РАЙОННА ТА БАГАТОТИРАЖНА ПРЕСА ЗАХІДНИХ ОБЛАСТЕЙ УКРАЇНСЬКОЇ РСР ЯК ІЛЮСТРАТОР ПЕРЕРОСТАННЯ ЕКОНОМІЧНИХ НЕВДАЧ “ПЕРЕБУДОВИ” У ВИМОГИ ПОЛІТИЧНИХ РЕФОРМ У 1988 р.
Authors: ЧУРА Василь , КАГАНОВ Юрій 
Published: July 2024

Мета дослідження. Як відомо, одним із важливих складових джерельного підґрунтя наукового пошуку є аналіз періодичних видань того історичного періоду, якому вони були притаманні. Особливо, коли є можливість вивчати локальну пресу, що стояла найближче до соціально-економічних, політичних та інших запитів тогочасних соціумів. У період російсько-радянської окупації України, а надто у часи її заключного етапу знаного як “перебудова”, такими були газети районного рівня і багатотиражки, що виходили в усіх адміністративних районах та великих підприємствах і помітних закладах УРСР. Оскільки вказані видання перебували у центрі трудових колективів західноукраїнських областей, що наприкінці 80-х рр. ХХ ст. були масовим носієм національно-демократичного руху, автор ставить перед собою завдання люстрації стрімкого переростання економічних негараздів “перебудови” у вимоги політичної реформи, поданої на тлі осмислення публікацій місцевої преси. Методологія  дослідження ґрунтується на принципах дотримання історичної об’єктивності й неупередженості у трактуванні історичних фактів. У ході дослідження використано методи критичного і структурного аналізу та класифікації, систематизації й верифікації періодичного матеріалу локальної преси семи областей західної України. Наукова новизна історичної розвідки полягає у тому, що на основі численної кількості періодичних матеріалів місцевої преси західноукраїнських областей реконструйовано маловідомі широкому загалу події, пов’язані із переростанням невдалих соціально-економічних реформувань “перебудови” у заклики до політичної реформи у СРСР й КПРС. Як наслідок, у 1988 р. на ХІХ всесоюзній партійній конференції правляча з Москви комуністична верхівка країни змушена була проголосити передачу влади у руки радянських інституцій та зініціювати низку внутрішньопартійних змін, що, зрештою, у синтезі із виробничими негараздами спричинили розпад держави.   
Висновки. Коли у 1985–1986 рр. новий керівник СРСР – генеральний секретар ЦК КПРС Михайло Горбачов започаткував курс на умонтування фрагментів ринку у планове економічне тло, а у політичну надбудову – елементів демократичного суспільства, то у 1988 р. стало зрозуміло, що без комплексної політичної реформи не обійтися. Але на заваді постала природна несумісність автократичних й демократичних принципів господарювання, що апріорі вимагала цілковитої зміни перших на другі. Тому уведення госпрозрахунку та самофінансування лише у першій половині вказаного року давало тимчасово позитивний результат у вигляді швидкого збільшення заробітних виплат. Унаслідок розбалансування укладених минулоріч фінансових кошторисів підприємств і відомств із незапланованими витратами, у другій половині року розпочався процес стрімкого падіння і без того невисокого матеріального рівня жителів Галичини, Волині, Закарпаття й Буковини. Його доповнювали наростаюче ослаблення уваги до соціальних програм, дорожнеча й дефіцит тих товарів, що донедавна були у вільному доступі. Як результат, у трудових колективах західної України визріває переконання, що головним винуватцем кризи є КПРС-КПУ та її локальні структури, нездатні до ефективного керівництва державою. Тому серед громадськості формується запит на політичні реформи, які віддалили б обласні, міські, районні та місцеві партійні комітети від розв’язання виробничих проблем на максимальну відстань.