bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
СТАНОВЛЕННЯ І РОЗВИТОК ОНОМАСТИЧНОЇ НАУКОВОЇ ШКОЛИ НА ФІЛОЛОГІЧНОМУ ФАКУЛЬТЕТІ УЖГОРОДСЬКОГО УНІВЕРСИТЕТУ
Authors: Шумицька Галина
Published: May 2023

Статтю присвячено огляду перших років заснування філологічної науки, зокрема її ономастичного осередку, в стінах Ужгородського університету як першого вищого навчального закладу світського характеру на За- карпатті.

Звернено увагу на те, що ім’я одного з ключових ономастів не лише Ужгородської наукової школи, а й української загалом – Кирила Йосиповича Галаса – не згадується ні в сучасних популярних енциклопедичних інтернет-джерелах, ні в деяких наукових, хоча він був одним із перших науковців в Україні, який виконав і 1961 року захистив кандидат- ську дисертацію «Топоніміка Закарпатської області (назви населених пунктів)», збагативши українську ономастичну науку новими підходами і фактично започаткувавши систематичне дослідження власних назв на Закарпатті.

Запропоновано неупереджений та об’єктивний погляд на хронологію появи імен у плеяді особистостей, дотич- них тою чи іншою мірою до становлення й формування ономастичної наукової школи в Ужгородському університеті, зокрема на філологічному факультеті.

Зроблено висновок проте, що ономастична школа в Ужгородському університеті базується передусім на ґрунтов- них ономастичних дослідженнях ґрандів філологічного факультету К.Й. Галаса, П.П. Чучки, М.І. Сюська, Л.О. Белея, С.М. Пахомової та інших мовознавців, які мають численні наукові розвідки в цій галузі мовознавчої науки, а також їхніх учнів, послідовників, які нині працюють на всіх кафедрах філологічного підрозділу, де викладаються мовознавчі курси. Зокрема, на кафедрі української мови літературно-художні антропоніми досліджують доценти А.І. Вегеш і О.В. Лавер, стан сучасного фірмонімікону – О.Б. Негер, закарпатські мікротопоніми басейну річки Ужа – В.Ф. Баньоі; старочеську антропонімію, а також актуальні питання ономастики в українській та словацькій мовах – завідувач ка- федри словацької філології, доцент Н.М. Петріца; ономастичні явища у російській мові, зокрема у порівнянні з угорською, польською мовами – ст. викл. кафедри слов’янської філології га світової літератури М.Й. Пілаш; проблематику щодо власних назв у медіамовленні – доцент кафедри журналістики Я.М. Шебештян.

Наведений у статті матеріал підтверджує спадкоємність ономастичних наукових традицій в ужгородській філо- логічний спільноті та високий науковий потенціал авторів сучасних розвідок і ґрунтовних досліджень.
ПРИНЦИПИ ФУНКЦІОНУВАННЯ ФОЛЬКЛОРОНІМІВ
Authors: Колесник Наталія
Published: May 2023

Функціональна специфіка власних назв віддавна є засадничою проблемою ономастики як науки. Однак функціональна специфіка фольклорних онімів ще не була об’єктом дослідження, що й зумовлює актуальність пропонованої розвідки. Мета статті – довести, що основні правила, норми використання власних назв у фольклорі зумовлені, по-перше, їхніми онімними характеристиками, а, по-друге, залежать від жанрової специфіки фольклорного тексту.

Основними засадами вивчення фольклоронімів вважаємо усвідомлення того, що, по-перше, фольклоронімія є обов’язковою частиною загальнонаціональної системи називання з чітко окресленим місцем у ній; по-друге, що фольклоронімний простір має структуру, тотожну структурі національного онімного простору, тобто складається з реального, сакрального і віртуального компонентів. Усі вони відрізняються умовами та часом формування, складом, структурою, ступенем достовірності, особливостями розвитку і, звичайно чи й насамперед, особливостями функціонування.

Пріоритет ідентифікувальної, диференційної функції оніма в найдавніших фольклорних жанрах дає підстави вважати фольклорний іменнúк джерелом прадавньої міфонімії та правдивим відбитком реального українського ономастикону того часового періоду, коли були здійснені записи аналізованого фольклору. Підтверджує це проведене нами зіставлення даних фольклорного антропонімікону та досліджень систем особових імен та прізвищ певних регіонів України, виконаних на реальному матеріалі. У межах як сакральної, так і реальної частин фольклоронімії власна назва виконує насамперед свою засадничу функцію: у процесі номінування чи апеляції, ідентифікує та диференціює.

Формування віртуальної частини фольклоронімії пов’язане з новітніми, як для усної народної творчості, часами. Незважаючи на те, що фольклорна власна назва в цих творах виконує обов’язкову для неї номінативну функцію, головними стають її поетична та текстотвірна функції.

У подальших студіях фольклорних онімів варто враховувати, що основні правила, норми використання фольклорних онімів зумовлені як жанровими межами, так і функціональними характеристиками фольклорних жанрів.
АСТІОНІМИ УКРАЇНИ: ТИПОЛОГІЯ ОНІМНОГО КОДУ
Authors: Котович Віра
Published: May 2023

У статті змодельовано лінгвокультурологічні портрети астіонімів України. Наголошено, що в сучасній лінгвістиці, де антропоцентризм визнано ключовою ідеєю, а в центр культурної традиції поміщено мовну особистість, актуальним стає аналіз ономастичного матеріалу в аспекті взаємодії мови й культури, за якої онім розглядається як індикатор культурних цінностей.

Мета розвідки – окреслити лінгвокультурологічні портрети астіонімів України, зокрема назв міст Закарпатської області у контексті онімного коду.

Запропоновано таку структуру лінгвокультурологічного портрета астіоніма: ядерна зона (теперішня назва міста, його локалізація); ближня периферія (генеза астіоніма); дальня периферія (характеристика етимона); інтерпретаційна зона (контроверсійні тлумачення, народна етимологія, конотоніми, дескрипції тощо).

З’ясовано, що етимонами назв міст, які експлікують інформацію антропонімного індивідуального коду, є слов’янські автохтонні імена-композити, відкомпозитні власні особові назви, відапелятивні власні особові назви, християнські імена. Баземами астіонімів, які відтворюють дані антропонімного групового коду, є катойконіми, назви людей за місцем поселенням, за належністю до роду, родини тощо. Гідронімний, мікротопонімний, оронімний, ергонімний код презентовано назвами міст, відповідно, з гідронімами, мікротопонімами, оронімами, ергонімами в основах. Меморіальний код – це збереження в назві поселення прізвища відомої особи, ойконіма, агіоніма, хрононіма.

Доведено, що традиції та новаторство українського назвотворення, багатство принципів, мотивів, способів та засобів іменування є вагомою підставою для того, щоб говорити про астіоніми як про згорнуті лінгвокультурні тексти, у яких відбито мову й культуру, історію й географію, національні традиції й суспільну ідеологію та живу, непідробну душу людини-назвотворця.
ОНІМНИЙ ПРОСТІР ТВОРІВ CЕМЕНА ПАНЬКА
Authors: Кравець Лариса
Published: May 2023

Онімний простір автобіографічних творів Семена Панька становить науковий інтерес з погляду вивчення ідіостилю митця, осмислення соціокультурного контексту його творчості, пізнання особливостей розвитку української лінгвокультури закарпатського краю. Мета статті – з’ясувати характерні ознаки онімного простору творів Семена Панька. Поставлена мета передбачала характеристику постаті митця та соціокультурного середовища, в якому він перебував; виокремлення основних груп онімів та виявлення їх специфіки.

З’ясовано, що онімний простір творів Семена Панька характеризується багатством і різноманітністю наймену- вань. Оскільки твори автобіографічні, то наявні оніми забезпечують достовірність викладу інформації, документальність. Усі власні назви реальні, не вигадані. Вони є своєрідними маркерами творчого і життєвого шляху автора. Найчислен- ніші групи ономастичної лексики утворюють топоніми й антропоніми, які також неоднорідні за складом і підлягають стратифікації. Серед топонімів помітно переважають ойконіми та гідроніми, а серед антропонімів – імена й прізвища пересічних людей. Топоніми виконують функцію хронотопів, тобто конкретизують координати художньо-документально- го часопростору. Тексти творів Семена Панька містять багато імен відомих митців, учених, політиків, духовних осіб, іс- торичних постатей, що безумовно засвідчує ерудицію автора, характеризує коло його спілкування, а також оприявнює культурний простір Закарпаття міжвоєнного і повоєнного періодів, вияскравлює його зв’язки з російською і європейською культурами. Оніми в аналізованих текстах репрезентують українські, угорські та інші європейські культурно-історичні реалії, відбивають етнічну різнорідність краю та етнічну строкатість середовища, в якому перебував головний герой у різні періоди свого життя.

Виконане дослідження є лише першою спробою вивчення ономастичної лексики у творах Семена Панька. Результати аналізу показали перспективність подальших ономастичних студій в аспекті поглибленого вивчення топонімів та антропонімів, ужитих у творах Семена Панька.
ОНІМІЧНА СПЕЦИФІКА ТВОРІВ ДЛЯ ДІТЕЙ РОАЛДА ДАЛА
Authors: Петренко Оксана
Published: May 2023

Завдяки власним назвам читач сприймає художній текст через низку асоціацій, які впливають на загальне розуміння твору. Саме тому літературна ономастика є одним із актуальних напрямів ономастичної науки, а також важливою ланкою теорії тексту, риторики, лінгвостилістики.

Сучасні ономастичні і лінгвостилістичні розвідки спираються на ґрунтовні засади. Сьогодні поглиблюється загальна теорія оніма, розширюється амплітуда ономастичних досліджень, з’ясовується специфіка перекладу антропонімів, активно розробляється літературна антропонімія. Проте, незважаючи на помітні успіхи, в сучасній ономастиці й досі існують проблемні аспекти, які вимагають подальшого вивчення. Так, ономастикон різних літератур та літе- ратурних жанрів досліджено нерівномірно, фрагментарно. Це насамперед стосується дитячої літератури, яка досі не була достатньо проаналізована в цілому й у творчості окремих авторів, зокрема видатного англійського письменника Роалда Дала (1916‒1990), який уже став класиком англійської літератури. Загальновизнано, що Р. Дал є найкращим англійським дитячим письменником ХХ століття, але ні характерні мовні особливості його творів, ні його художній ономастикон не були об’єктом спеціального вивчення, не досліджено й індивідуально-авторську специфіку створення онімії та її стилістичну роль, не з’ясовано склад, семантику і структуру онімічних компонентів творів письменника, що й визначає актуальність обраної теми.

У статті розглядається онімний простір дитячих творів Р. Дала, який є функціонально навантаженим та багато- шаровим. Завдяки спеціальному контексту та грі на онімах відзначається ономастична неповторність індивідуально-авторського стилю письменника. Досліджується поетонімія творів Роалда Дала, ономастичне навантаження та їх специфіка. З’ясовується зв’язок, характер стосунків зібраних онімів з їх денотатами, розглядається структура та етимологічний статус онімів, виділяються ономастичні оказіоналізми, створені письменником, опрацьовуються апе- лятиви, виявляються інтертекстуальні зв’язки онімів у межах творів Р. Дала, узагальнюється функціонування та функ- ціональний розподіл власних назв у межах цілого художнього твору та його поетонімосфери та виявляються зв’язки оніма з текстом. У поетонімосфері творів автор звертається до різних ономастичних розрядів, а саме до антропонімів, зоонімів, використовуючи трансформації. Оніми в дитячих творах Роалда Дала – це не тільки назви, а й пояснення, й ілюстрації. За допомогою власної назви дитина ліпше і легше сприймає твір, психологічно засвоює світ.
ОБРАЗНО-СТИЛІСТИЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ АНТРОПОНІМІВ ЯК НЕВІД’ЄМНИЙ ЕЛЕМЕНТ СТРУКТУРИ ХУДОЖНІХ ТЕКСТІВ МИРОСЛАВА ДОЧИНЦЯ
Authors: Прокопович Лідія
Published: May 2023

Статтю присвячено дослідженню образно-стилістичного потенціалу антропонімів як невід’ємного елемента структури художніх текстів Мирослава Дочинця на матеріалі романів «Лис», «Криничар», «Мафтей».

Власні назви людей (імена, прізвища, прізвиська) вивчає розділ ономастики – антропоніміка. На сьогодні антро- поніміка виділилася в окремий розділ мовознавства як самостійна наукова одиниця, особливо вона почала розвиватися в середині ХХ ст.

Неповторність творчості Мирослава Дочинця визначається найрізноманітнішими знахідками і проявами на різних рівнях художнього тексту: лексичному, граматичному, синтаксичному. Особливу роль у розкритті смислового спрямування творів, семантики тексту відіграють антропоніми, що свідчить про багатство виражальних засобів, філо- софізм, глобальний погляд на світ автора. З огляду на брак розвідок, присвячених аналізу особливостей антропонімів, постала необхідність різноаспектного вивчення мовотворчості цього автора.

Мета – розкрити образно-стилістичний потенціал антропонімів як невід’ємний елемент структури художніх текстів. Основні завдання полягали в тому, щоб виявити в художніх текстах Мирослава Дочинця антропоніми як один із ключових засобів текстотворення; проаналізувати їх образно-стилістичний потенціал, з’ясувати роль антропонімів як елементів художньо-естетичного освоєння дійсності в прозовому дискурсі.

У результаті аналізу установлено, що антропоніми як компоненти художнього мовостилю по-різному виявляють свій текстотвірний потенціал: не тільки стають мітками, позначками, маркерами в прозовому творі, а й набувають ознак ключових слів, стають елементом метафоризації та символізації. Підтверджено думку, що виділення в складі літературно-художніх антропонімів емоційно-оцінних та інформаційно-оцінних власних назв й загальноооцінна тональність ускладнюється, оскільки їхня посилена експресія об’єднує всі компоненти задля виконання естетичної функції прозового дискурсу. Зазначимо, що таке дослідження онімного простору безмежно розширило художню палітру митця, зробило її гнучкою і багатобарвною, вивершеною і оригінальною.
МІКРОТОПОНІМИ НА ІНТЕРАКТИВНИХ МАПАХ: СПРОБА ПРЕЗЕНТАЦІЇ
Authors: Сокіл-Клепар Наталія
Published: May 2023

Однією з ключових компетентностей людства є цифрова, тобто вміння використовувати технології для навчання, творчости, соціальної діяльности. Мікротопоніміка – наука, що поєднує в собі різночасові елементи, тому сучасний мікротопонімний ландшафт доцільно презентувати, застосовуючи цифрові ресурси.

Мікротопоніми та мапи взаємопов’язані, адже локальні назви віддавна позначали на картосхемах, картах, плануваннях різноманітних територій. Сьогодні виникла у створенні інтерактивних вебмап. З’ясовано, що такі мапи слу- гують не тільки як відображення картографічної інформації, але і як джерело різноманітних додаткових відомостей. Вони є гнучкими, дистанційними, багатофункціональними, широкомасштабними. Існує чимало можливостей створювати інтерактивні мапи, зокрема Google Maps, Bing Maps, OpenStreetMap.

Мета статті – продемонструвати елементи відображення мікротопонімів на інтерактивних мапах, зокрема на Google-картах.

Завдання: з’ясувати поняття «інтерактивна мапа»; обумовити переваги таких карт; вказати алгоритм формування карти; презентувати фрагмент створеної мапи; окреслити перспективи онлайн-картографування.

У статті протлумачено, що на інтерактивних мапах можна продемонструвати мікротопонімікон одного населеного пункту з чіткою локалізацією, поділом на тематичні та семантичні групи, із виділенням у їхніх межах струк- турно-словотвірних типів тощо. Також репрезентовано можливість формування ареалів мікротопонімів. Як приклад продемонстровано географічні локальні назви з апелятивом кичера, що поширений на території Карпат, зокрема Сколівського району.

Представлено дефініцію «інтерактивної карти» як сучасного засобу та способу формування просторового інтелекту. Необхідно грамотно користуватися і традиційними паперовими картами, й інноваційними електронними. Створення інтерактивних карт залучатиме дедалі більше зацікавлених українським словом, культурою, національною пам’яттю. Закцентовано на тому, що мітка карті виконує роль важливого індикатора національно-культурного обширу.
ЕЛЕКТРОННІ ЗАСОБИ ВІЗУАЛІЗАЦІЇ ПІД ЧАС ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ ЯК ІНОЗЕМНОЇ В УМОВАХ ПАНДЕМІЇ КОРОНАВІРУСУ
Authors: Томенчук Мар’яна
Published: May 2023

Статтю присвячено вивченню використання засобів візуалізації під час дистанційного навчання англійської мови у закладах вищої освіти в умовах пандемії коронавірусу. Метою статті є аналіз доцільності використання електронних засобів візуалізації в дистанційному навчанні англійської мови в період пандемії Covid-19.

Особлива увага приділяється поняттю наочних засобів у навчанні іноземних мов та принципам їхнього застосування. Визначено, що система засобів візуалізації, які використовуються в навчанні іноземної мови, спрямована на реалізацію навчального, виховного, розвивального і пізнавального потенціалу навчання за допомогою електронної візуалізації інформації й наочного представлення знань. Використання засобів візуалізації ґрунтується на принципах цілеспрямованості, функціональності, комплексності та когнітивної наочності.

У процесі дослідження проаналізовано наявні засоби візуалізації, які використовуються під час навчання студентів іноземної мови. Описано програмне забезпечення, що дає змогу представити навчальний матеріал в організованому, компактному й концентрованому вигляді та, таким чином, зробити складні мовні явища зрозумілими і доступними для запам’ятовування та засвоєння студентами. Представлено електронні засоби візуалізації для вивчення та засвоєння мовних явищ з використанням таких засобів наочності, як мультимедійні презентації, інтелект-карти, навчальні фільми, інфографіка, інтерактивні дошки тощо.

Проведено емпіричне дослідження у формі онлайн-опитування студентів щодо використання засобів візуалізації в процесі викладання англійської мови під час дистанційного навчання у ВНЗ в умовах пандемії коронавірусу. Результати дослідження доводять, що використання електронних засобів візуалізації у навчанні англійської мови відкриває широкі можливості не тільки для ознайомлення з мовними фактами, передавання мовних знань у доступній і легко засвоюваній формі, розвитку мовленнєвих умінь та навичок, але й підвищення мотивації студентів до вивчення іно- земної мови у складних навчальних умовах, спричинених пандемією.
СОЦІАЛЬНІ ПЕРЕДУМОВИ ДИНАМІКИ ФУНКЦІЮВАННЯ ПРІЗВИЩЕВИХ МОДЕЛЕЙ -ИЧ, -ОВИЧ (-ЕВИЧ) / -ЕНКО: ДІАХРОННИЙ АСПЕКТ
Authors: Фаріон Ірина
Published: May 2023

Історична патроніміка – це ментальна картина нації в динаміці, що відображає родові взаємини і широке суспільно-політичне тло епохи. Зіставний аналіз історичної динаміки моделей -ович (-евич) / -енко піднімає з-під історичних пластів колосальні суспільно-політичні зміни, коли під впливом національно-визвольної війни ХVII ст. на кін української історії виходить воєнізована козацька верства зі знаковим первісно демінутивним суфіксом -енко на противагу до поширеного до ХVII ст. патронімного суфікса -ович (-евич).

У статті розкриваємо соціальну зумовленість функціювання найпоширеніших в українській мові патронімних моделей -ович (-евич) / -енко в історичному розрізі ХIV–ХVIII століття на різнолокалізованих і вибіркових пам’ятках питомого діловодства. Серед наших завдань системно показати багатий український міщанський патронімікон в перед- модерну добу на -ич, -ович (-евич) та вихід на історичну арену сучасного маркера українських прізвищ – патронімів на

-енко в контексті нових суспільно-політичних обставин кінця ХVI–ХVII ст., а відтак розкрити причини змін пріоритет- ности вживання моделі на -енко порівняно з поширеною до козацьких часів моделі на -ич, -ович (-евич).

Зіставний аналіз функціювання патронімних моделей -ич, -ович (-евич) / -енк-о в діахронії засвідчує кардиналь- ний вплив суспільно-політичних обставин, що, починаючи від окремих вкраплень у ХVI ст. і сягаючи своєї кульмінації в ХVII ст. в часи національно-визвольних змагань, визначають пріоритетність вживання первісно демінутивної моделі -енк-о на противагу до давнішої моделі -ович (-евич). Серед поширених слів-регулятивів, що сполучаються з патро- німними ідентифікаціями на -енко, сповна переважає апелятив козак, що неспростовно доводить ідентифікацію моделі -енко, зумовленої постанням Козацької Держави та формуванням військової верстви козаків. Отже, дослідження історичного антропонімікону не тільки неможливе поза соціальним контекстом, – воно саме ним і формоване.
ПРІЗВИСЬКА В ГОВІРКАХ ЗАКАРПАТТЯ: ЛЕКСИКО-СЕМАНТИЧНИЙ ТА СЛОВОТВІРНИЙ АСПЕКТИ (на матеріалі говірки с. Сокирниця Хустського району)
Authors: Харьківська Олеся
Published: May 2023

Прізвиська українців здавна привертають увагу мовознавців, адже в них захований місцевий колорит, риси характеру та зовнішності людини, її діяльність тощо. А якщо мова йде про прізвиська українців однієї говірки, то це не тільки опис життя, побуту, діяльності людей, а й збереження та фіксація територіальних діалектів, їхніх фонетичних, лексичних, морфологічних, словотвірних рис, а також синтаксичних конструкцій, бо іноді прізвиська українців Закарпаття можуть мати вигляд словосполучень або навіть речень. Тому нашою метою є проаналізувати лексико-семантичний та словотвірний аспекти неофіційних антропонімів говірки села Сокирниця Хустського району Закарпат- ської області. Основними завданнями є зібрати прізвиська в говірці с. Сокирниця Хустського району Закарпатської області, зробити лексико-семантичний аналіз фактичного матеріалу, виявити словотвірні типи та з’ясувати словотворчі засоби, за допомогою яких утворюються прізвиська в говірках Закарпаття.

Найчисельнішою групою прізвиськ в обстежуваній говірці є назви людей за видом їхньої діяльності чи професі- єю: Хоурушíлник, Цир’куни́ к, Гудачóк (рідше Гýдик), Гýдачка тощо.

Окрему групу прізвиськ становлять найменування, отримані людьми від назви батька, матері, діда, чоловіка,

дружини тощо, так звані родичівські прізвиська. В обстежуваній говірці ми виявили патроніми, метроніми, андроні- ми, прометроніми, гіноніми.

Загалом в говірці с. Сокирниця Хустського району Закарпатської області ми зібрали близько 150 неофіційних найменувань людей, які є невід’ємним культурним та науковим надбанням народу. За такими прізвиськами людина ставала впізнаваною, іноді навіть забували справжнє прізвище, а часто й ім’я. Прізвиська в селах могли отримувати не окремі особи, а цілі родини. Наприклад, у давнину дітей було в сім’ї багато, сини одружувалися, приводили невісток, всі жили на одному великому подвір’ї і отримували спільне прізвисько. Прізвиська, які отримувала людина, зберігали- ся і для наступних поколінь. Люди вже переставали займатися тими видами діяльності, чи взагалі зникали реалії, через які вони отримали прізвисько, але неофіційна назва продовжувала «супроводжувати» людину.
МІКРОТОПОНІМІКОН СЕЛА ЗАРУДДЯ КРАСИЛІВСЬКОГО РАЙОНУ ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Authors: Царалунга Інна
Published: May 2023

Регіональна топоніміка дає змогу дослідити особливості функціонування локальних власних географічних назв у зв’язку з історією, етнографією, географією, економікою краю. Почасти власні місцеві назви репрезентують діалектні особливості мовлення, зберігають наслідки давніх фонетичних, морфологічних явищ, відображають становлення нових найменувань чи трансформацію колишніх, варіативність мовних одиниць.

Мета нашої статті – комплексно дослідити мікротопонімію с. Заруддя Красилівського р-ну Хмельницької обл., зокрема, зібрати і систематизувати мовний матеріал, з’ясувати денотативно-номінативні, структурні, семантичні особливості найменувань, встановити екстралінгвальні фактори, що вплинули на формування регіональної системи власних назв дрібних географічних об’єктів Зарудянщини.

Мікротопонімний простір населеного пункту Заруддя і навколишніх територій представлений 86 власними на- звами дрібних географічних об’єктів, серед яких переважають назви доріг та їх частин, мікрогідроніми, назви полів, берегів. Значною є і кількість найменувань частин, кутків села, мінус- та плюс-оронімів. Малочисельні назви мос- тів, садів, найменування сільських споруд медичного, промислового і культурно-просвітницького призначення. Щодо структурних характеристик мікротопонімів варто наголосити: складених номінацій використовується дещо більше, ніж простих онімних утворень. Превалюють нові структури, і лише окремі пропріативи можна вважати давніми, зокрема, мікрогідроніми, назви кургану й могили. Твірними лексемами для мікротопонімів слугували переважно апелятиви, серед яких чимало географічних термінів. Менше в основах онімів представлено пропріальних одиниць, зокрема, антропонімів, ойконімів, гідронімів. Почасти мікротопонімний простір села Заруддя і його околиць відображає діалектизми, властиві подільським говіркам.
КИРИЛО ГАЛАС В ОНОМАСТИЦІ
Authors: Галас Алла
Published: May 2023

Кирило Галас в ономастиці
КОСМОНІМИ ЯК НЕВІД’ЄМНА СТИЛІСТИЧНА СКЛАДОВА СТВОРЕННЯ ПОЕТИЧНО-МЕТАФОРИЧНОГО ХРОНОТОПУ В ХУДОЖНЬОМУ ТЕКСТІ
Authors: Шотова-Ніколенко Ганна
Published: May 2023

У статті розглядаються особливості використання та функціонування космонімів (власних назв об’єктів у межах космічного простору) в поезії, а саме на матеріалі ліриці англійських поетів-романтиків Дж.Г. Байрона і Джона Кітса. Оповита романтичним та міфологічним серпанком космопоетонімна лексика моделює потужний метафоричний контекст та надає підвищеного експресивного забарвлення оповіді у структурі поетичного тексту як єдиного образно-семантичного простору. Виконуючи головним чином такі функції як емоційно-естетичну та символічну функції, космоніми концентрують в собі зміст значної частини поетичного тексту, де в міру свого розгортання поетична оповідь накопичує інформацію, необхідну для появи того чи іншого космоніма для вираження основних поетичних мотивів ліричного сюжету.

За волею автора власна назва може суттєво змінювати свою функцію, називаючи не той або не зовсім той об’єкт, який закріплений за ним носіями мови. Нове образне значення розкривається контекстом й обумовлене змістом тексту в цілому. Це потребує при аналізі ономастичної лексики у поетичних творах Дж.Г. Байрона і Джона Кітса максимально повно враховувати всі фактори, що визначають образний зміст космонімів, у їх комплексі. Космоніми у поетичних тво- рах репрезентують індивідуальний неповторний стиль митців, виступають яскравими та активними показниками спе- цифіки їх онімного письма, створюють барвистий онімний простір поезій. Проведений аналіз доводить, що вживання тих чи інших космопоетонімів передусім залежить від змісту та тематики поетичного твору авторів, що й зумовлює функціонування певної космонімної лексики, організацію особливостей онімного простору .
КОНОТАЦІЇ ЗООНІМІВ У СУЧАСНОМУ МОЛОДІЖНОМУ МОВЛЕННІ І ТРАДИЦІЙНІЙ УКРАЇНСЬКІЙ ЛІНГВОКУЛЬТУРІ: КОНСТАНТИ І ДИНАМІКА СПРИЙНЯТТЯ
Authors: Баган Мирослава
Published: May 2023

Стаття присвячена порівняльному дослідженню конотацій зоонімів у сучасному молодіжному мовленні і традиційній українській лінгвокультурі. Актуальність запропонованої статті зумовлена потребою систематизації нових конотативних одиниць у сучасному українському мовленні, необхідністю окреслити динаміку оцінного маркування словникового запасу й уточнити відомості про взаємозв’язок мови та нематеріальної культури народу.

Мета статті – порівняння конотативних значень зоонімів у мовленні сучасної молоді та в українських фольклор- них текстах, з’ясування констант та динаміки. Для досягнення цієї мети виконано такі завдання: 1) визначено основні зооніми, які сучасна молодь використовує з різними конотативними значеннями; 2) виокремлено спільні та відмінні конотативні значення зоонімів в українських прислів’ях та сучасному молодіжному мовленні; 3) проаналізовано мо- тивацію розвитку нових конотативних забарвлень в узвичаєних зоонімів; 4) установлено фактори, що сприяють мета- форизації зоонімів у молодіжному мовленні або, навпаки, обмежують її.

Дослідження виконано за допомогою описового методу, методів контекстуального аналізу, функційного аналізу та методики компонентного аналізу.

У статті обґрунтовано важливу роль зоонімів в емоційно-оцінному забарвленні мовлення сучасної молоді: вони забезпечують колоритне й наочне втілення переважно негативних рис характеру людини: обмеженості, необізнаності, неохайності, впертості, вульгарності тощо. Більшість зоонімів актуалізує зневажливе ставлення до об’єкта номінації, рідше – іронічно-насмішкувате чи поблажливе.

Доведено, що сучасна молодь не тільки використовує зооніми з узвичаєними конотативними значеннями, але й активно переосмислює деякі з них, утворюючи нові негативнооцінні значення. Зміна конотативних значень зоонімів відображає певну динаміку цінностей у суспільстві. Конотативну силу втрачають ті зооніми, що називають тварин, з якими молодь контактує менше. Натомість вона охочіше використовує назви екзотичних та диких тварин, що вирізня- ються специфічними звичками, оскільки такі зооніми сприяють формуванню особливо влучних і колоритних образів.
ПРО ДЕЯКІ ОСОБЛИВОСТІ ТВІРНИХ ОСНОВ У ПРІЗВИЩАХ ЛЬВІВЩИНИ (Базарко, Мойко, Терлецький)
Authors: Яцій Василь
Published: May 2023

Метою дослідження є морфологічний та лексико-семантичний аналіз твірних основ трьох львівських прізвищ Базарко, Мойко та Терлецький. Для досягнення поставленої мети передбачено: а) провести морфологічний та лексико-семантичний аналіз твірних основ зазначених прізвищ; б) проаналізувати способи і засоби творення цих особових назв. У запропонованій статті простежено мотиваційні особливості, обґрунтовано всі наявні фонетичні та граматичні модифікації; аргументовано, що антропоніми Львівської області Базарко, Мойко та Терлецький – питомо українські автохтонні деривати, які мають аналогічні відповідники в інших слов’янських суміжних і несуміжних ре- гіонах, що вказує на їх давній період утворення. ОН Базарко утворене від ОН Базар + суфікс -к-о. Твірне Базар роз- глядаємо як варіант від первісного Паз(с)ар- / Paz(s)ar- (результат одзвінчення анлауту та зміна кореневого -з- ‹ -с-). У результаті отримаємо антропонімні праформи *Pasara, *Pasarъ, які мають споріднені інослов’янські відповідники: ст.-рос. Дмитрок Евсhвьев сын Базар, 1535 р., блр. Базар, рос. Пазарь, пол. Bazar та ін.

ОН Мойко постало в результаті продовження первісної назви *Mojьko. Твірним онімом для цього утворення став праантропонім *Mojь. Антропонім має онімні паралелі: укр. *Мойко › Мойків (топонім), ст.-пол. Moyko, 1177 р., пол. Mojko, луж. Moyko, 1222 р. ~ кашуб. mojka ‘моя дружина, моя кохана’.

ОН Терлецький утворена від ойконіма Терло та суфікса -цьк-ий, який, відповідно, вказує на відтопонімне похо- дження. Твірне Терло розглядаємо як: а) онімізований апелятив, пор. укр. тéрло ‘місце, де нереститься риба’, терлó ‘час, коли риба нереститься’, діал. теллó ‘нерестовище’; б) лексико-семантичне утворення від апелятива тéрло, пор. укр. тéрло ‘пасовище’, варіанти: тúрло ‘місце для відпочинку худоби, найчастіше біля водопою’, діал. (гуц.) тúрло ‘місце водопою’, рос. ты́ рло ‘місце стоянки худоби під час спеки і вночі’ тощо.

Проаналізовані прізвища Львівщини будуть дуже важливими для повного історико-етимологічного словника антропонімів України загалом та Львівщини зокрема.
РОМАН СЕРГІЯ СТЕПИ «ДЕРЕВО ДІРАКА»: ПОЕТИКА ЗАГОЛОВКА
Authors: Ігнатович Олександра
Published: May 2023

Сергій Степа – український письменник, котрий нині проживає в Угорщині. У національному літературному процесі митець знаний ще з кінця 80-х років ХХ століття. Із того часу його доробок перебуває в полі зору критиків, літературознавців, письменників (П. Скунць, Н. Ребрик, О. Талабірчук…). На початку ХХІ століття повість прозаїка «Не сьогодні, тільки вчора і завжди» перекладена О. Городецьким польською мовою. Роман С. Степи «Дерево Дірака» (2013) досліджується вперше.

Мета розвідки – простежити поетику заголовка роману «Дерево Дірака». Актуальність дослідження полягає в необхідності осягнення цілісної картини сучасного національного літературного процесу.

У статті визначено, що назва роману Сергія Степи «Дерево Дірака» належить до заголовків кульмінаційного типу і метафорична за суттю. Смислові навантаження, що несуть собою ці слова («Дерево, Дірака») – корелюються. Дерево сприймаємо як філософський символ упорядкованого часопростору, а ім’я фізика Дірака наштовхує нас до намагання людини пояснити принципи його влаштування. У поєднанні ці слова, як дві величини, створюють нове семантичне поле, до осмислення якого веде нас застосований у творі Сергієм Степою «принцип айсберга».

Форма заголовка: два слова, кожне з яких складається із шести букв. При цьому впадають в око алітерація (д, р) та асонанс (е, е, а, а), також візуально об’єднує слова велика буква Д, якою обидва — починаються. Ці елементи, окрім звукової «оркестровки», мовби відтіняють певну симетрію в змісті назви, що переростає водночас у симетрію вну- трішньотекстуальну, відображену в назвах частин, у розгортанні сюжету, у часопросторових координатах тощо. Саме ж дерево Дірака постає метафорою невідворотності закладеного вищими силами в долю людини і залишається відбит- ком на всьому, до чого торкнеться її рука. Епіграф твору і його назва встановлюють між собою діалог, коли читач розу- міє, що й марнота підвладна фатуму. Отже, зважаючи на форму, зміст, сутність заголовка, а також співвідношення його зі самим романом, можемо стверджувати, що книга Сергія Степи «Дерево Дірака» становить розгорнутий заголовок.
ТВОРЧІСТЬ ЛЕСІ УКРАЇНКИ В ЛІТЕРАТУРОЗНАВЧОМУ ДИСКУРСІ ХХІ СТОЛІТТЯ
Authors: Кузьма Оксана
Published: May 2023

У статті досліджено літературознавчу рецепцію творчості Лесі Українки у працях сучасних учених. Зазначено, що студії із вивчення доробку письменниці започатковані ще за її життя (І. Франко, М. Євшан та ін.), по- тім вони продовжилися у працях дослідників 20-30-х рр. ХХ століття (М. Зерова, М. Драй-Хмари, П. Филиповича, Б. Якубський тощо). Наголошено, що наступний етап осмислення доробку письменниці йшов двома векторами: в межах канонів радянського літературознавства та в руслі здобутків еміграційної науки (Ю. Бойко, Є. Маланюк, П. Одарченко, Ю. Шерех та ін.).

Часи незалежності стали якісно новим етапом у дослідженні творчості Лесі Українки. Нові методологічні підхо- ди, апробовані вченими 90-х рр. ХХ ст. – 2000-х рр, дозволили розширити інтерпретаційну парадигму доробку пись- менниці. На базі досліджень, закладених незаангажованою критикою, формується й сучасне лесеукраїнкознавство. Продовжуючи трактування попередників, вчені ХХІ століття розгортають науковий дискурс у різних методологічних площинах, що забезпечує поліваріативне прочитання спадщини Лесі Українки. Методологічний плюралізм в оцін- ці творчих досягнень авторки «Лісової пісні» включає застосування методик психобіографізму (Л. Мірошниченко), текстології (Г. Гаджилова), психоаналізу (Н. Зборовська), архетипно-міфологічної критики (Л. Скупейко), фемінізму (В. Агеєва), структурно-семіотичної школи (Г. Левченко, С. Кочерга), екзистенціалізму та ін. Новим кроком в освоєнні творчого світу Лесі Українки стали праці О. Забужко, яка застосувала до аналітики художньої спадщини письменниці міждисциплінарний підхід. Монографія дослідниці «Notre Dame d Ukraine: Українка в конфлікті міфологій» (2007) – це фундаментальна історико-культурна праця, інтердисциплінарне дослідження, яке викликало різні реакції і сформувало поле для широкого обговорення ролі і місця Лесі Українки в національній духовності.

Важливим напрямом розвитку сучасних лесеукраїнкознавчих студій є оновлення біографічного канону, опрацювання архівних матеріалів, листування письменниці. За принципом родинної ієрархії та із застосуванням сучасного інстурментарію вибудовує свої дослідження Т. Скрипка, вчена із США (УВАН). Цикл матеріалів про рід Драгоманових-Косачів є надзвичайно цінним джерелом для осягнення феномену Лесі Українки.

Значним досягненням сучасного лесеукраїнкознавства стало видання творів Лесі Українки в 14 томах до 150-річчя від дня її народження. Це колективна праця вчених, які виконали велику роботу із осучаснення академічного зібрання текстів письменниці. Нове видання творів письменниці є зразком скрупульозного наукового студіювання доробку авторки.

У цілому констатуємо позитивну динаміку в розробці лесеукраїнкознавчого дискурсу, методологічне розмаїття в оцінці мистецького доробку цієї самобутньої авторки, людини із потужним культурницьким та громадянським мисленням.
МЕДИТАЦІЇ-ВЕСНЯНКИ В ЖАНРОВІЙ СИСТЕМІ ЛІРИКИ ВОЛОДИМИРА САМІЙЛЕНКА
Authors: Староста Олександр
Published: May 2023

У статті розглянуто особливості ліричних медитацій-веснянок в жанровій системі поезії Володимира Самійленка. Потреба краще вивчити окремі грані творчості цього самобутнього поета, належно оцінити його внесок у розвиток української лірики на одному з переломних етапів її історії зумовлюють актуальність цієї роботи. Основні завдання статті: визначити місце медитацій-веснянок у жанровій системі лірики письменника; окреслити витоки жанру та вивчити особливості його функціонування в доробку автора та в типологічному аспекті; продемонструвати значущість творчості В. Самійленка та його сучасників для подальшого розвитку жанру.

Було окреслено поетику досліджуваного жанру та його функціонування в жанровій системі філософсько-медитативної поезії автора. Визначено ключові концепції текстів, що репрезентують цю форму лірики: ідея космічної гармонії й досконалості природи, рефлексія від її споглядання, що переходить у самозаглиблення, музикальність ритмічного малюнку. Простежено засоби інкрустування цього жанру до структури ліричного циклу «Весняні пісні». На матеріалі твору «Весняна елегія» виокремлено творче новаторство В. Самійленка на жанровому рівні: зміщення акценту із сус- пільної проблематики на екзистенційні мотиви, посилення психологізму за рахунок відмови від пейзажної описовості. В аспекті розширення поетики медитацій-веснянок значущим є незавершений ліричний цикл В. Самійленка «Весна». Його аналіз у контексті типологічно близьких творів сучасників письменника – Б. Грінченка («Весняні сонети») та І. Франка («Веснянки») дає змогу простежити ключові риси та провідні мотиви творів цього жанру в поезії кінця XIX ст. (градація почуттів, викликаних очікуванням приходу весни; оновлення природи після весняного дощу; покло- ніння ліричного героя перед красою та гармонією природи), а також відзначити внесок В. Самійленка в його розвиток (варіативність форм циклу, поява екологічної проблематики). Концептуально близькою до розглянутих текстів автора також є пейзажно-настроєва лірика Лесі Українки, яка вважається вершиною розвитку досліджуваного жанру в поезії раннього українського модернізму. Таким чином, медитації-веснянки у творчості В. Самійленка органічно втілюють особливості творчої натури поета та актуальні мистецькі концепції його епохи. Ця самобутня форма стала важливим компонентом жанрової системи лірики письменника, виразником значущих елементів її художнього світу (космічна гармонія та краса природи, увага до внутрішнього світу людини та її взаємодії зі світом).
ТЕКТОНІЧНИЙ ЗЛАМ У ГУМАНІТАРИСТИЦІ, або Три новелі-панелі про роботу Міжнародного конгресу «Василь Стефаник і світова культура» в Русові на Покутті та в Івано-Франківську (14–15 травня 2021 р.)
Authors: Кіраль Сидір
Published: May 2023

Анотація
ДО ЮВІЛЕЮ ЮЛІЇ ВАСИЛІВНИ ЮСИП-ЯКИМОВИЧ
Authors: Петріца Наталія , Буднікова Леся
Published: May 2023

Юлія Василівна Юсип-Якимович
КВАЗІТОПОНІМИ ТА КОНОТАТИВНІ ТОПОНІМИ НА ПОЗНАЧЕННЯ ПРОВІНЦІЙНОСТИ В НЕФОРМАЛЬНОМУ МОВЛЕННІ ФРАНКОФОНІВ
Authors: Божко Ірина
Published: May 2023

Метою статті є дослідити вираження категорії провінційности у квазітопонімах та конотативних топонімах, уживаних у неформальному мовленні франкофонів. Актуальність дослідження зумовлюється загальним інтересом до проблеми не лише на науковому, а й на побутовому рівнях. Виявлено низку фонетичних, морфемних, структурних та семантичних особливостей цих назв. З’ясовано, що значення провінційности виражається переважно квазітопонімами, які є або повністю фіктивними назвами, або назвами-гібридами, які містять у собі реальні топоніми чи їх елементи, однак не мають реального позначуваного. Чітко виокремлені конотативні топоніми на позначення про- вінційности є менш численними, однак ця група власних назв має потенціал до розширення. Конотативні топоніми в ряді випадків позначають цілком великі міста, однак розташовані далеко за кордоном.

Виявлено зв’язок між фонетичною будовою квазітопонімів та їх семантикою. Ономатопея, яка відсилає до звуків сільської місцевости (передусім Квебек), фонетично вбудовані, хоч і приховані обсценізми (головним чином Франція), є характерною рисою квазітопонімів. З погляду морфеміки для квазітопонімів властиве вживання демінутивних суфік- сів та псевдосуфіксів, які спостерігаємо й у реальних топонімах, на основі яких утворено квазітопоніми.

Однокомпонентні квазітопоніми є найменш численними й найменш динамічними серед усіх структурних мо- делей. Складні квазітопоніми становлять собою конструктор із фактично необмеженою кількістю варіацій. Складні квазітопоніми можуть містити фіктивні агіоніми (моделі X-артикль-Y, X-sur-Y) та гідроніми (модель X-sur-Y) – переважно реальні, рідше – фіктивні. Квазітопоніми франкомовної Швейцарії позначені впливами німецької мови та нерідко відповідають моделі X derrière la lune. Семантично квазітопоніми найчастіше містять компоненти, які імплі- цитно відсилають до сільських реалій, акцентуючи на поганій інфраструктурі, загальній побожності, бракові розваг. В окремих квазітопонімах віддаленість та безперспективність виражена експліцитно, хоча й дещо замаскована графічно. Низка квазітопонімів обмежена сферою вживання, пов’язана з історичними явищами або ж розвинулася з поетонімів шляхом трансонімізації.
ДАВНЬОГРЕЦЬКІ ТА ЛАТИНСЬКІ ОСНОВИ В УКРАЇНСЬКІЙ ОНОМАСТИЧНІЙ ТЕРМІНОЛОГІЇ
Authors: Бучко Ганна , Вирста Наталія
Published: May 2023

Надзвичайна роль давньогрецької та латинської мови у творенні наукової термінології вимагає осо- бливого підходу до творення ономастичних термінів на базі цих мов. Мета статті – аналіз складних ономастичних тер- мінів, узагальнюючим (родовим) компонентом яких є лексема онім, а значеннєвими (видовими) компонентами – дав- ньогрецькі й латинські основи. Утворені таким способом терміни забезпечують один з основних принципів, на яких мають формуватися національні ономастичні терміносистеми – інтернаціональність. Для розуміння та адекватного творення таких термінів необхідне знання деяких особливостей античних мов, зокрема правильне визначення основи слова.

У статті проаналізовано походження терміна онім та вказано на використання компонента-онім у давньогрецких складних словах та в лінгвістичних й нелінгвістичних термінах.

Установлено, що всі ономастичні терміни, які визначають макрокласи онімів (крім терміна поетонім), чітко по- будовані за моделлю: грецька основа визначального слова + компонент-онім.

Вказано на недоцільність використання в українській ономастичній термінології надто розгалуженої системи видових і підвидових понять, що частково порушує ще один принцип формування національних терміносистем – до- цільність, згідно з яким ономастичну термінологію не варто перевантажувати спеціальними термінолексемами для кожного виду об’єктів.

Аналіз українських ономастичних термінів показав, що більшість із них відповідає принципам деривації як за виділенням відповідних основ грецьких чи латинських лексем, так і за логікою співвідношення визначального слова і компонента -онім. У статті виділені і проаналізовані терміни, які не відповідають вказаним принципам і тим самим по- рушують гармонійність системи. Окрема увага приділена таким явищам, як використання різних термінів для одного поняття та різні тлумачення одного терміна.

Доведено, що українська ономастична термінологія потребує подальшого опрацювання та вдосконалення, зокрема правильного використання елементів давньогрецької та латинської мов при творенні нових термінів.
НОМІНАЦІЇ ПРОЦЕСІВ ПАМ’ЯТІ ЗАСОБАМИ ГОВІРКОВОЇ ФРАЗЕОЛОГІЇ: ЗАБУТИ, ЗАБУВАТИ
Authors: КОВАЛЕНКО Наталія
Published: May 2023

Актуальність теми дослідження з проблем аналізу фразеологічних одиниць на позначення процесів мислення пов’язана з потребою вивчення особливостей пам’яті людини, її різновидів, характеристик, емоційних оці- нок, актуалізованих у сучасному українському говірковому мовленні.

У статті схарактеризовано можливості фразеологізмів у реалізації розуміння та оцінок процесів пам’яті люди- ни носіями говірок; визначено основи образності та метафоричності значень фразеологізмів на позначення процесів ‘забути’, ‘забувати, ‘заставити забути’ та ін. за допомогою семантичного та психолінгвістичного аналізів, а також їх територіальне поширення. Матеріалом послугували територіальні фразеологічні словники та опубліковані тексти діа- лектного мовлення з різних ареалів України, а також записи авторки текстів зв’язного мовлення з подільських і суміж- них говірок. Лексикографічні праці з різних ареалів побутування української мови уможливлюють вивчення локальних особливостей фразеологізмів та їх компонентів, зокрема в часі та просторі.

Сталі вислови на позначення процесів ‘забути’, ‘забувати’, ‘примусити забути’ вирізняються образністю та емо- ційністю, антропоморфними ознаками, що виявляються через соматизми (голова, серце, мозок), номінації предметів господарювання (мішок, віник, друшляк, молоток, клин, клепка), зооніми (курка, теля) та ін.

Спостережено лексикографічне і психолінгвістичне відображення розуміння людиною процесів забування, про місце зберігання здобутої інформації чи її втрату, тому зв’язні тексти та регіональні словники фіксують фразеологізми з образним конкретизатором голова. Частовживаними компонентами аналізованих семантичних рядів є іменники ро- зум, тямка, пам’ять, дієслова вилетіло, відбило, вишибло, викинути, збутися, загубити та ін., що створюють образне уявлення про явище забування якоїсь інформації.

Запропонований аналіз уживання фразеологічних одиниць попередній, він може доповнюватися із залученням нових записів, проте зафіксовані матеріали підтверджують, що в живому мовленні виявляються всі комунікативні та функціональні можливості фразем як виразників мислетворчих процесів, станів та почуттів людини.
КОНЦЕПТУАЛЬНА СТРУКТУРА ОБМІНУ В ІДІОМАТИЧНОМУ ПРОСТОРІ СОЦІАЛЬНОЇ ІНТЕРАКЦІЇ
Authors: КОВАЛЮК Юрій
Published: May 2023

Статтю присвячено розширенню знань про симбіоз комунікативної та когнітивної функцій мови на прикладі аналізу концептуальної структури концепту обмін в ідіоматичному просторі соціальної інтеракції, яка, як відомо, спирається на відповідну лінгвістичну активність та пов’язані з нею усталені культурні практики. Поняття ідіо- матичного простору соціальної інтеракції як динамічного конструкту узгоджено з положеннями теорії розширеної кон- цептуальної метафори З. Кевечеша про багаторівневість його структури: лінгвістичний (ідіоматичний) рівень, рівень образу-схеми, рівень домену, рівень фрейму та рівень ментального простору. Матеріалом дослідження слугували 10 ключових ідіом концепту обмін ідіоматичного простору соціальної інтеракції, верифіковані в 9912 контекстах корпусу News on the Web (NOW). Сценарний алгоритм концепту обмін ідіоматичного простору соціальної інтеракції сформова- но за рахунок дев’яти ключових доменів (комерція, фізичний контакт, гра в карти, собачий конфлікт, гребля, спортивна гра, військова ієрархія, поведінка тварини, бейсбол), виведених шляхом узагальнення концептуального (образного) значення ідіом. Контекстуальний аналіз ідіом play it close to the vest – укр. уникати зайвого ризику і touch base – укр. перекинутися слівцем; відновити спілкування дав змогу підтвердити релевантність вказаних доменів для концепту об- мін ідіоматичного простору соціальної інтеракції, а також з’ясувати, що універсальною концептуальною метафорою на рівні сценарію для усіх ключових ідіом є метафора ОБМІН Є ФІЗИЧНА АБО ІНТЕЛЕКТУАЛЬНА АКТИВНІСТЬ. Схематично усі відношення між концептуальними елементами різних рівнів (сценарій – домен – фрейм – ментальний простір) концепту ОБМІН проілюстровано на прикладі вживання ідіоми tear a strip off someone «розкритикувати, рознести на друзки». Рівень ментального простору та рівень фрейму, на прикладі аналізу наведених ідіом, дають змогу визначити національно-культурну специфіку ідіоматичного простору соціальної інтеракції, що і становить підґрунтя для проведення подальших досліджень в цьому напрямку.