bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Serum Bilirubin Levels and Promoter Variations in HMOX1 and UGT1A1 Genes in Patients with Fabry Disease
Authors: Jirásková Alena , Bortolussi Giulia , Dostálová Gabriela , Eremiášová Lenka , Golaň Lubor , Danzig Vilém , Linhart Aleš , Vítek Libor
Published: August 2017

The aim of our study was to assess the possible relationships among heme oxygenase (HMOX), bilirubin UDP‐glucuronosyl transferase (UGT1A1) promoter gene variations, serum bilirubin levels, and Fabry disease (FD). The study included 56 patients with FD (M : F ratio = 0.65) and 185 healthy individuals. Complete standard laboratory and clinical work‐up was performed on all subjects, together with the determination of total peroxyl radical‐scavenging capacity. The (GT)n and (TA)n dinucleotide variations in the HMOX1 and UGT1A1 gene promoters, respectively, were determined by DNA fragment analysis. Compared to controls, patients with FD had substantially lower serum bilirubin levels (12.0 versus 8.85 μmol/L, p = 0.003) and also total antioxidant capacity (p < 0.05), which showed a close positive relationship with serum bilirubin levels (p = 0.067) and the use of enzyme replacement therapy (p = 0.036). There was no association between HMOX1 gene promoter polymorphism and manifestation of FD. However, the presence of the TA7 allele UGT1A1 gene promoter, responsible for higher systemic bilirubin levels, was associated with a twofold lower risk of manifestation of FD (OR = 0.51, 95% CI = 0.27–0.97, p = 0.038). Markedly lower serum bilirubin levels in FD patients seem to be due to bilirubin consumption during increased oxidative stress, although UGT1A1 promoter gene polymorphism may modify the manifestation of FD as well.
A Fuzzy‐Grey Multicriteria Decision Making Approach for Green Supplier Selection in Low‐Carbon Supply Chain
Authors: Pang Qinghua , Yang Tiantian , Li Mingzhen , Shen Yi
Published: August 2017

Due to the increasing awareness of global warming and environmental protection, many practitioners and researchers have paid much attention to the low‐carbon supply chain management in recent years. Green supplier selection is one of the most critical activities in the low‐carbon supply chain management, so it is important to establish the comprehensive criteria and develop a method for green supplier selection in low‐carbon supply chain. The paper proposes a fuzz‐grey multicriteria decision making approach to deal with these problems. First, the paper establishes 4 main criteria and 22 subcriteria for green supplier selection. Then, a method integrating fuzzy set theory and grey relational analysis is proposed. It uses the membership function of normal distribution to compare each supplier and uses grey relation analysis to calculate the weight of each criterion and improves fuzzy comprehensive evaluation. The proposed method can make the localization of individual green supplier more objectively and more accurately in the same trade. Finally, a case study in the steel industry is presented to demonstrate the effectiveness of the proposed approach.
Targeting a Single Alternative Polyadenylation Site Coordinately Blocks Expression of Androgen Receptor mRNA Splice Variants in Prostate Cancer
Authors: Van Etten Jamie L. , Nyquist Michael , Li Yingming , Yang Rendong , Ho Yeung , Johnson Rachel , Ondigi Olivia , Voytas Daniel F. , Henzler Christine , Dehm Scott M.
Published: August 2017

Prostate cancer is the second leading cause of male cancer deaths due to disease progression to castration-resistant prostate cancer (CRPC). Androgen receptor (AR) splice variants including AR-V7 function as constitutively active transcription factors in CRPC cells, thereby promoting resistance to AR-targeted therapies. To date, there are no AR variant–specific treatments for CRPC. Here we report that the splicing of AR variants AR-V7 as well as AR-V1 and AR-V9 is regulated coordinately by a single polyadenylation signal in AR intron 3. Blocking this signal with morpholino technology or silencing of the polyadenylation factor CPSF1 caused a splice switch that inhibited expression of AR variants and blocked androgen-independent growth of CRPC cells. Our findings support the development of new therapies targeting the polyadenylation signal in AR intron 3 as a strategy to prevent expression of a broad array of AR variants in CRPC. Cancer Res; 77(19); 5228–35. ©2017 AACR.
A Profile of Renal Function in Northern Cameroonians with Essential Hypertension
Authors: Tamanji Marcel Tangyi , Ngwakum Divine Amagho , Mbouemboue Olivier Pancha
Published: August 2017

Background/Aim: The two-way cause and effect relationship existing between high blood pressure and kidney dysfunction is currently a well-documented phenomenon with patients in either category being almost equally predisposed to the other pathology. Our goal was to assess the renal function capacity of hypertensive patients in our setting. Methods: This cross-sectional descriptive study involved the determination of blood pressure levels and the collection of blood and urine samples for the measurement of renal function markers. Hypertensive patients who came for medical follow-up constituted the study participants, and were enrolled consecutively into the study from February to May 2015. Data analysis was performed using the SPSS 20.0 software, and significant differences were determined at p < 0.05. Results: The prevalence of elevated creatinine and urea levels were 35 and 27%. Eighty percent of the participants had a decreased glomerular filtration rate (≤90 mL/min/1.73 m3), with at least 36% recording less than 60 mL/min/1.73 m3. Proteinuria and glucosuria were recorded in 15% and 8% of the participants, respectively. The mean diastolic pressure was observed to be significantly higher in participants with proteinuria (p = 0.016), and participants' weight directly correlated with systolic blood pressure (p = 0.015). Furthermore, the mean estimated glomerular filtration rate was relatively lower in participants >60 years compared to those <60 years (p < 0.001). Conclusion: Renal function is often perturbed in hypertensive patients, and good blood pressure control may reduce the progression of renal impairment. Thus, a systematic evaluation of renal function in addition to blood pressure control in hypertensive patients is indispensable towards effectively reducing the occurrence of renal events and preventing end-stage renal disease.
Primary Treatment Choice Over Time and Relative Survival of Prostate Cancer Patients: Influence of Age, Grade, and Stage
Authors: Matthes Katarina L. , Limam Manuela , Dehler Silvia , Korol Dimitri , Rohrmann Sabine
Published: August 2017

Background: The aim of this study was to assess associations of stage, grade, and age with the primary treatment of prostate cancer (PCa) patients comparing the incidence years 2000/2001 and 2012/2013, and to estimate the relative survival (RS) for patients diagnosed in 2000/2001. Methods: We included 1,541 men diagnosed in 2000/2001 and 1,605 men diagnosed in 2012/2013. Multiple imputation methods were applied to missing data for stage and grade. Multinomial logistic regression analyses were used to explore the associations of stage, grade, and age with treatment. RS was estimated using the Ederer II approach. Results: In 2000/2001, older patients were more likely to choose active surveillance (AS)/watchful waiting (WW) or to receive androgen deprivation therapy (ADT) compared to surgery; in 2012/2013, this association was only observed for ADT but not for AS/WW. In 2000/2001, the overall 1-, 5-, and 10-year RS was approximately 99, 94, and 92%, respectively. RS was highest for patients who underwent surgical procedures or radiotherapy and considerably lower for patients with ADT. Conclusion: Our data show that today AS/WW is an option not only for patients with a life expectancy of < 10 years but also for younger men with localized PCa. PCa patients have a good RS if the cancer is diagnosed at an early stage.
Is Endoscopic Vasectomy Just a Dream: An ex vivo Study on Feasibility and Reliability of Endoluminal Occlusion of Porcine Vas Deferens
Authors: Schlager Daniel , Maas Moritz , Hein Simon , Adams Fabian , Schoenthaler Martin , Spittau Bjoern , Wetterauer Ulrich , Miernik Arkadiusz
Published: August 2017

Introduction and Aim: Surgical vasectomy remains the gold standard for fertility control in men. Endoluminal occlusion of the seminal ducts, thus avoiding an external incision, may become an appealing alternative to this approach. As our group has shown, nontraumatic endoscopic inspection of the seminal ducts is feasible in the human cadaver. We investigated the feasibility and reliability of occlusion using several commercially available medical sealing agents in the porcine vas deferens (VD). Methods and Main Outcome Measures: Tests were conducted using 25 porcine spermatic ducts (10 cm length) ex vivo. The explanted specimens were fixed and cannulated using the Seldinger technique. We administered 5 different agents (n-butyle-2-cyanoacrylate, n-butyle-2-cyanoacrylate in combination with a platinum vascular coil, Tissucol Duo S®, Gelita Spon® and AFP Plug®) endoluminally. Tightness was evaluated after 5, 15, 60, 360, 720, and 1,440 min for each of the five grades, respectively, using a solution of methylene blue and saline injected under controlled pressure of 300 mm Hg followed by histological examination. Results: All agents were administered into the porcine seminal ducts (4 out of 5 via a ureteric catheter). Gelita Spon® and Tissucol Duo S® did not occlude the lumen sufficiently, whereas n-butyle-2-cyanoacrylate, n-butyle-2-cyanoacrylate in combination with coil, Tissucol Duo and AFP Plug® performed satisfactorily. In particular, cyanoacrylate combined with a coil was able to close the seminal duct tightly and for a long time. Histological findings confirmed this sealant's gapless adhesion. AFP Plug® application revealed similarly good results. However, its form needs to be optimized to ensure its suitability for endoscopic use. Conclusion: Various developments regarding minimally invasive fertility control methods have been underway for decades. Further miniaturization of endoscopy and novel materials may pave the way for endoscopic fertility control in males in the future. We demonstrated the potential of commercially available medical sealing agents to reliably occlude the porcine VD.
Induction of Cyclooxygenase 2 by Streptococcus pyogenes Is Mediated by Cytolysins
Authors: Blaschke Ulrike , Beineke Andreas , Klemens Johanna , Medina Eva , Goldmann Oliver
Published: August 2017

Prostaglandin E2 (PGE2), an arachidonic acid metabolite regulating a broad range of physiological activities, is an important modulator of the severity of infection caused by Streptococcus pyogenes. Here, we investigated the role of streptococcal cytolysin S (SLS) and streptococcal cytolysin O (SLO) in the induction of cyclooxygenase-2 (COX-2), the rate-limiting enzyme in the synthesis of prostaglandins, in in vitro cultured macrophages and during in vivo infection. Macrophages were infected with S. pyogenes wild type or with the isogenic mutant strains deficient in SLS (ΔSLS), SLO (ΔSLO), or both (ΔSLS/ΔSLO), and the expression of COX-2 was determined at the transcriptional and the protein level. The results indicated that S. pyogenes induced expression of COX-2 and concomitant synthesis of PGE2 in macrophages mediated by the synergistic activity of both SLS and SLO, and involved calcium and the PKC/JNK signaling pathway. These results were validated using recombinant cytolysins. In a murine skin infection model, COX-2-positive cells were found more abundant at the site of S. pyogenes wild-type infection than at the site of infection with ΔSLS/ΔSLO mutant strain. These findings suggest that inhibitory targeting of SLS and SLO could ameliorate the adverse effects of high levels of prostaglandins during S. pyogenes infection.
A Novel PRKAR1A Mutation Identified in a Patient with Isolated Primary Pigmented Nodular Adrenocortical Disease
Authors: Korpaisarn Sira , Trachoo Objoon , Panthan Bhakbhoom , Aroonroch Rangsima , Suvikapakornkul Ronnarat , Sriphrapradang Chutintorn
Published: August 2017

Primary pigmented nodular adrenocortical disease (PPNAD) is a rare cause of Cushing syndrome, especially the isolated form without Carney complex, associated with germline mutations in PRKAR1A, the protein kinase A regulatory subunit type 1 alpha gene. We report a 31-year-old female who presented with secondary amenorrhea, cushingoid appearance, and hypertension without Carney complex. Biochemical laboratory examinations confirmed the ACTH-independent adrenal Cushing syndrome with negative Liddle test. A small right adrenal adenoma of 0.8 cm was shown on computed tomography while magnetic resonance imaging revealed nodularity of both adrenal glands. The histological report confirmed PPNAD using laparoscopic right adrenalectomy, and subsequent left adrenalectomy was performed 6 months later. She had inherited heterozygosity of a novel germline mutation of the PRKAR1A gene (g.114213T>G or c.709-5T>G). This splice site mutation results in exon 8 skipping. Her father carrying the same mutation had no clinical features of either PPNAD or Carney complex. This novel PRKAR1A gene mutation, c.709-5T>G, is reported here for the first time manifesting as an incomplete clinical expression of the isolated form of PPNAD and being inherited with low penetrance unlike other inherited mutations of the Carney complex which have a penetrance of almost 100%.
Caspase-Independent Pathway is Related to Nilotinib Cytotoxicity in Cultured Cardiomyocytes
Authors: Yang Qinghui , Zhang Chunhui , Wei Hong , Meng Zenghui , Li Guangnan , Xu Yuanyuan , Chen Yanjun
Published: August 2017

Background/Aims: Cardiotoxicity is a predominant side-effect of nilotinib during chronic myeloid leukemia treatment. The underlying molecular mechanism remains unclear. The role of autophagy and mitochondrial signaling was investigated in nilotinib-treated cardiac H9C2 cells. Methods: Cytotoxicity was assessed using Cell Death Detection kit. Immunoblot and immunofluorescence staining was performed, and cathepsin B and caspase3 activity was assessed in nilotinib-treated H9C2 cells with or without distinct pathway inhibitor or specific siRNA. Results: Nilotinib time- and dose-dependently induced H9C2 apoptosis, which was not completely prevented by the pan caspase inhibitor z-VAD-fmk. Following nilotinib treatment, mitochondrial membrane potential decreased significantly accompanied with remarkable morphological changes. Nuclear translocation of mitochondrial apoptosis inducing factor (AIF) and increased p53 was detected in nilotinib-treated cells. AIF knockdown prevented nilotinib-induced increase of p53 and apoptosis. Additionally, increased cathepsin B activity was detected, and inhibition of cathepsin B by CA-074Me prevented nilotinib-induced apoptosis and nuclear translocation of AIF. Moreover, increased Atg5 and transition of LC3-I to LC3-II was revealed following nilotinib treatment. Increased cathepsin B activity and apoptosis by nilotinib was significantly prohibited by specific autophagy inhibitor bafilomycin A and Atg5 knockdown. Conclusion: Our findings demonstrate that nilotinib increases autophagy and cathepsin B activity, leading to mitochondrial AIF release and nuclear translocation, which is responsible for p53 and apoptosis induction in H9C2 cells.
ОБМІН АДИПОЦИТОКІНІВ ТА ІМУНОПАТОЛОГІЧНІ ЗМІНИ ПРИ ХРОНІЧНІЙ СЕРЦЕВІЙ НЕДОСТАТНОСТІ З НАДМІРНОЮ МАСОЮ ТІЛА, ОЖИРІННЯМ ТА СУПУТНЬОЮ ФІБРИЛЯЦІЄЮ ПЕРЕДСЕРДЬ
Authors: Bidzilya P. P.
Published: August 2017

Фібриляція передсердь (ФП) асоціюється зі збільшенням ризику виникнення, прогресування хронічної серцевої недостатності (ХСН) та смерті. Значущими факторами виникнення ФП у хворих на ХСН є значний вік, чоловіча стать, цукровий діабет, клапанна хвороба серця та ожиріння. Останнім часом все більше дослідників фокусується на вивченні ролі адипоцитокінів та показників системного імунного запалення у виникненні ФП при ХСН.Мета дослідження – вивчити особливості обміну адипоцитокінів та імунопатологічних змін при ХСН із надмірною масою тіла, ожирінням та супутньою ФП за допомогою визначення вмісту адипонектину, резистину, інтерлейкіну-6 (IL-6), інтерлейкіну-10 (IL-10) та фактора некрозу пухлин-α (TNF-α) в сироватці крові.Матеріали і методи. Загалом обстежено 117 пацієнтів. До основної групи увійшли хворі на ХСН ІІ–ІІІ функціональних класів із нормальною, надмірною масою тіла та ожирінням І–ІІІ ступенів. Відповідно до мети дослідження, пацієнтів із ХСН поділили на 2 підгрупи: з супутньою ФП (38 хворих (36,2 %)) та без супутньої ФП (67 хворих (63,8 %)). ХСН була наслідком хронічних форм ішемічної хвороби серця (ІХС), артеріальної гіпертензії (АГ) та їх поєднання. Групою порівняння були 12 хворих із хронічними формами ІХС та АГ, із нормальною масою без клініко-інструментальних ознак ХСН. Розраховуючи індекс маси тіла (ІМТ), встановлювали нормальну, надмірну масу тіла та ступінь ожиріння. За допомогою імуноферментного методу в сироватці крові визначали рівень адипонектину, резистину, IL-6, IL-10 та TNF-α.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що у хворих на ХСН із надмірною масою тіла, ожирінням та супутньою ФП обмін адипоцитокінів характеризується переважанням активності адипонектину та резистину в сироватці крові. Наявність ФП при ХСН у хворих із зайвою масою супроводжувалась тяжчими проявами імунопатологічних змін у вигляді вірогідно вищих показників як прозапальних IL-6 та TNF-α, так і протизапального IL-10.Висновки. Супутня фібриляція передсердь при ХСН із надмірною масою тіла та ожирінням асоціюється з надмірною активацією адипоцитокінової системи паралельно з тяжчими імунопатологічними проявами.
ОСОБЛИВОСТІ КЛІНІЧНОГО ПЕРЕБІГУ АРТЕРІАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ НА ТЛІ ОЖИРІННЯ ТА НЕАЛКОГОЛЬНОЇ ЖИРОВОЇ ХВОРОБИ ПЕЧІНКИ ЗАЛЕЖНО ВІД ГЕНДЕРНИХ ОСОБЛИВОСТЕЙ
Authors: Bochar O. M.
Published: August 2017

В Україні у структурі загальної смертності на частку серцево-судинних захворювань (ССЗ) припадає 62,5–63,4 %. Зокрема, не менш ніж 75–80 % випадків смерті від ССЗ пов’язані з атеросклеротичним ураження кровоносних судин, а саме: з артеріальною гіпертензією (АГ), інфарктом міокарда, інсультом.Мета дослідження – провести порівняльну оцінку антропометричних, інструментальних та лабораторних показників у пацієнтів з артеріальною гіпертензією, поєднаною із ожирінням та неалкогольним стеатогепатитом залежно від гендерних особливостей.Матеріали і методи. Обстежено 110 хворих, яких поділили на групи за гендерною ознакою. Чоловіків було 42 (38,2 %), жінок – 68 (61,8 %). Пацієнтам проведено антропометричні та низку інструментальних і лабораторних досліджень.Результати досліджень та їх обговорення. Порівнюючи антропометричні показники, виявлено, що за зростом, масою та окружністю талії достовірно переважали чоловіки. Однак за середнім значенням ІМТ не встановлено достовірної різниці між чоловіками та жінками, відповідно (32,94±0,54) кг/м2 у чоловіків проти (34,32±0,41) кг/м2 у жінок. За даними ехокардіографії відзначено гіпертрофію лівого шлуночка і лівого передсердя однаково у чоловіків і жінок, що корелює зі зростанням індексу маси тіла однаково у них. Середні рівні загального холестерину, ліпопротеїдів високої щільності, ліпопротеїдів середньої щільності та тригліцеридів, як і рівень загального білірубіну, серед чоловіків і жінок вірогідно не відрізнялися. Відзначено певні відмінності рівнів печінкових трансаміназ. Середнє значення АЛТ у чоловіків становило (1,97±0,82) ммоль/(год·л), у жінок – (0,64±0,05) ммоль/(год·л). Рівень АСТ теж був вищий у чоловіків ((1,74±0,81) ммоль/(год·л) проти (0,53±0,02) ммоль/ (год·л), що вказувало на частіше виникнення стеатогепатиту саме у них. У жінок середня концентрація лептину становила (45,63±9,06) нг/мл і була вищою, ніж у чоловіків (35,94±8,12) нг/мл. Показники рівня інтерлейкіну-6 серед жінок і чоловіків достовірно не відрізнялися і становили (8,46±1,02) пг/мл і (7,98±0,86) пг/мл відповідно. За результатами 13С-метацетинового дихального тесту швидкість метаболізму серед жінок і чоловіків достовірно не відрізнялася.Висновки. У пацієнтів з артеріальною гіпертензією, поєднаною з ожирінням та неалкогольним стеатогепатитом, не відзначено гендерних відмінностей при антропометричних обстеженнях, при ультрасонографії серця і печінки, а також у ліпідограмі. Діагностовано достовірне підвищення середніх значень рівнів печінкових трансаміназ у чоловіків, що вказувало на частіше виникнення в них стеатогепатиту. В жінок відзначено достовірне підвищення рівня лептину.
ВПЛИВ ПРОГРЕСУВАННЯ ФІБРИЛЯЦІЇ ПЕРЕДСЕРДЬ НА РІВЕНЬ МАТРИКСНОЇ МЕТАЛОПРОТЕЇНАЗИ-9
Authors: Hozhenko A. I. , Karpenko Yu. I. , Levchenko O. M. , Horyachyy A. V. , Kushnirenko V. I.
Published: August 2017

Фібриляція передсердь (ФП) одне з найбільш частих захворювань у клінічній практиці. Результати експериментальних та клінічних досліджень показали наявність взаємозв’язку між ФП і змінами передсердних електричних властивостей.Мета дослідження – вивчити рівень матриксної металопротеїнази-9 (ММП-9) та оцінити її значення і роль на різних етапах розвитку ідіопатичної фібриляції передсердь (ФП).Матеріали і методи. У дослідженні взяли участь пацієнти з ідіопатичною формою ФП. Відповідно до ступеня прогресування захворювання, їх поділили на 3 групи: пароксизмальну, персистуючу та хронічну ФП. Контрольну групу склали практично здорові пацієнти. Для визначення сироваткового рівня ММП-9 використовували імуноферментний аналіз подвійними антитілами з ферментною міткою.Результати досліджень та їх обговорення. Кожна досліджувана група включала 20 пацієнтів, контрольна група склала 40 хворих. Рівень ММП-9 у досліджуваних групах значно відрізнявся від контрольної і склав: (170,62±24,65), (202,33±29,18), (252,3±21,87) нг/мл для пароксизмальної, персистуючої та хронічної форм ФП і (75,78±14,7) нг/мл – у контрольній групі відповідно. У міру прогресування захворювання рівень ММП-9 підвищувався (р<0,05).Висновки. Підвищення рівня ММП-9 вірогідно асоціюється з розвитком і прогресуванням ідіопатичної ФП.
ВПЛИВ ПРЕПАРАТУ “ТІОТРИАЗОЛІН” НА СТАН ЕНДОГЕННОЇ ІНТОКСИКАЦІЇ У ПІЗНІЙ ПЕРІОД РОЗВИТКУ ВИРАЗКОВОЇ ХВОРОБИ ШЛУНКА В УМОВАХ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОЇ ПНЕВМОНІЇ
Authors: Furdychko L. О.
Published: August 2017

Пневмонія і виразкова хвороба шлунка – одні з найбільш поширених захворювань людини, які в ХХІ ст. залишаються важливими медико-соціальними проблемами.Мета дослідження – встановити ступінь ендогенної інтоксикації у пізній період розвитку виразкової хвороби шлунка (ВХШ) і експериментальної пневмонії (ЕП), а також вплив препарату “Tіотриазолін” на порушені показники.Матеріали і методи дослідження. Дослідження проводили на 49 морських свинках-самцях масою 180–210 г. Експериментальну пневмонію викликали за методом В. Н. Шляпникова, Т. Л. Солодова, виразкову хворобу шлунка моделювали за методом В. И. Комарова. Визначали вміст МСМ при довжині хвилі 254 нм за методом І. А. Волчегорского, Д. А. Дятлова,  Е. І. Львовскої та ін., еритроцитарний індекс інтоксикації (ЕІІ) за методом А. А. Тогобаєва, А. В. Кургузкіна, І. В. Рікуна та ін. Тіотриазолін вводили внутрішньом’язово у дозі 100 мг на 1 кг маси щоденно з 10 до 18 доби експерименту і декапітували тварин під ефірним наркозом на 10 та 18 доби формування запального процесу в легенях і виразкової хвороби шлунка.Результати досліджень та їх обговорення. Еритроцитарний індекс інтоксикації в крові у тварин із ВХШ і ЕП на 10 добу значно підвищився – 85,2 % (p<0,05) відносно контрольних тварин. Результати подальших досліджень ЕІІ на 18 добу цих моделей хвороб виявили його зростання, порівняно з інтактними тваринами, – підвищився на 96,3 % (p<0,05). Рівень МСМ на 10 добу зріс відносно тварин першої групи на 98,5 % (p<0,05), а надалі цей показник зазнав свого апогею – 107,2 % (p<0,05).Висновки. Виявлено наростання ендогенної інтоксикації у пізній період розвитку ЕП і ВХШ. Використання препарату “Тіотриазолін” зумовлює позитивний його вплив на концентрацію ЕІІ і МСМ за умов розвитку ЕП і ВХШ.
ПЕРВИННИЙ ГІПЕРАЛЬДОСТЕРОНІЗМ – ЯК ЙОГО ДІАГНОСТУВАТИ
Authors: Rybakov S. Y. , Shidlovskyi V. O. , Shidlovskyi O. V.
Published: August 2017

Діагностика первинного гіперальдостеронізму базується на аналізі декількох блоків даних: клінічної картини (анамнез, фізикальний огляд); результатів лабораторного (в основному гормони, функціональні проби) й інструментального обстежень (топічна діагностика). Клінічна картина захворювання, на жаль, надає мало опорних даних для діагностики цієї патології. Процедура діагностики первинного гіперальдостеронізму при підозрі на наявність цієї патології складається з трьох основних етапів: I – встановлення наявності гіперальдостеронізму шляхом визначення концентрації альдостерону, активності реніну в плазмі крові; II – виконання одного або декількох тестів, що підтверджують діагноз; III – визначення форми (варіанта) гіперальдостеронізму за допомогою деяких гормональних проб, функціональних тестів, методів топічної діагностики. Мета дослідження – ознайомити лікарів-кардіологів, ендокринологів, лаборантів, променевих діагностів з методами і принципами діагностики гіперальдостеронізму.Матеріали і методи. Проаналізовано опубліковані результати досліджень багатьох авторів, які присвячені діагностиці гіперальдостеронізму.Результати досліджень та їх обговорення. В огляді проведено аналіз діагностики гіперальдостеронізму за трьома напрямками – клінічним, лабораторним та інструментальним. Кожний із цих напрямків розглянуто з метою встановлення наявності гіперальдостеронізму, виконання підтверджувальних тестів і проб, виявлення його варіанта або форми і топічної діагностики. Крім того, розглянуто різні варіанти співвідношення результатів пропонованих тестів і їх використання для встановлення  ді агнозу.Висновки. Діагностика гіперальдостеронізму базується на клінічних тестах. Перевагу у встановленні діагнозу віддають функціональним пробам, лабораторно-інструментальному обстеженню, а в топічній діагностиці – результатам МРТ, КТ, сцинтиграфії.
ВПЛИВ ТЕРМІНУ ГОСПІТАЛІЗАЦІЇ ПАЦІЄНТІВ З ІНФАРКТОМ МІОКАРДА НА ЕФЕКТИВНІСТЬ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ
Authors: Terenda N. O.
Published: August 2017

Збереження здоров’я людини є пріоритетним напрямком розвитку сучасного суспільства. Однією із складних медико-соціальних проблем в Україні залишаються серцево-судинні захворювання. Протягом останніх років спостерігається тенденція до невпинного зростання їх поширеності та захворюваності.Мета дослідження – проаналізувати вплив термінів госпіталізації на медичну ефективність лікування пацієнтів з інфарктом міокарда (ІМ), яким проводили коронарографію та стентування коронарних артерій (СКА) і балонну ангіопластику (БАП).Матеріали і методи. В дослідженні використано дані з 173 медичних карт стаціонарного хворого ІМ, які на стаціонарному лікуванні в Тернопільській комунальній міській лікарні № 2. Використано методи: викопіювання даних, медико-статистичний, аналітичний.Результати досліджень та їх обговорення. Проведене дослідження виявило вплив термінів госпіталізації на організацію надання медичної допомоги та медичну ефективність лікування пацієнтів з ІМ. Більшість хворих ІМ (86,1 %) госпіталізовують у стаціонар до 12 год від початку захворювання. В перші 2 год пацієнтів найчастіше доставляли бригади ЕМД. При збільшенні часу від початку захворювання хворі частіше зверталися до свого сімейного лікаря або одразу самостійно чи в супроводі родичів (колег по роботі) їх госпіталізували в БРІТ/кардіологічне відділення. Спостерігається тенденція у збільшенні частки випадків направлення на коронарографію та СКА і БАП пацієнтів іншими лікувально-профілактичними закладами при збільшенні часу від початку захворювання. Виявлено, що хворі на ІМ без елевації сегмента ST найчастіше поступали після 24 год від початку захворювання. Встановлено, що існує тенденція до зростання середньої тривалості лікування пацієнтів у БРІТ та на стаціонарному лікуванні із збільшенням терміну госпіталізації. Також збільшується час від першого контакту із лікарем стаціонару до початку проведення коронарографії у пацієнтів із пізньою госпіталізацією.Висновки. Отримані дані вказують на зв’язок між часом госпіталізації хворих та організацією надання медичної допомоги і медичною ефективністю лікування пацієнтів з ІМ. Значну роль у пізній госпіталізації відіграє особистісний фактор самих пацієнтів та їх родичів.
ДОСЛІДЖЕННЯ МАКРО- І МІКРОЕЛЕМЕНТНОГО СКЛАДУ СЛИНИ НАРКОЗАЛЕЖНИХ ПАЦІЄНТІВ, ХВОРИХ НА ХРОНІЧНИЙ ГЕНЕРАЛІЗОВАНИЙ ПАРОДОНТИТ
Authors: Zubachyk V. M. , Fedun I. R.
Published: August 2017

Сучасні дослідження засвідчують зміни мікроелементного складу крові при захворюваннях пародонта. Елементна характеристика слини наркозалежних хворих із патологією пародонта мало досліджена та залишається актуальною.Мета дослідження – дослідити мікроелементний склад слини у наркозалежних пацієнтів, хворих на хронічний генералізований пародонтит початкового та І ступенів.Матеріали і методи. Об’єктом біохімічних досліджень була ротова рідина хворих на хронічний генералізований пародонтит початкового та І ступенів (ХГП), з яких 24 наркозалежних осіб (основна група), 10 ненаркозалежних пацієнтів (група порівняння) та 10 осіб з інтактним пародонтом (група контролю). Мікроелементний склад ротової рідини (Fe, Zn, Mn, Cu, Cr, Pl, Sr) визначали спектральним методом за допомогою атомно-абсорбційного спектрофотометра С-115 ПК (Україна). Визначення вмісту макроелементів проводили за допомогою біохімічного аналізатора “Humalyzer 2000”.Результати досліджень та їх обговорення. Проведені дослідження засвідчили достовірне збільшення рівня Са та зменшення кількості Р в осіб основної групи порівняно з показниками у пацієнтів групи порівняння та контрольної групи. Концентрація мікроелемента Fe була більшою у наркозалежних (0,531±0,007) мг/кг проти показників ненаркозалежних (0,509±0,006) мг/кг хворих на ХГП, а також порівняно з результатами осіб із здоровим пародонтом (0,481±0,004) мг/кг. Рівень елементів Cu, Zn, Mn у ротовій рідині наркозалежних осіб, хворих на ХГП, був меншим порівняно з групою порівняння і групою контролю. Виявлено збільшення концентрації токсичних мікроелементів Pb, Sr в ротовій рідині узалежнених хворих на ХГП.Висновки. Дослідження показали лабільність макро- та мікроелементного складу наркозалежних осіб, хворих на ХГП, та можливий вплив на нього наркотичних речовин.
ІНФОРМАЦІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ФАХІВЦІВ ВІЙСЬКОВОЇ ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ З ПИТАНЬ ПРОФІЛАКТИКИ СЕРЦЕВО-СУДИННИХ ЗАХВОРЮВАНЬ
Authors: Tkachuk I. M.
Published: August 2017

Запровадження профілактичних програм у медицині є визначальним та пріорітетним напрямком, проте ефективність їх проведення залежить від рівня професійної компетентності медичного персоналу.Мета дослідження − узагальнити досвід розробки та впровадження інформаційних інструментів щодо доказової первинної та вторинної профілактики серцево-судинних захворювань у військовослужбовців для підготовки фахівців військової первинної медичної допомоги.Матеріали і методи. У дослідженні використано бібліографічний, аналітичний та системний підходи.Результати досліджень та їх обговорення. У статті узагальнено основні питання розробки та впровадження інформаційного забезпечення для підвищення якості післядипломної підготовки фахівців військової первинної медичної допомоги з позицій сучасних вимог щодо первинної та вторинної профілактики серцево-судинних захворювань, а саме: навчальна програма тематичного удосконалення “Профілактика серцево-судинних захворювань у військовослужбовців на засадах доказової медицини” та основні розділи інформаційного довідника “Профілактика серцево-судинних захворювань у військовослужбовців”, розміщеного на веб-сайті Української військово-медичної академії.Висновки. Навчальна програма тематичного удосконалення “Профілактика серцево-судинних захворювань у військовослужбовців на засадах доказової медицини” та основні розділи інформаційного довідника “Профілактика серцево-судинних захворювань у військовослужбовців”, розміщеного на веб-сайті Української військово-медичної академії, розроблені з врахуванням положень доказової медицини, та їх впровадження необхідне для удосконалення післядипломної професійної підготовки лікарів та молодших спеціалістів із медичною освітою первинної медичної допомоги з метою підвищення якості їх профілактичної роботи.
СТАН СУБПОПУЛЯЦІЙНОГО СКЛАДУ ЛІМФОЦИТІВ КРОВІ ТА ЙОГО СПІВВІДНОШЕННЯ ІЗ АПОПТОЗОМ І НЕКРОЗОМ ДО І ПІСЛЯ РІЗНИХ МЕТОДІВ ЛІКУВАННЯ ХРОНІЧНОГО ТОНЗИЛІТУ
Authors: Herasymyuk M. I.
Published: August 2017

На даний час проблема хронічного тонзиліту в її клінічному аспекті змістилася у бік щадного відношення до лімфоепітеліальних структур рото- і носоглотки. Разом з тим, тонзилектомія продовжує залишатися однією з найпоширеніших методик, які виконуються оториноларингологами. Це диктує необхідність подальшого пошуку і розробки критеріїв, які б допомагали диференціювати процес трансформації мигдаликів з органа, що несе корисні функції від мигдаликів як осередку інфекції і тим самим сприяти оптимальному вибору тактики лікування.Мета дослідження – провести аналіз зміни субпопуляційного складу лімфоцитів до і після різних методів лікування хронічного тонзиліту в зіставленні з їх апоптозом та некрозом.Матеріали і методи. Обстеження проведено у хворих на хронічний тозиліт до і після оперативного та консервативного лікування. Визначення субпопуляційний складу, а також стан апоптозу та некрозу лімфоцитів крові та їх співвідношення проводили на проточному цитофлюориметрі “Becmen Culter Epix XL” (USA).Результати досліджень та їх обговорення. Результати проведеного дослідження свідчать, що для хронічного тонзиліту є характерним різного ступеня зниження рівня окремих субпопуляцій лімфоцитів. Особливо для CD3+, CD4+ і CD8+-лімфоцитів, причому, більш інтенсивне їх зниження відмічалося у хворих, яким було показане оперативне втручання порівняно з пацієнтами, які підлягали консервативному лікуванню. Як хірургічне, так і консервативне лікування сприяли частковому відновленню відносної кількості досліджуваних субпопуляцій лімфоцитів. Отримані дані свідчать про те, що більш інтенсивно йде відновлення рівня субпопуляцій лімфоцитів після хірургічного лікування. Однак через нижчі початкові дані рівень такого відновлення продовжував залишатися нижчим від показників, які були зареєстровані після консервативного лікування. Паралельно до змін субпопуляційного складу, були відмічені також зміни рівня апоптозу і некрозу лімфоцитів крові та їх співвідношення. У хворих, яким було показане хірургічне втручання, дане співвідношення значно перевищувало таке, що реєструвалося у пацієнтів, яким було показане консервативне лікування. Після проведених методів лікування рівень співвідношення апоптозу і некрозу в обох групах знижувався і наближався до вихідних даних, хоча абсолютний рівень апоптозу продовжував залишатися достовірно вищим від контролю. Більш інтенсивне зниження відбувалося знову ж таки після хірургічного видалення мигдаликів.Висновки. Хронічний тонзиліт супроводжується зниженням рівня субпопуляцій CD3+, CD4+ і CD8+-лімфоцитів крові з одночасним зростанням рівня апоптозу і його співвідношення з некрозом, ступінь яких відображає глибину патологічного процесу, що дозволяє використовувати дані показники у якості додаткових маркерів для визначення тактики лікування і контролю за його ефективністю.
Plato, Hyperides, and Hellenistic Cult Practice
Authors: Heßler Jan Erik
Published: August 2017

This paper investigates the commemoration of the dead as practised in the Epicurean school: for this purpose, it first discusses the remembrance of the past and of the deceased as constitutive elements of the cult community of the Kepos. The community of the Epicureans is studied in the context of other contemporary associations and Hellenistic ruler cults, and with a view to (possible) connections with the cult of the god Dionysus. In a next step, the paper examines Epicurean testimonies on the subject of commemorating the dead in comparison with passages in Plato and theepitaphioi logoi, especially theepitaphioswritten by Hyperides. This way, some striking parallels emerge, and it becomes evident how deeply Epicurean doctrine and practice were embedded in the context of the late Classical and Hellenistic polis.
Religious Studies, Theology and the Sociopolitical
Authors: Krawcowicz Barbara
Published: August 2017

Review ofStudying Religions with the Iron Curtain Closed and Opened. The Academic Study of Religion in Eastern Europe.
White Professors Teaching About Racism: Challenges and Rewards
Authors: Smith Laura , Kashubeck-West Susan , Payton Gregory , Adams Eve
Published: August 2017

One of the complexities of multicultural teaching is that course content inevitably relates to personal experiences of privilege and oppression among both students and professors. Even when professors have benefitted from their own multicultural training, teaching about race and racism presents particular challenges to different professors based upon their own social locations. In this article, we answer the following question: What personal and professional challenges can White professors expect when they work as social justice educators? The authors present relevant considerations and illustrate them with examples from their own teaching experiences.
Whole-Exome Sequencing Identifies Novel Variants for Tooth Agenesis
Authors: Dinckan N. , Du R. , Petty L.E. , Coban-Akdemir Z. , Jhangiani S.N. , Paine I. , Baugh E.H. , Erdem A.P. , Kayserili H. , Doddapaneni H. , Hu J. , Muzny D.M. , Boerwinkle E. , Gibbs R.A. , Lupski J.R. , Uyguner Z.O. , Below J.E. , Letra A.
Published: August 2017

Tooth agenesis is a common craniofacial abnormality in humans and represents failure to develop 1 or more permanent teeth. Tooth agenesis is complex, and variations in about a dozen genes have been reported as contributing to the etiology. Here, we combined whole-exome sequencing, array-based genotyping, and linkage analysis to identify putative pathogenic variants in candidate disease genes for tooth agenesis in 10 multiplex Turkish families. Novel homozygous and heterozygous variants in LRP6, DKK1, LAMA3, and COL17A1 genes, as well as known variants in WNT10A, were identified as likely pathogenic in isolated tooth agenesis. Novel variants in KREMEN1 were identified as likely pathogenic in 2 families with suspected syndromic tooth agenesis. Variants in more than 1 gene were identified segregating with tooth agenesis in 2 families, suggesting oligogenic inheritance. Structural modeling of missense variants suggests deleterious effects to the encoded proteins. Functional analysis of an indel variant (c.3607+3_6del) in LRP6 suggested that the predicted resulting mRNA is subject to nonsense-mediated decay. Our results support a major role for WNT pathways genes in the etiology of tooth agenesis while revealing new candidate genes. Moreover, oligogenic cosegregation was suggestive for complex inheritance and potentially complex gene product interactions during development, contributing to improved understanding of the genetic etiology of familial tooth agenesis.
Disability and Sexual Orientation Disclosure on Employment Interview Ratings: An Analogue Study
Authors: Dispenza Franco , Kumar Asha , Standish Jonathan , Norris Spenser , Procter Jonathan
Published: August 2017

This study examined the effects of sexual orientation disclosure, disability type disclosure (physical, psychiatric, no disability disclosed), and an applicant’s gender on employment interview ratings. Utilizing an experimental 2 × 2 × 3 analogue research design administered via Internet, a total of 424 undergraduate university students from a Southeast U.S. urban university volunteered to participate in the study. Volunteers were randomly assigned to one of 12 conditions in which a mock applicant’s sexual orientation and disability type were not disclosed. Participants reviewed resume and interview transcripts of the applicant they were randomly assigned to, and then rated the applicant’s qualifications, work skills, and their own personal comfort with disclosure. Participants were also asked to provide narratives regarding their decision-making process. A factorial MANCOVA revealed a statistically significant interaction effect for sexual orientation disclosure, disability type disclosure, and gender. Findings are discussed, along with limitations, implications for rehabilitation counseling, and implications for future research.
‘The message is the medium’: Evaluating the use of visual images to provoke engagement and active learning in politics and international relations lectures
Authors: Roberts David
Published: August 2017

Globalization and digitization have combined to create a ‘pictorial turn’ that has transformed communication landscapes. Routine exposure to visual stimuli like images has acculturated our students’ learning processes long before their arrival at university. But when they reach us, we expose them to text-centric teaching out of kilter with the worlds from which they come. More importantly, emerging scholarship argues that such textual hegemony is out of kilter with how they learn. This article describes a 3-year experiment to assess the veracity of such claims. It found that student academic engagement was greater when apposite images were applied. In addition, the experiment revealed that introducing imagery triggered active learning behaviours. The article concludes with a discussion of the implications of these findings for politics and international relations teaching.
Microvascular perfusion in cardiac arrest: a review of microcirculatory imaging studies
Authors: Krupičková Petra , Mormanová Zuzana , Bouček Tomáš , Belza Tomáš , Šmalcová Jana , Bělohlávek Jan
Published: August 2017

Cardiac arrest represents a leading cause of mortality and morbidity in developed countries. Extracorporeal cardiopulmonary resuscitation (ECPR) increases the chances for a beneficial outcome in victims of refractory cardiac arrest. However, ECPR and post-cardiac arrest care are affected by high mortality rates due to multi-organ failure syndrome, which is closely related to microcirculatory disorders. Therefore, microcirculation represents a key target for therapeutic interventions in post-cardiac arrest patients. However, the evaluation of tissue microcirculatory perfusion is still demanding to perform. Novel videomicroscopic technologies (Orthogonal polarization spectral, Sidestream dark field and Incident dark field imaging) might offer a promising way to perform bedside microcirculatory assessment and therapy monitoring. This review aims to summarise the recent body of knowledge on videomicroscopic imaging in a cardiac arrest setting and to discuss the impact of extracorporeal reperfusion and other therapeutic modalities on microcirculation.
Immunoreactivity of Canine Liposarcoma to Muscle and Brown Adipose Antigens
Authors: LaDouceur Elise E. B. , Stevens Sarah E. , Wood Jason , Reilly Christopher M.
Published: August 2017

Liposarcoma, rhabdomyosarcoma, and hibernoma share some overlapping histologic and immunohistochemical features. Although immunohistochemistry (IHC) is commonly used in the diagnosis of these neoplasms, expression of muscle markers has been reported in human liposarcoma and canine hibernoma in addition to rhabdomyosarcoma. Thus, these neoplasms are a diagnostic challenge but important to distinguish because of differences in prognosis and treatment. Rhabdomyosarcoma and liposarcoma are both malignant, but rhabdomyosarcoma has a higher potential for metastasis. In contrast, hibernomas are benign with low risk of recurrence. This study investigated expression of the muscle markers desmin, myogenin, and α-smooth muscle actin (α-SMA) and the brown fat marker uncoupling protein 1 (UCP1) in 25 cases of canine liposarcoma using IHC. Oil red O histochemistry was performed to confirm the presence of lipid and the diagnosis of liposarcoma in cases that were not well-differentiated. The 25 cases included 15 well-differentiated, 5 pleomorphic, 3 myxoid, and 2 dedifferentiated subtypes of liposarcoma. By IHC, 23 of 25 expressed UCP1, 7 of 25 expressed α-SMA, 7 of 25 expressed desmin, and 3 of 25 expressed myogenin with no clear relationship of antigen expression and tumor subtype. These findings clarify the immunohistochemical profile of canine liposarcoma and suggest overlap in the expression of several muscle antigens and UCP1 between liposarcoma, hibernoma, and rhabdomyosarcoma.
Cytokine Concentrations Measured by Multiplex Assays in Canine Peripheral Blood Samples
Authors: Richter Kristen R. , Nasr Amirah N. , Mexas Angela M.
Published: August 2017

Cytokines are known to play important roles in a wide range of pathologic conditions spanning all organ systems in every species studied. As our knowledge of the physiology of individual cytokines expands and our ability to measure multiple cytokines in smaller biological samples increases, we gain more insight into the significance and function of each cytokine and the importance of cytokine networks. Previous studies that reported measurements of cytokine concentrations from serum or plasma in dogs with infectious, autoimmune, metabolic, endocrine, and neoplastic diseases yield an appreciation for the complexity of cytokine control and potential applications for cytokine measurements in the diagnosis, prognosis, and therapy of a variety of disease conditions. In this review, we highlight the benefits of multiplex cytokine analysis, summarize clinical and experimental reports that have used this technology in dogs, and discuss the strengths and limitations of data analysis for the interpretation of results in these studies. We describe how differences in technical acuity, data reporting tactics, statistical analysis, study population selection criteria, and cross-sectional experimental design methods may affect interpretation of results from this technology. We also suggest methods for analysis in future studies, such as reporting median fluorescence intensity values, analyzing the proportion of patients above population medians, and performing longitudinal studies.
Comparing activity engagement of people aged 18 to 64 years with and without Parkinson’s disease
Authors: Bryant Chloe , Gustafsson Louise , Liddle Jacki , Stillerova Tereza
Published: August 2017

Introduction

Measuring activity engagement using the Activity Card Sort Australia (18–64) supports occupational therapists and clients to identify goals for therapeutic interventions. The aim of this study was to investigate activity engagement for people aged 18 to 64 years with and without Parkinson’s disease.

Method

Thirty-two participants, 16 people with Parkinson’s disease (mean age 57.8) and 16 healthy adults (mean age 53.1), were required to sort 85 visual activity cards into one of five categories: ‘never done’, ‘do not do now’, ‘do now’, ‘do less now’ and ‘given up’. The retained activity values were calculated and compared using the Mann–Whitney U Test.

Results

The overall retained activity scores were not significantly different ( p = .81); however, the group with Parkinson’s disease had higher retained scores in the physical activities domain ( p = .04)

Conclusion

The preventative exercise regimes of people with Parkinson’s disease seems to influence activity engagement patterns. A more detailed understanding of activity engagement may further help form the basis of meaningful interventions.