bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
TINGKAT KONTROL SOSIAL INTERNAL MAHASISWA TERHADAP PERILAKU CYBERBULLYING DI MEDIA SOSIAL
Authors: Asmawati Ainul Zulqoifah , Purnama Dadang Hikmah , Waspodo Waspodo
Published: June 2020

Penggunaan media sosial yang semakin populer saat ini memperbesar terjadinya perilaku cyberbullying dikalangan mahasiswa sebagai pengguna aktif media sosial, oleh karena itu untuk melakukan pencegahan sedini mungkin perlu dilakukan kajian ilmiah untuk menganalisis perilaku cyberbullying dengan melihat kemungkinan faktor penyebabnya. Penelitian ini bertujuan untuk mengetahui tingkat kontrol sosial internal mahasiswa dan menganalisis pengaruhnya terhadap perilaku cyberbullying mahasiswa di Kota Palembang. Metode penelitian yang digunakan adalah kuantitatif dengan pendekatan ex-post facto. Hasil penelitian menemukan bahwa tingkat kontrol sosial internal mahasiswa tergolong tinggi atau kuat. Kontrol sosial melalui ikatan sosial yang  terjalin antara mahasiswa dengan keluarga dan universitas berpengaruh secara negatif dan signifikan terhadap perilaku cyberbullying dengan nilai t-hitung -3,664dan nilai signifikasi 0,000.
PENGUATAN NILAI KARAKTER DALAM LAYANAN PENGUASAAN KONTEN UNTUK MENINGKATKAN PRESTASI AKADEMIK MAHASISWA
Authors: Martin Martin , Elmansyah Toni , Novianty Fety
Published: June 2020

Penelitian ini bertujuan mengetahui peningkatan prestasi akademik mahasiswa setelah diberikan penguatan nilai-nilai karakter dalam layanan penguasaan konten. Metode penelitian yang digunakan yaitu penelitian tindakan dengan bentuk penelitian tindakan bimbingan dan konseling. Teknik pengumpul data yaitu studi dokumenter dan observasi lansung. Alat pengumpul data yang digunakan adalah dokumentasi berupa kartu hasil studi dan panduan observasi. Hasil penelitian menunjukkan bahwa penguatan nilai karakter dalam layanan penguasaan konten dapat meningkatkan prestasi akademik mahasiswa Fakultas Ilmu Pendidikan dan Pengetahuan Sosial Institut Keguruan dan Ilmu Pendidikan Persatuan Guru Republik Indonesia Pontianak.
UPAYA MENINGKATKAN KEPERCAYAAN DIRI MELALUI LAYANAN BIMBINGAN KELOMPOK TEKNIK KONSELING BEHAVIOR PADA PESERTA DIDIK DI SMP NEGERI 10 PONTIANAK
Authors: Fitriani Endah
Published: June 2020

Jenis penelitian yang digunakan dalam penelitian ini adalah penelitian tindakan kelas dengan dua siklus tindakan. Sampel dalam penelitian ini adalah 10 orang peserta didik yang mempunyai kepercayaan diri sedang dan rendah. Hasil penelitian yang diperoleh, sebelum mendapatkan layanan bimbingan kelompok peserta didik yang mempunyai kepercayaan diri dengan presentase sedang 68,75%, peserta didik dengan kepercayaan diri dengan presentase rendah 53,75%. Setelah diberikan layanan bimbingan kelompok pada siklus 1, 8 orang peserta didik dengan kepercayaan diri sedang mengalami peningkatan dari 70% - 72,75% masuk dalam presentase kategori tinggi dan dua orang peserta didik presentase kepercayaan diri rendah bertambah 67,5%-68,78% masuk dalam kategori presentase sedang. Sedangkan pada siklus 2, peserta didik dengan presentase kepercayaan diri sedang bertambah 83,75% masuk dalam kategori presentase tinggi dan peserta didik dengan kepercayaan diri rendah bertambah 76,25% masuk dalam kategori presentase tinggi sehingga pada siklus 2 skala  kepercayaan diri  untuk 10 orang peserta didik masuk dalam kategori tinggi.
IMPLEMENTASI KURIKULUM 2013 DALAM PEMBELAJARAN IPS TERPADU DI SMP NEGERI KOTA SINGKAWANG
Authors: Marjito Emusti Rivasintha , Juniardi Karel
Published: June 2020

Tujuan penelitian adalah untuk memaparkan perencanaan dan pelaksanaan pembelajaran IPS Terpadu dalam Kurikulum 2013 di SMP Negeri Kota Singkawang. Penelitian ini menggunakan metode penelitian deskriptif dengan pendekatan kualitatif dan bentuk penelitiannya adalah studi kasus. Teknik pengumpulan data yang digunakan adalah teknik observasi langsung, teknik komunikasi langsung, dan studi dokumenter. Dari hasil pengolahan data dapat disimpulkan bahwa perencanaan pembelajaran IPS Terpadu di SMP Negeri Kota Singkawang sudah baik karena guru sebagian besar sudah mengetahui dan memahami Permendikbud tentang Kerangka Dasar dan Struktur Kurikulum 2013 SMP/MTs, dan memahami Permendikbud tentang Standar Isi Pendidikan Dasar dan Menengah, serta memahami dengan baik Permendikbud tentang Standar Proses Pendidikan Dasar dan Menengah. Pelaksanaan pembelajaran IPS Terpadu di SMP Negeri Kota Singkawang sudah baik karena mayoritas guru IPS sudah menyusun Rencana Pelaksanaan Pembelajaran, pelaksanaan proses pembelajaran yang dilakukan guru terhadap siswa, serta telah melakukan tindak lanjut proses pembelajaran dengan Pendekatan Saintifik Ilmiah.
Święty Cyprian wobec biskupa Rzymu
Authors: Szczur Piotr
Published: June 2020

Une bonne partie de la correspondance de saint Cyprien concerne Rome, soit qu'elle s'adresse a son eveque, soit qu'elle en parle. D'autre part, Fecclesiologie de saint Cyprien accorde a Pierre, en qui elle voit l'origine de Funicite du pouvoir episcopal, une anteriorite chronologique sur le college apostolique qui jouit du meme pouvoir mais ie reęoit apres. Il faut bien preciser qu'en tout etat de cause, Cyprien ne reconnait pas a Romę un „primat" au sens actuel du terme. Tout eveque est fonde sur Pierre et possede le meme pouvoir que celui de Rome. Il ne concede a aucun eveque un „superepiscopat". Il n'y a pas „d'eveque des eveques" (Ep. 66, 3). Le Primatus de Pierre n'est pas, pour Cyprien, une primaute de commandement; il est pourtant un droit d'anciennete qu'il ne nie pas. L'glise de Rome est principalis, parce que le Christ a fait de Pierre Forigine de Funite et le signe de cette origine. La comparison les deux versions du chapitre IV De unitate porte a quelques conclusions: 1. Les deux textes ont fundamentalement le meme sens, mais il parait manifeste qu'elles s'adressent a deux auditoires differents. 2. Pierre et tous les apótres sont egaux dans l’épiscopat. 3. Pierre est, par son droit d'ainesse, l'origine de la monarchie episcopale en chaque eglise. 4. Le pouvoir que reęoit chacun des apótres a une structure determinee: il est monarchique (car chacun succede en son lieu a Pierre), et il est collegial (car tous ensemble heritent d'un pouvoir indivis). L'unite de l'Eglise repose sur la communion dans la charite de tous les eveque regroupes autour de l’égilse principale, non sur les liens juridiques, hormis le principe de ['episcopat monarchique.
Autorytet biskupa Rzymu w nauczaniu i praktyce św. Grzegorza Wielkiego
Authors: Lachowicz Jerzy
Published: June 2020

En demandant de role d'eveque de Rome dans l'antiquite il serait bien se referer a l'ceuvre d'auteur qui lui meme exeręait cette mission et, en plus, il nous a lessait un temoignage suffisamment fort. Saint Gregoire le Grand (540-604) accomplit tres bien cette tache. Il forme un solide point culminante d'epoque patristique, en meme temps il est un intermediaire specifique entre l'antiquite chretienne et Moyen Age. L'autorité d'eveque de Rome, selon notre auteur résulte de commandement de meme Christ et de le role de saint Pierre, le premier éveque de la „Ville Eternelle”. Cette autorite, géneralement pas conteste, il a ete percu de differentes manieres, selon la region geografique, les traditions particulieres, finallement aussi selon la fonction et meme le caractere des personnages, avec les quelles saint Gregoire a tenu des relations.
Peryfraza progresywna i strategie tekstowe
Authors: Jakielaszek Jarosław
Published: June 2020

One of the most striking features of Lucifer's style is his frequent usage of a periphrastic structure. The paper proposes that there is a clear semantic distinction between this construction and synthetic verbal forms. Stylistic and interpretive consequences of Lucifer's usage follow from a comparison with other authors and transtextual gestures which determine a proper contextualization of such structures.
Blathmac i jego "Poemat" poświęcony Dziewicy Maryi
Authors: Szewczyk Anna
Published: June 2020

The author presents the poem on the Virgin Mary, the oldest in Ireland and one of the oldest in the Early Medieval Europe. This poem wrote Irish monk of the monastery on Iona, Blathmac (+ 825). The author presents biography of Blathmac and the most important aspects of theology of Mary (Mary companion in suffering, Virgin Mary, Mother Mary, Theotocos, Intercessor). The poem includes many names of Mary: Sancta, Dear, Beautiful, Queen, Bright, Brightneck, True Virgin, Sun of the women, Sun of the human race.
Erzähltechnische Merkmale von Manzonis Promessi sposi im Spiegel der Übersetzungen
Authors: Plack Iris
Published: June 2020

This article focuses on narrative features of Alessandro Manzoni's masterpiece I Promessi Sposi and indicates their relevance for translation The central concern is whether the translation of narrative issues, as parts of the récit, can alter the narrative content
of the novel, the histoire, as Genette suggests With reference to examples from Manzoni's work, there follows a discussion of such issues as paratextual features, syntactic aspects, tempus changes, free indirect speech, and forms of address and the way translators have dealt with them
in various target languages The rendering of these aspects in translation, which is affected by typological aspects of the respective target language, turns out to have an important impact on the kind of ’story‘ told by the novel and is thus a decisive criterion for translation
quality
Anestesia para coelhos submetidos a cirurgias de experimentação: Relato de série de oito anestesias
Authors: Bedin Rafael Antonio Caldart , Schultz Maisa , Bedin Antonio
Published: June 2020

A anestesia para animais de laboratório é motivo de preocupação biomédica e um dos dilemas mais presentes no debate bioético atual. A utilização de agentes anestésicos em cirurgia experimental tem por objetivo a analgesia e a contenção do animal, de forma a atingir um grau razoável de relaxamento muscular e de produzir analgesia suficiente. Esta prática requer utilização de protocolos para a administração de doses seguras e eficientes. Foram oito coelhos da raça da nova Zelândia submetidos a laparotomias demonstrativas da disciplina de técnica operatória do curso médico local. Para a medicação pré-anestésica foi utilizado acepromazina 1 mg.kg-1 associada a cetamina 15 mg.kg-1 por via subcutânea. A manutenção da anestesia foi com isoflurano e oxigênio sob máscara laríngea em sistema de anestesia de Mapleson D e sob respiração espontânea. A hidratação foi realizada com soro fisiológico 10 ml.kg-1 a cada hora. Utilizou-se colchão térmico. Para a monitorização foi utilizado estetoscópio precordial, oximetria de pulso e parâmetros clínicos. Para a eutanásia utilizou-se cetamina 10 mg.kg-1 associada a cloreto de potássio 19,1% 1 ml.kg-1 por via venosa. O peso médio dos coelhos foi 2721,25±275,01 gramas e a duração do procedimento anestésico foi 120±87 minutos. Discussão. Nas anestesias de longa duração, como as laparotomias, recomenda-se e a utilização de medicação pré-anestésica e posteriormente a indução anestésica feita pela combinação de agentes. Entretanto, o manejo anestésico requer monitoração para evitar que doses insuficientes ou exageradas ocorram.
Broncoespasmo durante anestesia para coelho submetido a apendicetomia: Relato de caso
Authors: Bedin Rafael Antonio Caldart , Schultz Maisa , Bedin Antonio
Published: June 2020

A anestesia para animais de laboratório é motivo de preocupação biomédica e um dos dilemas mais conflitantes no debate bioético. O uso de anestésicos em cirurgia experimental é feito para promover a contenção do animal, de forma a atingir um grau razoável de relaxamento muscular e de produzir analgesia suficiente. Esta prática requer utilização de protocolos para a administração de doses seguras e eficientes. Este relato é sobre coelho da raça Nova Zelândia submetido a anestesia geral. Para a medicação pré-anestésica foi utilizado acepromazina 1 mg.kg-1 associada a cetamina 15 mg.kg-1 via subcutânea. Para a manutenção da anestesia foi utilizado isoflurano e oxigênio com a utilização de máscara laríngea número 1 e sistema inalatório Mapleson D sob respiração espontânea. Logo após a locação da máscara laríngea observou-se dificuldade respiratória. Na ausculta observou-se sibilos em ambas as bases pulmonares. Foi administrado dexametasona 500 mcg venosa e adrenalina 50 mcg subcutânea. Por 10 minutos foi mantido a ventilação controlada manual e posteriormente retornou-se à ventilação espontânea. Os ruídos adventícios reduziram e o procedimento transcorreu sem outras intercorrências.
Mala adherencia terapéutica en un paciente de edad avanzada, deterioro cognitivo y polimedicado con diabetes mellitus tipo 2
Authors: Pérez-Belmonte Luis Miguel , Florido-Santiago Mercedes , Ricci Michele , Lara-Muñoz José Pablo , Gómez-Huelgas Ricardo
Published: June 2020

Mujer de 84 años con diabetes mellitus tipo 2 de larga duración, deterioro cognitivo severo, fragilidad y polimedicación que consultaba por presentar episodios de mareos y palpitaciones que mejoraban con la ingesta de alimentos, pero provocando algunas veces caídas traumáticas secundarias. La cuidadora frecuentemente no le daba la medicación por sospecha de hipoglucemias asociadas al tratamiento antidiabético. Tras la optimización del tratamiento antidiabético, se consiguieron evitar las hipoglucemias y mejorar de forma segura la adherencia terapéutica.
Reingreso hospitalario en pacientes pluripatológicos. La importancia de elaborar un plan de acción personalizado y mejorar la continuidad asistencial
Authors: Zamora-Martínez Irene , Hernández-Alonso Leonor , Sánchez-Arenas Mª Carmen , Rodríguez-García Macarena , Murcia-Zaragoza José
Published: June 2020

Mujer de 87 años, con diagnóstico principal de insuficiencia cardíaca, que ingresó en nuestro hospital por cuarta vez en el último año, habiendo transcurrido 10 días desde la última atención hospitalaria. La paciente fue captada por el equipo de Enfermería Gestora de Casos Hospitalarios, procediéndose de forma conjunta entre profesionales sanitarios, paciente y familiares a la elaboración de un plan de acción personalizado, e incluyéndola en el plan de asistencia continuada al paciente con pluripatología. Se consiguió una mejoría en la calidad de vida y grado de satisfacción del paciente, cuidador y equipo terapéutico, minimizando hos- pitalizaciones y atenciones urgentes.
Complejidad en el paciente frágil joven: dificultad para la asistencia y la atención
Authors: Guzmán-García Marcos , Fernández-Ávila María Luisa , Ramiro-Ortega Esmeralda , Moreno-Conde Mirian
Published: June 2020

Paciente de 63 años con mieloma múltiple, insuficiencia renal crónica y miastenia gravis que presentaba infección respiratoria aguda. Se objetivó la evolución desfavorable, asociándose con hepatitis aguda de origen medicamentoso. Tras valoración integral del paciente, se llegó al hallazgo de posible demencia frontotemporal, enmascarada de forma previa como trastorno depresivo. La utilización de fármacos en esta paciente implica condicionamientos relevantes, por lo que se debe realizar una conciliación para evitar complicacio- nes relacionadas con las comorbilidades.
Aplicabilidad clínica de los índices pronósticos, PROFUND y PROFUNCTION
Authors: Alonso-Ortiz Belén , Villamonte-Pereira Victoria , León-Mazorra Magdalena , Martín-Plata Andrea , Conde-Martel Alicia
Published: June 2020

Se presenta el caso de una mujer de 83 años con antecedentes de hipertensión arterial, obesidad grado II, dislipemia y esquizofrenia paranoide, con vida limitada por poliartrosis y patología psiquiátrica de base. Ingresó por episodio de descompensación hidrópica en contexto de anemización aguda grave. Tras realización de una valoración integral, junto con el cálculo de los índices PROFUND y PROFUNCTION, se llevó a cabo, consensuado con sus familiares, un plan de acción personalizado adaptado a la paciente.
ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД З ПРАВ ЛЮДИНИ ЯК ІНСТРУМЕНТ ЗАХИСТУ ПРАВА ВЛАСНОСТІ
Authors: Бігняк Олександр Валентинович
Published: June 2020

Стаття присвячена дослідженню одного з найбільш ефективних міжнародних органів в сфері захисту праві свобод людини – Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), важливою функцією якого є забезпечення неухильного дотримання і виконання норм конвенції державами-учасниками, зокрема, з питань захисту права власності. Зокрема, проаналізовано зміни до національного законодавства в розрізі правозастосовної практики ЄСПЛяк джерела права при розгляді справ українськими судами, в тому числі справ про захист права власності.Автор приходить до висновку, що суд встає на захист тільки тих прав, які прописані в Конвенції та протоколахдо неї. Увага автора звертається на те, що важливість Конвенції обумовлена зокрема широтою закріплених в нійправ і їх тлумаченням. Аналізується прецедентна практика ЄСПЛ у сфері захисту права власності, а також досліджуються основні позиції ЄСПЛ щодо юридичної природи та змісту понять «майно», «власність», «право захиступрава власності», «захист майна» і «законні очікування». Показано, що до власності в контексті практики ЄСПЛможе ставитися значний перелік активів як матеріального, так і нематеріального характеру, зокрема нерухомемайно, рухоме майно, право на пенсію, акції компанії, господарські інтереси, пов'язані з управлінням бізнесом,а також управління клієнтурою ( ділова репутація, нематеріальні активи і т.д.), клієнти компанії, законні розрахунки щодо настання певних обставин, рішення арбітражного органу в зв'язку з суперечкою тощо.Значна увага в роботі приділяється дослідженню поняття і змісту права власності відповідно до Протоколу 1 доЄвропейської конвенції з прав людини, зокрема, в контексті мирного володіння своєю власністю. Розкриваються головні складові принципу правомірного втручання в право власності, а саме: а) чи є втручання законним;б) переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним певним цілям.Аналізуючи практику ЄСПЛ, при розгляді справ в яких мова йде про порушення норм ст. 1 Першого Протоколу,автор приходить до висновку, що Суд виходить з аналізу трьох частин норми в їх сукупності: 1) принцип мирноговолодіння майном; 2) порушення такого принципу; 3) контроль за здійсненням права на мирне володіння майном.Паралельно автором розкриваються також і суміжні питання (справедливий баланс, межі дозволеного втручання і т.д.).
СИСТЕМА ОРГАНІВ, ЩО ЗДІЙСНЮЮТЬ ПРИМУСОВЕ ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ
Authors: Бут Ілля Олександрович
Published: June 2020

В статті досліджуються особливості реформованої системи органів, що здійснюють примусове виконання рішень. Стверджується, що окрім Міністерства юстиції України до системи органів примусового виконання рішень входять органи державної виконавчої служби, якими є Департамент державної виконавчої служби; управління державної виконавчої служби; відділи державної виконавчої служби. Утворені «Центри виконання рішень» не є суб’єктами виконання рішень, оскільки вони здійснюють лише функції комунікації з учасниками виконавчого провадження, та за допомогою інших працівників органу державної виконавчої служби виконують лише ті обов’язки державного виконавця, які не пов’язані із вчиненням виконавчих дій (видача копій постанов державного виконавця, реєстрація вхідної кореспонденції, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження тощо).
ПІДСТАВИ ПЕРЕГЛЯДУ СУДОВИХ РІШЕНЬ ЗА НОВОВИЯВЛЕНИМИ ОБСТАВИНАМИ
Authors: Гонгало Регіна Францівна
Published: June 2020

У статті викладено наукові результати аналізу положень нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та надано оцінку підстав перегляду судових рішень за нововиявленними обставинами, а також проаналізовано, чому ці обставини вважаються нововиявленними. Сформульовано пропозиції щодо вдосконалення положеньцивільного процесуального законодавства щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ЕЛЕКТРОННОГО ПІДПИСУ В ЦИВІЛЬНОМУ СУДОЧИНСТВІ УКРАЇНИ ТА ФРАНЦІЇ
Authors: Дрогозюк Крістіна Борисіна
Published: June 2020

У статті зроблено спробу проаналізувати нормативно-правове регулювання електронного підпису у цивільномусудочинстві в Україні та Європейському союзі, зокрема, Франції. Розглянуто особливості визначення та застосування електронного підпису у якості способу підтвердження достовірності електронного доказу у цивільному судочинстві України та Франції, а також визначено переваги застосування електронного підпису в України та Франції.
ВПЛИВ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ЮРИСДИКЦІЇ (ПІДСУДНОСТІ) ПРИ РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАВА НА ЗВЕРНЕННЯ ДО СУДУ ЗА ЗАХИСТОМ У ЦИВІЛЬНОМУ СУДОЧИНСТВІ УКРАЇНИ
Authors: Полюк Юлія Іванівна
Published: June 2020

Статтю присвячено дослідженню основних доктринальних підходів до визначення сутності поняття підсудність, визначено динамічнийаспект підсудності, щорозкривається при реалізації права на звернення до суду зазахистом. Дотримання правил підсудності розглянуто в якості умови реалізації права на звернення до суду зазахистом, надано її оцінку відповідно до існуючих європейських стандартів судочинства. Встановлено, що у разіпорушення правил підсудності при реалізації права на звернення до суду за захистом для особи, яка їх порушила, жодних наслідків процесуально-правового характеру не настає. Вимога щодо дотримання правил підсудності розуміється законодавцем як невід’ємна ознака добросовісної поведінки суб’єкта звернення. Обґрунтованадоцільність визначення в якості умови реалізації права на звернення до суду за захистом дотримання правилпідсудності з урахуванням обов’язку суб’єкта звернення не порушувати встановлені законом правила підсудностіта пильнувати за тим, чи правильно встановить підсудність суд у разі допущення помилки, а також процесуально-правових наслідків, які можуть настати після розгляду справи судом першої інстанції у разі ігнорування та нехтування цим обов’язком.Доведено, що вимогу про дотримання правил підсудності слід включити до складу умовреалізації права на звернення до суду за захистом.
ІСТОРИЧНИЙ АСПЕКТ РОЗВИТКУ АЛЬТЕРНАТИВНИХ СПОСОБІВ ВИРІШЕННЯ СПОРІВ
Authors: Прущак Валерія Євгенівна
Published: June 2020

У статті досліджено альтернативні способи вирішення спорів, окреслено історичний аспект їх виникненнята розвитку. Досліджено нормативне регулювання та функціонування зазначених способів вирішення споріву країнах ближнього та дальнього зарубіжжя та проаналізовано положення законодавства, що регулюють їхнєздійснення. У статті також приділено увагу правовому регулюванню цього процесу в Україні. Процедури альтернативного вирішення цивільно-правових спорів охарактеризовано як ефективний механізм примирення сторін.
ЗАРУБІЖНИЙ ДОСВІД ҐЕНДЕРНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ СУДОЧИНСТВА: МОЖЛИВОСТІ ТА ПЕРСПЕКТИВИ ЙОГО ВПРОВАДЖЕННЯ В УКРАЇНІ
Authors: Боброва Ю. Ю.
Published: June 2020

У статті розглянуто досвід ґендерної організації судочинства зарубіжних країн задля визначення можливостей та перспектив його впровадження Україні. Визначено, що його використання має стати ефективним засобом з вирішення проблем цього інституту, що є на сучасному етапі його розвитку, вдосконалення та реформування. Проаналізовано як позитивні, так і негативні аспекти міжнародного врегулювання вказаної проблематики, отримано необхідні висновки для удосконалення принципу ґендерного паритету у судовій діяльності, визначено слабкі аспекти національного його закріплення, що потребують більш ретельного вивчення й удосконалення з урахуванням проведеного аналізу. Зауважено, що позитивний міжнародний досвід та високі стандарти реалізації принципу ґендерної рівності вже поступово запроваджуються у ґендерну організацію судочинства нашої держави. Покликається й на те, що задекларований державою комплекс заходів щодо забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків є теоретичним механізмом реалізації принципу ґендерної рівності, у тому числі і в судовій системі, однак у реалі, на практиці, на наш погляд, він майже недієвий. Визначено, що побудова демократичного суспільства потребує нової конструкції концептуального розуміння суті й об’єктивної необхідності правового реформування на шляху викорінення ґендерної нерівності відповідно до позитивного світового досвіду ґендерних перетворень. Акцентовано увагу й на тому, що від рівня зближення національного законодавства з міжнародним правом, його узгодженості з відповідними стандартами та вимогами з приводу вирішення ґендерних питань залежить не тільки ефективність співпраці України з іншими державами та міжнародними організаціями, а й розвиток нашої держави як демократичної, соціально орієнтованої та правової. Зміна способу мислення допоможе згодом змінити наші дії, якщо ми прагнемо зробити світ кращим та вдосконалити те, як ми цінуємо інших та їхній вибір.
КОНФЛІКТНІСТЬ ПУБЛІЧНО-ПРАВОВИХ ВІДНОСИН ЯК УМОВА ВИНИКНЕННЯ СПОРІВ У ЦІЙ СФЕРІ
Authors: Тильчик В. В.
Published: June 2020

У статті здійснено спробу обґрунтування ознаки конфліктності публічно-правових відносин, яка виступає умовою виникнення спорів у цій сфері. Акцентується увага на особливостях розвитку адміністративного права як фундаментальної галузі права, що супроводжується розширенням меж його предмету, а також виникненням відносин, які є менш конфліктними поряд із відносинами державного управління у їх доктринальному розумінні. Критично аналізуються підходи окремих вчених, котрі, характеризуючи умови виникнення спорів крізь призму соціальних відносин, вказують на наявність соціально-правового конфлікту, який вирішується засобами адміністративного судочинства. Для цілей дослідження обрано підхід, за якого якістю суб’єкта права є здатність логічного визнання норми і спроможність психічно-вольового визнання чи невизнання. В останньому випадку якраз і виникає конфлікт суб’єкта і правової норми. Відтак, екстраполюючи цю тезу на сферу публічно-правових відносин визначено основну методологічну особливість дослідження у площині перегляду та розвитку адміністративного права в контексті оновлення його предмету. Зазначено, що розвиток соціально-юридичної природи адміністративного права поряд із людиноцентризмом має стати базисом для зниження конфліктності публічно-правових відносин, оскільки враховуватиме їх як правові, так і не правові аспекти. Наголошується, що дослідження конфліктності публічно-правових відносин лежить у площині розвитку адміністративного права як фундаментальної правової галузі, а її оновлення визначає напрями розв’язання проблем, пов’язаних з категорією спору у сфері публічно-правових відносин. Трансформація предметної області адміністративного права без урахування емерджентних ознак його як системи, призводить до необхідності більш детального аналізу неоднотипних відносин, які характеризуються різним ступенем конфліктності, а відтак визначають особливості умов виникнення спорів у цій сфері.
ЗАГАЛЬНИЙ СТАН ДОТРИМАННЯ ПРАВ УВ’ЯЗНЕНИХ В УКРАЇНІ ТА СТАН ДОТРИМАННЯ ПРАВ УВ’ЯЗНЕНИХ НА ТИМЧАСОВО ОКУПОВАНИХ ТЕРИТОРІЯХ ДОНЕЦЬКОЇ ТА ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТЕЙ
Authors: Квятківський Ю. В.
Published: June 2020

У статті проаналізовано загальний стан дотримання прав ув’язнених в Україні. Досліджено стан дотримання прав ув’язнених на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей. Виявлено перелік особливостей вказаної категорії осіб і охарактеризовано значення кожної з них. Визначено, що проблема медичного забезпечення полягає у такому: високий рівень захворюваності та смертності серед ув’язнених; відсутність належних умов для відбування покарання ув’язненими з інвалідністю; відсутність будь-яких тенденцій та передумов до покращення ситуації із медичним забезпеченням засуджених. З’ясовано, що не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. У таких умовах працю, яка здійснюється засудженими для відшкодування витрат на їх утримання, можна зарахувати до видів праці, які не є примусовими, хоча засуджені вимушені працювати. Наголошено, що кваліфікаційними вимогами до персоналу установ виконання покарань є: 1) належні особисті, ділові та моральні якості, вік, освітній і професійний рівень та стан здоров’я; 2) відсутність судимості та адміністративних стягнень за вчинення корупційного правопорушення. Доведено, що проблемами дотримання прав ув’язнених на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей залишаються: 1) залучення ув’язнених до участі у незаконних збройних формуваннях; 2) проблеми забезпечення установ відбування покарань ресурсами; 3) складність переведення засуджених до установ відбування покарань, які розташовані на території, підконтрольній Україні; 4) проблема застосування національного законодавства України. Зроблено висновок, що найгострішими проблемами дотримання прав ув’язнених в Україні є: проблема медичного забезпечення, яка полягає у високому рівні захворюваності та смертності серед ув’язнених та відсутності належних умов для відбування покарання ув’язненими з інвалідністю; проблема ненадання засудженим можливості реалізації свого права на працю у тому обсязі, у якому воно їм гарантоване та забезпечене вітчизняним законодавцем; проблема персоналу установ виконання покарань – його нестачі та непрофесійного характеру, внаслідок чого відбуваються порушення прав ув’язнених у формі катувань, побиття та інших формах.
СОЦІАЛЬНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАСЕЛЕННЯ У ФРАНЦІЇ: ЗМІСТ ТА ШЛЯХИ ВДОСКОНАЛЕННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАКОНОДАВСТВА УКРАЇНИ
Authors: Малюга Л. Ю.
Published: June 2020

Євроінтеграційні процеси в Україні зумовили актуалізацію питань, пов’язаних з удосконаленням вітчизняного законодавства та приведенням його у відповідність до стандартів, характерних для провідних європейських держав. Однією з таких держав є Франція, чий досвід законотворення традиційно досліджується вітчизняними науковцями. Соціальна сфера в Україні традиційно визнається однією з найпроблемніших. Формування високоякісного та ефективного соціального законодавства натепер є однією з головних задач, поставлених перед державою, і одним із можливих напрямів його удосконалення є використання позитивного досвіду більш розвинених держав. У Франції сфера соціального забезпечення перебуває на якісно вищому рівні порівняно з Україною, що підтверджується наявністю відповідних досліджень. Вітчизняні науковці часто звертаються до аналізу особливостей соціального законодавства Франції, втім переважно без формулювання пропозицій удосконалення соціального законодавства України. Франція характеризується високими соціальними стандартами та багатовіковим досвідом законотворення, а отже, для України важливо спиратись на досвід таких країн. Мета цієї статті – здійснити аналіз соціального законодавства Франції, визначити його позитивні і негативні аспекти, порівняти соціальне законодавство Франції із соціальним законодавством України, виділити напрями запозичення позитивного досвіду та сформулювати пропозиції щодо удосконалення соціального законодавства України. Під час дослідження нами встановлено, що система соціального забезпечення Франції є однією з найдосконаліших у Європі та є зразком для нашої держави. Ми дійшли висновку, що досвід соціального забезпечення у Франції є корисним для України в аспекті систематизації законодавства, а також розвитку додаткових систем соціального забезпечення.
ВИМОГИ, ЩО ВИСУВАЮТЬСЯ ДО ДЕРЖАВНОГО СЛУЖБОВЦЯ: ЗАКОРДОННИЙ ДОСВІД ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ В УКРАЇНІ
Authors: Васильківська В. В.
Published: June 2020

У статті досліджується питання теоретичного та законодавчого визначення вимог, що висуваються до державного службовця. Звертається увага на основні особливості вимог до державних службовців окремих видів державних служб. Проводиться аналіз чинного зарубіжного законодавства в частині визначення вимог, що висуваються до державних службовців, та аргументується необхідність, а також перспективи удосконалення подальшого нормативного розвитку України. Зазначається, що суттєво зростають роль і значення інституту державної служби, а також набувають особливої ваги питання правового статусу державних службовців як безпосередніх виконавців, які забезпечують реалізацію завдань і функцій держави. Побудова професійної, авторитетної, дієвої та ефективної державної служби є неможливою без висококваліфікованих державних службовців з відповідним рівнем професійної компетенції. Удосконалення чинного законодавства про державну службу, безперечно, вирішило низку його проблем, але водночас поставило нові питання, які потребують негайного нормативного вирішення та теоретичного забезпечення. У контексті зазначеного великого значення набуває не тільки питання правового статусу державного службовця, але й питання щодо правового регулювання цього статусу, створення належних засад, умов та гарантій його реалізації. Звернення до тлумачення поняття «вимога» свідчить про різні визначення цього поняття, зокрема як сувора вказівка, рівносильна наказу, зміст вимоги може бути виражено як у різкій, грубій формі, так і вишукано ввічливо. На підставі вищенаведеного слід зазначити, що у всіх названих визначеннях вимога характеризується владним одностороннім характером, який не допускає вибору варіанту поведінки особи, якій її адресовано. Під час характеристики вимоги як елемента правового статусу державного службовця важливо акцентувати увагу на тому, що йдеться тільки про правову вимогу, тобто вимогу, визначену нормою права. І хоча у нормативному обігові йдеться про «вимоги», мається на увазі, що це саме «правові вимоги». Аналіз чинного законодавства про державну службу свідчить про те, що законодавець чітко не розмежував поняття «вимоги» й «обмеження». Поряд із тим встановлено, що вимога – це односторонній владний припис кількісного або якісного характеру, якому має відповідати державний службовець. Вимоги слід класифікувати на види за: 1) за колом державних службовців: а) загальні (громадянство України, досягнення 18-річного віку); б) спеціальні (політична неупередженість; загальний стаж роботи; досвід роботи на посадах; вільне володіння іноземною мовою; повна загальна середня освіта; ступінь вищої освіти; рівень фізичної підготовки; особисті якості; стан здоров’я; відсутність обставин, що можуть перешкоджати виконанню посадових обов’язків тощо); 2) змістом: а) кількісні (2 роки стажу роботи, досягнення 18-річного віку); б) якісні (стан здоров’я, особисті якості, вільне володіння іноземною мовою тощо).
АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВИЙ СТАТУС СЛУЖБИ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ ЯК СУБ’ЄКТА ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ФІНАНСОВО-ЕКОНОМІЧНОЇ БЕЗПЕКИ ДЕРЖАВИ
Authors: Гаруст Ю. В. , Степановський В. С.
Published: June 2020

Стаття присвячена дослідженню особливостей адміністративно-правового статусу Служби безпеки України як суб’єкта забезпечення фінансово-економічної безпеки держави. З’ясовано сутність фінансово-економічної безпеки держави. Встановлено, що пріоритетним натепер є постійне відстеження та усунення факторів, які викликають загрози фінансово-економічній безпеці України, є напрямом діяльності держави та завданням правоохоронних органів. На підставі аналізу нормативно-правової бази визначено, що органи безпеки законодавець відносить до правоохоронних органів, а Служба безпеки України є правоохоронним органом спеціального призначення, який здійснює не лише правоохоронні, але й управлінські функції. Розглянуто підходи до розуміння змісту адміністративно-правового статусу Служби безпеки України. Наголошено на відсутності єдності науковців у визначенні структури адміністративно-правового статусу Служби безпеки України. Запропоновано до елементів адміністративно-правового статусу Служби безпеки України відносити мету, завдання, функції, організаційну структуру, компетенцію і юридичну відповідальність. Розкрито специфіку кожного із вищезазначених елементів. Встановлено, що законодавець не визначає функцій спецслужби у Законі Україні «Про Службу безпеки України». Зазначено, що в структурі Служби безпеки України діє Головне управління контррозвідувального захисту економічних інтересів держави, а здійснення контррозвідки є одним із пріоритетних повноважень Служби безпеки України. Виділено повноваження спецслужби зі здійснення інформаційно-аналітичної роботи, оперативно-розшукових заходів, досудового слідства, збереження державної таємниці, взаємодії з іншими суб’єктами, у тому числі правоохоронними органами. Акцентовано увагу на тому, що Служба безпеки України за рахунок державного бюджету відшкодовує шкоду, завдану незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю її співробітників, та може бути суб’єктом адміністративної відповідальності у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності її співробітників у порядку адміністративного судочинства.
АДМІНІСТРУВАННЯ РЕФОРМУВАННЯ СЕКТОРУ БЕЗПЕКИ І ОБОРОНИ УКРАЇНИ У КОНТЕКСТІ РОЗВИТКУ СПІВРОБІТНИЦТВА З НАТО
Authors: Мельник С. М.
Published: June 2020

У статті запропоновано авторський варіант визначення категорії «адміністрування процесу реформування сектору безпеки і оборони» як системи взаємоузгоджених управлінсько-правових заходів, яких вживають вищі органи політичного керівництва держави, а також суб’єкти військового управління задля організаційного, кадрового, інформаційного, технологічного, матеріально-технічного забезпечення структурно-функціональних перетворень органів і служб, які входять до сектору безпеки і оборони держави.

Наведено перелік і розкрито сутність основних напрямів адміністрування реформи сектору безпеки і оборони України в аспекті розвитку і подальшого поглиблення відносин з НАТО. Зокрема, це: розбудова спроможностей оборонних інституцій України, комп’ютеризація структур управління, зв’язку, а також посилення спроможностей у галузі військового командування, створення узгодженої та ефективної системи логістичної підтримки з фокусом на поліпшення спроможностей України щодо управління системою постачання та стандартизації, посилення рівня кібербезпеки сектору безпеки і оборони, посилення енергетичної безпеки воєнної інфраструктури, впровадження ефективної системи медичної підтримки за Євроатлантичними стандартами, знешкодження саморобних вибухових пристроїв, боєприпасів, що не вибухнули, та їх розмінування, активізація наукової і освітньої діяльності в сфері оборони і національної безпеки, посилення спроможностей національних сил оборони України в галузі стратегічних комунікацій, підвищення потенціалу України у протидії гібридним війнам, реформа Служби безпеки України, надання підтримки з боку НАТО Державній службі України з надзвичайних ситуацій у розбудові спроможностей у галузі захисту цивільного населення.

Окремо акцентовано увагу на тому, що одним із найскладніших завдань адміністрування реформи сектору безпеки і оборони України у контексті поглиблення співпраці з НАТО є перехід Збройних сил України на стандарти НАТО, які називаються універсальною абревіатурою «STANAG» («Standardization Agreement»). Зазначено, що впровадження «STANAG» забезпечує планомірне нарощування рівня боєздатно-сті частин і підрозділів Збройних сил України, сприяє підвищенню ефективності використання державних ресурсів у сфері оборони, удосконалює систему підготовки військових частин і підрозділів, що входять до складу багатонаціональних військових формувань, та зростанню авторитету України на міжнародному рівні.
ЩОДО ПОЛІТИЧНОГО АСПЕКТУ ПРАВ ЛЮДИНИ
Authors: Марущак Н. В.
Published: June 2020

У статті аналізуються права людини як політико-правова категорія, розглядаються наукові підходи до проблеми співвідношення інтересів особи і держави, роль держави в додержанні прав та свобод людини та перспективи їх розвитку в сучасному суспільстві.Центральною проблемою сучасного суспільства є вироблення і забезпечення нових юридичних норм у сфері прав людини. Права людини як універсальна цінність визначають межі свободи політики, політиків та державної влади. Права людини окреслюють межі діяльності держави, визначають спрямованість державної політики. Права встановлюють чіткі правила, на яких будуються взаємини між особою і державою, розвиваються принципи автономії або співпраці, взаємної відповідальності. Водночас обмеження влади держави правами людини не має вести до приниження її ролі. В процесі дослідження автор доходить висновків, що держава, будучи основною формою консолідації громадян, суспільства, цінностей, створює умови для розвитку особистості, можливості реалізації її прав і свобод, і особистість, все це отримуючи, несе відповідальність перед співгромадянами, державою, тобто існує взаємовідповідальність, взаємозумовленість, у разі порушення якої вірогідний правовий хаос, що веде до зростання злочинності і тиранії держави. Права людини мають визнаватися й охоронятися суспільством і державою, і саме це має бути реальним фактором відносин між особою і державою, заснованих на принципі свободита взаємної відповідальності, на нормах права і мора-лі. Тільки взаємна відповідальність держави й особи, взаємна відповідальність співгромадян створюють той політичний і морально-психологічний клімат, за якого забезпечується справжня гідність кожної особи, її права та інтереси.
КЛАСИФІКАЦІЯ СЛІДІВ, ЩО УТВОРЮЮТЬСЯ НА МІСЦІ ВЧИНЕННЯ УМИСНОГО ПОШКОДЖЕННЯ ОБ’ЄКТІВ ЕЛЕКТРОЕНЕРГЕТИКИ
Authors: Грига М. А.
Published: June 2020

У статті розглядаються матеріальні сліди, що найчастіше виявляються на місці вчинення умисного пошкодження об’єктів електроенергетики. Підкреслюється виняткове значення дослідження таких слідів у подібних провадженнях в умовах неочевидного характеру більшості зазначених діянь. Звертається увага на ускладнення, пов’язані з пошуком та вилученням таких слідів, що виникають внаслідок спотворення слідової картини злочину внаслідок того, що виявлення відповідних пошкоджень об’єктів електроенергетики представниками енергопідприємств відбувається у значному часовому відриві від події злочину, що призводить до втрати важливої криміналістично значущої інформації. Крім того, сліди зникають та видозмінюються під впливом атмосферних явищ з урахуванням розміщення більшості об’єктів електроенергетики на відкритому просторі.

Пропонується класифікація таких слідів на три групи: матеріально фіксовані відображення (сліди рук, взуття, знарядь, транспортних засобів тощо); предмети і речі, залишені злочинцями на місці події (пакувальні матеріали (тара), окремі частини викраденого майна, знаряддя злочину, особисті речі); мікрооб’єкти. В межах дослідження кожної з представлених груп слідівокреслюється інформація, яку можна отримати під час їх дослідження.

Зважаючи на частий груповий характер вчинення досліджуваних злочинів, акцентується увага на значенні слідів, що свідчать про вчинення умисного пошкодження об’єктів електроенергетики кількома особами. Надається характеристика таких слідів.

Обґрунтовується необхідність залучення спеціалістів для виявлення та вилучення слідів з місця події з метою якісного та ефективного проведення подальших експертних досліджень.
ПРАВОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТОРГІВЛІ МІЖ УКРАЇНОЮ ТА ЄВРОПЕЙСЬКИМИ КРАЇНАМИ
Authors: Костюченко Я. М.
Published: June 2020

У статті з’ясовано, що в умовах сучасного світу найбільш впливовою рушійною силою розвитку економіки є різні форми міжнародної торгівлі, яка охоплює сферу міжнародних економічних відносин і представлена сукупністю зовнішнього обміну товарами, послугами, інтелектуальною власністю з іншими країнами. Для міжнародної торгівлі характерне існування світового ринку, який є сферою формування товарно-грошових відносин між низкою країн, що базується на засадах міжнародного поділу праці та низці інших виробничих чинників. Товар, який реалізується в межах світового ринку, є своєрідним інформаційним інструментом, оскільки несе в собі інформацію про величину сукупного попиту та пропозиції у світі. З огляду на це країни можуть здійснювати аналіз та оцінку параметрів виробленої продукції порівняно з міжнародними нормативами та стандартами якості. Кожна країна, беручи участь у процесі міжнародної торгівлі, набуває статусу продавця, тобто торгівля здійснюється між окремими країнами, які обмінюються зустрічними потоками товарів і послуг, а саме: вивезення (експорту) та ввезення (імпорту).

Охарактеризовано особливості функціонування Європейської асоціації вільної торгівлі та виявлено, що вона об’єднує митні території Республіки Ісландія, Князівства Ліхтенштейн, Королівства Норвегії та Швейцарської Конфедерації. З’ясовано, що Угоду про вільну торгівлю між Україною і ЄАВТ було підписано 24 червня 2011 року й ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Угоди про вільну торгівлю між Україною та державами Європейської асоціації вільної торгівлі». Визначено основні цілі створення Зони вільної торгівлі для України. Виокремлено можливі ризики для України у разі створення Зони вільної торгівлі з ЄС.

До найбільш ефективних заходів, які варто передбачити в контексті реалізації стратегії та які здійснять позитивний влив на підвищення якісного розвитку зовнішньої торгівля з кранами Європейського Союзу, можна віднести: реалізувати план імплементації Угоди Світової організації торгівлі про спрощення торговельної діяльності (TFА); створити систему фінансування експортної діяльності, включаючи створення експортно-кредитного агентства (ЕКА); втілити Всеохоплюючу стратегію імплементації Глави IV Угоди про асоціацію з Європейським Союзом для того, щоб подолати технічні нетарифні бар’єри на шляху здійснення вітчизняної експортної діяльності.
АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВЕ ДОСЛІДЖЕННЯ РЕГУЛЮВАННЯ СФЕРИ ОБІГУ ЛІКАРСЬКИХ ЗАСОБІВ В УКРАЇНІ (РЕЦЕНЗІЯ НА МОНОГРАФІЮ О. Г. СТРЕЛЬЧЕНКО РЕГУЛЮВАННЯ СФЕРИ ОБІГУ ЛІКАРСЬКИХ ЗАСОБІВ В УКРАЇНІ: АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВЕ ДОСЛІДЖЕННЯ)
Authors: Кунєв Ю. Д.
Published: June 2020

Рецензія на монографіюО. Г. Стрельченко Регулювання сфери обігу лікарських засобів в Україні: адміністративно-правове дослідження
КОНСТИТУЦІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДЕРЖАВНОГО НАГЛЯДУ ЗА ДІЯЛЬНІСТЮ ЗОВНІШНЬОЇ РОЗВІДКИ: ПОРІВНЯЛЬНО-ПРАВОВИЙ АНАЛІЗ
Authors: Прощаєв В. В.
Published: June 2020

У статті з позицій юридичної компаративістики шляхом порівняння законодавства провідних країн світу визначено особливості конституційного забезпечення державного нагляду за діяльністю розвідувальних органів. Обґрунтовано, що державний нагляд є виключною компетенцією органів прокуратури, межі повноважень яких детально прописано правовими нормами в законах про прокуратуру. Ці повноваження не можуть перевищувати межі, визначені конституційними положеннями про функціонування в державі органів прокуратури. З наукових позицій досліджено співвідношення контролю і нагляду за діяльністю розвідувальних органів, показано ознаки загального та відмінного між ними. Основна відмінність контролю від нагляду полягає в тому, що контроль  переслідує не тільки досягнення законності та правопорядку, але й забезпечення ефективності та доцільності. Натомість метою нагляду є точне і неухильне виконання законів, яке не супроводжується оцінкою доцільності прийнятих актів і скоєних дій. Розглянуто напрями наглядової діяльності прокуратури у сфері державного управління розвідувальними структурами, а також форми реагування представників прокуратури у разі порушення законності керівним складом і співробітниками розвідки. Визначено сутність державного нагляду за діяльністю розвідки, яка полягає в забезпеченні законності та правопорядку шляхом виявлення й усунення порушень закону з боку співробітників розвідувальних органів, а також у їх попередженні. Зміст нагляду становить заснована на законі діяльність спеціально уповноважених суб’єктів – органів прокуратури в особі генерального прокурора та визначених ним прокурорів, спрямована на попередження, виявлення та припинення порушень законів з метою забезпечення верховенства закону, конституційних прав і свобод громадян та охоронюваних законом інтересів суспільства і держави. Зазначено, що в українських нормативно-правових актах про розвідку, крім констатації того, що генеральна прокуратура та визначені нею прокурори здійснюють нагляд, доцільно розкрити зміст і предмет нагляду, його форми, методи тощо.