адаптація, соціальна підтримка, копінг стратегії, прокрастинація, якість життя.