bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
International Medical Consensus Documents and Guidelines as the Basis for Getting Knowledge of Clinical Disciplines by Students
Authors: Sabadosh Rostyslav , Kupnovytska-Sabadosh Marta
Published: December 2019

The latest data on the diagnosis and treatment of patients with specific diseases are primarily accumulated in the international consensus documents and guidelines according to scientific evidence. In Ukraine, these documents are used mainly by the scientists who present the results of their clinical trials at various congresses and professional association meetings. As for Ukrainian students, the textbooks remain the main source of their knowledge; due to a long process of their preparing and publishing, they do not keep pace with rapid changes in the international documents. One way to solve the problem described is to reorient the methodology of training students. The fundamental postulates of such training should be as follows: the study of each disease semiotics should be based on the universally accepted criteria for its diagnosis described in the latest consensus documents, and the study of treatment methods for each disease should be based on the most important international guidelines according to scientific evidence. The tasks mentioned above can be implemented through teachers’ focusing on information taken from the international guidelines and consensus documents, introducing references to these documents in the methodological materials for students, increasing students’ English proficiency, creating database for the exams on the basis of the international guidelines and consensus documents, and clear agreement of Ukrainian and international medical terminology. The implementation of all the above mentioned is not an easy task, as the introduction of any changes requires appropriate funding including labor compensation for those who provide this introduction. However, without an operative system of acquainting students with the latest achievements in medical science supported by consensus documents of the universally recognized international medical organizations, Ukrainian medicine will not be able to keep pace with global medicine, and medical graduates, at the start of their career, will lag behind their colleagues abroad.
Clinico-Pathogenetic Regularities of Evaluation of the Effectiveness of the Restorative Treatment in Patients After Acute Coronary Syndrome at the Stages of Rehabilitation
Authors: Nesterak Roksolana
Published: December 2019

The implementation and improvement of new treatment methods for patients with acute coronary syndrome poses new challenges in finding the newest methods of rehabilitation and restorative treatment. The effectiveness of such interventions depends on the integrated approach and patient’s involvement. Accepting the disease, the patient builds an idea about the disease and integrates the internal picture of the disease into a new internal picture of health. The ability to see illness only as part of health is a strategy of self-preservation and self-renewing behaviour.

Objective of the study. To evaluate the clinical-pathogenetic regularities of the effectiveness of the restorative treatment in patients after acute coronary syndrome (ACS) at the stages of rehabilitation.

Materials and methods. There were 135 patients with acute coronary syndrome without ST segment elevation were examined, who were divided into the groups depending on the used treatment tactics – conservative or invasive – PCI. Clinical-anamnestic indices, psychometric, subjective and objective data were analyzed. Along with the traditional treatment, there was used the rehabilitation of patients according to the author’s method, based on a multidisciplinary approach with optimization of the internal picture of health. The examinations were performed before the beginning of rehabilitation, after 1 week, 1 month and 6 months.

Results. The use of the program, along with the traditional treatment of patients, helped to improve the effectiveness of treatment by normalization of the major objective indices, reduction of the anxiety levels, and improvement of life quality. More pronounced dynamics was noted in patients with acute coronary syndrome without ST segment elevation with invasive treatment tactics.

Conclusions. Clinical-psychological rehabilitation of patients with acute coronary syndrome without ST-segment elevation can improve the effectiveness of rehabilitation and rehabilitation, regardless of treatment tactics, although the effect is somewhat higher in patients with invasive therapy tactics. This approach helps to improve the course of the disease. A multidisciplinary approach involving a cardiologist and a physical restorative and rehabilitation physician, a psychologist and a physiotherapist is important.
Effect of Internet Addiction on Sleep Quality in University Students
Authors: Ayran Gulsun , Gundogdu Gulsum , Arslan Işık Nurten
Published: December 2019

The objective of the research was to investigate the effect of the internet addiction on sleep quality in university students.

         Materials and Methods. The sample of the study consisted of the students who were studying in Erzincan Binali Yildirim University, 2017-2018 academic year (n=419). The study data were collected using the Personal Information Form, the Young Internet Addiction Questionnaire-Short Form and the Pittsburgh Sleep Quality Index. Analysis of the data was performed using percentile, averages, and Pearson correlation analysis.

         Results. The average age of the adolescents participated in the study was 20.54±1.92; 65.6% were female. Adolescents' Young İnternet Addiction Test total score average was 26.58±8.96 and the Pittsburgh Sleep Quality Index total score average was 6.51±2.99. A positive and statistically significant (26.2%) correlation was found between the Young İnternet Addiction Test total score and the Pittsburgh Sleep Quality Index total score of the adolescents.

         Conclusions. Internet addiction disrupts sleep quality in university students and causes sleep disorders.
Політравма та поєднана травма: що спільного і які відмінності?
Authors: Trutyak I.R. , Zarutsky Ya.L. , Trutyak R.I. , Kalinovich N.R. , Obaranets O.V.
Published: December 2019

Актуальність. Пацієнти з політравмою є найтяжчою категорією травмованих, потребують невідкладної протишокової терапії, багатьох хірургічних втручань, інтенсивної терапії у відділеннях реанімації, комплексного відновного лікування та значних фінансових витрат. Для виокремлення пацієнтів із політравмою з масиву постраждалих із поєднаними і множинними травматичними ушкодженнями проведено порівняльний аналіз об’єктивних показників гомеостазу, які характеризують синдром взаємного обтяження. Матеріали та методи. Для оцінки розладів функцій забезпечення життя організму і об’єктивного обґрунтування розвитку синдрому взаємного обтяження у постраждалих із закритою поєднаною травмою (ЗПТ) проведено аналіз гомеостазу за 50 показниками клінічно-лабораторних обстежень і інтегральної реографії тіла у 27 постраждалих із закритою ізольованою травмою — Abbreviated Injury Scale (AIS) ≥ 3, у 90 постраждалих із ЗПТ, в яких поєднувалось тяжке пошкодження (AIS ≥ 3) і нетяжке пошкодження (AIS ≤ 2), і у 96 постраждалих із закритою тяжкою поєднаною травмою (ЗТПТ), в яких поєднувались два тяжких пошкодження (AIS ≥ 3 кожного): при госпіталізації, через 6, 24 і 48 годин після надходження. Результати. За результатами проведеного порівняльного клінічно-статистичного аналізу встановлено, що у постраждалих із ЗТПТ, в яких поєднувались два тяжких пошкодження (AIS ≥ 3 кожне), розвинулися виражені специфічні розлади гомеостазу у відповідь на механічну травму, що знайшло відтворення у синдромі взаємного обтяження при госпіталізації постраждалих. Цих пацієнтів трактували як пацієнтів із політравмою. У постраждалих із ЗПТ, в яких поєднувалось тяжке пошкодження (AIS ≥ 3) і нетяжке пошкодження (AIS ≤ 2), синдром взаємного обтяження розвинувся тільки на третю добу після госпіталізації, потім його прояви поступово зникали, тому їх зараховували до пацієнтів із поєднаною травмою. Вірогідно встановити числове значення за шкалою ISS для поєднаної травми і політравми не вдалось, оскільки і в одній і в другій групі були пацієнти з тяжкістю пошкоджень за шкалою ISS понад 18 балів, проте у більшості пацієнтів із політравмою це число було вищим, ніж у пацієнтів із поєднаною травмою. Висновки. Сумарна анатомічна й анатомо-функціональна оцінка тяжкості пацієнтів із поєднаною травмою з урахуванням особливостей впливу синдрому взаємного обтяження дозволяє провести індивідуальну оцінку їх тяжкості та виокремити пацієнтів із політравмою, в яких анатомічна тяжкість не менше двох пошкоджень становить за шкалою AIS ≥ 3 балів, і вже при надходженні у травмованих виявляється синдром взаємного обтяження.
Випадок хронічного остеомієліту ключиці з гіперостозною реакцією при переломі
Authors: Andreychyn V.A. , Pikhmanets A.Yu. , Travinskyi A.F.
Published: December 2019

Наведено випадок хронічного остеомієліту ключиці з гіперостозною реакцією при незрощеному переломі у пацієнта віком 21 рік. Прооперований в ургентному порядку 2,5 міс. назад у травматологічному відділенні за місцем проживання. Проведено остеосинтез відламків лівої ключиці інтрамедулярним стрижнем. Протягом 1 міс. функціонувала нориця. При надходженні до лікарні встановлено діагноз «хронічний остеомієліт лівої ключиці із вираженою гіперостозною реакцією, норицева форма, активна фаза; незрощений перелом лівої ключиці, стан після остеосинтезу інтрамедулярним стрижнем». Нами була виконана операція видалення стержня з правої ключиці, санація некротизованих тканин та остеосинтез відламків стрижневим апаратом зовнішньої фіксації. Після операції проведено курс внутрішньовенної (в/в) антибактеріальної терапії: зинацеф 1500 г в/в краплинно одноразово, а у подальшому 750 г внутрішньом’язово 3 р/д 5 днів, метрогіл 100,0 в/в краплинно 3 р/д 5 днів. Післяопераційна рана загоїлась первинним натягом. Нориця закрилась. Через 6 міс. спостерігалось повне зрощення. Апарат зовнішньої фіксації демонтовано. Видужання.
Експериментальне дослідження механічних властивостей полілактиду
Authors: Korzh M.O. , Shidlovsky M.S. , Makarov V.B. , Zakhovayko A.A. , Tankut O.V. , Karpinsky M.Yu. , Karpinskaya O.D. , Chuprina D.O.
Published: December 2019

Актуальність. Імплантати з полілактиду мають високу біосумісність та виражені остеоінтегративні властивості, що забезпечують формування навколо біоматеріалу кісткової тканини та її поступове вростання в матеріал імплантату. Розвиток технологій 3D-друку дозволяє виготовляти на основі полілактиду імплантати будь-якої форми, що дає можливість здійснювати індивідуальний підхід до лікування кожного пацієнта. Отже, питання міцнісних властивостей композитних матеріалів на основі полілактиду залишаються актуальними і потребують детального вивчення. Мета дослідження: визначити механічні властивості зразків полілактиду при навантаженнях на стиск, розтяг та згин. Матеріали та методи. Випробування зразків на міцність проводили навантаженням на розтяг, стиск та згин. Навантаження на зразки збільшували поступово з постійною швидкістю до повного руйнування зразка. Фіксували величину навантаження в момент руйнування зразка та величину його деформації. При обробці результатів випробувань зразків розраховували величину межі міцності на розтяг та стиск. Результати. Отримані експериментальні дані довели, що величина відносних деформацій, що призводять до руйнування зразків з полілактиду при навантаженні на згин та стиск, відрізняється на 0,83 %. Порівняно з кісткою навантаження на розтяг більше на 3,36 %, на стиск — на 4,19 %. Висновки. Порівняльний аналіз механічних властивостей зразків полілактиду Ingeo™ Biopolymer 4032D продемонстрував, що показник еластичності кістки (на розтяг) перевищує в 6,7 раза (p < 0,001) такий порівняно із зразками з полілактиду. Показники стиску також в 1,7 раза вище у кістці порівняно з полілактидом (p < 0,001). При випробуванні зразків на згин вірогідних відмінностей між показниками кістки та зразками з полілактиду не виявлено.
Возможно ли предугадать остеопению у больных ювенильным идиопатическим артритом?
Authors: Marushko T.V. , Holubovska Yu.Ye.
Published: December 2019

Актуальность. Поражение костно-мышечной системы — ключевое проявление ювенильного идиопатического артрита (ЮИА). Одним из осложнений болезни является развитие остеопении. Важное дополнение к определению минеральной плотности костной ткани (МПКТ) — оценка биохимических маркеров, таких как остеокальцин (ОК) и 25-гидроксивитамин D (25(ОН)D). Цель исследования: оценить данные денситометрии, уровни остеокальцина и 25(ОН)D в сыворотке крови у больных ЮИА в зависимости от получаемой терапии для определения показателей изменения метаболизма костной ткани с целью предупреждения развития остеопенического синдрома или его лечения. Материалы и методы. Оценены значения МПКТ, уровни остеокальцина, 25(ОН)D в сыворотке крови у 134 больных ЮИА. Данные обработаны с применением хи-квадрата Пирсона, t-критерия Стьюдента и рангового корреляционного анализа. Результаты. У 38 % больных ЮИА присутствует вторичный остеопенический синдром, а у 68 % — нарушение обеспеченности витамином D. У пациентов, которые в комплексном лечении получают иммунобиологические препараты, наблюдаются достоверно более высокие показатели МПКТ и ОК (р < 0,001). Между уровнем остеокальцина и показателем воспалительной активности по шкале сJADAS-27 (Juvenile Arthritis Disease Activity Score для 27 суставов) существует умеренная отрицательная корреляционная зависимость, которая свидетельствует о взаимосвязи между процессами воспалительной активности и ремоделирования костной ткани. При определении показателей сывороточного ОК в пределах 19,4–36,9 нг/мл с чувствительностью 86 % и специфичностью 87,8 % обнаруживается МПКТ, что соответствует хронологическому возрасту по результатам двухэнергетической рентгеновской абсорбциометрии. Выводы. В процессе наблюдения и мониторинга лечения больных ЮИА необходимо контролировать МПКТ, уровни остеокальцина и 25(ОН)D для определения алгоритма своевременной коррекции.
Кашель у детей: распространенность и значение в амбулаторной практике. Безопасность молекулы амброксола как основа выбора лечения
Authors: Vysochina I.L. , Abaturov A.E.
Published: December 2019

Проведен аналитический обзор в поисковых системах PubMed, MedLine, Google Scholar, Web of Science, BioMed Central, The Cochrane Library, специализированном регистре Кокрановской группы по острым респираторным инфекциям, на сайтах профильных ассоциаций и респираторных обществ разных стран по проблеме кашля в амбулаторной практике, рассмотрены особенности этого феномена у детей. Оценка распространенности кашля по данным литературного поиска значительно варьирует в зависимости от вопросов, используемых для его характеристики. Актуальность проблемы кашля рассмотрена как с точки зрения встречаемости этого синдрома в структуре обращаемости пациентов и необходимости проведения медицинских консультаций врачами первичного звена, так и с точки зрения нарушения качества жизни пациентов, семьи, его социально-экономического значения. Проведен анализ рекомендаций профильных ассоциаций и респираторных сообществ по вопросу кашля и его ведения на амбулаторном этапе. Показано, что существующие рекомендации в педиатрии отличаются от таковых для взрослых пациентов. Обзор доступной в поисковых системах литературы показал, что использование алгоритмов и стандартов ведения пациентов с кашлем приводит к более ранней диагностике и улучшению клинических результатов, таких как сокращение продолжительности кашля и повышение качества жизни пациентов, в том числе и детского возраста. Проведено обсуждение дилеммы «лечить или не лечить кашель» не только с позиций доказательной медицины, но и с учетом опросов родителей, насколько они готовы, условно говоря, почти ничего не делать при развитии кашля у детей. Представлена доказательная база эффективности и безопасности применения амброксола как наиболее часто используемого препарата из безрецептурной группы при инфекциях дыхательных путей у детей и результаты исследований, подтверждающие возможность его назначения при кашле в педиатрической практике.
Медикаментозное влияние на диспергирование биопленки. Доноры оксида азота
Authors: Abaturov А.Е. , Kryuchko Т.А.
Published: December 2019

В научном обзоре отражены современные представления о значении низких концентраций оксида азота в процессе диспергирования и эрадикации бактериальной биопленки. Для написания статьи осуществлялся поиск информации с использованием баз данных Scopus, Web of Science, MedLine, PubMed, Google Scholar, EMBASE, Global Health, The Cochrane Library, CyberLeninka. Охарактеризовано значение оксида азота в развитии рецидивов инфекционно-воспалительных заболеваний респираторного тракта. Подчеркнута способность оксида азота при высоких (микромолярных) концентрациях быть высокотоксичным соединением для бактерий и важнейшим компонентом неспецифической защиты макроорганизма от патогенных микроорганизмов, а при низких (наномолярных) концентрациях выполнять роль сигнальной молекулы. Отражена способность монооксида азота диспергировать биопленку бактерий через усиление экспрессии или активности протеинов, связанных с подвижностью бактерий: пили, рамнолипидов. Представлена характеристика основных доноров оксида азота и молекулярных платформ, которые могут быть использованы для их доставки в макроорганизм. Описаны основные группы доноров оксида азота, такие как органические нитраты, соединения нитрозилированных металлов, диолаты диазения (N-diazeniumdiolate — NONOate) и S-нитрозотиолы (S-nitrosothiol — RSNO). Указано, что доноры оксида азота усиливают диспергирование биопленки и способствуют повышению антибактериальной активности антибиотиков. Охарактеризованы молекулярные платформы доставки и оптимизации режима высвобождения оксида азота: неорганические и полимерные наночастицы, металлорганические координационные полимеры, дендримеры, липосомы, мицеллы. Подчеркнута возможность использования данных соединений для разработки новых препаратов, которые будут эффективны при лечении заболеваний, ассоциированных с формированием биопленок патогенными бактериями.
Обращение главного редактора
Authors: Nikonov V.V.
Published: December 2019

No abstract
Особливості секреції мелатоніну й серотоніну у молодих жінок із різною масою тіла та їх взаємозв’язок з розвитком інсулінорезистентності
Authors: Misyura K.V. , Manska K.G.
Published: December 2019

Актуальність. Актуальність дослідження обумовлена значною поширеністю надлишку маси тіла різного ступеня серед молодого жіночого населення України та необхідністю деталізації підходів до ранньої профілактики у них гормонально-метаболічних ускладнень цих патологічних станів. Мета: деталізувати особливості балансу в системі «мелатонін — серотонін — лептин — чутливість периферичних тканин до інсуліну» у жінок молодого віку — представниць української популяції із різною масою тіла, у тому числі з урахуванням особливостей його складу. Матеріали та методи. Обстежено 130 жінок, середній вік яких становив 28,64 ± 6,91 року, з екзогенно-конституційним надлишком маси тіла різного ступеня. Шляхом анкетування оцінювалась наявність порушень сну. Визначали індекс маси тіла, окружність талії; методом біоімпедансного аналізу — склад тіла (жирову, відносну жирову, безжирову, активну клітинну маси тіла); імуноферментним методом — рівні інсулін- та лептинемії. Розраховувався індекс НОМA. Секреція мелатоніну оцінювалася за вмістом у сечі рівня його метаболіту 6-сульфатоксимелатоніну (6-СОМТ) за методом Друекса в модифікації Г.В. Зубкова; серотоніну — флуориметричним методом В.І. Кулинського та Л.С. Костюковської. Результати. Встановлено, що у молодих жінок — представниць української популяції ступінь накопичення жирової тканини в організмі негативно корелює із рівнем серотонінемії, нічної та середньодобової екскреції 6-СОМТ з сечею; позитивно — із рівнем денної фракції екскреції 6-СОМТ з сечею. Зниження середньодобової екскреції 6-СОМТ та вмісту серотоніну у циркуляції має зв’язок із зростанням значення індексу НОМА та рівня лептинемії. Розвиток абдомінального ожиріння у молодих жінок — представниць української популяції характеризується зниженням рівня серотоніну у циркуляції, нічної фракції екскреції 6-СОМТ з сечею при одночасному зростанні денної. При подальшому збільшенні окружності талії вищезазначені зміни поглиблюються. Висновки. Зниження рівня серотоніну у циркуляції, нічної фракції екскреції мелатоніну при одночасному зростанні денної є значущою відмінністю пацієнток із ожирінням порівняно із жінками з надлишковою масою тіла.
Метаболічні предиктори та дефіцит вітаміну D у пацієнтів із цукровим діабетом 2-го типу
Authors: Aludwan M.B. , Kobylіak N.M. , Komisarenko Yu.I.
Published: December 2019

Актуальність. Останнім часом дефіцит вітаміну D вважається одним із факторів розвитку цукрового діабету 2-го типу (ЦД2). Метою даного дослідження було оцінити зміни антропометричних параметрів, показників вуглеводневого та ліпідного обмінів у пацієнтів із ЦД2 відповідно до статусу вітаміну D. Матеріали та методи. Згідно з рекомендаціями Європейської асоціації ендокринологів всі пацієнти були розподілені на 3 групи: група 1 — з оптимальним рівнем вітаміну D (30 нг/мл); група 2 — із недостатністю вітаміну D (21–29 нг/мл) і група 3 — із дефіцитом вітаміну D (< 20 нг/мл). Чутливість до інсуліну та функціональну активність β-клітин оцінювали за допомогою моделі НОМА-2. Результати. Середнє значення індексу маси тіла (ІМТ) зростало паралельно зі зменшенням концентрації вітаміну D у сироватці. Найвищий ІМТ та поширеність ожиріння, в тому числі морбідного (16,7 %), спостерігалися в групі дефіциту вітаміну D. Індекс HOMA-2-IR (2,12 ± 0,71 проти 2,25 ± 0,95, р = 0,963) та чутливість до інсуліну (S% — 57,11 ± 32,07 проти 54,69 ± 32,5, р = 0,965) у групі оптимального рівня вітаміну D та його недостатності (група 2) були практично ідентичними. При дефіциті вітаміну D індекс HOMA-2-IR був статистично вірогідно вищим на 46,2 % (р = 0,004), а чутливість до інсуліну нижчою на 27,5 % (р = 0,027). Функціональна активність β-клітин статистично вірогідно не змінилась між усіма групами незалежно від статусу вітаміну D. Між концентрацією вітаміну D і глікованим гемоглобіном, індексом HOMA-2-IR, С-пептидом та S% встановлено обернений кореляційний зв’язок. Серед параметрів ліпідного обміну в групі дефіциту вітаміну D діагностовано статистично вірогідно вищий рівень тригліцеридів та ліпопротеїнів дуже низької щільності. У кореляційно-регресійному аналізі індекси інсулінорезистентності, показники глікемічного контролю, ліпідограми та прийом метформіну незалежно асоційовані з дефіцитом вітаміну D. Висновки. Дефіцит вітаміну D у пацієнтів із ЦД2 пов’язаний із більш вираженою інсулінорезистентністю, ожирінням і неадекватним глікемічним конт­ролем порівняно з оптимальним рівнем або його недостатністю.
Можливості вілдагліптину в оптимальному контролі цукрового діабету 2-го типу
Authors: Pankiv V.I.
Published: December 2019

Інкретинові гормони мають важливе значення для нормального функціонування острівцевих клітин підшлункової залози й гомеостазу глюкози. При цукровому діабеті 2-го типу (ЦД2) відбувається порушення чутливості α- і β-клітин підшлункової залози, що призводить до прогресуючої недостатньої секреції інсуліну, резистентності до інсуліну внаслідок надмірної продукції глюкагону в періоди постпрандіальної гіперглікемії і зниження глюкагонової відповіді в періоди гіпоглікемії. Крім того, ЦД2 поєднується з наростанням ліпотоксичності, безпосередньо пов’язаної з інсулінорезистентністю. В огляді літератури наведено дані про безпеку та ефективність застосування вілдагліптину в пацієнтів із ЦД2, а також про позапанкреатичні ефекти інкретиноспрямованої терапії. Клінічно підтверджено, що вілдагліптин ефективно знижує рівень глікованого гемоглобіну, має мінімальний ризик гіпоглікемії і здатний підтримувати нормальну масу тіла. До того ж вілдагліптин пригнічує постпрандіальну продукцію тригліцеридів і знижує рівень ліполізу натще, імовірно, впливаючи на інгібування абсорбції ліпідів і запаси тригліцеридів у клітинах нежирових тканин.
Варикозна хвороба та коморбідний цукровий діабет. Повідомлення 1. Зміни показників вуглеводного метаболізму в крові з ліктьових й уражених вен нижніх кінцівок
Authors: Syniachenko O.V. , Yermolaieva M.V. , Pylypenko R.V. , Pylypenko V.V. , Verzilov S.M.
Published: December 2019

Актуальність. У деяких регіонах від варикозної хвороби вен нижніх кінцівок (ВХ) страждає до 1/4 дорослого населення, причому захворюваність щорічно збільшується. Чинником ризику поширеності й тяжкості перебігу ВХ є цукровий діабет 2­го типу (ЦД2). Вважається, що кожен п’ятий хворий із трофічними виразками шкіри гомілок внаслідок ВХ хворіє на ЦД2. Така коморбідна патологія завдає істотного медичного, соціального й економічного збитку хворим особам і суспільству загалом. Мета: вивчити характер перебігу ВХ та коморбідного ЦД2, оцінити клініко­патогенетичну значущість змін показників вуглеводного метаболізму. Матеріали та методи. Під наглядом перебували 162 хворі на ВХ (19 % чоловіків та 81 % жінок, вік яких у середньому становив 50 років), серед яких співвідношення II, III, IV, V і VI класів венозної недостатності становило 1 : 1 : 3 : 1 : 2. ЦД2 спостерігався в 14 % випадків, при цьому розподіл легкої, середньої тяжкості й тяжкої форми хвороби становив 1 : 2 : 4, а фаз компенсації, субкомпенсації і декомпенсації — 1 : 4 : 6. У крові з ліктьової вени й ураженої вени нижніх кінцівок біохімічними та імуноферментними методами (апарати Olympus­AU­640, Японія; «СФ46», Росія, PR2100­Sanofi diagnostic pasteur, Франція; BIO­RAD­D10, США) вивчено показники глюкози, глікованого гемоглобіну, інсуліну, С­пептиду, фруктозаміну. Результати. ВХ супроводжується змінами вуглеводного обміну, що має гендерні особливості, пов’язано з тяжкістю перебігу і клінічними проявами коморбідного ЦД2 (ангіопатія, нейропатія, артропатія), місцевою продукцією фруктозаміну ураженою веною, при цьому визначається ступінь тяжкості венозної недостатності, залежить від стану варикозної вени (просвіт стовбура, перенесений флеботромбоз) та артеріальної судинної системи. Висновки. ВХ і ЦД2 взаємно обтяжують перебіг один одного, а в патогенетичних побудовах венозної патології беруть участь місцеві зміни вуглеводного метаболізму.
Звернення головного редактора
Authors: Sirenko U.
Published: December 2019

No abstract
Современная методика инъекционного лечения вертеброгенной боли под контролем компьютерной томографии
Authors: Barysh А.Ye.
Published: December 2019

В данной работе исследована клиническая эффективность и безопасность 4070 трансфораминальных эпидуральных блокад стероидными препаратами под прерывистым контролем компьютерной томографии для лечения вертеброгенной боли всех локализаций у 1258 больных. В 93,5 % случаев был достигнут положительный результат лечения. Незначительные транзиторные осложнения, успешно купированные или не потребовавшие специфического лечения, имели место у 4,1 % пациентов. Анализ результатов применения прерывистых КТ-контролируемых трансфораминальных эпидуральных и других блокад стероидными препаратами для лечения вертеброгенной боли в амбулаторных условиях позволяет говорить об их высокой клинической эффективности и безопасности.
Особенности болевого синдрома и психоэмоционального статуса у больных псориатическим артритом в зависимости от наличия у них признаков вегетативной дисфункции
Authors: Blaginina I.I.
Published: December 2019

Согласно результатам исследования, для пациентов с псориатическим артритом, имеющих признаки дисфункции вегетативной нервной системы, характерна более высокая интенсивность проявлений болевого синдрома (за счет как сенсорного, так и аффективного компонента боли), чем у лиц без вегетативной дисфункции. Проведенный корреляционный анализ свидетельствует о взаимовлиянии хронического болевого синдрома и расстройств тревожно-депрессивного характера у больных псориатическим артритом с признаками вегетативных нарушений.
Вплив ангіотензин-альдостеронової системи на показники УЗД суглобів у хворих з ревматоїдним артритом
Authors: Komarova O.B.
Published: December 2019

У хворих на ревматоїдний артрит із високим рівнем ангіотензину ІІ у крові при УЗД суглобів частіше зустрічалися випіт у порожнину суглоба, наявність гіперваскуляризації синовіальної оболонки з оцінкою 2–3 бали та наявність тендосиновітів, що характеризують запально-ексудативні процеси. У хворих з високим рівнем альдостерону в крові переважали гіперплазія синовії, наявність панусу та кістково-хрящові ерозії, що характеризують проліферативно-деструктивні процеси. Встановлені взаємозв’язки: зростання рівня ангіотензину ІІ у крові збільшує інтенсивність васкуляризації синовіальної оболонки та випіт у порожнину суглоба; збільшення концентрації альдостерону в крові впливає на показники товщини синовії, наявність панусу та кількість ерозій у суглобах.
Адсорбционно-реологические свойства крови при подагрическом артрите
Authors: Bryzhataya Yu.O. , Siniachenko O.V. , Yakubenko Ye.D.
Published: December 2019

Цель исследования — провести оценку клинико-патогенетической значимости изменений адсорбционно-реологических свойств сыворотки крови (АРСК) у больных с разными формами течения подагрического артрита. С помощью межфазной тензиореометрии крови обследовано 89 больных и 30 практически здоровых людей контрольной группы (преимущественно мужчин). Использовали компьютерные аппараты MPT2-Lauda, ADSA-Toronto и PAT2-Sinterface. Интермиттирующий вариант артрита установлен в 63 % наблюдений, хронический — в 37 %, легкое течение суставного синдрома имело место в 19 % случаев, средней тяжести — в 51 %, тяжелое — в 30 %. Определяли поверхностные вязкость (ПВ), упругость (ПУ), натяжение (ПН), модуль вязко­упругости (ВУ), время релаксации (ВР), угол наклона и фазовый угол (ФУ) тензиограмм, угол реальной вязкоупругости (УРВУ) и интегральный угол вязкоупругости (ИУВУ). Подагрический артрит сопровождается достоверным повышением параметров ВР сыворотки крови на 26 % и ИУВУ — вдвое при уменьшении ПУ на 8 %, ВУ на 26 %, ПН на 4 % и УРВУ на 11 %, что наблюдается соответственно у 45, 39, 36, 48, 44 и 38 % больных, имеет половой диморфизм, зависит от формы (ПУ, ФУ, ИУВУ) и тяжести течения (ПВ, ВР, ПН) артикулярного синдрома, наличия костных тофусов (ПВ, ВР, ФУ, ИУВУ) и рентгеносонографических признаков поражения суставов. Изменения АРСК отражают характер течения подагрического артрита, отдельные показатели участвуют в патогенетических построениях заболевания и могут иметь прогностическую значимость.
Туберкулез ребер
Authors: Raznatovskaya Ye.N. , Bendus M.V. , Bezdenezhny V.V. , Fedorets A.V.
Published: December 2019

-
Физико-химические свойства крови при ревматоидном артрите с офтальмопатиями
Authors: Pavlyuchenko А.K.
Published: December 2019

Ревматоидный артрит сопровождается повышением параметров объемной вязкости и времени релаксации сыворотки крови на фоне уменьшения статического (равновесного) поверхностного натяжения и угла тензиограмм, что связано с полом больных, активностью патологического процесса, темпами его прогрессирования, поражением определенных сочленений, характером костно-деструктивных изменений, экстраартикулярными (системными) признаками болезни, степенью иммунных расстройств (в том числе с уровнями антинуклеарных и антинейтрофильных цитоплазматических антител), а в развитии офтальмопатии (увеит, склерит, кератит, конъюнктивит, катаракта, глаукома) участвуют нарушения адсорбционно-реологических свойств крови.
Роль фортифікованих продуктів у корекції вітамін-D-дефіцитних станів (огляд літератури та результати перших досліджень)
Authors: Povoroznyuk V.V. , Balatska N.I. , Dotsenko V.F. , Sineok L.L. , Gavrish A.V. , Bortnichuk A.V.
Published: December 2019

-
Імітаційно-комп’ютерне моделювання та обґрунтування диференційованого підходу до остеосинтезу при переломах латерального виростка великогомілкової кістки
Authors: Melnyk I.V. , Lazarev I.A. , Brusco A.T. , Samokhin A.V.
Published: December 2019

Розроблено диференційований підхід до остеосинтезу при переломах латерального виростка великогомілкової кістки на підставі імітаційно-комп’ютерного моделювання, теорії міцності й граничних значень потенціальної енергії руйнування матеріалів фіксуючих конструкцій та кісткової тканини відламків.
Нехирургическое лечение и профилактика рецидива грыж межпозвоночных дисков
Authors: Fischenko Ya.V. , Kravchuk L.D.
Published: December 2019

Одной из актуальных проблем современной ортопедии является лечение болевого синдрома, вызванного грыжей межпозвоночного диска. Актуальным методом лечения является эпидуральный адгезиолизис. Цель работы — оценить эффективность применения комбинированного медикаментозного лечения (эпидурального адгезиолизиса) и кинезотерапии у пациентов с грыжами межпозвоночных дисков поясничного отдела позвоночника. В исследовании приняли участие 54 пациента — 24 женщины и 30 мужчин в возрасте от 25 до 47 лет с клиническими и морфологическими проявлениями грыж межпозвоночных дисков поясничного отдела позвоночника. Применение кинезотерапии после проведенного эпидурального адгезиолизиса у пациентов с грыжами межпозвоночных дисков поясничного отдела позвоночника позволяет повысить и продлить эффективность процедуры.
Матеріали науково-практичної конференції з міжнародною участю «Актуальні проблеми геріатричної ревмоортопедії» (22–24 жовтня 2014 року, м. Київ)
Authors: Adamenko А.V. , Gerasimenko A.S. , Dzyak G.V.
Published: December 2019

-
Значення стоматології для загальної медицини
Authors: Borysenko A.
Published: December 2019

В статті представлені основні розділи стоматології та показане значення захворювань зубів і порожнини рота для загального стану організму. При лікуванні загальних захворювань лікар повинен враховувати стан порожнини рота щоб досягти успіху в лікуванні.
Фізична реабілітація у вагітних з ожирінням при психоемоційних напруженнях
Authors: Kovalenko T. , Vladіmіrova N. , Zhabchenko I.
Published: December 2019

Вивчено стан стресостійкості у жінок з аліментарно-конституційним ожирінням перед пологами до та після призначення допологової програми фізичної реабілітації. У вагітних перед пологами спостерігаються порушення адаптаційних процесів нервової системи та вегетативної регуляції, що збільшує ризик розвитку патологічного перебігу пологів.
Инновационные подходы и пути снижения материнской смертности с внедрением «эффективного перинатального ухода»
Authors: Isakova J. , Nasirdinova J.
Published: December 2019

В работе приведены данные статистического и качественного анализа результатов внедрения «Эффективного Перинатального Ухода» (ЭПУ) в условиях Городского Перинатального Центра (ГПЦ), намечены проблемы и пути снижения материнской заболеваемости и смертности.
Современные научные направления развития валеологии
Authors: Goncharenko M.
Published: December 2019

Работа освещает представления о научной платформе развития валеологии. Рассмотрены современные мировоззренческие представления об организации мира и человека, возможности его гармоничного развития, особенности энерго-информационной организации человека. Эти фундаментальные подходы направлены на познание закономерностей взаимодействия духовного, психического и физического тел человека, что является важным для создания как теоретической базы науки о здоровье, так и для разработки новых методов диагностики и саморегуляции здоровья.
Характеристика здоровья и факторов, его формирующих, у учащихся пятых классов г. Минска
Authors: Guzik E.
Published: December 2019

На основании анализа распределения детей по группам здоровья, распространенности нарушений осанки и нарушений остроты зрения, оценки физического развития, адаптационных возможностей проведено изучение состояния здоровья 1662 учащихся пятых классов 18 общеобразовательных учреждений г. Минска. Установлены медико-социальные факторы риска, формирующие здоровье. Выявлены различия в показателях здоровья в зависимости от учреждения образования и пола.
Менеджмент гиперкалиемии у детей с хронической болезнью почек
Authors: Kushnirenko S.V.
Published: December 2019

Актуальность. Гиперкалиемия является наиболее распространенным электролитным нарушением, наблюдаемым у пациентов с заболеваниями почек, особенно с хронической болезнью почек (ХБП), сахарным диабетом, сердечной недостаточностью или тех, кто находится на лечении антагонистами ренин-ангиотензин-альдостероновой системы. Цель исследования: изучение распространенности гиперкалиемии у детей с ХБП 1–5-й ст. и внедрение поэтапного подхода с использованием калиевого биндера полистиренсульфоната натрия (ПСН) для лечения гиперкалиемии. Материалы и методы. В 300 образцах крови детей с ХБП 1–5-й ст. определяли уровень сывороточного калия (СК). У 23 пациентов с ХБП 1–5-й ст. изучали эффективность и переносимость ПСН для коррекции гиперкалиемии. ПСН назначали перорально из расчета 1 г/кг массы тела в сутки, разделяя рассчитанную дозу на 3 приема. Курс лечения длился 4 недели с последующим переходом на поддерживающую терапию в дозе 0,5 г/кг массы тела. Результаты. Полученные результаты продемонстрировали, что нормокалиемия (уровень СК 3,5–5,4 ммоль/л) имела место у 73,3 % детей с ХБП 1–5-й ст. Диапазон значений СК 5,0–5,4 ммоль/л определен у 60 пациентов (20,0 %) с ХБП 1–5-й ст. Легкая степень гиперкалиемии (5,5–5,9 ммоль/л) регистрировалась у 13,7 % детей с ХБП 1–5-й ст., средняя степень гиперкалиемии (6,0–6,4 ммоль/л) — у 7 %, и тяжелая степень гиперкалиемии (≥ 6,5 ммоль/л) — у 6 % соответственно. Через 4 недели лечения ПСН уровень СК снизился с 5,9 ± 0,4 ммоль/л до 4,7 ± 0,3 ммоль/л (р < 0,05). Использование ПСН сопровождалось незначительным повышением в сыворотке крови уровня натрия (с 138,3 ± 2,4 ммоль/л до 140,7 ± 2,2 ммоль/л), не выходящего за границы нормального диапазона. Терапия ПСН хорошо переносилась, только 1 из 23 пациентов прекратил прием ПСН из-за желудочно-кишечной непереносимости. Выводы. Дисбаланс уровня СК у детей с ХБП 1–5-й ст. начинается с пороговых значений 5,0–5,4 ммоль/л, что требует тщательного контроля и свое­временного поэтапного подхода с целью устранения прогрессирования гиперкалиемии и минимизации возможности возникновения нежелательных последствий. ПСН — калиевый биндер — эффективное медикаментозное средство, которое можно использовать для последовательного и безопасного снижения уровня СК у детей с ХБП с гиперкалиемией в составе комплексной терапии.
Нутритивный статус больных хроническими воспалительными заболеваниями кишечника и методы его оценки
Authors: Stepanov Yu.M. , Titova M.V. , Stoikevich M.V.
Published: December 2019

Хронические воспалительные заболевания кишечника, а именно неспецифический язвенный колит и болезнь Крона, остаются одной из наиболее сложных и актуальных проблем гастроэнтерологии и колопроктологии. Широкая распространенность хронических воспалительных заболеваний кишечника и постоянный рост заболеваемости побуж­дают ученых всего мира к более глубокому изучению клинических особенностей и механизмов развития системных поражений у больных неспецифическим язвенным колитом и болезнью Крона, разработке новых схем диагностики и лечения таких больных. Проблемой является недостаточное внимание врачей к выявлению нарушений нутритивного статуса у данной категории пациентов. Одной из причин этого является отсутствие единых стандартов оценки нутритивного статуса и риска его нарушения, что снижает возможности анализа, обобщения результатов исследований и разработки алгоритмов коррекции этих нарушений. В статье освещены основные методы диагностики нарушений нутритивного статуса. Показаны возможности инструментальных и лабораторных методов исследования. Уделено внимание методам исследования микробиоты кишечника, поскольку известно, что синдром избыточного бактериального роста в тонкой кишке и нарушение микрофлоры в толстой кишке играют важную роль и способствуют прогрессированию мальнутриции. Поиск проводился с применением баз данных PubMed, MedLine, EMBASE.
Эффективность рифаксимина в коррекции синдрома избыточного бактериального роста при хронических воспалительных и функциональных заболеваниях кишечника
Authors: Stepanov Yu.M. , Fedorova N.S. , Zyhalo E.V.
Published: December 2019

Актуальность. Статья посвящена проблеме возникновения синдрома избыточного бактериального роста (СИБР) при хронических воспалительных заболеваниях кишечника (ХВЗК) и синдроме раздраженного кишечника (СРК) и путям его коррекции. Цель: определить частоту возникновения СИБР при болезни Крона (БК), неспецифическом язвенном колите (НЯК) и СРК с диареей и оценить эффективность рифаксимина в коррекции микрофлоры тонкой кишки у больных с данными нозологиями. Материалы и методы. Проведено обследование 62 больных ХВЗК и СРК (27 — с НЯК, 13 — с БК и 22 — с СРК) на наличие СИБР путем выполнения дыхательного водородного теста (ВДТ) с нагрузкой глюкозой. Все больные группы исследования с наличием СИБР в составе комплексной терапии принимали рифаксимин (Альфа Нормикс) в дозе 1200 мг в сутки в течение 10 дней. Эффективность терапии определялась по динамике показателей ВДТ на 10 и 30 день наблюдения. Результаты. СИБР отмечался у 39 пациентов общей группы, из них 24 (61,5 %) человека страдали ХВЗК, СРК с диареей — 15 человек (38,5 %). В группе больных ХВЗК с СИБР преобладали пациенты с НЯК (15 человек; 62,5 %) по сравнению с БК (9 человек; 37,5 %). ВДТ, проведенный через 10 дней от начала лечения рифаксимином у 24 больных ХВЗК и 15 больных СРК с наличием СИБР, был отрицательным у 28 человек (70,9 %), положительным — у 11 (29,1 %). Подобный результат отмечен через 30 дней. СИБР был устранен у 70,9 % больных на фоне приема рифаксимина. Выводы. У большинства пациентов группы исследования (у 60 % — с ХВЗК и 68,1% — с СРК с диареей) был СИБР. Кишечный антисептик рифаксимин продемонстрировал высокую эффективность в коррекции СИБР при НЯК, БК и СРК.
Цитомегаловирусная и смешанные вирусные инфекции у пациентов с воспалительными заболеваниями кишечника
Authors: Babayeva G.H.
Published: December 2019

Актуальность. Вопрос распространенности оппортунистических инфекций у лиц с воспалительными заболеваниями кишечника (ВЗК) остается актуальным. Особое внимание среди оппортунистических инфекций уделяется цитомегаловирусной (ЦМВ) инфекции. Клиническая активность ЦМВ-ассоциированного ВЗК, его длительность и степень тяжести, а также использование стероидов и анти-ФНО-α-агентов были идентифицированы как факторы риска неблагоприятных исходов. В диагностике ЦМВ важно не просто выявить наличие вируса в организме пациента, но и уточнить его этиологическую роль в развитии заболевания. В настоящее время рекомендуется проведение скрининга на ЦМВ у всех пациентов с ВЗК при гормональной резистентности, потере эффекта от поддерживающей терапии и при тяжелых эпизодах заболевания. Цель исследования: оценка частоты выявления изолированной цитомегаловирусной инфекции и смешанных (герпес и парвовирус В19) вирусных инфекций у пациентов с ВЗК и их влияние на активность заболевания. Материалы и методы. Обследовано 189 пациентов с ВЗК, 102 с язвенным колитом и 87 с болезнью Крона, среди них 98 женщин и 91 мужчина. Возраст пациентов составлял от 16 до 63 лет, в среднем (41,4 ± 4,8) года. Кроме стандартного клинико-эндоскопического обследования в соответствии с положениями Европейской организации по изучению болезни Крона и язвенного колита (ЕССО), активность заболевания оценивалась по показателям высокочувствительного С-реактивного белка, гомоцистеина, витамина D в сыворотке крови, альбумина в моче, кальпротектина и лактоферрина в кале. Всем пациентам проведено серологическое исследование крови методом иммуноферментного анализа на специфические антитела к герпесвирусам и IgG-/IgM-антитела к парвовирусу В19, а также определение ДНК вирусов простого герпеса 1, 2, 6-го типов, вируса Эпштейна — Барр, цитомегаловируса, герпеса зостер методом полимеразной цепной реакции. У всех пациентов также определяли уровни цитокинов в крови (фактор некроза опухоли α, интерлейкины 1β, -2, -4, -6, -8, -10, -18). Результаты. У пациентов с ВЗК частота выявления изолированной цитомегаловирусной инфекции составляет, по нашим данным, 19,5 %, а с учетом смешанных поражений — 29,6 %. Клинико-эндоскопическая картина (рефрактерность к базисной терапии, несоответствие между эндоскопической картиной и патоморфологическим заключением), а также данные лабораторных исследований указывают на более тяжелое течение заболевания при наличии цитомегаловирусной инфекции. Выводы. Полученные данные позволяют нам рекомендовать в дополнение к протоколам ЕССО определение наличия оппортунистических инфекций у пациентов с впервые выявленным ВЗК до начала базисной терапии, не дожидаясь развития рефрактерных к лечению форм заболевания.
Прогнозирование возрастной макулярной дегенерации на основании определения функциональной активности рецепторов тромбоцитов
Authors: Mogilevskyy S.Yu. , Kovalchuk Kh.V. , Ziablitsev S.V.
Published: December 2019

Актуальность. Возрастная макулярная дегенерация (ВМД) остается одной из актуальных медико-социальных проблем, учитывая ее распространенность, снижение зрительных функций и, как следствие, слабовидение и слепоту. На основании анализа современной литературы можно сделать вывод, что установление новых прогностических факторов развития ВМД является очень актуальной задачей. Цель: исследовать возможности прогнозирования прогрессирования возрастной макулярной дегенерации на основании определения функциональной активности рецепторов тромбоцитов (Тц). Мате­риалы и методы. Проведено проспективное исследование 146 больных (242 глаза) с ВМД. Офтальмологическое обследование проводилось до начала лечения и включало исследование остроты зрения, тонометрию, гониоскопию, биомикроскопию, офтальмоскопию, оптическую когерентную томографию. Для изучения функциональной активности рецепторов Тц использовали АТФ, АДФ, аденозин, фактор активации тромбоцитов (ФАТ), адреналин и изадрин. Оценку агрегации Тц (АТц) проводили турбидиметрическим методом на анализаторе Chrono-Log (США). Для анализа связи стадии ВМД со значениями показателей отдельных агонистов были использованы методы парного корреляционного анализа и построения моделей многофакторной линейной регрессии. Результаты. Проанализированы 9 факторных признаков и выявлено 5 значимых факторов риска, тесно связанных со стадией ВМД: активность пуриновых Р2Х-, А2А-рецепторов, ФАТ-рецепторов, а также α2- и β2-адренорецепторов. Точность прогноза стадии ВМД в разработанной модели составляет 85,6 %. Выводы. Функциональная активность Р2Х-, А2А- и ФАТ-рецепторов, α2- и β2-адренорецепторов Тц является независимым фактором риска, ассоциированным с высокой вероятностью прогрессирования ВМД. Разработанная пятифакторная линейная модель связи стадии ВМД с показателями функциональной активности Р2Х-, А2А- и ФАТ-рецепторов, α2- и β2-адренорецепторов имеет высокую точность прогноза (85,6 %).
Порівняльний аналіз показників системи імунітету у хворих на інфекційні хвороби системи дихання
Authors: Raksha-Slіusareva O.A. , Trykhlib V.I. , Slіusarev O.A. , Tarasova I.A. , Alekseenko V.V.
Published: December 2019

У статті наведені дані про актуальність гострих респіраторних захворювань, пневмоній у військовослужбовців. Подані результати вивчення стану імунної системи у військовослужбовців під час проведення АТО, пацієнтів із гострими респіраторними захворюваннями й атиповою пневмонією. Дослідження показали, що в пацієнтів з атиповою пневмонією порівняно з пацієнтами з гострими респіраторними захворюваннями в перші дні захворювання реєструється більш значний вміст лейкоцитів за рахунок нейтрофілоцитів, серед яких збільшується вміст молодих клітин (метамієлоцити та стрижнево-ядерні нейтрофілоцити). У 100 % пацієнтів спостерігається збій імунної системи за вмістом молодих та атипових лімфоцитів. Отримані результати можуть бути використані як додатковий критерій диференціальної діагностики гострих респіраторних захворювань та атипової пневмонії в перші дні захворювання.