ВНЕСОК БОРИСА ГРІНЧЕНКА В РОЗВИТОК УКРАЇНСЬКОЇ ЛЕКСИКОГРАФІЇ
Authors: Довбня Людмила , Товкайло Тамара 
Published: November 2023

У статті проаналізовано лінгвістичну діяльність Бориса Грінченка, зокрема зосереджено увагу на аналізі його лексикографічного здобутку – «Словаря української мови».

Живе народне слово було об’єктом зацікавленості дослідника ще з юнацьких років і переросло у велику словникарську діяльність.

Роботу зі збирання матеріалів для словника започаткував П. О. Куліш у середині XIХ ст. Долучилися до неї П. Г. Житецький, 

О. Я. Кониський, К. П. Михальчук, В. П. Науменко, Є. К. Тимченко, Д. І. Яворницький та ін. Ця важлива й науково відповідальна праця, у якій були задіяні кілька поколінь дослідників, вимагала зміни методичних підходів та принципів добору лексичного матеріалу. Напрацювання попередників дали поштовх Борису Грінченку до пошуку та фахового аналізу близько 68000 слів з ілюстративним матеріалом до них із фольклорних, етнографічних джерел, літературних творів та із живого народного мовлення, що були об’єднані в 4 томи і вийшли друком у 1907-1909 рр. та стали найбільшим за кількістю описаних одиниць, за обсягом і вагомістю лексикографічним виданням. Словник був високо поцінований фахівцями, а його укладач удостоєний премії М. Костомарова.

До словника автор увів лексичний матеріал з усієї України, який охоплював і загальновживані, і розмовні, і термінологічні одиниці, й іншомовні слова, і діалектизми, зокрема й вузькорегіональні. Лексичний матеріал словника ілюструвався різними способами: добором іншомовних відповідників, описом реалій позамовної дійсності, контекстом. Окрім того, ботанічні та зоологічні терміни супроводжувалися усталеними в науці латинськими еквівалентами. Словник наводить і фразеологічні одиниці, подекуди з їх етимологічним коментарем.

Українська частина словникових статей укладена грінчевичівкою – правописом, створеним автором саме для цього видання.

Цінним в аналізованому словнику є не лише ілюстративний етноматеріал, а й збереження національного образу української орфографії. Зокрема, завдяки словнику в українській мові довго зберігалася літера ґ, вилучена і через більш як пів століття повернута у вжиток.

Завдяки великому обсягу фахово дібраного й майстерно описаного матеріалу лексикографічна праця є актуальною й донині.

У центрі уваги Б. Грінченка-педагога завжди перебував навчально-виховний процес, спрямований на формування українсько- центричного світогляду молоді, тому в 1907 р. вчений видав перший національний буквар «Українська шматка до науки читання й писання» в 4-х частинах, куди ввійшли абетка, читанка, прописи і рубрика «До вчителів». Остання рубрика вміщувала методичні поради щодо використання запропонованого в підручнику матеріалу та рекомендації для батьків.

Буквар засвідчив застосування Б. Грінченком дидактичних принципів логічності й послідовності.

Наступним підручником для учнівського загалу мала стати читанка за назвою «Рідне слово».

Друге видання «Рідного слова» побачило світ 1917 р. в Києві. Окрім того, у цей період, коли в України стали з’являтися національні школи, виникла потреба в українській дидактичній літературі. У зв’язку із цим тричі була перевидана «Українська граматика до науки читання й писання» (1917, 1918, 1921 рр.).

Мовознавча діяльність Б. Грінченка є яскравою сторінкою в історії української лексикографії, педагогіки, етнографії, публіцистики тощо. Створені й залишені у спадок майбутнім поколінням праці вченого не втратили своєї актуальності й до сьогодні і потребують подальших фахових досліджень та інтерпретацій.