bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Bibliografija radova Nikole Ivanišina
Authors: Rados Zvjezdana
Published: September 2018

Bibliografija radova Nikole Ivanišina.
Jezično prilagodavanje na sintaktičkom nivou
Authors: Jutronić-Tihomirović Dunja
Published: September 2018

Članak predstavlja jedan pokušaj (koliko znamo prvi ove vrste kod nas) da se objasni proces jezične akomodacije na sintaktičkom novou koristeći se Trudgillovom hipotezom »fiksnom puta« (fixed-route hypothesis), iz teorije jezične akomodacije. Hipoteza kaže da će se istaknutije (salient) jezične crte mijenjati prve u dijalekatskom kontaktu. Trudgill je ovu hipotezu ograničio na fonološki nivo. Podaci na kojima je u ovom članku ispitivana ova hipoteza su tri sintaktičke varijable u čakavskom govoru koji se upotrebljava u Splitu i koje se mijenjaju pod utjecajem standardnog jezika. Varijable koje su uzete u obzir jesu: I. upitno-relativna zamjenica ča; 2. miješanje lokativa i akuzativa i 3. konstrukcija od+genitiv. Sociolingvistička analiza pokazuju da najistaknutija karakteristika čakavskog dijalekta ča skoro nestaje iz vernakulara kojim govori najmlađa generacija. Miješanje lokativa/akuzaliva pokazuje se kao druga po istaknutosti, pošto ovu karakteristiku nalazimo i u drugim dijalektima pa se stoga ona mijenja nešto sporije. Genitivne konstrukcije su najmanje istaknute jer njih nalazimo i u konvcrzacijskont obliku standardnog jezika i stoga su one podržavane ovim sistemom i još se mnogo koriste u čakavskom kojim govori najmlađa generacija informanata u Splitu. Zaključak je da sintaksa u kontaktu dijalekata također pokazuje priličan stupanj akomodacije »fiksnog puta«. Dakle moguće je proširiti ovaj model s fonološkog nivoa na sintaktički (Kako je ova hipoteza primjenjiva na morfološki nivo pokazano je u Jutronić-Tihomirović 1987a). Promjene idu od najistaknutijih jezičnih crta koje se gube prve prema manje istaknutim.
Geneza kajkavštine u obradbi Rudolfa Strohala
Authors: Lisac Josip
Published: September 2018

Prema Strohalovoj koncepciji, svi Hrvati do 16. stoljeću bili su čakavci, a ovisno o tom odakle su iz Slovenije stizali utjecaji i koliko su se sačuvale starije čakavske osobine, i postoje dijalektalne osobine unutar kajkavskoga narječja. Takva gledanja počivaju na neutemeljenu stajalištu da pisani spomenici vjerno odražavaju govor mjesta u kojima su nastali. Zaključuje se da Strohalov uvid u pisanu baštinu nije bio potpun, da je njegov pristup problemu nesustavan, bez poštivanja jedinstvenih kriterija, te da zato i nije uvidio kako glavnina kajkavskog narječja nije nastala stapanjem različitih narječja.
Futur glagola svršenoga vida u ruskom jeziku
Authors: Vojvodić Dojčil
Published: September 2018

Prezentski oblik glagola svršenoga vida u funkciji futura, koji je karakterističan za istočne i zapadne slavenske jezike, stalni je predmet pokušaja da se do kraja istraži i utvrdi ne samo njegov nastanak i razvoj već i funkcioniranje i značenje uopće. U članku se provodi dvostruka (leksičko-semantička i sintaktička) analiza funkcioniranja perrfektivnog prezenta u funkciji futura u ruskom jeziku. Autor, s obzirom na leksičko-seniautičku i sintaktičku uvjetovanost (kontekst), razlikuje četiri osnovna tipa futurske upotrebe (značenja) perfektivnog prezenta, i lo: I) perfektivni prezent u značenju određene buduće radnje, 2) perfektivni prezent u značenju neodređene buduće radnje, 3) posebna kontekstualna (pod)značenja perfektivnog prezenta i 4) perfektivni prezent u značenju korelalivne buduće radnje. Funkcioniranje svršenog vida i budućeg vremena osvijetljeni su u ovom radu s više aspekata.
Zur anwendung der präpositionen im deutschen und im serbokroatischen
Authors: Bogner Ištvan
Published: September 2018

Prijedlozi kao vrsta riječi postoje u oba jezika. Neki prijedlozi u njemačkom jeziku imaju istu rekciju i istu primjenu kao i u hrvatskom ili srpskom jeziku, a također postoje i razlike kako u rekciji prijedloga tako i u njihovoj primjeni. U ovoj studiji se, na osnovi kontrastivne analize, ukazuje pored istovjetnosti i na razlike u primjeni prijedloga u oba jezika.
Biblijski izvori hrvatskih ili srpskih i njemačkih poslovica
Authors: Matulina Željka , Mikić Pavao
Published: September 2018

Ovaj se članak bavi pitanjem načina preuzimanja bilblijskih izvora iz Novog Zavjeta u poslovicama u hrvatskom ili srpskom i njemačkom jeziku. Postoje 4 tipa preuzimanja biblijskih izvora i ona se mogu ustanoviti u oba navedena jezika. Na temelju odabranog korpusa od 39 poslovica vršene su usporedbe naspram biblijskog izvora. Iz tih usporedbi proizlazi zaključak da su poslovice u hrvatskom ili srpskom sačinjene uglavnom prema C tipu preuzimanja, a poslovice u njemačkom prema B tipu preuzimanja. To znači da se njemački »vjernije« pridržava biblijskog izvora, a u hrvatskom ili srpskom isti taj izvor podliježe znatnijim kako leksičkim, tako i sadržajnim izmjenama, što se (u smislu radne hipoteze) tjiože protumačiti da je u hrvatskom ili srpskom govornom području poslovica stvarana više prepričavanjem biblijskog izvora, a u njemačkom više citiranjem i onda preuzimanjem izvornog citata.
Mjesto i uloga žene u poslovicama hrvatskog ili srpskog i engleskog jezika
Authors: Škara Danica
Published: September 2018

Poslovice su najneposredniji izraz tradicije i kulture određenog naroda. Žena je oduvijek imala specifičnu ulogu u tradiciji; stoga su i brojne poslovice koje govore o raznim fazama njena života. Osnovni zadatak ovog rada je istražiti sličnosti i razlike u poimanju žene u različitim kulturama s posebnim osvrtom na poslovično blago hrvatskog ili srpskog i engleskog jezika.
Strana književnost u »Smotri dalmatinskoj«
Authors: Rados Zvjezdana
Published: September 2018

Bogat prilozima iz mnogih evropskih i izvanevropskih literatura podlistak Smotre dalmatinske kao glavni izvor informacija (bar za šire čitateljstvo) i) tim literaturama - izvrsno je dopunjavao tadašnju zadarsku periodiku, koja je bila pretežno orijentirana na domaću književnost: tijekom tridesetak godina izlaženja (u Zadru, 1888-1918) u Smotri se konstantno pratila strana književnost, u prva dva decenija vrlo intenzivno, a u posljednjem nešto slabije. Slično kao i u većini (tadašnjih) hrvatskih časopisa i novina, najviše je pažnje posvećivano francuskoj književnosti, polom ruskoj, pa engleskoj i američkoj, poljskoj, češkoj te skandinavskim literaturama, a nije zaboravljena ni mađarska, talijanska, njemačka, bugarska, španjolska i mnoge druge. Strana književnost ne samo da je zastupljena velikim brojem prijevoda i informativnih članaka, nego je i vrlo kvalitetno prezentirana: zastupljeni su mnogi važni predstavnici evropske i američke literature, počevši od romantizma (Puškin, Ljcrmontov, Byron, Dickens, Lamartin, Hugo. Schiller. Geolhe. Leopardi, Poe), preko realizma i naturalizma (Gogolj, Turgenjev, Tolstoj, Dostojevski, Zola, Daudet, Maupassat, Twain) do razdoblja oko smjene stoljeća (Čchov, Gorki, Bourget, Wilde, Stevenson, Maeterlinck, Ibsen).
Matoševa rodoljubna poezija u interpretacijsko-analitičkom i problemsko-stvaralačkom sustavu izborne nastave I. Dio (Jedan od mogućih metodičkih pristupa pripremanju učenika za samostalno čitanje Matoševih tekstova i tumačenja Matoševe rodoljubne lirike)
Authors: Dorkin Mladen
Published: September 2018

U ovom dijelu rada o Matoševoj rodoljubnoj poeziji u interpretacijsko-analitičkom i problemsko-stvaralačkom sustavu izborne nastave autor pokazuje koliko je Maloševa rodoljubna lirika sretno štivo na kojemu se u izbornoj nastavi u srednjoj školi mogu primijeniti istraživački postupci, kako u kontekstu nje same tako i u kontekstu piščeva književnog opusa. Interpretacijsko-analitičkim i problemsko-stvaralačkim zahvatom u Matoševe književnokritičke, feljtonske, putopisne i pjesničke tekstove, autor u radu nudi jedan od mogućih metodičkih modela kako učenike istraživačkom metodom dovesti do spoznaje o idejno-sadržajnoj i jezično-stilskoj povezanosti Matoševih proznih i stihovanih tekstova, dubokoj koheziji njegova opusa, s jedne strane, i simbolskoj prirodi svega što Matoš piše, pa tako pjesama, s druge strane.
Odraz ljudskog rada u obalnoj toponimiji sjevernodalmatinskih otoka
Authors: Skračić Vladimir
Published: September 2018

Naglim opadanjem broja stanovnika i njegovim starenjem dovedene su na jadranskim otocima u pitanje brojne aktivnosti koje su nastale kao rezultat ljudskog rada i prisutnosti na samoj obali. Posljedice takvog stanja odražavaju se na jezičnom planu i ugrožavaju opstanak nazivlja iz pojedinih leksičkih polja. Autor u ovom radu pokušava na temelju vlastitih istraživanja na terenu i koristeći podatke iz literature sistematizirati toponomastičku građu sa samog litorala — kontakta mora i obale. Ne polazeći u svom postupku od geografskih objekata kao nosilaca motivacije u postanku imena, već od dispozicije same obale za vršenje neke djelatnosti, autor grupira dobivenu građu u nekoliko semantičkih skupina. Izabrane su one aktivnosti koje su ostavile najdublji trag u životu otočkog stanovništva: ribarstvo, stočarstvo, navigacija i transport, te graditeljstvo. Poljoprivreda je ostavljena po strani, jer su toponimi iz ove klase vezani isključivo za unutrašnjost otoka. Autor se dalje osvrće na teškoće koje proistječu iz činjenice da se semantička polja često pretapaju, bilo zbog formalnih razloga (nerazumijevanja značenja), bilo zbog sadržajnih (nepoznavanja funkcije referenta), što ponekad izaziva i pogrešne interpretacije imena. Da bi se takve pogreške svele na minimum, a i zbog drugih razloga, bilo bi potrebno, po njegovu mišljenju, prikupiti maksimalni broj podataka na terenu. Na taj način udovoljilo bi se nasušnoj potrebi naše kulture i osiguralo mjesto toponomastičkim istraživanjima koje im pripada u okviru lingvistike.
Prilog proučavanju anglicizama u hrvatskom ili srpskom jeziku (Interferencije na razini tvorbe riječi)
Authors: Škara Danica
Published: September 2018

Ovaj članak obrađuje tvorbenu problematiku s aspekta jezika u kontaktu i jezičnog posuđivanja općenito. Osnovni cilj kojem autor članka teži je sljedeći: — utvrditi engleske elemente u hrvatskom ili srpskom jeziku — analizirati ih prema pravilima tvorbe riječi jezika primaoca — vidjeti da li su engleski elementi uvjetovali ikakve promjene u tvorbenom sustavu hrvatskoga ili srpskog jezika. U analizu je uključena: a) prefiksacija b) sufiksacija c) slaganje ili kompozicija. Engleski i hrvatski ili srpski jezik su dovoljno različiti po svojoj strukturi i leksiku da mogu pružiti zanimljive primjere adaptacije posuđenica na tvorbenom nivou.
Neologizmi kao stilistička značajka poetskog jezika Borisa Viana
Authors: Vujanić-Lednicki Mirjana
Published: September 2018

Ovomu je radu svrha da u romanu Borisa Viana Pjena dana (L'é- cume des jours) istraži neologizme koji predstavljaju jednu od bitnih odrednica njegova književnog izraza. Određena je njihova tipologija i njihova stilistička funkcija. U nastavku je prikazan analogan postupak — prenošenje tih neologizama u naš jezik u procesu prevođenja književnog djela na hrvatskosrpski jezik.
Contrastive analysis of proverbs
Authors: Mikić Pavao
Published: September 2018

Poslovice su i bile i jesu važno jezično sredstvo, te prema tome bi i učenik stranog jezika morao raspolagati jednim fondom poslovica, i to, radi nijansiranja i proširivanja jezične kompetencije i radi poboljšanja prevodilačke sposobnosti. Kontrastiranje poslovica poboljšuje nastavu stranog jezika. Kontrastiran je poslovica, općenito gledano, pokazuje koja su područja opisana poslovicama, tko ih i zašto ih upotrebljava, dok kontrastiranje pojedinačnih poslovica opisuje karakteristike njihove vanjske i unutrašnje strukture. Razlozi za kontrastiranje mogu biti lingvističke i ne-lingvisličke naravi, Članak predstavlja okvir mogućih kontrastivnih radova za hrvatski ili srpski i njemački jezik, budući da na ovom području nije baš mnogo napravljeno.
Versifikatorska tehnika Ruđera Boškovlća
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

Glavno je Boškovićevo pjesničko djelo veliki prirodoznanstveni ep De solis ac lunae defeclibus (»O pomrčini sunca i mjeseca«) ispjevan nadahnuto u maniri rimskih klasika Vergilija i Lukrecija. Stih je spjeva daktilski heksametar. Analiza ritmički relevantnih čimbenika (odnos daktilà i spondejà, upotreba cezura i dijereza, režim četvrte stope, završetak stiha i dr.) pokazala je da se Bošković, gradeći svoj heksametar, odlučio ponajviše za praksu svojih glavnih književnih uzora. Otuda u njegovu heksametru uz pretežno klasičke crte podosta i onih arhaičnijih, zbog čega njegov stih možemo označiti kao heksametar vergilijevsko-lukrecijevskog tipa. Versifikacijskom umješnošću, prozodijskom besprijekornome u i metričkom pravilnošću osigurao je sebi Bošković istaknuto mjesto medu latinskim pjesnicima u povijesti toga antičkog stiha u Hrvata.
Engleska i Hrvatska srednjovjekovna religijska drama — arhitekst i intertekstovi
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Srednjovjekovna religijska drama, koja se dugo nije smatrala ozbiljnom literaturom, izazvala je iznenadan interes u drugoj polovici 20. stoljeća, posebno nakon izvedbi u Engleskoj 1951. godine kada su se istovremeno i počele isticati teatarske kvalitete nekih od tih drama. Proučavanje religijske drame poprimilo je široke razmjere u mnogim povijestima evropskih literatura. U starijoj hrvatskoj literaturi postoji bogat korpus srednjovjekovne religijske drame, koja svoje sadržaje i teme crpi iz biblijskih ili legendarnih izvora. Isti arhitipovi (Biblija, apokrifna evanđelja, itd.) prisutni su u religijskoj drami evropskih literatura, pa tako i u engleskoj i hrvatskoj. Zbog različitih socijalnih, ekonomskih, kulturnih i drugih prilika obrada istih tema imala je donekle različit put, ali su osnovni elementi ostali isti. Komparacija između religijskih drama u dvjema literaturama (engleskoj i hrvatskoj) ukazuje na vrste odstupanja od njihovih izvora, ne samo u strukturi nego i u sadržaju, ukazuje na, između ostalog, različite oblike i stupnjeve religiozne svijesti povezane s nacionalnim bićem u tim zemljama. Engleske paslonske drame The Harrowing of Hell i The Resurrection uspoređene su s dva starohrvatsku misterija Prikazanje o uskrsnuću Isusovu i Prikazanje slavnoga uskrsnuća Isukrstova. Takve komparacije mogu odigrati značajnu ulogu u datiranju nekih srednjovjekovnih drama, kao i u otkrivanju intenziteta utjecaja veće ili manje originalnosti hrvatske i engleske religijske drame.
Evropski odjeci i originalne crte u hrvatskoj renesansnoj književnosti
Authors: Kolumbić Nikica
Published: September 2018

Ističući kako je jedna od značajnih osobina hrvatske književnosti starijeg razdoblja njezina otvorenost prema evropskim utjecajima, kao i njezina velika vjernost vlastitoj nacionalnoj baštini, autor najprije iznosi neke oblike humanističkog djelovanja u hrvatskim stranama koje su bile izravan odraz zbivanja u susjednoj Italiji (usvajanje antičkih formi života, njegovanje govorništva, sveopća latinizacija itd,). Ali ni te pojave ne bi mogle živjeti na ovom tlu da nisu postojali razvijeni gospodarski, socijalni i kulturni uvjeti kao izraz sve razvijenijega građanskog staleža. Osjetljivi za domaću problematiku, hrvatski su humanisti posebno razvili neke književne forme (npr. govore protiv Turaka). Hrvatski renesansni pjesnici, predstavnici humanističke obrazovanosti koji su pisali na hrvatskom jeziku, razvili su sve one duhovne vrijednosti koje su bile tipične za evropsku renesansnu književnost (isticanje stvaralačke ličnosti, pobjeda individuuma nad univerzumom, isticanje pojedinca, okretanje ovozemaljskoj problematici, nova pjesnička struktura itd.). Ali uz preuzimanje poetskih modela evropskih, uglavnom talijanskih pjesnika, hrvatski su renesansni pjesnici u nekim crtama bili i osebujni: njegovali su specifične ritamske strukture, naslanjali su se na domaću pjesničku baštinu i zadržali su osebujan žanrovski, stilski i tematski kontinuitet. Značajniji pjesnici, usprkos stranim uzorima i poticajima, stvarajući u posebnim okolnostima, obradili su neke osebujne sadržaje i dali neke originalne oblike, postigavši visoku umjetničku razinu. Kao primjer autor navodi osebujno građenje komike u Držićevim djelima, posebnu strukturu renesansne drame kod Lučića i Hektorovićevo složeno pjesničko djelo (od elemenata putopisa, ekloge i poslanice). Sve to proizlazi odatle što su hrvatski renesansni pjesnici imali vrlo razvijen osjećaj za doživljaj domaće stvarnosti.
Interpretacijski pristup poeziji Silvija Strahimira Kranjčevića
Authors: Dorkin Mladen
Published: September 2018

U radu »Interpretacijski pristup poeziji Silvija Strahimira Kranjčevića« autor aktualizira pjesnički i idejno-misaoni razvoj Kranjčevićeve lirike. Idejni i pjesnički razvoj postavljen je u odnos prema pjesnikovoj građanskoj biograifji, njegovoj naobrazbi i duhovnim traženjima te do- maćoj pjesničkoj tradici. U radu se ukazuje na Kranjčevićevo izrastanje u originalnu, samosvojnu i izuzetnu pjesničku ličnost hrvatske književnosti XIX stoljeća.
Akcent kao dokaz u predmetu = Jadera
Authors: Kravar Miroslav
Published: September 2018

Dva se drugdje raspravljena glasovno-pravopisna pitanja u predmetu grafije cara Konstantina VII Porfirogeneta (prvo, unutrašnje co kao omaškom nagnuto e i, drugo početno i kao digram za oznaku sr.-lat. Iadera kao Jadera) dopunjuju ovdje trećim, tj. dokazom akcenta, koji govori u istom smislu. Biz.-grač. kao lažna proparoksitona nosi negrčki akcent, koji je nastao očevidno pod utjecajem latinskoga uzora Iadera. Sto se tiče careve grafije, koliko god bila pravopisno neobična, ona je promjenom roda i broja uvjetovana prozodijski i kao takva izbjegava akcenatski-kvantitativno nepodu- darnu paroksitonu i zadržava akcenatski-kvantitativno podudarnu proparaksitonu , potpuno u skladu s lat. Iadera/Jadera. Drugim riječima, sklad je između grčkoga i latinskoga akcenta dotičnoga imena postignut promjenom njegova gramatičkoga statusa.
Koji su dijalekti hrvatski?
Authors: Lisac Josip
Published: September 2018

U prilogu se obraduje povijest središnjega južnoslavenskoga dijasistema s diobom na tri razdoblja i njihovom sažetom karakterizacijom. Osobita pozornost posvećuje se hrvatskim idiomima te genetskolingvističke cjeline, posebno vokalizmu kao najvažnijoj značajci fizionomije pojedinih dijalekata. Uz predmigracijski raspored pet narječja (čakavsko, kajkavsko, zapadnoštokavsko, istočnoštokavsko, torlačko) u glavnim crtama obrađene su novoštokavske inovacije i seobe velikih razmjera što su otpočele u 15. stoljeću. Seobe su u znatnoj mjeri odredile buduće jezične odnose te buduću kulturnu i političku povijest južnoslavenskih naroda, pri čemu su mnoga područja napustili čakavci, kajkavci i štokavci sa starijim jezičnim značajkama. Zaključuje se da su hrvatska narječja čakavsko (6 dijalekata), kajkavsko (6 dijalekata) i dio štokavskoga te da je hrvatski jezik poseban slavenski jezik upravo kao književni jezik, ali i hrvatski organski idiomi imaju mnogo posebnosti u odnosu prema drugim govorima središnjega južnoslavenskoga dijasistema.
Sinonimne relacije i De Saussure
Authors: Stančić Ljiljana
Published: September 2018

Klasični strukturalizam svojom epistemološkom shemom nije uspio izgraditi konzistentan model leksičko-semantičkog sustava jezika, ali je stanovitim domašajima otvorio perspektive njegovu uspostavljanju te tumačenju relevantnih semantičkih kategorija, kakva je i sinonimija.
Rečenični modalitet, posebna kategorija?
Authors: Ćosić Vjekoslav
Published: September 2018

U radu se razmatra problem rečeničnog modaliteta (rečeničnog konstituenta), daje se pregled dosadašnjih poimanja ove jezične pojave kroz uži izbor lingvističkih rječnika, gramatičnih udžbenika i lingvističkih rasprava te slijed jezično-teorijskih pristupa problemu (tradicionalno-gramatički, transformacijsko-generativni i generativno-semantički). Utvrđuje se da kod mnogih autora nedostaje zajedničko, rodno ime za ovo svojstvo rečenice. Zaključuje se, na kraju, da je rečenični modalitet posebna iskazna kategorija, inherentna svakoj rečenici i njezin sastavni dio te da je njegovo istraživanje posebno zanimljivo budući da se radi o području u kojem se dodiruju morfologija i sintaksa, sintaksa i semantika, kognitivna i priopćajna funkcija jezika.
Folk - etymology: how to make words with their false counterparts
Authors: Škara Danica
Published: September 2018

Osnovna je namjera ovoga rada upozoriti na postojanje i nastanak riječi koje su poznate pod nazivom pučka etimologija. Ova se pojava promatra u okvirima tvorbe riječi i kreativnih mogućnosti jednog jezika, a manje kao izdvojena problematika koja se pripisuje jeziku tradicije i krivom tumačenju izvornika. Analizom pučke etimologije moguće je dati odgovor na neka pitanja vezana uz riječi koje funkcioniraju u standardnom jeziku, primjerice: CANNIBAL, MOHAIR, COCKROACH i dr. Tvorbeni proces u kojemu su nastale navedene riječi uključuje prisustvo asocijativnih veza i analogije. Zadatak je ovoga rada potaknuti razmišljanja o ovome specifičnom tvorbenom procesu koji još uvijek nije našao svoje mjesto u gramatikama.
Problemi i poteškoće kod prevođenja s hrvatskoga na njemački jezik
Authors: Mikić Pavao
Published: September 2018

Članak obraduje poteškoće koje se javljaju prilikom prevođenja s hrvatskoga na njemački jezik. Praktična istraživanja pokazuju da se radi o mnogobrojnim pogreškama koje proishode iz područja morfologije, sintakse, leksikologije i ortografije. Te pogreške su često takve naravi da se prijevod ne može ni razumjeti.
Der Gebrauch von Sprichwörtern in der "Westdeutschen augemeinen zeitung"
Authors: Matulina Željka
Published: September 2018

Na temelju analize korpusa sačinjenog od 25 izdanja njemačkog dnevnog lista Westdeutsche Allgemeine Zeitung iz Essena, u ovome se članku daje odgovor na sljedećih nekoliko pitanja: koje se poslovice upotrebljavaju u tim novinama i s kojom učestalošću, u kojim se novinskim rubrikama pojavljuju i u kom obliku. Medu raznim njemačkim poslovicama ustanovljenim na stranicama navedenih dnevnih novina najčešće se upotrebljava poslovica A us den Augen, aus dem Sinn. Također se pokazalo da se u jednom izdanju WAZ-a pojavljuje po jedna poslovica, što prema dosadašnjim rezultatima paremioloških analiza masmedijskih tekstova predstavlja vrlo nisku frekvenciju. I konačno, ustanovilo se da se najveći broj upotrijebljenih poslovica u ovim novinama pojavljuje u kontekstu reklame i u preinačenom obliku i to kao VIII. strukturni tip preinake, a to znači da se izvorna poslovica najčešće nadopunjuje proširdnim sintagmama ispred ili iza poslovice (prepozicion¡ranim ili postpozicioniranim sintagmama).
Gradnja, kletva i brak
Authors: Sambunjak Slavomir
Published: September 2018

Nadgrobna kletva Onta chi ossa sposta štiti mir kostiju bračnoga para što u grobnici leži. Štiti ga strašnom atmosferom groblja, strahotom motiva, likovnih ukrasa, grobnice i, poglavito, strahotom simbola, skrivenih u samome glasovnom sastavu teksta. To su: zmija alfa i omega, tama i dr. Jedan od najvažnijih među tim glasovnim simbolima dade se predočiti kao lik heksagrama i svrha mu nije da plaši, već da uputi na cjelokupno životno djelo pokojnika - vlasnika grobnice: na njegov brak, na njegov dom i na legendu o njima. Heksagram označava dvojstvo. I simbolička analiza predmeta na koje je on upućivao izdvaja dva niza elemenata: u jednome je Mjesec, horizontala palače, žena, a u drugome je Sunce, vertikala kule, muškarac. Ti su elementi u odnosu apsolutnoga paralelizma i u međuzavisnosti, upućeni su jedni na druge i međusobno suprotstavljeni. Impresivni su jer su harmonični. Jedan od tih simboličkih parova sve se više nameće kao vizualni znak Silbe, otoka na kojemu je sve u 19. st. i nastalo: to su Toreta i palača, njihova vertikala i horizontala. No, dok su izgledi da će oni postati pravim znakom Silbe veliki, među ostalim i zbog toga što se oslanjaju na već postojeće slične pokušaje, strukturno identične (zvonik i crkva), valja kazati da je pravo značenje izabranoga motiva javnosti ostalo skriveno. Motiv međutim naprosto zrači svojom simboličkom vrijednosti, pojačanom i bogatim naslagama srodnih simbola što ga podupiru iz kolektivno nesvjesnoga.
Zapis popa Martinca u kontekstu tadašnje hrvatske književnosti
Authors: Kolumbić Nikica
Published: September 2018

U uvodnom dijelu Autor ističe kako je u starijem razdoblju hrvatske književnosti jedan od najopsežnijih tematskih kompleksa bila antiturska tematika. Njom su se inspirirali mnogi hrvatski pjesnici tijekom stoljeća, na toj su tematici nastala i neka djela koja označuju ključne točke na hrvatskoj poetskoj vertikali (primj. od Marulića preko Gundulića i Kačića do Mažuranića). Zapis popa Martinca iz 1493. spada među tekstove koji su se dugo vremena smatrali vrijednima samo s kulturološkog i povijesnog aspekta. Tek u novije vrijeme ističu se neke njegove književne vrijednosti, počevši od M. Kombola (1945) pa do E. Hercigonje (1975), koji ističe i njegove poetske crte, te u najnovije vrijeme R. Bogišića koji vidi njegove vrijednosti u kontekstu rađanja hrvatske proze. Usvajajući spomenuta mišljenja o poetičnosti teksta, Autor ga uspoređuje s nekim tada suvremenim pjesmama iste tematike (s anonimnom pjesmom "Spasi Marije tvojih vernih" i s Marulićevom "Molitvom suprotiva Turkom"), koje sjedinjuje zajednički ton molbe i vapaja. Na kraju Autor ističe kako je usporedno, na istoj tematici, nastala i poezija otpora, počevši od J. Šišgorića do zavidne poetske realizacije u Marulićevoj "Juditi".
Divkovićeve beside u svjetlu srednjovjekovne književne tradicije
Authors: Ereš Marija
Published: September 2018

Autorica u radu obrađuje elemente srednjovjekovne književne tradicije u Divkovićevu najopsežnijem i najpopularnijem djelu Beside. Poniranjem u to daleko vrijeme otkrivaju se problemi i vrijednosti onoga što se tada podrazumijevalo pod umjetnošću kao i kriteriji po kojima je ona vrednovana. Svako srednjovjekovno književno djelo bilo je vrijedno onoliko koliko se njime mogla protumačiti dana istina. Elementi koji su davali kvalitativnu razinu interpretacije jesu: jednostavnost, dostupnost svakom uhu, ponavljanja određenih riječi i skupina, naglašavanja, te elokvencija interpretatora. Određena stilska, leksička i sintaktička sredstva određivala su stil pripovijedanja tadašnjih tekstova i pridonosila ekspresivnijem, potpunijem i življem doživljaju teksta. Uporabom tih sredstava Divković je nastojao izbrisati razliku između onoga što je živom riječju slušateljima priopćavao i teksta kojim je čitateljima to isto predstavljao. Ovaj rad o Divkoviću doprinos je upoznavanju tog starog pisca koji je prvi pisao narodnim jezikom na povijesno kompliciranom i brisanom bosanskom prostoru.
Matoševa rodoljubna poezija - kreativna sinteza tradicije i modernizma
Authors: Dorkin Mladen
Published: September 2018

Matoš je u svojoj rodoljubnoj poeziji dao sintezu hrvatskog i francuskog duha, složenošću doživljaja i svojim stilom stvaralački je potvrdio svoja načela o simbolizmu i artizmu; svoju poetiku suglasja, glazbe, boje vokala, doživljavajući stvarnost hrvatsku u baresovskim idejnim okvirima, ali u skladu sa svojim nervom i temperamentom. Motivima i raspoloženjima ostaje duboko nacionalan, a svojim nastojanjima da se koristi poetikom europskog fin de sieclea potvrđuje se kao Europejac. U radu autor obrađuje Matoševu rodoljubnu poeziju, pokazujući koliko je ona neobičan spoj tradicije i modernizma, pri čemu rodoljubna nota, dominantna u rodoljubnoj lirici XIX. stoljeća, biva oplemenjena i univerzalizirana istančanim senzibilitetom Matoša Europejca.
Dječja poezija Ivana Gorana Kovačića
Authors: Bacalja Robert
Published: September 2018

I. G. Kovačić od početka književnog djelovanja upućuje stihove djeci. U pjesnički opus koji je i inače velikim dijelom obilježen tematikom djetinjstva urastaju dječji stihovi, čak i u najcjelovitije pjesničko ostvarenje Ognji i rože. Dječju poeziju najintenzivnije stvara od 1936. do 1939. kada je namještenik Hrvatskog dnevnika. Premda piše po narudžbi, ciklus Za našu djecu ima niz uspjelih pjesama. Telefonski razgovor sa zoološkim vrtom jedinstvena je pjesma u periodu između dva svjetska rata. Dječju poeziju piše na hrvatskom standardu i kajkavskom dijalektu. Na govoru zavičaja (koji u prvoj fazi nema autentičnu zavičajnu vrijednost) pored tematike djetinjstva obraduje i socijalne motive. Dječjim interesima odgovara ciklusom pjesama o barunu Vrtirepu, turopoljskom plemiću za kojeg je poticaj našao u pričama o barunu Mtinchausenu. Tragična smrt od četničkog noža prekinula je pjesnika da dovrši svoje djelo. I premda je njegovo djelo nedovršeno, radovi namijenjeni djeci koje je ostavio iza sebe otvaraju novu stranicu hrvatske dječje poezije i književnosti. Hrvatska dječja poezija u prijeđeni put od starih do novih stremljenja ugrađuje djelo Ivana Gorana Kovačića koje u svom svjetlijem dijelu razigranošću, veseljem i ljepotom i danas pogoduje recepciji najmlađe čitalačke publike.
Agostino Giordani zadarski barokni pjesnik
Authors: Nižić Živko
Published: September 2018

U ovom se članku govori o knjizi pjesama Zadranina Agostina Giordanija, na talijanskom i latinskom jeziku, dosada nepoznatoj našoj javnosti. Ona je novo svjedočenje o nazočnosti naših ljudi u kulturi Seicenta. Zasluga Giordanija je vrijedna pažnje jer je "dvostruka pripadnost" obogaćivala i hrvatsku kulturu i književnost i trajno je činila europskom još od sjaja naših renesansnih pisaca. Agostino Giordani je predstavnik tradicije i klasicističke književnosti, pisac je i na latinskom jeziku pa ga na određeni način možemo držati i našim latinistom, a prvenstveno je izraziti predstavnik barokne književnosti koji je u seicentističkoj kulturološkoj podlozi prihvatio njen liberalni dio književnosti "malih stvari" i svojim concettima učinio da je naše podneblje, posebice Zadar, bio nazočan u životu svakođnevice jednog velikog europskog kulturno-univerzitetskog središta kao što je to bila barokna Padova. Ovdje se, pored rečenog, analiziraju upravo stihovi o Zadru te Giordanijeva barokna modernost, uz naznaku da bi daljnje proučavanje ove knjige trajno moglo utvrditi njegovo mjesto u okviru ovih odrednica i konstanti.
Europski dometi književnog istraživanja Zadranina Edgarda Maddalene
Authors: Balić-Nižić Nedjeljka
Published: September 2018

U ovom se radu govori o životu i djelovanju Zadranina Edgarda Maddalene (1856.-1929.), koji je za života bio poznat kao najpoznatiji svjetski goldonofil. Već u ranom djetinjstvu pokazuje sklonost za književnost, čitajući Goldouijeve Memoria, i za kazalište uključivanjem u rad zadarske amaterske dramske družine "Paravia". Kasnije se kao student i profesor u Beču i u Italiji posvećuje Goldoniju neumorno sakupljajući njegova djela, kritike, podatke o životu i prijevode, pa je postao poznat u svijetu po najkompletnijoj zbirci djela i općenito materijala i podataka vezanih uz život velikog venecijanskog komediografa. Slijedeći pozitivističke tendencije literarnih studija, a obogaćujući ih i moralnim i psihološkim analizama, Maddalena i sam piše brojne studije i Članke u kojima dolazi do novih saznanja o Goldonijevu životu, djelima, izvorima, uspjesima u Italiji i u svijetu, o vezama s drugim književnicima, te o recepciji Goldonijevih djela na istočnoj obali Jadrana. Uz to on je i autor nekoliko zanimljivih studija o njemačkoj književnosti i prevoditelj radova o Goldoniju te dramskih djela nekih njemačkih pisaca među kojima je i Schiller. Poseban interes pokazao je za Dalmaciju pišući radove o istaknutim književnicima i intelektualcima koji su stvarali na talijanskom jeziku. Premda je veći dio života proveo izvan Zadra, on je dao svoj doprinos kulturnom životu rodnoga grada javljajući se brojnim prilozima u zadarskom listu Il Dalmata i časopisu La Rivista Dalmática, a svojim ukupnim djelovanjem, u Beču i Italiji, pridonosi da Zadar bude prisutan i poznat u kulturnom životu Europe na kraju 19. i početku 20. stoljeća.
Croatian art and literature in the English 19th century travel books about Dalmatia
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Britanci su putovali Dalmacijom već u Srednjem vijeku i posjećivali njezine gradove na putovanjima koji su ih vodili u Svetu zemlju gdje su mnogi sudjelovali u križarskim ratovima. Njihovo zanimanje za tu zemlju variralo je od vremena do vremena. U Srednjem su vijeku to najčešće bile crkve i mjesta hodočašća, dok se već od 17. stoljeća pojavljuju i nova zanimanja (arhitektonski spomenici, priroda, prirodni resursi). U 19. stoljeću oni se bave problemima povezanim s novim strujanjima u engleskom političkom i znanstvenom životu. Putopisci 19. stoljeća prave razliku između materijalnih spomenika i duhovne sposobnosti dalmatinske populacije, priznajući vrijednost umjetnosti, ali ističući nevjericu u mogućnost i sposobnost domaćeg stanovništva, Hrvata, kao autora takvih spomenika. Stoga se iz njihovih djela (Wilkinson, Paton, Jackson) mnogo saznaje o samim autorima i oficijelnoj politici njihove zemlje prema malim narodima i njihovoj kulturi i vidi da oni ne odobravaju jačanje njihove nacionalne i kulturne samostalnosti. S obzirom da je većina putopisa bila poticana ili čak financirana od značajnih britanskih institucija zacijelo su ti putopisi imali znatnog utjecaja na formiranje mišljenja i stavova koji se mogu pratiti do današnjeg dana.
Slika djeteta u njemačkoj kratkoj priči nakon 1945. godine (2): ranjivo djetinjstvo
Authors: Kabić Slavija
Published: September 2018

U radu se kroz tri cjeline (Rat u sjeni, Osjetljivo dijete i Između sna i jave - fantastična preobrazba) analiziraju i interpretiraju pojavne slike djeteta u dvanaest kratkih priča (1945- 1988), a tematski dijapazon (dijete - "otpadnik", preosjetljivo/poremećeno dijete, osujećeno dječje prijateljstvo, životinja kao prijatelj djeteta, bijeg od stvarnosti u maštu) raznolikiji je od kratkih priča u kojima su rat i njegove neposredne posljedice (smrt, glad) bile glavna opasnost normalnom djetinjstvu. Književno dijete druge polovice 20. stoljeća ugroženo je modemom tehnologijom koja priječi komunikaciju između njega i odraslih, a u trokutu obitelj-škola-zajednica uzroci su problemskih situacija iz kojih se ono uzdiže kao tužitelj svijeta odraslih. Dječji likovi predstavljeni su kao nemoćni i tužni, osjećaj straha nadvladava sve ostale i oni često bezuspješno pokušavaju uspostaviti partnerstvo s užom i širom zajednicom. Kratka priča s temom djetinjstva nakon 1945. uz njegovanje mita o dobrom djetetu često preuzima omiljena pomoćna sredstva europske narodne bajke (dijete-siroče ili polusiroče, blagotvorna pomoć starijeg neznanca, životinja-pomoćnik), ona poopćuje slike o djetetu koje, kao takve, imaju malo zajedničkoga s realnim djetetom u 2. polovici 20. stoljeća, ali su vrijedne kao simbolične poruke čovječanstvu daje zapustilo svoju budućnost. Najzastupljenija je kratka priča inicijacije, ali se ovaj oblik često razotkriva kao priča o uskraćenoj inicijaciji, jer mladi protagonisti stvarnost odraslih doživljavaju kao suprotnost poretka koji bi se trebao temeljiti na razumu i pozitivnim vijednostima.
Аугментативи и пеюративи во изворникот и Македонскиот превод на курлани од Мирко бож ик"
Authors: Hajdić Avgustina
Published: September 2018

Na početku članka navode se podaci vezani za godinu izlaska u tisak romana Kurlani Mirka Božića te makedonskog prijevoda Sotira Guleskog. Autorica ističe nekoliko od, vjerojatno, mnogih mogućnosti poredbe Mirka Božića i Sotira Guleskog: leksičko obogaćivanje hrvatskog te makedonskog jezika, Kurlani Mirka Božića te Šilegovci Sotira Guleskog, Sin, i Prilep. Kao neposredan povod nastanka ovog članka ističe se smrt Mirka Božića (1919-1995) te deset godina od smrti Sotira Guleskog (1917-1985). U nastavku autorica se zadržava na dvije značajke stila i jezika Mirka Božića: augmentative (i leksičko dehumanizirabe) i pejorative, koje ona traži i slijedi u izvorniku i prijevodu dajući pri tom i konkretne primjere. U zaključku autorica konstatira da je između izvornika i prijevoda postignuta dinamična ekvivalentnost što će reći da Sotir Guleski nije težio obvezatnoj identičnosti podataka, već uspostavljanju dinamične veze izvornika i čitatelja prijevoda.
Coping with lexis in language teachin
Authors: Ančić Jadranka
Published: September 2018

U ovom radu cilj je ukazati na neke leksičke probleme i predložiti načine kako bi ih se prevladalo i tako olakšalo usvajanje leksika. Također se ističe kako leksik ne sačinjavaju pojedinačne riječi, več jedinice sastavljene od više riječi, te bi se pažnja studenata trebala usmjeriti na takve jedinice kako što su kolokacije i idiomi. Prema tome leksik je potrebno usustaviti i odrediti strategije učenja.
Simbolika i stil glagoljskog magijskoga obreda očišćenja
Authors: Sambunjak Slavomir
Published: September 2018

Pošto je ukazao na važnost izučavanja glagoljskih molitava i basama, i na potrebu za točnim transliteracijama takvih tekstova, a posebice u svjetlu novijih medicinskih spoznaja o čudesnom djelovanju riječi na bolest, i uopće na objektivan svijet, autor analizira stariju transkripciju teksta glagoljskoga obreda očišćenja od kletve, nastalu u 15. st. u Vinodolu. Postavivši za cilj rada proučavanje simbolike i stila magijskoga teksta, i konačnu, kritičnu transliteraciju, minuciozno analizira moguće probleme i dvojbe koje izaziva jezik autora staroga rukopisa, posebice one koje su izazvane oštećenjima kojima je rukopis bio izložen. Već se tako mogli doći do stanovitih spoznaja o jezičnoj i stilskoj vrijednosti teksta obreda, o izrazitoj piščevoj/pisarovoj kreativnosti, što je prepoznato kao karakterisitično za magijski odnos prema jeziku.
Primjeri akustičke književnosti - prilog poetici radiodrame
Authors: Gracin Juraj
Published: September 2018

Pojavom radija u našem je stoljeću književnosti, osobito njezinu dramskom rodu otvorena nova mogućnost ispunjenja. Mogućnost je pozitivno iskorištena u obliku radiodrame što se konstituira/la kao zasebna i književna i radiofonska činjenica. Unatoč značajnim rezultatima kojima je ta činjenica obdarila oba medija ona u koncepciji umjetnosti još uvijek nije dovoljno priznata a poetika joj uglavnom ostaje  terminološki umnogome nedorečenom. I upravo u cilju da se uspostavi dijalektički odnos između estetskog produkta i kulturne svijesti koja će predodžbu o njoj morati izjednačiti sa stvarnim vrijednostima i utjecajima njezinim, autor radiodramu razmatra poglavito kao akustički fenomen na razini tekstovnoga predloška i na razini konačnoga ostvarenja u eteru, svjestan njihove međuzavisnosti i međusobna utjecaja i u formi i u sadržaju, tj. svjestan njihove strukturalne prisnosti. Razmatranje je provedeno na nekoliko karakterističnih primjera iz produkcije Radio Zagreba.
Portret i kostim lika u Olešinoj zavisti
Authors: Rister Višnja
Published: September 2018

Najjednostavniji način karakterizacije lika je imenovanje lika a zatim opis vanjštine lika. Ako ime lika shvatimo kao označitelj lika/znaka, opis vanjštine je jedan od elemenata denotata. Na razini ovakvog denotata razlikujemo portret (opis fizikusa) i kostim lika. Analizom ovih elemenata karakterizacije u Olešinoj zavisti došli smo do sljedećih zaključaka: Olešini likovi na službenoj razini obnavljaju arhetipske mitske likove cara (A Babićev), njemu suprotstavljene likove - mitskog roba (Sala) juridivog (N. Kavaljerov) i inlovskog cara (I Babičev). Istovremenu ova dva lika (a mitski Salnvinski car samo je varijanta lika rob (fur) jurođivi) funkcioniraju u romanu kao »komični dvojnici«, likovi česti u ruskoj srednjovjekovnoj književnosti, a prepoznajemo ih i u Gogoljevu djelu. Budući da je svijet Olešina romana »izokrenuti« svijet, Olešin mitski car A. Babičev u stvari je tek groteskna utroba (Bahtin), dok se na vrhu aksiološke ljestvice nalazi car I, Babičev. Romanom se afirmira mitski lik kulturnog junaka koji se razdvaja na kulturnog junaka i njegovu demonsko komičnu negativnu varijantu tek s pojavom etičkog dualizma na planu religije, odnosno diferencijacijom herojskog i komičnog na poetskom planu. Analogija s Chaplincovim Charliejem potvrđuje nam činjenicu da je ambivalentni, herojsko-komični lik karakterističan ne samo za rusku sovjetsku književnost 20-tih godina, već je tipičan za evropsku (svjetsku) umjetnost XX. stoljeća.
Descriptive elements in the style of O. Honore Bianchi
Authors: Festini Mario
Published: September 2018

Oliviero Honoré Bianchi, tršćanski književnik rodom iz Opatije, opisuje u svom romanu La none del diavolo (»Đavolska noć«) svijet bezvoljnih, propalih i pobijeđenih ljudi. Da bi ostvario tialucinuntnu sliku đavolske noći u kojoj oživljavaju njegovi likovi, taj riječki tršćanin obilato se koristi sintaktičkim konstrukcijama koje mu nudi talijanski jezički institut. Pošto je ukazao na neke Bianchijeve narativne tehnike (od neposrednog kazivanja u trećem licu, preko upravnog i neupravnog govora, do slobodnog neupravnog kazivanja), autor članka analizira podrobnije neke sintaktičke konstrukcije karakteristične za Bianchijev deskriptivni stil. Tu su u prvom redu »apsolutne konstrukcije« čiju je učestalost u talijanskoj književnosti najtemeljitije obradio D. C mecca. Drugi deskriptivni elemenat kojim se Bianchi služi jesu imenske konstrukcije »fu + imenica, infiniliv, prilog odnosno priloška oznaka* a koje nose jasni pečat impresionističke književnosti. U blagoj polemici s G. Ilerzcgom, autor članka svrstava među deskriptivne elemente i sintaktičku konstrukciju »a + infiniliv« za koju Herzeg tvrdi da ima izrazito narativno obilježje. Dosljedan svojoj nakani da stvori što izražajniju sliku ambijenta u kojem se kreću njegovi likovi, Bianchi stvara i sintaktičke konstrukcije u kojima je glagolski elemenat potpuno nestao, premda njegova sintaktička funkcija izbija jasno iz imenica, pridjeva, glagolskih pridjeva pa čak i priloga koji ga zamjenjuju. Uz najavu da će se drugom prilikom pozabavili deskriptivnim funkcijama nekih glagolskih oblika (npr. deskriptivnog imperfekta) autor završava svoj rad osvrtom na jedan deskriptivni elemenat koji najrječitije potvrđuje piščevu nakanu: stvarajući sintagme čiji su sastavni elementi izmijenili uobičajenu sintaktičku funkciju, Bianchi nam nudi čitav niz impresionističkih slika u kojima percepcije (vidne, akustičke, pokretne i opipne) i emocije dolaze u prvi plan s obzirom na njihovo materijalno ishodište. Autor tvrdi da je Bianchi svojim jezičkim izborom uspješno ostvario estetsku sintezu umjetničke intuicije i izraza: šteta što nije ostavio brojnije dokaze te svoje kreativne sposobnosti na koju ukazuju velika imena talijanske književnosti i književne kritike kao Što su Guido Piovenc, Cesare Pavese i Bruno Maier.
Prilog proučavanju postanka trubadurskog pjesništva
Authors: Gerersdorfer Vera
Published: September 2018

Poslije kritičkog osvrta na kapitalne teze o postanku trubadurskog lirskog pjesništva od Dieza do novijih i suvremenih znanstvenika, autor izlaže svoju okcitansku tezu koju temelji na povijesnim i društveno-civilizacijskim pojavama karakterističnim za Južnu Francusku ili Okcitaniju, domovinu trubadura, u XII. stoljeću. Ukazujući grosso modo i na bitne značajke okcitanskog duha i mentaliteta, koji se u trubadurskoj poeziji mogu prepoznati i rekonstruirati, do daljnjih proučavanja, on zaključuje da je: - trubadursko pjesništvo po svom postanku izvorna južnofrancuska pjesnička umjetnost, nastala na tlu Okcitanije, od koje su trubaduri izvorni generacijski produkt; - ova originalna umjetnost obilježena je i svim utjecajima s kojima je ne samo mogla, nego i morala dotì u dodir, s utjecajem arapsko-andaluzijske lirike, južnofran- cuskog folklora, latinskih liturgijskih obreda pa i katarskog pogleda na svijet; - kozmopolitski, internacionalni i interrasni okcitanski duh u njoj sačuvan autentično, originalno, nadasve poetski sublimirano i čisto.
Hiperbola u tragedijama Johna Webstera
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Kao govorna figura hiperbola igra značajnu ulogu u strukturi i tekstu Websterovih tragedija. Kako su The White Devil i The Duchess of Malfi u osnovi građene na kontrastu između privida i stvarnosti, u čemu se slaže većina poznavalaca Websterova opusa, hiperbola je retoričko i književno sredstvo za prevladavanje ta dva elementa. Ona naime kod Webstera ima ulogu posrednika. Izdvajajući i proučavajući hiperbole prisutne u dvije Websterove drame mogu se otkriti neke kvalitete književnog djela koje ukazuju na neke nove dimenzije likova i njihovih karaktera.
Konflikti u Koprivecovu romanu »Hiša pod vrhom«
Authors: Murn Ante
Published: September 2018

Slovenska književnost nakon godine 1945. slijedila je izvjesno vrijeme socijalnokritički realizam tako što je jedan dio starijih književnika obnovio seosku tematiku (Čovjek i zemlja) te joj dao nove životne sokove. Za to razdoblje važna su neka djela Juša Kozaka (Gašper Osat, 1949), Miška Kranjca (trilogija Povest o oblasti, 1950—1957) i Ivana Potrča (Na kmetih, 1954), u kojima se prikazuje zamršena poratna stvarnost na selu, u prvom redu socijalizacija sela, te sudari staroga i novoga. U tom razdoblju pojavio se i prvi Koprivecov roman Hiša pod vrhom (1957) u čijem se središtu nalazi obitelj Poharič (Nanika i Tunek), s jedne strane, te ljudi s vrha (seoska zajednica), s druge strane. U konfliktu oko zemlje osobita je pozornost posvećena Naniki Poharič, ženi izuzetne upornosti koja nosi u sebi natprirodnu strast za posjedovanje zemlje; kad joj prijeti gubitak zemlje, odaje se piću, odriče se muža, zamrzi ljude s vrha duboko uvjerena da samo zemlja nikada ne može razočarati čovjeka odnosno da put u kolektivizaciju (u zadruge) vodi u propast. Njena borba za zemlju zapravo je traženje puta da se i ona i vrh oslobode siromaštva, baš kao što je to i smisao Tunekova ulaska u zadrugu. Ljudi s vrha drukčije gledaju na zemlju, jer je nikada nisu imali, pa zbog toga i i zavide Poharičevima. No, i Pohariči i vrh strepe od aktivista Kričmana; na momente im se čini da nema izlaza, ali će vrijeme pokazati da nova vlast ne stoji iza postupaka Kričmana i njemu sličnih. Kovač Bračić sa svojim vizionarskim pogledima u neprestanom je konfliktu sa svima, ali je njegova plemenitost i poštenje iznad svega toga.
O imenu i liku Wolandau u Bulgakovljevu »Majstoru i Margariti«
Authors: Rister Višnja
Published: September 2018

U tekstu se lik Bulgakovljeva romana Majstor i Margarita, Woland promatra kao znak, označitelj kojeg je vlastito ime (Woland), dok označeno čine svi ostali elementi karakterizacije lika, da bi se pokazalo na koje načine Bulgakov narušava korelaciju označitelj : označeno lika. Na osnovu analize može se ustanoviti da ime/označitelj Woland, koji za denotat ima karakterizaciju danu u tekstu mimo imena, izaziva dodatne konotacije koje pripadaju sferi prirodnog jezika i nekoj pankronijskoj kulturnoj tradiciji. Na taj su način stvoreni dodatni denotati log imena/označitelja koji su često inkompatibilni ili čak direktno suprotstavljeni denotatu, tj. karakterizaciji lika danoj u tekstu. Mnogobrojni intertekstualni signali, odnosno dekontekstirani citati pokazuju da autor i na razini označenog vodi polemički dijalog s vrlo širokim kulturnim podtekstom. Što se tiče korelacije označitelj : označeno lika u tekstu imenovanog »Woldand«, može se zaključiti da: 1) lik ima više označitelja i denotata koji se međusobno dopunjavaju, ali i osporavaju; 2) da je nemoguće odrediti »pravi« označitelj i označeno ovog lika; 3) da je lik diskretan samo djelomično u odnosu na druge likove romana, budući da ima zajednički presjek na razini označitelja i/ili označenog s nizom drugih likova.