bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Specific features of educational programs for training digital economy staff
Authors: Proletarskiy Andrey Viktorovich , Buldakova Tatyana Ivanovna , Lantsberg Anna Williamovna
Published: April 2023

The article considers the problem of training the staff for digital economy. It has been stated that large-scale work with digital data requires highly qualified specialists, especially in the field of computer science. It is shown that university graduates whose future professional activity is related to processing large arrays of poorly structured data should be able to apply end-to-end digital technologies. A list of such technologies with examples of relevant sub-technologies is given. The need for such specialists requires the development of new programs of higher education. The programs should contain educational modules aimed at developing the digital competencies that are in demand in the corresponding priority sector of the economy. The task of developing the programs of higher education containing such educational modules is investigated. The competence models of graduates developed by the universities, which include competencies necessary for the digital economy, are analyzed. The results of the analysis of the basic professional educational programs aimed at forming competencies for the use of end-to-end digital technologies are discussed. Assessment of the readiness of universities to develop such programs is given, as well as typical comments on the competence models of graduates and on updated basic professional educational programs are given.
Virtual reality simulator on first aid for training staff in APCS
Authors: Aslanov Roman Edvinovich , Bolshakov Alexander Afanasievich
Published: April 2023

The article considers the proposed models and methods of designing, developing and implementing a virtual reality VR simulator on first aid for training specialists of the staff management subsystem of the automated pro-duction management system. Analysis of information about the injured at work in the territory of the Russian Federation is given, according to the data of the Federal State Statistics Service. The system structure has been developed. There is proposed a new approach to creating more realistic 3D models for visualizing in virtual reality, developing clothes for 3D models of people in virtual reality in the Marvelous designer software, and a strategy for optimizing 3D models for loading them into a virtual reality application. The process of model development, types of incorrect and correct model topology, types of high-polygonal model before retopology and low-polygonal model after retopology, the process of baking a normal map in Substance Painter software and a baked normal map, a model without and with a normal map, light adjustment, texturing and baking maps, materials consisting of PBR textures and main maps Albedo, Metallic, Roughness, Normal, Ambient Occlusion, Emission maps and models with and without textures, shaders. There is considered an approach to creating clothing for a human model in ZBrush software, as well as a seam on clothing for 3D models in virtual reality. Algorithms for real-time accounting, interaction with three-dimensional models in real time, as well as an algorithm for the operation of animated objects in a virtual reality simulator have been developed. The simulator has been tested in training the staff of the Moscow state budgetary institution the Center for Innovative Technologies in Leisure and Sports “Progress” and in the professional training program for the profession Car Driver implemented by SBVEI 26KADR in 2019. The positive results of the implementation are described.
Life cycle ontology of software engineering
Authors: Shulga Tatiana Erikovna , Khramov Dmitrii Eduardovich
Published: April 2023

The article highlights the problem of presenting knowledge on the models of software life cycle, the importance of which can be explained by the rapid progress of software engineering methods, by the absence of a formally easily extensible knowledge model in this subject area, and by the fact that cycle time selection models and the proposed development methodology have a significant impact on the success of software projects. System analysis

of the main types of software development methodologies, life cycle models and their phases has been carried out. The results of studying the representation of software life cycle models in the form of ontologies are presented. The ontology “Software development life cycle” (SDLC) has been developed. It is designed to represent knowledge about various models of the software life cycle, phases (stages) of the life cycle inherent in different models, and the possibility of describing the recurrence of phases. The ontology allows describing models both within predictive development methodologies (waterfall, incremental) and within agile development methodologies (Scrum, Kanban). Classes, properties and axioms of the ontology are described, on the basis of which it is possible to produce a formal logical inference. The SDLC ontology is developed on top of the Semantic Web formats (in OWL language), published in the public domain and presents a developing, easily extensible project. This can probably be used in the field of software development for practical or research purposes. There is also introduced the idea of a software shell that uses the presented ontology, which will allow, according to the given parameters, to choose the most appropriate methodology for the project, which will simplify the development process, avoid errors and reduce development time.
«ТРИМАЙСЯ ЗЕМЛІ, ТО НЕ ВПАДЕШ» (ЗОБРАЖЕННЯ ПАТРІАРХАЛЬНОГО СВІТУ У ТВОРАХ І. ЧЕНДЕЯ ТА І. ЯЦКАНИНА)
Authors: Талабірчук Оксана
Published: April 2023

У статті розглядається творчість двох видатних українських письменників  ̶  Івана Чендея та Івана Яцканина. У їхній творчості знайшли відображення автентичний спосіб життя-буття, мислення і світогляд наших предків. Типологічна спорідненість у зображенні патріархального світу в творах прозаїків була помічена такими дослідниками як О. Мишанич, Д. Федака, М. Роман, однак окремого дослідження цій темі не присвячено, що й становить актуаль- ність роботи. Мета статті полягає в художньому аналізі своєрідності відображення патріархального світогляду в творах І. Чендея та І. Яцканина. Завдання роботи передбачає зʼясування джерел ідейно-тематичної спорідненості між творами прозаїків та аналіз порушуваних ними проблем. У роботі використано культурно-історичний та біографічний методи дослідження, компаративний аналіз та методику аналізу художнього тексту.

Досліджено, що одним із джерел ідейно-тематичної спорідненості між творами письменників стали факти влас- ної біографії, адже вони зростали у патріархальних сімʼях, творили та все життя мешкали в межах свого рідного простору, і саме з цього оточення черпали теми, ідеї, проблеми, образи персонажів, що розкриті в їхніх творах. Характерні для обох прозаїків і риси закарпатського світогляду, зокрема привʼязаність до рідної скиби. У відображеному письменниками патріархальному світі особливе місце посідає зображення звʼязків героїв із землею, яка сприймається ними як сакральна субстанція. Це простежено в оповіданнях І. Яцканина «Земелька», «Копали студню», «Коріння», «І довжникам нашим…», «Шуміли берести», «Прірва», «У долині воронячих вічок» та оповіданні І. Чендея «Пайочка» і романі «Птахи полишають гнізда…». Увага митців сконцентрована на зображенні чоловічих персонажів, зокрема чоловіків старшого віку, які є носіями родових традицій та ключовими фігурами у бутті патріархальної родини (Ми- хайло Пригара та батько з оповідання «Земелька», старий Сливчак, молодший брат з оповідання «Коріння» та старий Климек, Ваньо Маник). У патріархальному світі обох прозаїків чоловічі та жіночі ролі чітко розподілені, основна роль жінки зводиться до материнства.
МІФОЛОГІЗМ НОВЕЛ ФЕДОРА ПОТУШНЯКА «КАПЕЛЮХ ІЗ ЗЕЛЕНИМ ПЕРОМ», «УПИР», «В МОЧАРАХ»
Authors: Тиховська Оксана
Published: April 2023

Зацікавлення українським фольклором та міфологією Закарпаття справило значний вплив на худож- ню творчість Ф. Потушняка. Зокрема, демонологічні образи, народні вірування та магічні ритуали стали органічною частиною багатьох новел та повістей письменника, у кожному творі виявляючись більшою чи меншою мірою. Мета статті – проаналізувати міфологічні образи новел Ф. Потушняка «Капелюх із зеленим пером», «Упир», «В мочарах», простежити вплив народних вірувань українців Закарпаття на моделювання художньої дійсності творів, з’ясувати пси- хологічне підґрунтя образів-характерів та образів-символів новел. Тема статті актуальна, оскільки міфологізм новел

«Капелюх із зеленим пером», «Упир», «В мочарах» ще не був об’єктом літературознавчого дослідження. Творчість Ф. Потушняка є мало дослідженою і водночас надзвичайно глибокою, філософічною. Письменник прагнув проник- нути у внутрішній світ своїх героїв, осягнути їх несвідомі помисли, потяги та різноманітні страхи та фобії. У новелах Федора Потушняка «Капелюх із зеленим пером», «Упир», «У мочарах» крізь призму містичних подій та міфологічних образів ми бачимо матрицю людської душі, трансформацію поведінки людини під впливом страхів, фобій, забобонів, народних вірувань. Письменник у цих творах постає справжнім психологом, здатним простежити деталі психічних переживань та душевних порухів героїв, вплітає у канву творів образи-символи, які увиразнюють містичність і трагізм ситуацій (колодки, ворони, пугач). Ф. Потушняк художньо й переконливо інтерпретує народні вірування в перелес- ників, упирів, чортів у сюжетах новел. І ці образи стають метафоричним дзеркалом, в якому відображається трагізм людських доль (Поланя, яка помирає через страх перед чоловіком у капелюсі з зеленим пером; Іван, який вбиває неви- нного; Павло, котрий одержимий страхом, відрубує голову пугачеві). Герої новел проходять своєрідне випробування містичними зустрічами, досвідом контактування з непізнаною сферою життя.

У статті проаналізовано художню рецепцію народних вірувань українців Закарпаття в духів та демонів на основі фольклорно-етнографічних розвідок про упирів, чортів та дводушників Г. де Воллана, П. Богатирьова, П. Світлика, Ф. Потушняка. У статті з’ясовано психологічне підґрунтя марень, снів, вчинків героїв творів, простежено специфіку об’єктивації архетипу Тіні у межових ситуаціях, у які потрапляють персонажі. Акцентовано на магічних ритуалах, спрямованих на знешкодження демонів.
ГЕРОЇКА ЧАСУ В ОПОВІДАННІ ДЕНИСА ЛУКІЯНОВИЧА «ПІД СВІЙ ПРАПОР»
Authors: Шморлівська Лілія
Published: April 2023

Стаття присвячена маловідомому оповіданню Дениса Лукіяновича «Під свій прапор», котре поміщене в однойменній збірці 1917 року. Цей зразок творчості письменника репрезентує цілком нову для нього тему – січового стрілецтва як основного механізму боротьби за незалежність і єдність українських земель. Установлено жанрово-сти- льову специфіку твору на основі особливостей його змісту, форми, образної системи, тематичної парадигми. Доведено, що «Під свій прапор» має риси модерністського оповідання, тоді як циклічною структурою нагадує модерністський роман. Твір виконаний у стильовому діапазоні початку ХХ ст.: автор не відходив від засад імпресіонізму й експресіонізму. Для більшої правдивості у відтворенні картин тогочасної громадянської боротьби письменник, досі пристрасний імпресіоніст, не відкидає також використання реалізму й натуралізму. У межах контекстуально-інтерпрета- ційного аналізу апельовано до інших наукових та художніх текстів авторів, сучасників Д. Лукіяновича, зокрема праць В. Бобинського, М. Голубця, Л. Лепкого, А. Лотоцького, Ю. Назарака, Ю. Шкрумеляка та ін., які теж фокусувалися на зображенні руху Українських січових стрільців, його формуванні та значенні для всіх сфер національного життя, надто культурної. Зроблено висновок, що зазначена творчість Д. Лукіяновича художньо продемонструвала важливі етапи стрілецтва на західноукраїнських землях – від важких воєнних баталій до осмислення цінності такої боротьби. Увагу звернено й на інші питання: місце жінки у стрілецтві, побратимство на війні, сімейні цінності, націєтворчі засади формування держави та ін. Засвідчено, що проаналізований твір виявився першою авторською спробою зосередитись на явищі українського стрілецтва, використовуючи модерністську манеру й різноманіття малих жанрових форм, що пізніше переростуть і в більші художні полотна прозаїка.
УГОРСЬКИЙ ДИСКУРС ТВОРЧОСТІ ІВАНА ЧЕНДЕЯ
Authors: Балла Евеліна
Published: April 2023

Спадщина Івана Чендея займає осібне місце на мапі української культури другої половини ХХ століт- тя, а широкі творчі горизонти митця – публіциста, прозаїка, перекладача, кіносценариста – є вдячним матеріалом для різновекторних наукових інтерпретацій, що підтверджують непересічність і вагомість доробку автора.

Оскільки І. Чендей жив і творив в умовах мультинаціонального Закарпаття, яке, до того ж, за його життя входило до складу різних держав (Чехословаччини, Угорщини, Радянського Союзу, суверенної України), то його постать варто розглядати і в контексті міжкультурної дифузії, органічної для цього регіону. З огляду на це, заслуговує на увагу й угорський дискурс творчої діяльності письменника, що став предметом дослідження в цій публікації. У поле вивчення потрапили різні аспекти наближення І. Чендея до угорської культури. По-перше, біографічні чинники, тобто наявність потужного «угорського» сліду на тих теренах, де Чендей формувався як творча індивідуальність, а також його особисті стосунки з угорськомовними письменниками краю, про що чимало інформації знаходимо в щоденникових записах автора. По-друге, перекладацька діяльність І. Чендея, який уже в 50-х роках переклав українською мовою кілька знако- вих творів угорських класиків – Жигмонда Моріца, Мора Йокаї, Шандора Гергея. Окремі з перекладів були реалізовані у творчому тандемі з такими знаними перекладачами, як Олександр Маркуш та Дмитро Меденцій. Робота над цими текстами стала доброю школою становлення І. Чендея як самобутнього письменника.

Ще один аспект окресленої наукової проблеми – це ознайомленість угорськомовної інтелігенції та читацької аудиторії з доробком закарпатського прозаїка. Шляхом якісних художніх перекладів, здійснених Ласло Шандором, Золтаном Кулиним, проза митця, зокрема його новелістика, стає доступною угорському реципієнту. Переклади творів І. Чендея угорською мовою друкувалися в періодичних виданнях Закарпаття та Угорщини, а також кількох антологіях української прози. Аналіз цих перекладів на рівні змістової та поетикальної адекватності є одним із об’єктів наукового вивчення в цій статті й дає підстави стверджувати, що ім’я І. Чендея було відоме угорським поціновувачам художнього слова, а його творчість завдяки вдалій ретрансляції відповідно «зазвучала» й угорською мовою.
ОЙКОНІМИ НА -ІВК-А ХХ–ХХІ СТОЛІТТЯ, МОТИВОВАНІ НАЗВАМИ РОСЛИН
Authors: Висоцька Марія
Published: April 2023

Актуальність дослідження полягає в недостатньому опрацюванні ойконімів України з формантом -івк-а. Стаття присвячена аналізу назв населених пунктів на -івк-а, що мотивовані назвами рослин. Дослідження фло ролексем, які лягли в основу ойконімів на -івк-а, дасть змогу поглибити знання у процесах творення онімів цього типу, допоможе краще зрозуміти природні особливості краю. Назви населених пунктів зафіксовані на сторінках таких джерел: «Українська РСР. Адміністративно-територіальний поділ на 1 вересня 1946 р.», «Історія міст і сіл Україн- ської РСР», «Адміністративно-територіальний устрій України за станом на 01.02.2021». Мета дослідження: зібрати ойконіми України на -івк-а, похідні від найменувань рослин, зробити лексико-семантичний аналіз твірних баз.

Хоч переважно ойконіми на -івк-а виражають значення належності, а тому утворені від антропонімів, проте ми фіксуємо і відапелятивні утворення. Це пояснюємо двома причинами. По-перше, формант -івк-а, розвинувши свою продуктивність, витворив відапелятивну модель творення. По-друге, численні перейменування населених пунктів на всій території України у XX ст. (наслідок Указу Президії Верховної Ради УРСР (від 7.09.1946 р.) «Про збереження історичних та уточнення і впорядкування існуючих назв сільських рад і населених пунктів») та XXI ст. (дві хвилі пере- йменувань назв населених пунктів). Це спричинило масштабні зміни в ойконімній системі України.

Короткі результати і висновки: Зафіксовано 724 ойконіми, твірними базами яких виступають назви рослин. Усі фітолексеми об’єднуємо в такі групи: назви дерев (хвойних, листяних та плодових – 382 ойконіми), кущів та трав’янистих рослин (305 назв населених пунктів), а також назви на позначення сукупностей рослин (19 ойконімів). Деякі з них, як-от калина, береза, верба, малина, дуб тощо, поширені на території всієї України, інші ж (наприклад, черешня, каштан, цибуля) представлені одинично. Проаналізувавши територію всієї України, стверджуємо, що слово калина найчастіше виступає твірною базою ойконімів, мотивованих назвами рослин (137 ойконімів: Калинівка, Ново- Калинівка тощо). Також засвідчено 74 назви, які мотивовані словом береза, 48 пропріонімів, похідних від слова верба.
ГРАМАТИЧНІ ТИПИ МЕТАФОРИ В ПОЕЗІЇ П. СКУНЦЯ
Authors: Лавер Оксана
Published: April 2023

Граматичні типи художніх засобів у творчості знакового закарпатського письменника П. Скунця стали виразними зразками форм організації неординарних думок митця, будівельним матеріалом для мистецького відтворення критичної аналітики злободенних проблем ХХ ст., про які не завжди можна було говорити відверто. Творча спад- щина поета наповнена потужною енергетикою, силу якої забезпечують вдало підібрані граматичні форми, їх зв’язок з ідейним змістом поезій є цікавим і глибинним, що й зумовлює актуальність нашої роботи. Мета статті – висвітлити осно- вні аспекти класифікації граматичних ресурсів метафоричних конструкцій, дослідити семантико-стилістичні особливості основних граматичних типів метафори в поетичній творчості визначного закарпатського письменника П. Скунця, ви- значити найбільш показові граматичні форми і моделі, здатні виражати метафоричний зміст.

Завдяки майже безперервним процесам метафоризації семантика слова стає динамічною, спричинює появу но- вих понять і пошук нових форм та засобів для відтворення та увиразнення індивідуального в національній картині світу. Найбільш інтенсивно метафоризація відбувається в авторському контексті: справжній митець не боїться екс- периментувати і працювати над словом доти, доки воно не визріє в художній образ, який так само зуміє «заговорити», проникнути в душу читача. Саме на матеріалі художнього мовлення можна переконатися, що метафоризованими мо- жуть стати повнозначні одиниці, окремі словоформи, різні синтаксичні конструкції.

На підставі проведеного дослідження можна стверджувати, що в поетичних творах Петра Скунця представлено всі граматичні типи метафори: субстантивні, атрибутивні, дієслівні та комбіновані. Найбільш продуктивними стали дієслівні метафори, що є ознакою індивідуального стилю автора. Запропонована стаття про граматичні типи метафори у творчості П. Скунця не претендує на вичерпність, адже студії над його авторською мовою тільки почалися. Глибина таланту Петра Скунця і його багата творча спадщина стануть джерелом для майбутньої наукової роботи.
ДИНАМІКА СЕМИ ʻХВОРОБАʼ В УКРАЇНСЬКИХ ЗАКАРПАТСЬКИХ ГОВІРКАХ
Authors: Миголинець Ольга
Published: April 2023

В українській діалектології протягом останніх десятиліть активізувалося дослідження різних тема- тичних груп лексики: мисливської, рибальської, будівельної, тваринницької, побутової і т. ін. Такі дослідження дають змогу встановити шляхи формування назв і мають важливе значення не тільки для вивчення рідної мови, а й для вивчення матеріальної та духовної культури народу. Адже саме в місцевих діалектах збережені ті мовні явища, які давно втрачені літературною мовою. Помітне місце у словниковому складі української мови посідає лексика народної медицини. Окремі відомості, які стосуються народної медичної лексики, здавна знаходимо в етнографів і медиків, які писали про народну медицину взагалі, описували народні засоби лікування, водночас згадуючи народні назви хвороб. Крім етнографічних праць, привертають увагу і мовознавчі дослідження.

У наших попередніх працях було досліджено лексико-семантичні і словотвірні особливості частини народно-медичної лексики закарпатських говірок. Але говіркова система Закарпаття загалом і лексики народної медицини зокрема вивчена ще недостатньо. У нашій розвідці ми здійснили лексико-семантичний аналіз номінацій на позначення хвороби в українських закарпатських говірках. Також звертаємо увагу на історію формування цієї семи.

Сема ʻхворобаʼ українських закарпатських говірках є досить поширеною. Вона представлена назвами: хворóба (хорóба), хворóта, хвóр’іст’ (хóр’іс’т’), хыр’а, хыр’ачка, бол’áчка (бóл’ачка), бóл’іс’т’, бол’íз’н’, нéміч, нéдуг(а), слáбіс’т’, слабовáн’а, слабушкóван’е, бит’ýг (бúт’уг, бéт’аг), бит’ýшка. Репертуар усіх назв на позначення семи ‘хвороба’ засвідчив неоднорідність способів творення цих номенів. Лексеми, які формують її, мають спільне джерело походження – прасловʼянську мову – і тривалу історію в писемній мові. Усі загальні назви фізичного нездужання є синонімами-дублетами. У нашій статті ми окреслюємо ареали поширення назв на означення семи ʻхворобаʼ на досліджуваній території, простежуємо наявність чи відсутність їх в літературній мові та інших українських діалектах, простежуємо функціонування назв на означення семи ʻхворобаʼ в памʼятках української мови ХVI–XVIII ст.
БАГАТОЛЕКСЕМНІ АНТРОПОНІМИ В СТАРОЧЕСЬКИХ ПАМ’ЯТКАХ ОФІЦІЙНО-ДІЛОВОГО СТИЛЮ XІV–XVІІ СТОЛІТЬ
Authors: Петріца Наталія
Published: April 2023

Пропонована стаття продовжує розробку проблем функціонування та розвитку чеської антропонімійної системи допрізвищевого періоду. У статті проаналізовано багатолексемні антропоніми, зафіксовані у старочеських пам’ятках адміністративного стилю XІV–XVІІ століть. Аналіз мовного матеріалу здійснено на основі писемної пам’ятки офіційно-ділової стилю.

У статті досліджено склад та динаміка вживання складених власних особових назв, засоби та способи іденти- фікації людності упродовж чотирьох століть на основі пам’ятки «Lístiny a zápisy Bělské o věcech městských i sedlských z let 1345-1708».

Аналіз відтворює основні тенденції у розвитку старочеської антропонімії аналізованого періоду. Формування стандарту іменувань протягом кількох століть з точки зору кількісного складу компонентів чеських антропонімів від- бувалося в напрямі до збільшення компонентного складу антропонімів для представників середньої та нижчої соціаль- ної верстви (1→2) та до кількісного згортання формули іменування для представників соціальних верхів (1→2→3→2). У ХІV ст. з’явилася тенденція до стійкого збільшення фіксацій дволексемних антропонімів, а ХVІІ століття стало точкою відліку в напрямку до закріплення їх у мовленнєвій практиці чехів та поступового становлення національної чеської антропонімоформули.

Антропонімійні двочлени в аналізованій пам’ятці представлені чотирма типами антропоформул: a) ім’я + пріз- висько; б) ім’я + назва за професією; в) ім’я + відтопонімне означення; г) ім’я + посесивна назва. Послідовність ком- понентів передбачала, як правило, постпозицію уточнюючого антропонімійного знака. Постпозицію особового імені у таких формулах кваліфікуємо як варіант АФ. Із XV ст. актуальними засобами ідентифікації особи поряд з іменем часто ставали одночасно кілька ознак (напр., індивідуальна і відтопонімна), тому досить поширеним явищем є трилексемні антропоніми. Найпоширенішою дволексемною моделлю іменування осіб з ХVІІ століття є особове ім’я + прізвисько. Така продуктивність прізвиськ була пов’язана з поширенням їх у функції родових назв. Численні приклади з чеських джерел свідчать, що в XVІІ–XVІІІ ст. напередодні офіційної кодифікації прізвищ саме прізвиська характеризувалися передачею в спадок. В умовах збільшення кількості населення, розвитку міст, міграції людності ні посесивна назва, ні відтопонімне означення вже не могли забезпечити суспільству ефективне розмежування осіб однієї родини від осіб решти родин.
СПОСОБИ ТВОРЕННЯ ПРІЗВИЩ МІКРОГРУПИ «БАТЬКО» (на матеріалі прізвищ, поширених в Україні)
Authors: Прадід Юрій
Published: April 2023

Стаття присвячена вивченню способів творення прізвищ від прасл. *bata, *batja та похідних від нього ст.-укр. батко та укр. батько. Зроблено огляд наукових праць вітчизняних мовознавців про теоретичні та прикладні аспекти вивчення українських прізвищ (див., наприклад, праці Є.О. Бадіна, Б.Б. Близнюк, І.О. Варченка, В.О. Горпинича, І.А. Корнієнко, Л.Т. Масенко, Ю.Ф. Прадіда, Р.М. Падалки, М.Л. Худаша, П.П. Чучки та ін.), їх лексикографічне опрацювання як загалом (В.М. Демченко і І.П. Лопушинський, А.М. Зосимов, Ю.К. Редько та ін.), так і окремих регіо- нів України зокрема (Г.Л. Аркушин, В.О. Горпинич, Ю.М. Новикова, Л.О. Кравченко, П.П. Чучка та ін.).

Навіть побіжний огляд наукових розвідок українських учених дає підстави стверджувати, що мікрогрупа пріз- вищ «батько» досліджувалася лише принагідно, у зв’язку з вивченням інших проблем, і не була предметом окремого ґрунтовного опису.

Мета пропонованої статті – дослідити місце мікрогрупи прізвищ «батько» в системі прізвищ, поширених на те- ренах України, описати способи їх творення, вирізнити афікси, за допомогою яких утворилися прізвища аналізованої мікрогрупи.

Досягнення цієї мети передбачає розв’язання таких завдань: 1) виокремити мікрогрупу прізвищ «Батько» із сис- теми прізвищ, поширених на території України; 2) визначити місце цієї мікросистеми серед мікросистем прізвищ, по- хідних від назв інших кровних і близьких родичів; 3) проаналізувати способи творення прізвищ від апелятивів батько, бат, батко.

Із системи прізвищ, поширених на теренах України, виокремлено мікрогрупу прізвищ «батько», яка налічує 36 прізвищ, носіями яких є 5 236 мешканців України. Матеріалом для дослідження послужили прізвища, дібрані зі слов- ників українських прізвищ, матеріалів сайту «Рідні», на якому зафіксовано 876 тис. прізвищ жителів України.

Аналіз фактичного матеріалу дає підстави стверджувати, що основним способом творення прізвищ мікрогру- пи «батько» є суфіксальний. Найбільше прізвищ цієї мікрогрупи утворено від апелятива батько: батьк-о – Батьк-о; Батьк-івськ-а, Батьк-івськ-ий; Батьк-овськ-а, Батьк-овськ-ий; Батьк-ов-а, Батьк-ов; Батьк-овець; Батьк-ів; Батьк-івець; Батьк-івщин-и; Без-батько-о; Без-батьк-евич; Без-батьч-енк-о; Не-зови-батьк-о; значно менше – від апелятивів бат і батко: бат – Бат, Бать; Бат-юк; Бат-ечк-о; Бат-ют-а; Бат-юх; Бат-енчук; Бат-усь; Бат-еньк-о; Бать-о; Алексєєва-Батечко; Батечко-Соколова; Дмимтренко-Батюта; батк-о – Батк-о, Батч-енк-о; Батк-ов, Батк- ов-а; Батк-овськ-а, Батк-овськ-ий; Батк-а; Богданова-Батченко.
МОТИВ САМОТНОСТІ В ОПОВІДАННІ «ЦИМБАЛАНЯ» ІВАНА ЧЕНДЕЯ
Authors: Барчан Валентина , Барчан Олеся
Published: April 2023

У статті аналізується мотив самотності в оповіданні Івана Чендея «Цимбаланя». Стан самотності, відчуженості, загубленості людини у світі є складною проблемою, яка потребує осмислення різними науками та мистецтвом, зокрема художнім словом. Аналіз опанування аспектів феномену самотності в художній реальності є актуальним для літературознавців. Метою цієї статті є дослідження мотиву самотності крізь призму психології людини в оповіданні «Цимбаланя» українського письменника середини-другої половини ХХ століття Івана Чендея. Основне завдання полягає в аналізі особливостей художнього втілення причин, виявів самотності, авторських моделей оприявлення цього стану. Спостережено індивідуально авторське бачення феномену самотності, що проступає в здатності письмен- ника художньо виразити внутрішній психодуховний світ жінки-митця. Виявлено, що автор акцентує на зовнішніх та внутрішніх чинниках самотності, моделює три його виміри: внутрішньоособистісний, соціальний та культурний, трак- тує самотність як форму самосвідомості, що виявляє руйнування цілісності внутрішнього світу особистості, розлад із собою, переживання своєї окремості через відсутність адекватних своїй сутності зв’язків, розуміння і сприйняття себе іншими. Сюжетно-композиційна структура оповідання, спосіб нарації з поєднанням авторського мовлення, що трансформується у внутрішнє мовлення персонажа, й діалогів, часопросторові виміри, ліризований психологізований пейзаж, портрет, засоби поетики фольклору сприяли створенню моделей самотності творчої особистості як важкого психічного стану, що супроводжується складними внутрішніми зрушеннями з глибокими переживаннями, негативни- ми емоціями, що призводить до деградації творчої особистості та її соціальної маргіналізації. Головна героїня твору постає втіленням трагізму самотності.
ДІАЛЕКТНА ЛЕКСИКА В ПОЕМІ ПЕТРА СКУНЦЯ «НА ГРАНИЦІ ЕПОХ»
Authors: Харьківська Олеся
Published: April 2023

Творчість Петра Скунця завжди привертала увагу літературознавців, мовознавців, публіцистів, кри- тиків, а її вивчення до сьогодні залишається ще неповним. Петро Скунць – український поет, фольклорист, краєзна- вець, публіцист, перекладач, який за своїм стилем та манерою письма належить до поетів-шістдесятників. Народився П. Скунць на Закарпатті, його творчий доробок відомий не тільки в Україні, а й далеко за її межами.

Метою нашої наукової розвідки є характеристика діалектизмів у поетичній творчості П. Скунця, яка з погляду лексико-словотвірного та морфологічного опису ще не ставала об’єктом дослідження. Фактичним матеріалом для стат- ті слугували зафіксовані нами діалектизми в поемі «На границі епох» (1968 р.).

Діалектна лексика говірок Закарпаття вже неодноразово була об’єктом дослідження. Відповідно ґрунтовного й системного вивчення потребують діалектизми у творах закарпатських письменників. За допомогою діалектів автор передає місцевий колорит, культуру, традиції, цінності тощо, описує життя і побут людей. Використання діалектизмів знаходимо у творах І. Чендея, П. Скунця, П. Мідянки, Д. Кешелі та багатьох інших. Відповідно залишається актуаль- ним дослідження стилістичних функцій діалектизмів у творах закарпатських письменників, а лексико-словотвірна, морфологічна та синтаксична характеристика є важливим компонентом, який поглибить наукові дослідження в галузі діалектології.

У результаті дослідження поеми «На границі епох» вдалося виокремити кілька лексико-семантичних груп діа- лектних іменників: назви осіб, локативні найменування, назви рослин, назви давніх видів зброї, назви музичних ін- струментів тощо. За походженням переважає власне українська лексика, зафіксовані поодинокі лексеми, запозичені з угорської, румунської, чеської та деяких інших мов. У поемі Петра Скунця «На границі епох» представлена й ознакова лексика – прикметники, дієслова, рідше прислівники.

Словотвірна характеристика показала, що твірною базою для похідних виступає в основному адвербіальна осно- ва. Продуктивними є суфікси -к, -ик, -иць,-ець тощо.
МИТЕЦЬ, ЙОГО РОЛЬ У МИСТЕЦТВІ Й СУСПІЛЬСТВІ, ХУДОЖНЯ ТВОРЧІСТЬ В ЕСТЕТИЦІ ІВАНА ЧЕНДЕЯ (ЗА «ЩОДЕННИКОМ» ПИСЬМЕННИКА)
Authors: Васьків Микола
Published: April 2023

У статті на основі аналізу щоденникових записів визначного українського письменника Івана Чендея (1922–2005) формулюються основні положення його естетичних поглядів на специфіку художньої творчості, на сут- ність постаті митця, на роль митця в художній літературі, мистецтві, в житті суспільства. Протягом майже пів століття письменник записував у «Щоденники» свої враження й роздуми, серед яких міркування про сутність мистецтва, про шляхи підвищення майстерності, про власне місце в літературному процесі займали значне місце.

І. Чендей уважав, що митець повинен мати значне творче обдарування, аби писати літературні твори. Сам пись- менник був переконаний, що в нього є такий творчий дар від природи. Письменник також повинен бути наділений

«емоційною сприйнятливістю». Однак обдарований митець повинен постійно працювати над самовдосконаленням, збагачувати себе пізнанням життя й осягненням здобутків світової культури. Тому письменник був дуже вимогливим до себе й до колег-письменників, за найвищими критеріями оцінював творчість митців Закарпаття, українських і за- рубіжних письменників. Так само вимогливо він ставився й до власного доробку. Найвищим авторитетом у прозі для себе він уважав М. Гоголя, рівнявся на його творчий рівень і здобутки, не задовільняючись проміжними етапами. У дусі нормативних теорій Іван Чендей сприймав літературу, мистецтво як важливі чинники суспільного буття, а пись- менника, митця наділяв великою відповідальністю перед спільнотою, тому вимагав від нього високої моральності й етичності. Письменник і в теорії, й на практиці був прихильником міметичного мистецтва. Такі переконання пись- менник формулював самостійно, значною мірою – під впливом народної творчості та класичної літератури, хоча його також спонукала до цього панівна тоді марксистсько-ленінська естетична теорія. Письменник, проте, мав доступ до альтернативних джерел зі сфери естетики, насамперед із чехословацьких і угорських часописів. В теоретичних мірку- ваннях не сприймав модерністського мистецтва, «абстракціонізму», «англомовної» музики (рок-н-ролу), проте часто давав дуже високі оцінки окремим модерністським, авангардистським творам живопису, літератури тощо. Негативне ставлення до модернізму, авангардизму І. Чендей мотивував насамперед їх уявним космополітизмом, бо письменник понад усе ставив національну основу, своєрідність художньої літератури, особливу роль відводячи майстерному воло- дінню національною мовою.
ЖАНРОВО-СТИЛЬОВІ ОСОБЛИВОСТІ МАЛОЇ ПРОЗИ ІВАНА ЧЕНДЕЯ
Authors: Мафтин Наталія
Published: April 2023

У статті досліджено окремі аспекти поетики малої прози Івана Чендея. Проаналізувавши твори «Чайки летять на Схід», «Криниця діда Василя», «Гаврилова «Золота осінь»», «Рукавички», «Весільний кулон», «Трембіта»,

«Косарі», врахувавши думки літературознавців, які займалися вивченням прози письменника, міркування І. Чендея про те, що новела для нього – особливий жанр, з’ясовано: мала проза письменника представлена фабульною новелою, ліризованою новелою з ослабленою фабульністю, новелою баладного типу, а також жанровим підвидом ліричного об- разка. У малій прозі І. Чендея, завдяки виразній ліричній домінанті, особливу композиційну роль відіграє лейтмотив.

Задіяні в структурі творів образи фольклорного походження виявляють тісний зв’язок Чендеєвого художнього мислення з архетипним підґрунтям. Зокрема образи «розхристаної верби» і «росяної стежки» (новела «Чайки летять на Схід») стають епіцентром трагічного, моделюють хронотоп твору, розгортаючи часопростір до безконечності Ві- чного. Художній тип мислення письменника характеризує і використання лейтмотивного образу в ролі символу. У фабульних новелах лейтмотивний образ часто виконує функцію також «соколиного профілю» («Рукавички», «Весіль- ний кулон», «Комаха в бурштині»), трансформуючись у символ (у новелі «Криниця діда Василя» лейтмотивний образ горіха на рівні символічному сприймається як міфічне дерево життя, дерево роду).

Серед малої прози Івана Чендея важливе місце посідає жанр ліричного образка. В архітектоніці цього жанро- вого підвиду також важливу роль відіграє лейтмотив: саме завдяки лейтмотивним образам твір набуває внутрішньої структури (тема стає мотивом, мотив – темою). Іноді лейтмотив реалізується також і на рівні окремих слів чи слухових образів шляхом звукопису («Косарі»).

У статті порушено й проблему поетики заголовка. Заголовки Чендеєвих новел і оповідань співвіднесені з про- блематикою його творів («Чайки летять на Схід»), персонажним світом («Цимбаланя», «Василько»), однак вони пе- реважно містять символічний або метафоричний код. Завдяки такій символічній наповненості образи, винесені як заголовок, стають лейтмотивними у структурі твору, безпосередньо співвідносяться з основою сюжету, в них сконцен- тровуються основні вектори його ідейно-художнього наповнення («Гаврилова “Золота осінь”»).
ТВОРЧІСТЬ ІВАНА ЧЕНДЕЯ В УКРАЇНСЬКОМУ КУЛЬТУРНОМУ ПРОСТОРІ 1960-х РОКІВ
Authors: Мовчан Раїса
Published: April 2023

Різножанровий прозовий доробок Івана Чендея ніколи не залишався поза увагою критиків і літе- ратурознавців. Однак актуальною залишається необхідність розширення його історико-культурологічного дискурсу контекстуальними дослідженнями, із яких чи не найвагомішим є розгляд його творів у порівнянні з прозою шістдесят- ників, із урахуванням суспільної атмосфери, позиції й ролі українського митця в радянський час. Тому метою цього дослідження було розглянути особливості прозової спадщини Івана Чендея 1960-х років (роман «Птахи полишають гнізда», повісті «Іван» та «Луна блакитного овиду», оповідання збірки «Березневий сніг») у полі тодішнього літера- турного процесу, у центрі якого перебували шістдесятники. Основне завдання статті: простежити типологічний звʼязок творів Чендея з їхньою прозою в історичному, проблемному контекстах національних соціокультурних подій, запитів і викликів, що увиразнює його літературознавчий портрет в українському мистецтві ХХ століття.

Твори прозаїка, написані в 1960-ті роки, засвідчили новий рівень його художньої свідомості, мистецьких пошу- ків, творчого зростання, сформованість індивідуального стилю, в основі якого власна «філософія життя» – усупереч канонам методу соціалістичного реалізму. Ці твори запрограмували подальший шлях митця, започаткували проблем- но-тематичні вузли його наступних романів, повістей, оповідань, новел. Їхня взаємоповʼязаність зі знаковими, резо- нансними взірцями Р. Іваничука, Г. Тютюнника, В. Шевчука, В. Дрозда, О. Гончара, М. Вінграновського проявилася насамперед також на рівні проблемно-тематичному. Національна памʼять, культурна спадщина народу, його мораль- ний імператив, відступництво, розрив із родовим корінням, особистість і тоталітарне суспільство, звичайна людина в УРСР, її свобода й рабство – основні питання (і суспільні виклики), які були в центрі уваги незалежних українських митців 1960-х; їхні твори відзначалися тематичною, проблемною новизною, україноцентричністю, стилістичною оригінальністю. Ця проза І. Чендея була важливою й вагомою частиною культурної спадщини українського шістдесятни- цтва, органічно додаючи до неї закарпатську гілку. Вона створювалася у спільному полі тодішньої суспільної й куль- турної атмосфери в УРСР, на ниві мистецькій стала сміливим і потужним виявом громадянської непокори, відповіддю на виклики й запити доби.
СЛОВАЦЬКА МОВА В УКРАЇНСЬКОМОВНОМУ СЕРЕДОВИЩІ
Authors: Буднікова Леся
Published: April 2023

У статті розглядаються проблемні питання при викладанні словацької мови в українськомовному середовищі. Наводяться подібності та відмінності словацької й української мов на фонетичному і морфологічному рівнях.

Словацьку мову як другу іноземну вивчають у Сторожницькій загальноосвітній школі І–ІІІ ступенів, Анталівській загальноосвітній школі І–ІІ ступенів (Ужгородський район), Мукачівській загальноосвітній школі І–ІІІ ступенів

№ 20 ім. О. Духновича Мукачівської міської ради, Мукачівській загальноосвітній школі І–ІІІ ступенів № 13 Мукачів- ської міської ради. Крім того, як факультатив, курс за вибором чи гурток словацьку мову опановують 975 школярів у 10 закладах загальної середньої освіти Закарпатської області.

1994 року в Ужгородському державному університеті було відкрите відділення словацької мови та літератури. 1996 року на базі кафедри загального та слов’янського мовознавства була створена кафедра словацької філології, на якій сьогодні навчається близько 60 студентів. Словацька мова в Ужгородському національному університеті виклада- ється на філологічному факультеті, на факультеті туризму та міжнародних комунікацій, на факультеті історії та міжнародних відносин, медичному факультеті та факультеті іноземних мов.

Більшість учнів та студентів, які почали вивчати словацьку мову, не володіла нею взагалі. Тому навчання по- чиналося з початкового рівня. Оскільки для учнів та студентів українська мова є рідною, вивчення словацької мови відбувається на фоні української. Тому треба брати до уваги подібності та відмінності фонетики, граматики, лексики словацької та української мов, звертати увагу на міжмовну омонімію та міжмовну інтерференцію. Мета нашого дослідження – розглянути подібності й відмінності на фонетичному та морфологічному рівнях словацької й української мов, звернути увагу на принципи та методи викладання словацької мови в українськомовному середовищі.
ЛІТЕРАТУРНО-ХУДОЖНІ АНТРОПОНІМИ В РЕТРОРОМАНАХ АНДРІЯ КОКОТЮХИ ІЗ ЦИКЛУ «ВИГНАНЕЦЬ»
Authors: Вегеш Анастасія
Published: April 2023

У сучасному мовознавстві ще недостатньо вивчено потенційні можливості літературно-художніх антропонімів прозових текстів відомих авторів. Тому вивчення власного імені героя потребує особливої уваги, а його ґрунтовний аналіз відкриває можливості для подальших узагальнень у царині відповідної лінгвостилістичної проблематики.

Мета нашої статті – дослідження літературно-художніх антропонімів, що функціонують у ретророманах Андрія Кокотюхи із циклу «Вигнанець». Наше завдання – виявити всі літературно-художні антропоніми, з’ясувати їхнє ен- циклопедичне та смислове навантаження, звернути увагу на мотиви виникнення прізвиськ, визначити роль онімів у творчому задумі автора.

Детальний аналіз літературно-художніх антропонімів ретророманів Андрія Кокотюхи із циклу «Вигнанець» до- зволив виявити індивідуально-стильові особливості творення власних назв персонажів й окреслити інтегральні та диференційні тенденції в розвитку літературно-художньої антропонімії.

Доведено, що всі літературно-художні антропоніми наділені значним характеристичним потенціалом. Зафіксовано цілу низку інформаційно-оцінних літературно-художніх антропонімів, серед яких виділяються найменування, що характеризують персонажа за зовнішніми ознаками (вадами, виглядом, розумовими здібностями), за родом діяльності, за манерою поведінки (мовлення). Значну частину досліджених літературно-художніх антропонімів становлять назви відтопонімного та відантропонімного походження.

Подається опис найменувань літературних героїв, визначається їх функційно-стилістичне навантаження, виражальні можливості, роль у створенні образів. Розкрито етимологічне значення (внутрішню форму) літературно-художніх антропонімів, їх смислові та емоційні наповнення, що характеризують персонажа за різними ознаками. На вибір імені героя великий вплив має передовсім авторський задум. Джерелом творення літературно-художніх антропонімїв А. Кокотюхи є традиційна українська антропонімія.

Літературно-художні антропоніми із серії «Вигнанець» цікаві своїм наповненням. Серед величезної кількості назв персонажів виділяються реальні та авторські утворення. Їх роль у тексті величезна: працюють на образ, на ідею, вказують на авторські уподобання.
ЛЕКСИЧНА РЕПРЕЗЕНТАЦІЯ ЕМОЦІЙ СМУТКУ В ПОЕЗІЇ ПЕТРА СКУНЦЯ
Authors: Ґоца Еріка
Published: April 2023

Дослідження мовних засобів вираження емоцій допомагає проникнути в психологію людини, розкри- ває спосіб мислення особистості. Це викликає значний науковий інтерес до проблеми об’єктивації емоційних процесів у мові та мовленні, опису і систематизації лінгвальних маніфестацій переживань. Метою статті є виявлення й опис лексичних засобів, що відображають стан смутку, у ліриці Петра Скунця. Реалізація мети передбачає виконання таких завдань: 1) виявити в збірці «Один» П. Скунця іменники, прикметники, дієслова та прислівники, що репрезентують емоцію смутку; 2) здійснити семантичний і стилістичний аналіз зібраного матеріалу; 3) звернути увагу на типологію лексичних репрезентантів емоції смутку в досліджуваній збірці.

У лексико-семантичній системі мови збірки «Один» П. Скунця емоційна лексика, що виражає смуток, пред- ставлена переважно іменниками, зрідка прикметниками та дієсловами, які утворюють помітну кількість різноманітних семантичних типів. Усього виявлено 104 емотиви, серед яких найбільше іменників (70%), менше прикметників і діє- слів (30%).

Петро Скунць використовує низку різноманітних засобів для вербалізації емоційного стану смутку. Серед імен- ників, прикметників, дієслів, прислівників та фразеологічних одиниць переважають номінативи туга, біль, сльоза, тяжкий, плакати. Ад’єктиви, що корелюють із назвами емоції смутку, конкретизують силу та характер вияву емоцій- ної настроєвості.

Особливу роль для вираження семантичного багатства й образності емоції смутку відіграють слова з переносним значенням. П. Скунць використовує метафору як важливий образний засіб небуденного, нетрафаретного висловлення думки. Метафоризовані словосполучення, персоніфікуючи почуття, ілюструють образне світосприйняття митця. Поет часто оперує такими лексемами у складі фразем і стилістичних фігур (антитези, тавтології, парономазії).

Емоція смутку ліричного героя збірки «Один» П. Скунця репрезентована різними типами лексико-граматичних засобів номінації, що зумовлено специфікою поетичного жанру і мовностилістичною манерою поета як яскравого представника шістдесятництва.
ФУНКЦІОНУВАННЯ ТЕРМІНА МОВНА ОСОБИСТІСТЬ У СУЧАСНОМУ МОВОЗНАВСТВІ
Authors: Сньозик Ганна
Published: April 2023

У статті розглянуто мовознавчу категорію мовна особистість. Актуальність дослідження зумовлена потребою поглибленого вивчення цього поняття на різних мовних рівнях. У статті зосереджено увагу на сучасних на- працюваннях у галузі лінгвістики щодо функціонування, типології, рівневої взаємозалежності та низки інших не менш важливих особливостей вивчення проблеми мовної особистості в сучасному мовознавстві.

Особливу увагу приділено функціонуванню терміна мовна особистість у сучасних мовознавчих працях та звернена увага на важливі погляди вчених щодо основних підходів до вивчення досліджуваної мовознавчої категорії. Здійснено спробу аналізу складників, джерел вивчення, рівнів сформованості та реконструкції мовної особистості на різних часових зрізах.

Авторка висвітлює дискусійні питання основних аспектів вивчення мовної особистості у вітчизняному мово- знавстві; окреслює роль і взаємозв’язок мови й культури у формуванні мовної особистості; розкриває проблеми вза- ємовпливу національної ідентичності та менталітету як складників мовної особистості. Адже мова – це вияв культури нації, найпотужніше її знаряддя. Зв’язок мови й культури є беззаперечним, особливо в сучасних умовах розвитку українського суспільства.

З’ясовано, що особливістю активного функціонування терміна мовна особистість у сучасному мовознавстві є тісний взаємозв’язок із такими поняттями, як мовна свідомість та мовна картина світу. Саме тому в сучасній науко- вій парадигмі стала помітною тенденція до здобутків різних напрямків і методологій у царині лінгвістики, внаслідок чого на перетині традиційних наук про мову виникає корпус нових сучасних напрямів вивчення мовної особистості. У статті підкреслюється виняткова роль мови в житті окремої людини й суспільства в цілому, привертається увага до світоглядних основ мовної творчості.