Espacios inclusivos pioneros en barriadas andaluzas proyectadas en la década de 1950
Authors: Rodrigues-de-Oliveira Silvana , Carbajal-Ballell Rodrigo 
Published: July 2024

En 1955, va sortir a la llum l'article “15 Normes per a la composició de conjunt en barriades d'habitatge unifamiliar” (RNA, n. 168). El seu autor, Alejandro Herrero Ayllón, proposava, entre altres solucions per a promoure la convivència veïnal, eixamplaments de carrers per als vianants i placetes per als espais públics al costat dels habitatges. L'objectiu d'aquest estudi és detectar l'aplicació d'aquestes “15 normes” en projectes de barriades realitzades en la dècada de 1950 a Sevilla i Huelva i verificar la seva permanència en l'actualitat. S'argumenta que aquestes intencions buscaven fomentar la creació d'espais inclusius, a pesar que el debat disciplinari sobre accessibilitat i inclusió a penes s'havia iniciat en l'àmbit de l'arquitectura i l'urbanisme. Per a dur a terme aquesta anàlisi, s'han utilitzat textos d'Herrero i altres autors, a més de l'elaboració de planimetries actuals i registres fotogràfics. En les últimes dècades, s'han realitzat recerques de diferents índoles sobre aquestes barriades, proposant directrius per a la regeneració urbana relacionades amb la millora de l'accessibilitat física, la inclusió social i l'habitabilitat. No obstant això, aquest estudi destaca l'originalitat i rellevància de les propostes teòriques d'Herrero, les quals són possibles de ser considerades com a estratègies projectuals vàlides i que podrien, i deurien, aplicar-se en els nous creixements urbans d'una desitjada ciutat inclusiva.

In 1955, the article “15 Normas para la composición de conjunto en barriadas de vivienda unifamiliar” was published in RNA, issue number 168. Its author, Alejandro Herrero Ayllón, proposed solutions such as widening pedestrian streets and small squares in public spaces near the houses. The aim of this study is to detect the application of these “15 rules” in housing estate projects carried out in the 1950s in Seville and Huelva and to verify their relevance today. It is argued that these intentions aimed to encourage the creation of inclusive spaces, even though the disciplinary debate about inclusion had barely begun in the fields of architecture and urban planning. To conduct this analysis, texts by Herrero topics of accessibility and other authors have been used, along with the creation of current floor plans and photographic records. In recent decades, various types of research have been conducted on these housing estates, proposing guidelines for urban regeneration related to improving physical accessibility, social inclusion, and habitability. Nevertheless, this study highlights the originality and significance of Herrero's theoretical proposals, which can be considered as valid design strategies that could and should be applied in the new developments of an aspiring inclusive city.

En 1955, salió a la luz el artículo “15 Normas para la composición de conjunto en barriadas de vivienda unifamiliar” (RNA, n. 168). Su autor, Alejandro Herrero Ayllón, proponía, entre otras soluciones para promover la convivencia vecinal, ensanchamientos de calles peatonales y plazuelas para los espacios públicos junto a las viviendas. El objetivo de este estudio es detectar la aplicación de estas “15 normas” en proyectos de barriadas realizadas en la década de 1950 en Sevilla y Huelva y verificar su permanencia en la actualidad. Se argumenta que estas intenciones buscaban fomentar la creación de espacios inclusivos, a pesar de que el debate disciplinario sobre accesibilidad e inclusión apenas se había iniciado en el ámbito de la arquitectura y el urbanismo. Para llevar a cabo este análisis, se han utilizado textos de Herrero y otros autores, además de la elaboración de planimetrías actuales y registros fotográficos. En las últimas décadas, se han realizado investigaciones de diferentes índoles sobre estas barriadas, proponiendo directrices para la regeneración urbana relacionadas con la mejora de la accesibilidad física, la inclusión social y la habitabilidad. No obstante, este estudio destaca la originalidad y relevancia de las propuestas teóricas de Herrero, las cuales son posibles de ser consideradas como estrategias proyectuales válidas y que podrían, y deberían, aplicarse en los nuevos crecimientos urbanos de una deseada ciudad inclusiva.