bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Energiatehokkuudella kannattavuutta nautakarjatiloille
Authors: Lankinen Raija , Eskelinen Pasi , Rantala Teija
Published: April 2019

Energiahuollolla ja siihen liittyvillä teknisillä ratkaisuilla on keskeinen vaikutus lypsykarjatalouden kannattavuuteen. Sen lisäksi että järjestelmävalinnoilla vaikutetaan suoraan tuotantoyksikön primäärienergiakustannuksiin, niin valinnoilla on välilliset vaikutukset rakennuksen ja tuotantoprosessien toimivuuteen sekä työntekijöiden ja eläinten hyvinvointiin. Tässä tapaustutkimuksessa tavoitteena oli selvittää lypsykarjarakennuksen energiatase, energiankäytön jakautuminen eri kulutuskohteisiin sekä energiantuotantojärjestelmän toimivuus eri kuormitustilanteissa. Lisäksi pyrittiin määrittämään toteutetun tyyppisessä ratkaisussa mahdollisia energiansäästökohteita ja tarvittavia toimenpiteitä energiatehokkuuden edelleen parantamiseksi pyrkimyksenä pienentää energiakustannuksia ja näin edistää maidontuotannon kannattavuutta. Tapaustutkimus liittyy Energiatehokas tuotantorakennus (ERKKA) -hankkeeseen, jossa selvitetään navettarakennusten energiatehokkuuden mahdollisuuksia sekä uusiutuvien energiamuotojen käytön kannattavuutta. Tässä tutkimuksessa kohteena oli maidontuotantoon keskittyvän tilan tuotantorakennuksen energiankäyttö, siellä toteutetut energiantuotantoratkaisut ja niiden toimivuus. Tutkimusjaksolla tuotantorakennukseen oli sijoitettu noin 120 eri-ikäistä nautaeläintä, joista lypsäviä oli keskimäärin 60 ja loput eri ikävaiheessa olevaa nuorta karjaa. Tilalla maidon tuotantoprosessi perustui yhden lypsyrobotin ja siihen liittyvien maidon käsittelyjärjestelmien käyttöön. Tuotantorakennuksen ja tuotantolaitteiden energiankäytön määritys perustui pääosin kohteesta kerättyihin mittaustietoihin. Lisäksi kulutustietoja arvioitiin laitteiden teknisten laitetietojen ja laitteiden käyttöaikojen perusteella sekä toimialalta julkaistujen tutkimustuloksia hyödyntäen. Mittaustulosten ja laitetietojen pohjalta laskettiin laite- tai prosessikohtaiset energiankulutukset ja sekä määritettiin tuotantoyksikön energiankäyttöä kuvaavat tunnusluvut. Tämän lisäksi navettatilan ilmanvaihtoa ja lämpötasetta mallinnettiin virtauslaskentaohjelmalla eri ulkoilman lämpötiloissa. Tuotantorakennuksessa merkittäviä energiankulutuskohteita olivat muun muassa maidon tuotanto- ja jäähdytysjärjestelmä, lämpimän käyttöveden valmistus, teknisten tilojen lämmitys, valaistus, lannan käsittelyjärjestelmät, eläinten ruokintajärjestelmä. Tuotantorakennuksessa primäärienergialähteenä oli sähköenergia. Lämpöenergiantuotanto perustui lämpöpumpun ja lämmitysjärjestelmän varaajiin sijoitettujen sähkövastuksien tuottamaan energiaan. Talviaikaan lämpöpumpussa energialähteenä käytettiin maalämpöä ja muina ajankohtina hyödynnettiin lannan lämpöenergiaa. Lämmönlähteen valinta tapahtui manuaalisesti ohjaamalla lämmönkeruunesteen virtaus haluttuun keruupiiriin. Osa vuotuisesta energiankulutuksesta, kuten tilojen lämmitys, on ulkoilman lämpötilasta riippuvaista, kun taas tuotantoeläinten hoitoon ja maidon tuotantojärjestelmiin liittyvä energiankulutus pysyi melko vakiona.
Metsänomistajien näkemykset energiapuukaupasta Etelä- ja Keski Pohjanmaalla
Authors: Hulsi Varpu , Hakonen Tuomas , Lauhanen Risto , Laurila Jussi
Published: April 2019

Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää energiapuun myyntihalukkuutta Suomen metsäkeskuksen Etelä- ja Keski-Pohjanmaan alueyksikön alueella. Lisäksi selvitettiin yksityismetsänomistajien kokemuksia energiapuukaupoista, mielipiteitä metsäenergian hinnoittelusta, energiapuun hankinnan hyviä ja huonoja puolia sekä metsänomistajien mielestä tärkeimpiä tekijöitä energiapuun hankinnan ja myynnin yhteydessä. Tutkimus toteutettiin postikyselynä, ja 600 metsänomistajalle lähetettiin kirjeet marraskuussa 2012. Vastauksia saatiin 153 kappaletta, jolloin kyselyn vastausosuus oli 25,5 %. Vastaajista 35,3 % oli myynyt energiapuuta. Energiapuuta olivat tyypillisimmin tarjonneet enintään 50 hehtaaria metsää omistavat ja ammattiasemaltaan eläkeläiset. Kaikista vastaajista eläkeläiset olivat myös parhaiten edustettuina, ammattiasemakseen tämän oli valinnut runsas 35 %. Yleisin energiapuukaupan este oli oman polttopuun tarve. Toiseksi yleisin syy energiapuun myymättä jättämiselle oli ollut puun alhainen hinta. Ostajilta saatava energiapuun hintainformaatio koettiin epäselväksi. Vain 38 % energiapuuta myyneistä vastaajista oli hakenut jotakin nuoren metsän hoidon tai energiapuun korjuun tukimuotoa. Yleisin haettu tuki oli vastaajien mukaan energiapuun korjuutuki. Suurin osa vastaajista ei ollut hakenut mitään tukimuotoa. Vastaajat olivat osin epätietoisia haettavista tuista. Valtaosa vastaajista oli sitä mieltä, että metsäenergia on varteenotettava vaihtoehto energiantuotannossa ja metsäenergian käytön yleistymisellä uskottiin olevan myös taloudellista merkitystä Etelä- ja Keski-Pohjanmaalle. Yli puolet (51,3 %) vastaajista piti energiapuuerän tilavuuteen pohjautuvaa hinnoittelua (€/m³) parhaana hinnoitteluperusteena energiapuulle. Metsänhoitoyhdistysten lisäksi ammatti- ja päivälehdet olivat yleisiä metsänomistajien tietolähteitä. Lehtien lisäksi myös Internet on tärkeä tietolähde etenkin nuoremmille metsänomistajille. Vastaajista 32,2 % aikoi myydä energiapuuta tulevaisuudessa. Vaikka energiapuun myyntiin suhtauduttiin vielä varoen, vastaajien mielipiteet metsäenergiasta olivat varsin positiivisia. Ravinteiden poistuminen maaperästä hakkuutähteiden keruun ja kantojen noston yhteydessä koettiin kuitenkin negatiiviseksi seikaksi. Metsänhoito oli vastaajien kesken tärkein tekijä energiapuun hankinnan ja myynnin yhteydessä. Tutkimustulokset edustavat kyselyyn vastanneiden näkemyksiä energiapuukaupasta kyselyn toteutushetkellä.
Lannoitteiden tuontiin vaikuttavat tekijät
Authors: Partio Hanna
Published: April 2019

Tutkimuksessa tarkastellaan lannoitteiden tuontiin vaikuttavia tekijöitä. Tutkimuksen kohteena ovat typpi- ja kaliumlannoitteiden tuontiin vaikuttavat tekijät kolmessa erityyppisessä maaryhmässä: 1) maat, joissa on korkea tulotaso 2) maat, joissa toteutettiin vihreä vallankumous vuosina 1965–1995 3) maat, joissa ei ole toteutettu vihreää vallankumousta. Lisäksi pyrittiin selvittämään, mitkä tekijät selittävät lannoitteiden tuonnin eroja eri maaryhmien välillä ja toisaalta, eroavatko tuontikysyntään vaikuttavat tekijät lannoitetyypeittäin maiden sisällä. Tutkimusmenetelmänä käytettiin ekonometristä estimointia ja analyysitekniikkana log-lineaarista regressiomallia. Tutkimuksessa estimoitiin typpilannoitteista urean ja kaliumlannoitteista kaliumkloridin tuontikysyntä pääsääntöisesti vuodesta 1962 vuoteen 2009. Urean tuontikysyntämallit muodostettiin Yhdysvalloille, Brasilialle ja Togolle. Kaliumkloridin tuontikysyntämallit tehtiin Yhdysvalloille, Brasilialle ja Kamerunille. Lannoitteiden tuontia selittävät muuttujat olivat seuraavat: maan kansantalouden kehitys, lannoitteen maailmanmarkkinahinta, viljan maailmanmarkkinahinta, maan valuuttakurssi, viljelysmaa-ala asukasta kohti ja keinokastellun alueen osuus viljelysmaa-alasta. Analyysissä havaittiin, että lannoitteiden tuontia selittävät muuttujat vaihtelevat sekä verrattaessa eri maita keskenään että lannoitetyypeittäin. Useiden tilastollisesti merkitsevien muuttujien joustot ovat verraten suuria, mikä viittaa siihen, että lannoitteiden tuonnin vaihtelut ovat melko joustavia selittävien muuttujien muutosten suhteen. Maissa, joissa ei ole toteutettu vihreää vallankumousta, mallit eivät selitä yhtä hyvin lannoitteiden tuontiin vaikuttavia tekijöitä. Lannoitteiden ja viljan maailmanmarkkinahinnoilla ei havaittu olevan kovin suurta vaikutusta lannoitteiden tuontiin. Tämä osoittaa aiempien tutkimusten tavoin, että mm. valuuttakurssi kumoaa osan maailmanmarkkinahinnan vaikutuksesta eli maailmanmarkkinahinnalla on vain osittainen vaikutus tuontihintaan. Tarkasteltaessa lannoitteiden tuontiin vaikuttavia tekijöitä, voidaan eri maaryhmien välillä havaita joitain selkeämpiä eroja. Korkean tulotason Yhdysvalloissa ja toisaalta vihreän vallankumouksen läpikäyneessä Brasiliassa urean ja kaliumkloridin tuontiin on vaikuttanut merkittävästi kansantalouden positiivinen kehitys. Lisäksi myös muut selittävät tekijät, kuten viljan hinta ja valuuttakurssi liittyvät vahvasti talouteen. Maissa, joissa ei ole toteutettu vihreää vallankumousta, merkittävin lannoitteiden tuontia selittävä muuttuja puolestaan on viljelysmaa-ala asukasta kohden.
Estimating inbreeding using dense marker panels and pedigree information
Authors: Bouquet Alban , Sillanpää Mikko , Juga Jarmo
Published: April 2019

The aim of this simulation study was to compare the accuracy and bias of different inbreeding (F) estimators exploiting dense panels of diallelic markers and pedigree information. All genotype simulations were started by generating an ancestral population at mutation-drift equilibrium considering an effective size of 1000 and a mutation rate (µ) of 5.10-4. Two types of subpopulation were derived from the ancestral population for 10 discrete generations. They differed by the level of selection applied both on males and females: no selection or a structure close to a breeding program with selection of the best 40 males and 500 females on EBV with accuracy of 0.85 and 0.71, respectively, on a trait with heritability of 0.3. Marker panels were made up of 36 000 biallelic markers (18 per cM) and were available for animals in the last 4 generations. Pedigrees were recorded on the last 8 generations. For each scenario, 30 replicates were carried out. Analysed estimators were the correlation (VR1) and regression (VR3) estimators described to build the genomic relationship matrix by VanRaden in 2008. Other estimators included the weighted corrected similarity (WCS) estimator published by Ritland in 1996 and a modified WCS estimator accounting for pedigree information (WPCS). Pedigree-based inbreeding (PED) was also estimated using exhaustive pedigree information. Inbreeding estimates were correlated and regressed to the true simulated genomic F values to assess the precision and bias of estimators, respectively. Main results show that use of dense marker information improves the estimation of F, whatever the scenario. The accuracy of F estimates and the bias were increased in presence of selection, except for PED. Across scenarios, VR3, WCS and WPCS were the most correlated with true F values. In the situation where pedigree was exhaustive, VR3 performed as well as WCS and WPCS but had a larger variability over replicates. Although less biased on average, VR1 was less accurate than other estimators especially when allele frequencies were not properly defined. Accounting for pedigree information into WCS did not increase its estimation accuracy and did not reduce bias in the tested scenarios. Finally, error in estimating inbreeding trends over time in selected populations was greater for some marker-based estimators (VR3, VR1) than PED estimator. WCS and WPCS rendered the most accurate estimations of inbreeding trends. Thus, results indicate that WCS, which can be also used with multiallelic markers, is a promising estimator both to build the genomic relationship matrix for genomic evaluations and to better assess genetic diversity in selected populations.
Onko eläintautivakuutuksille kysyntää?
Authors: Heikkilä Jaakko , Niemi Jarkko K.
Published: April 2019

Eläintautivahinkojen vuoksi Suomen valtion varoista kotieläintiloille maksettujen korvausten kokonaismäärä on vaihdellut muutamasta kymmenestä tuhannesta eurosta noin miljoonaan euroon vuodessa. Koko Euroopan tasolla korvausten merkitys on huomattavasti suurempi, sillä Euroopan Unionin eläintautirahasto, josta korvataan osa vaarallisimpina pidettyjen tarttuvien eläintautien aiheuttamista menoista, korvasi vuosina 1995–2004 eri jäsenmaiden kustannuksia yhteensä yli miljardi euroa. EU:n noudattamaa korvauskäytäntöä on kyseenalaistettu ja menojen lähes automaattisen korvaamisen tilalle on esitetty politiikkaa, joka kannustaisi tautivahinkojen vähentämiseen. Eläintautien aiheuttamien kustannusten rahoituksen uudelleenjako on noussut pinnalle osana EU:n eläinten terveyteen liittyvän politiikan uudistusta ja harmonisointia. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää tuottajien näkemyksiä eläintautivakuuttamisesta ja heidän kiinnostustaan erilaisiin vakuutusjärjestelyihin. MTT Taloustutkimus lähetti suomalaisille sika- ja siipikarjatiloille kyselyn, jonka pilottivaihe lähetettiin 180 tilalle ja lopullinen kysely noin 2500 tilalle. Kyselyssä selvitettiin tilojen tautihistoriaa, käytössä olevia bioturvallisuustoimenpiteitä, näkemyksiä eläintautiriskistä, sekä halukkuutta osallistua erityyppisiin eläintautivakuutuksiin. Sikatilojen vastausprosentti oli 21,2 % ja siipikarjatilojen 24,3 %. Vastaajista 96 % ilmoitti, että tilalla on jokin eläintuotantoa turvaava vakuutus ja 81 % ilmoitti ottaneensa eläintautivakuutuksen. Yleisimmät vakuutukset olivat kotieläintuotannon keskeytysvakuutus (68 % vastaajista), salmonellaryhmävakuutus (67 %), vapaaehtoinen tapaturmavakuutus henkilövahinkojen varalle (65 %) sekä kotieläinrakennusten esinevakuutus (65 %). Vastaajat maksoivat eläintautivakuutusten maksuja keskimäärin 630 euroa vuodessa ja muita kotieläintuotantoon liittyviä vakuutusmaksuja 1150 euroa vuodessa. Halukkuus laajentaa kotieläintuotannon vakuutusturvaa oli keskimäärin melko vähäinen, joskin vastaajien välillä oli suurta vaihtelua. Siipikarjatuottajien kiinnostus uusia eläintautivakuutuksia kohtaan oli hieman sikatuottajia suurempi. Suosituin vaihtoehto vakuutusturvan järjestämiseksi oli teurastamon tai munanpakkaamon ryhmävakuutus. Etenkin tautisuojauksen tason haluttiin vaikuttavan vakuutusmaksuun. Sen sijaan tuottajat olivat lähes yksimielisiä siitä, että tilatukea ei tule ohjata eläintautivakuutusten maksuihin. Tilojen välillä oli eroja vakuutushalukkuudessa. Mitä suurempi tila, sitä myönteisempiä vastaajat olivat vakuutuksia kohtaan. Myös vastaajan koulutus vaikutti vakuutusten määrään ja eläintautivakuutuksen olemassaolon todennäköisyyteen, mutta iällä ja sukupuolella ei ollut vaikutusta. Alustavat tulokset viittaavat siihen, että kohdennetulle kunkin tilan riskiprofiiliin sopivalle ryhmävakuutusturvalle on kysyntää. Sen sijaan laajalle vakuutusturvan päivitykselle ei nykyisessä hyvässä eläintautitilanteessa näyttäisi olevan juurikaan kysyntää.
Kilpailukyvyn mittaaminen elintarvikeketjussa
Authors: Jansik Csaba , Irz Xavier
Published: April 2019

Maailmantalouden nykyinen taantuma on nostanut kilpailukyvyn käsitteen keskustelujen fokukseen koko taloudessa. Joka maan ja joka sektorin tavoitteena on kilpailukyvyn nostaminen. Näin on myös elintarvikeketjun sisällä. Euroopassa elintarvikealan kilpailukyky ja sen mittaaminen keskittyi monesti yksittäiseen toimialaan tai muutaman maan vertailuun ja tutkimuksia harvoin päästiin hyödyntämään konkreettisten toimialojen yritysten kesken. Yksi näitä tutkimuksen ja elinkeinon välisiä harvoja ja ainutlaatuisia yhteistyömuotoja edustaa IFAMA (International Food and Agrobusiness Management Association), joka itse on ollut toiminnassa vain vähän yli kaksikymmentä vuotta. 2000-luvulla valmistuneet laajat tutkimukset (esim. LEI) herättivät huolta Euroopan elintarvikealan alhaisesta kilpailukyvystä maailman muihin alueisiin nähden. Elintarviketeollisuuden toimialayhdistykset ryhtyivät kilpailukykynsä säännöllisempään syyniin, kuten viime vuosien CIAA:n (Confederation of the Food and Drink Industries of Europe) vuosittaiset kilpailukykyraportit osoittavat. Kilpailukyky-käsitteen merkitystä on viime vuosina ymmärretty yhä enemmän myös Suomen elintarvikeketjussa. Kilpailukykyinen elintarvikeala menestyy paitsi kotikentällään niin myös vientimarkkinoilla. Mutta mitä kilpailukyky on ja mistä se koostuu? Kilpailukyky on moniulotteinen ja vaikea käsite ja yhtä vaikea on sen mittaaminen. MTT Taloustutkimuksessa on koottu kirjallisuuden pohjalta 15 tunnuslukua käsittävä mittaristo, jota testataan Suomen ja naapurimaiden liha- ja maitoketjujen vertailuun. Mittaristolla pyritään valottamaan kilpailukyvyn viisi ulottuvuutta: tuottavuutta, ulkomaankaupan ja taloudellisen toiminnan suorituskykyä, kasvua ja innovaatiota. Mittariston toimivuutta, käytännön esimerkkejä sekä aineistoa ja sen mahdollisten puutteiden tuomia haasteita esitetään Itämeren maiden liha- ja maitosektoreiden lukuja käyttäen.
Pienten porsaiden mahahaava
Authors: Karhapää Maija , Partanen Kirsi
Published: April 2019

Pyrkimys alentaa vieroitusikää ja kasvattaa pahnuekokoa voi aiheuttaa ongelmia. Emakolla tulisi olla riittävästi toimivia nisiä kaikille porsaille, muuten imetystilanne on rauhaton. Lisäruokinta on aloitettava varhain, vaikka porsaiden ruoansulatuselimistö ei ole vielä täysin kehittynyt sulattamaan kiinteää ja pääosin kasviperäistä rehua. Pikkuporsaille tarkoitetut täysrehut ovat pienirakeista, paljon valkuaista ja erilaisia haju- ja makuaineita sisältäviä, mutta onko niiden hyvin runsas syönti imeväisikäiselle por-saalle kaikilta osin hyväksi? Aikaisemmassa tutkimuksessamme mahahaavaisia porsaita oli enemmän pahnueissa, joissa porsaat söivät enemmän totutusrehua pahnueaikana. Tässä tutkimuksessa porsaat saivat 10 päivän iästä lähtien totutusrehuina joko kaupallista rakeistettua prestartterirehua tai jauhomaista vilja-puolitiivisteseosta, joka on tarkoitettu käytettäväksi vasta vieroituksen jälkeen. Oletuksena oli, että vilja-tiivistepohjainen porsasrehu jauhomaisena voisi olla parempi vaihtoehto mahanterveyden kannalta kuin rakeistettu porsasrehu. Mahanterveyttä tutkittiin vieroitetulla ja välitysikäisillä porsailla. Kokeessa seurattiin myös porsaiden tuotantotuloksia pahnueaikana ja välikasvattamossa, missä vilja-puolitiivisteseos pysyi samana ja prestartteri vaihdettiin rakeistettuun porsasrehuun. Pahnueaikana ja heti vieroituksen jälkeen porsaat söivät vilja-puolitiivisterehua vähemmän kuin rakeista porsasrehua ja vilja-puolitiivisterehua syöneet porsaat kasvoivat myös hieman huonommin kuin raerehua syöneet porsaat. Vilja-puolitiiviste ruokinnan pahnueissa oli tosin keskimäärin puolitoista porsasta enemmän imetettävänä kuin raemaisella ruokinnalla. Välikasvatusvaiheessa vilja-puolitiivisterehulla ruokittaessa porsaiden kasvu ja rehuhyötysuhde olivat merkitsevästi parempia kuin raemaisella rehulla ruokittaessa. Aikaisemmissa kokeissa olemme todenneet, että kipua aiheuttavia mahahaavoja on paljon jo välitysikäisillä porsailla (39 %, n=64). Tässä kokeessa vieroitusikäisillä porsailla (n=66) mahalaukun limakalvovaurioita oli enemmän rakeista prestartteria syöneillä porsailla, kuin jauhorehua syöneillä porsailla (76 vs. 52 %, p=0,04). Välitysikäisillä porsailla (n=66) ryhmien välillä ei ollut merkitsevää eroa, mutta sielläkin rakeista rehua syöneillä porsailla mahalaukun limakalvomuutoksia oli määrällisesti enemmän kuin vilja-tiivisterehua syöneillä porsailla (67 vs. 52 %). Tulosten perusteella jo vieroitusikäisillä porsailla on huomattavan paljon mahalaukun limakalvomuutoksia, jotka edetessään mahahaavaksi aiheuttavat kipua porsaille. Jauhomainen rehu vaikuttaisi olevan porsaiden mahanterveyden kannalta parempi vaihtoehto. Vilja-puolitiivisteruokinta ei ollut porsaiden kasvun kannalta juurikaan huonompi vaihtoehto ja rehuhyötysuhde oli välikasvatuksessa vilja-puolitiivisteruokinnalla jopa hieman parempi kuin raeruokinnalla.
New sources of earliness for Finnish faba bean breeding
Authors: Khazaei Hamid , Stoddard Frederick , Lizarazo Clara , Street Ken
Published: April 2019

Crop yields in Finland are limited by many factors, such as the short growing season and spring drought. Thus earliness is an important breeding goal in Finnish agriculture, and is especially needed in some crops such as faba bean that have a longer growing period than cereals. During 2009-2011, 400 accessions of faba bean (Vicia faba L.) from 34 countries were evaluated for morpho-physiological traits related to drought resistance and the earliest accessions were identified. The four earliest accessions, from Cyprus and Syria, were sown in a pot experiment, together with Kontu and Witkiem Manita (an early-flowering, large-seeded Dutch cultivar) in order to determine days to flowering, podding and maturity under controlled conditions. The experiment was conducted in a randomized complete block design with 3 replicates. There were highly significant differences for all studied traits (p<0.001). Accessions D497, D557 and D505 had significantly faster progress to flowering and podding compared to Kontu. Accession D497 was the earliest genotype with 947 GDD (Growing degree-days to maturity), followed by accession D557 (985 GDD), and Kontu and Witkiem Manita were latest accessions in this study (1165 and 1159 GDD, respectively). The linkage of early flowering and early maturity to large seed size needs to be tested. These accessions may be valuable sources of earliness that could be used in faba bean breeding for short seasons such as those in Finland.
Maatilayrittäjät maatalouskoneiden ja –laitteiden tuotekehityksen tukena
Authors: Koski Jenni , Kankaanpää Sanna , Aho Janne , Alasaari Kari
Published: April 2019

Agro Living Lab on hanke, jossa maa- ja metsätalouden koneiden, laitteiden ja palveluiden tuottajat sekä loppukäyttäjät – maanviljelijät ja koneurakoitsijat – kohtaavat. Hankkeessa on kehitetty menetelmiä ja toimintatapoja, joilla käyttäjän näkemys, kokemus ja mielipiteet saadaan mukaan valmistajien tuotekehitysprosessiin. Näin huomioimalla käyttäjän tarpeet valmistajat saavat ajantasaista ja maanläheistä tietoa oman tuotekehityksensä lähdeaineistoksi. Maatilayrittäjille hyödyt tulevat konkreettisiksi helppokäyttöisempinä ja turvallisempina koneina ja laitteina, helpommin omaksuttavina palveluina, sekä sitä myöten säästettynä työaikana. Hankkeessa on kerätty käyttäjäverkosto, johon kuuluu n. 200 maatilayrittäjää Etelä-Pohjanmaan alueelta. Verkostossa on edustettuna kaikki maatilatalouden tuotantosuunnat. Verkoston avulla on tehty lukuisia menetelmäpilotointeja, joihin jäseniä on kutsuttu testaajiksi, ideoijiksi sekä arvioijiksi. Lisäksi jäsenistölle on järjestetty erilaisia kokoontumisia ja opintomatkoja, joissa on ollut mahdollisuus saada ajantasaista tietoa alan kehityksestä ja verkostoitua muiden jäsenien kesken. Keskeistä toimintaa hankkeessa ovat olleet erilaiset menetelmäpilotoinnit. Nämä voidaan jakaa kolmeen ryhmään: Käyttäjä- ja käyttöympäristötutkimukset, käytettävyystestaukset sekä käyttäjälähtöiset innovaatiomenetelmät. Pilotoinnit on tehty tiiviissä yhteistyössä maatilayrittäjien sekä hankkeen yhteistyöyrityksien kanssa. Agro Living Lab:n osaamista on ollut kehittää ja tuoda tilaisuuksiin menetelmät ja toimintatavat, joilla kukin tilaisuus on toteutettu. Käyttäjä- ja käyttöympäristötutkimuksissa käytetään yleisimmin erilaisia haastattelu- ja kyselytekniikoita. Hankkeessa on tutkittu ja kehitetty mm. ryhmähaastattelua, teemahaastattelua sekä tilalla tapahtuvaa haastattelua. Kyselytutkimuksia on tehty niin kohdennetusti tietyn profiilin omaaville käyttäjille kuin yleisesti käyttäjäverkoston jäsenille. Käytettävyystestauksissa on testattu niin pieniä kuin suuriakin koneita ja laitteita. Testauksia on tehty keskitetysti opetustilalla tai käyttäjäverkoston jäsenien omilla tiloilla, jonne testattavat laitteet on viety. Tunnetut testimenetelmät on räätälöity kuhunkin tapaukseen paremmin sopivaksi. Käyttäjälähtöisiksi innovaatiomenetelmiksi on kehitetty erilaisia ideointi- ja arviointityöpajoja, joissa käyttäjäverkoston jäsenillä on ollut mahdollisuus arvioida olemassa olevia ideoita ja tuotteita tai kehitellä ja ideoida täysin uusia ratkaisuja tiettyyn kysymysasetteluun. Aiheet ovat voineet olla teknisiä tai palvelullisia haasteita, joihin on toivottu suoraa palautetta maatilayrittäjiltä. Agro Living Lab -hankkeen toteuttaa Frami Oy, Seinäjoen ammattikorkeakoulun maa- ja metsätalouden yksikkö sekä Helsingin yliopiston Ruralia-instituutti. Rahoittajina ovat Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus, Seinäjoen seutu, Kauhavan kaupunki sekä viisi yhteistyöyritystä.
Maatalouslaskenta 2010:n tuloksia
Authors: Kyyrä Jaana , Mattila Pasi
Published: April 2019

Vuoden 2010 maatalouslaskennan tulokset osoittavat, että suomalaisen maatalouden rakennemuutos jatkuu. Tilojen määrä vähenee ja viljelijät ovat entistä iäkkäämpiä. Kotieläintilojen viljelijät ovat keskimäärin nuorempia ja he ovat hallinneet tilaa lyhyemmän ajan kuin kasvinviljelytilojen viljelijät. Karjatiloja on aiempaa harvemmassa ja viljatilojen osuus kasvaa. Suurimmalla osalla kotieläintiloista maatalous on päätoimista, kun taas kasvinviljelytiloilla maataloutta harjoitetaan usein sivutoimisesti. Tehdyn maataloustyön määrä on kotieläintiloilla suurempi kuin kasvinviljelytiloilla, vaikka kasvintuotannossa työskentelevien henkilöiden lukumäärä on suurempi. Kolmannes maa- ja puutarhataloudessa työskentelevistä on naisia. Suomalainen viljelijä on keskimäärin 51-vuotias ja hän on hallinnut tilaa keskimäärin reilut 20 vuotta. Noin puolella tilojen vastuuhenkilöistä on maatalous- tai puutarha-alan koulutus. Noin kolmannes Suomen lähes 64 000 maatilasta ja puutarhayrityksestä harjoittaa maa- ja puutarhatalouden ohella muuta yritystoimintaa. Monialaisia tiloja on useimmiten kaupungeissa tai niiden läheisyydessä sekä harvaan asutuilla alueilla. Harvinaisempia ne ovat ydinmaaseudulla. Eniten muuta yritystoimintaa on kasvinviljelyyn tai erikoiskasvintuotantoon suuntautuneilta tiloilta. Suhteellisesti yleisintä monialaisuus on hevostiloilla. Monet kotieläintilat ovat keskittyneet vain kotieläintalouteen. Lypsykarja- ja sikatilojen joukossa monialaisten tilojen osuus on pienin. Lähes 90 prosentilla monialaisista tiloista muussa yritystoiminnassa hyödynnetään maatalous- ja puutarhatuotantoon tarkoitettuja koneita, rakennuksia, aluetta tai tuotteita. Noin 40 prosentilla muuta yritystoiminta harjoittavista tiloista muun yritystoiminnan liikevaihto jää alle 10 000 euron vuodessa, joten sillä vain täydennetään maataloutta. Yleisin toimiala on palvelut. Se on liikevaihdoltaan merkittävin muun yritystoiminnan toimiala noin 70 prosentilla monialaisista tiloista. Maatalouslaskenta 2010:n yhteydessä toteutettiin ensimmäistä kertaa tuotantomenetelmätutkimus, jossa kerättiin tietoa energiankulutuksesta ja -tuotannosta, kastelusta, peltoviljelystä ja kotieläinten hoidosta. Mukana oli noin 14 000 maatalous- ja puutarhayritystä eli noin joka viides Suomen tiloista. Näiden tilojen tiedoista on estimoitu kaikkia Suomen tiloja kuvaavat tulokset. Ensimmäiset tuotantomenetelmätutkimuksen tuloksista julkaistiin lokakuussa 2011. Seuraavat julkistukset ovat joulukuussa ja vuoden 2012 tammikuussa. Tuotantomenetelmätutkimuksen ensimmäisten tulosten mukaan noin puolet Suomen pelloista muokataan ja/tai kylvetään vuoden aikana. Yleisin perusmuokkausmenetelmä on syyskyntö. Keskimäärin viidennes peltoalasta on paljaana talvella. Neljännes pelloista saa lantaa. Lannanlevitykseen käytetyn peltoalan osuus on luonnollisesti karjatiloilla suurempi kuin kasvinviljelytiloilla. Lietelannan levitysalasta lähes kolmanneksella lanta sijoitetaan suoraan maahan ja pintalevitetystä lannasta suurin osa mullataan levityksen jälkeen.
Ennustemenetelmä porkkananmustamädän aiheuttamiin varastotuhoihin
Authors: Laamanen Tuija-Liina , Suojala-Ahlfors Terhi , Parikka Päivi , Lehto Marja
Published: April 2019

Porkkananmustamätä (Mycocentrospora acerina) on yksi pahimpia porkkanan varastotauteja. Se pilaa vuosittain kymmeniä prosentteja varastoitavasta porkkanasadosta. Varastotuhojen laajuus vaihtelee huomattavasti vuosittain ja tuotantoerittäin. Porkkananmustamädän vähentäminen on vaikeaa, sillä tauti säilyy maassa useita vuosia kätköitiöiden turvin. MTT:n ja Helsingin yliopiston hankkeessa ”Tuorevihannesten hygienia: raaka-aine, tuote, vesi ja jätteet” sekä MTT:n ja Yara Suomen hankkeessa ”Porkkanan tuotanto 2010-luvulle: parempaa laatua, vähemmän jätettä” kehitettiin ennustemenetelmää porkkananmustamädän aiheuttaman tautipaineen arvioimiseksi maanäytteistä. Menetelmä on ideoitu hankkeessa ”Porkkanan kuluttajalaadun parantaminen” (2005-2008). Tavoitteena on, että ennustemenetelmän avulla viljelijät pystyisivät huomioimaan entistä paremmin porkkananmustamädän aiheuttamaa tuotantoriskiä viljely- ja markkinointisuunnitelmissaan ja siten vähentämään sienitaudista johtuvia sadon menetyksiä. Tällöin myös porkkanantuotannon kannattavuus paranisi. Porkkananmustamätätestin testaamista ja kehittämistä varten kerättiin maanäytteitä 18 peltolohkolta (yht. 53 näytettä) vuonna 2009 ja 20 lohkolta (yht. 64 näytettä) vuonna 2010. Kaikki maanäytteet testattiin laittamalla pakasterasioihin multanäytteen päälle syöttikasvina toimivia porkkanakiekkoja ja kasvattamalla sieni mullasta porkkanakiekkoihin kuuden viikon aikana pimeässä +15 °C:ssa. Testin toimivuutta arvioitiin vertaamalla maanäytteistä porkkanakiekkoihin kasvaneen porkkananmustamädän määrää samoilta peltolohkoilta kerättyjen ja varastoitujen satonäytteiden porkkananmustamädän määrään. Lisäksi selvitettiin eri lajikkeiden soveltuvuutta syöttikasviksi sekä testausajankohdan vaikutusta testin tuloksiin.Vuoden 2009 aineiston mukaan porkkananmustamätätesti ennakoi tilastollisesti merkitsevällä tarkkuudella pitkäaikaiseen varastointiin tarkoitettujen porkkanalajikkeiden säilyvyyttä. Vuoden 2010 testin tulokset eivät vastanneet tilastollisesti merkitsevästi sadon varastointikokeen tuloksia, sillä tuloksissa esiintyi runsasta vaihtelua, mikä selittynee kasvukauden 2010 poikkeuksellisilla sääoloilla. Hankkeen tulokset osoittavat testimenetelmän ennustavan suuntaa antavasti porkkananmustamädän aiheuttamaa satohävikkiä normaaleissa kasvuolosuhteissa. Luotettavien tulosten saamiseksi testi tulee kuitenkin tehdä riittävän suurella näytemäärällä.
Maataloustuotteiden yksikkökustannusten kehitys MTT:n uuteen laskentajärjestelmään perustuen
Authors: Latukka Arto
Published: April 2019

Maataloustuotteiden yksikkökustannusten eli tuoteyksikköä (kg, litra) kohti laskettujen tuotantokustannusten tuntemus on tärkeää eri tuotteiden tuotekohtaiseen kannattavuuteen perustuvaa tuotevalintaa tehtäessä. Tuotteiden yksikkökustannukset tulisi tietää myös silloin, jos maatalousyrittäjän pääsee määrittämään tuotteilleen hintaa. Hinnan pitäisi olla kilpailukykyinen, mutta toisaalta sen tulisi peittää tuotannosta aiheutuvat kustannukset. MTT Taloustutkimuksessa on kehitetty MTT:n kannattavuuskirjanpitoaineistoa hyödyntävä laskentajärjestelmä, joka laskee yksikkökustannukset maksimissaan 78 eri tuotteelle viimeisen kymmenen vuoden ajanjaksolta. Kustannuskohdennus ja yksikkökustannusten laskeminen tehdään yrityksittäin. Kohdennettavia kustannuseriä on vuosittain kullakin tilalla maksimissaan 536 kappaletta. Tilalla tuotetut rehut yms. välituotteet kohdennetaan rasittamaan lopputuotteita sillä hinnalla, mitä välituotteiden tuottaminen on tullut kussakin yrityksessä maksamaan. MTT julkistaa 2012 Taloustohtori -sivustolle (www.mtt.fi/taloustohtori) Yksikkökustannus -verkkopalvelun, josta eri tuotteiden yksikkökustannuksia voi tarkastella alueittain, tuotantosuunnittain ja tilakokoluokittain. Tulokset on painotettu, jotta ne ovat yleistettävissä koskemaan tarkasteltuja ryhmiä. Järjestelmä tulostaa vertailuja varten myös kunkin tuotteen yksikkökustannuksen rakenteen. Alkuvaiheessa keskitytään yleisimpiin tuotteisiin, mutta ajan myötä tavoite on saada kaikki 78 tuotetta vertailtavaksi. Tulosten mukaan mitä suurempi on tilakoko, sitä pienempi on yksikkökustannus keskimäärin. Esimerkiksi maidolla yksikkökustannus vaihteli tilivuonna 2008 alustavien tulosten mukaan pienten tilojen 0,96 eurosta erittäin suurten tilojen 0,50 euroon maitokiloa kohti. Suurin kustannuserä yrittäjäperheen työpanos on pienillä tiloilla 0,53 euroa maitokiloa kohti laskien tilakoon kasvaessa erittäin suurilla tiloilla 0,13 euroon maitokiloa kohti. Pääomakustannukset maitokiloa kohti tarkasteltuna eivät näillä tiloilla nouse niin paljon, jotta työsäästöstä syntynyt etu peittyisi. Näissä tuloksissa ei ole miltään osin vähennetty tuotantokustannuksista tukia tai mitään muitakaan tuloja. Laskenta kattaa kaikki yksittäisen tilan tuotteet, jolloin senkään vuoksi tässä ei hämärretä yksikkökustannusten tasoa käyttämällä tapaa, jossa jopa samoja tukia kohdennetaan laskelmissa alentamaan aina kulloinkin tarkastelussa olevan tuotteen yksikkökustannuksia. Yksikkökustannusjärjestelmä tulee tarjoamaan mielenkiintoisia mahdollisuuksia vertailla eri tuotteiden yksikkökustannuksia tilakokoluokittaisen tarkastelun lisäksi esimerkiksi tilaryhmissä: erikoistuneet - monialaiset, tavanomainen - luomutila, etelä - pohjoinen, rehuvilja maitotiloilla - rehuvilja viljatiloilla, robottinavetta - lypsyasema, jalostussuunnitelma - ei jalostussuunnitelmaa jne.
Investigation of reliability of genomic predictions in the admixed Nordic Red dairy cattle
Authors: Makgahlela Mahlako L. , Mäntysaari E. A. , Strandén I. , Koivula M. , Nielsen U.S. , Sillanpää M. J. , Juga J.
Published: April 2019

The success of genomic selection (GS) in small breeds which are likely to have admixed structures has been minimal. This is because accuracy of GS depends on the extent of linkage disequilibrium (LD) between markers and quantitative trait loci (QTL) and LD depends on the genetic structure of the population and marker density. In the current study, we evaluate reliability of genomic predictions in young unproven bulls, when interactions between marker effects and breed of origin are accounted for in the Nordic Red dairy cattle (RDC). The population structure of the RDC is admixed. Data consisted of animal breed proportions calculated from the full pedigree, deregressed proofs (DRP) of published estimated breeding values (EBV) for yield traits and genotypic data for 37,595 SNP markers. Direct genomic breeding values (DGV) were estimated using 2 models, one accounting for breed-specific effects and other assuming uniform population. Validation reliabilities were calculated as the squared correlation between DRP and DGV (r2DRP, DGV), corrected by the mean reliability ofDRP. Using the breed-specific model increased the reliability of DGV by 2% and 3% for milk and protein, respectively, when compared to homogeneous population GBLUP model. The exception was for fat, where there was no gain in reliability. Estimated validation reliabilities were low for milk (0.32) and protein (0.32) and slightly higher (0.42) for fat.
Pilaantuneiden maa-alueiden puhdistus bioenergiakasvien avulla
Authors: Manninen-Egilmez Petra , Mäkelä Pirjo , Hartikainen Helinä , Santanen Arja , Seppänen Mervi , Stoddard Frederick , Yli-Halla Markku
Published: April 2019

Maaperän saastuminen raskasmetalleilla sekä metalloideilla on kasvava ongelma, joka aiheuttaa uhkia sekä ihmisten että ekosysteemin toiminnalle. Tästä johtuen kiinnostus uusiin ympäristöystävällisempiin sekä taloudellisempiin maaperän puhdistusmenetelmiin on lisääntynyt. Kasvien käyttö saastuneiden alueiden puhdistamisessa eli fytoremediaatio on lupaava menetelmä, jonka avulla maaperän tai veden haitta-aineita voidaan poistaa, stabiloida, muuttaa haitattomampaan muotoon tai tuhota pilaantuneessa kohteessa. CCA (Chromated copper arsenate) on yksi eniten maailmassa käytetty puun kyllästysaine, joka on useiden vuosikymmenien ajan saastuttanut laajoja maa-alueita kuparilla, kromilla sekä arseenilla. Fytoremediaatiomenetelmät voisivat soveltua myös CCA:ta sisältävien maiden puhdistamiseen, sillä kromin, kuparin ja arseenin yhtäaikainen esiintyminen maassa vaikeuttaa puhdistamista kemiallisilla menetelmillä. CCA:lla saastuneiden maa-alueiden fytoremediaatiota on tutkittu Helsingin Yliopistossa vuodesta 2007 lähtien lupiini- ja hamppukasvien avulla. Kasvihuonekokeiden avulla määritettiin raskasmetallien kertyminen eri kasvinosiin sekä biomassan muodostus. Kasveista havainnoitiin lisäksi lehtialan muodostus, vesisuhteet, yhteyttäminen, ravinnepitoisuus sekä juurinystyröiden muodostus. Petri-maljakokeiden avulla tutkittiin itämistä, juurien rakennetta ja anatomiaa. Lisäksi kasveista tutkitaan antioksidanttiaktiivisuutta, raskasmetallien lokalisoitumimista, fytokelatiinien muodostusta sekä määritetään kasvien tuhkapitoisuus ja koostumus. Hamppu ja lupiini näyttäisivät soveltuvan fytoremediaatioon alueilla, joilla saastuneen maan konsentraatio on alle 200 mg kg-1 maata. Tutkituista kasveista valkolupiini ja kuituhamppu tuottivat parhaimmat biomassat. Lisäksi ne olivat kestävämpiä kaikkia maahan lisättyjä raskasmetalleja kohtaan tuottaen parhaimman puhdistuspotentiaalin. Raskasmetallien kertyminen vaihteli kasvilajin sekä eri kasvinosien mukaan. Kasvien altistaminen raskasmetalleille laukaisee kasveissa erilaisia stressireaktioita, jotka ilmenivät morfologisina, anatomisina, fysiologisiana ja biokemiallisina muutoksina maanpäällisissä ja maanalaisissa osissa. Viljelemällä kasveja CCA-aineilla pilaantuneilla mailla voitaisiin puhdistaa maata sekä käyttää kasvimateriaali bioenergian lähteenä sekä lisäksi vähentää raskasmetallien ja metalloidien huuhtoutumista estämällä eroosion muodostuminen.
Parhaat käytännöt maitotilan kehittämisen tukena
Authors: Ovaska Sami , Sipiläinen Timo , Ryhänen Matti
Published: April 2019

Tuottavuuden jatkuva parantaminen on keskeinen keino, jolla maidontuottaja voi ylläpitää tai parantaa tuotannon kannattavuutta. Usein tuottavuuden parantaminen ja tilakoon kasvu kytkeytyvät toisiinsa, koska uuden tekniikan hyödyntäminen on sidoksissa tiettyyn yrityskokoon.Maitotilojen tuottavuudessa ja siten suhteellisessa teknisessä tehokkuudessa on eroja. Osa tehokkuuseroista aiheutuu erilaisista tuotanto-oloista ja tuotantotekniikoista, joiden muuttaminen etenkin lyhyellä aikavälillä voi olla lähes mahdotonta. Osa eroista johtuu puolestaan toimintatavoista ja tuotantoprosessien hallinnasta eli siitä, miten hyvin tuotantovälineistö kyetään käyttämään hyväksi. Näiltä osin toimintaa voidaan parantaa myös lyhyellä tähtäimellä. Tuotantoprosessien hallinta on muuttunut aiempaa haasteellisemmaksi tilakoon kasvaessa ja tuotantotekniikan monimutkaistuessa.Maitotilan toiminnassa voidaan pyrkiä tilatason ideaalimallien sekä vaihtoehtoisten ratkaisujen määrittämiseen. Tilan toimintaa voidaan mallintaa ja optimoida sitä asetettujen rajoitteiden puitteissa. Tilannetta voidaan arvioida myös tilan historian ja kehityksen kautta ja arvioida eri toimien vaikutusta. Olennaista on kuitenkin löytää relevantteja vertailukohteita, vertailutiloja tai vertailuprosesseja. Tällöin keskeiseksi kysymykseksi nousee, miten vertailukohteet valitaan. Koska kunkin tilan näkökulmasta parhaan mahdollisen vertailukohdan määrittäminen on mahdotonta, voidaan tukeutua päätöksentekijän omiin preferensseihin, ja soveltaa vuorovaikutteisuutta vertailun laadinnassa.Tässä tutkimuksessa tunnistetaan DEA- ja FDH -pohjaisten tehokkuusanalyysien avulla suhteellisesti parhaiten onnistuneet maitotilat, jotta niiden soveltamista parhaista käytännöistä voidaan oppia. Tehokkuusanalyysia sovelletaan Etelä-Pohjanmaalta vuonna 2010 kerättyyn yli 200 maitotilan tutkimusaineistoon. Yli 20 lehmän lypsykarjoista koostuva aineisto kattaa tilojen työnkäyttöä ja konepääomaa selvittäneen haastatteluaineiston, ProAgrian tuotanto-olosuhteita ja -tekniikkaa kuvaavan ”tonkka-aineiston” sekä tilojen tulo- ja menoaineiston usean vuoden ajalta. Taustamuuttujien avulla vertailujoukkoa voidaan rajata ja kohdentaa vertailua tarkoituksenmukaisesti. Omaa tilaa halutaan yleensä verrata samankokoisiin ja sitä suurempiin tai toista teknologiaa käyttäviin tiloihin. Taustamuuttujia käytetään myös tunnistettaessa tekijöitä, jotka ovat tilojen tehokkuuserojen taustalla. Tavoitteena on yksittäisen maitotilan toiminnan kehittäminen.
Viljelykierto ja monipuolinen kasvilajisto peltomaan hyötymikrobiston edistäjänä
Authors: Palojärvi Ansa , Vestberg Mauritz , Sipilä Timo , Lankinen Pauliina , Yrjälä Kim , Keskitalo Marjo , Alakukku Laura
Published: April 2019

Tavoiteltaessa “vihreämpää maataloutta” peltomaan mikrobiston toiminnan merkitys korostuu entisestään. Maaperämikrobisto vastaa kasvintähteiden hajotuksesta ja eloperäisessä muodossa olevien ravinteiden vapauttamisesta satokasvien käyttöön. Mykorritsasienet voivat kasvin kanssa muodostuvan ns. sienijuuren avulla tehostaa kasvien fosforin saantia ja suojata kasvia stressitekijöiltä (mm. kuivuus, kasvitaudit). Monimuotoisen mikrobiston on todettu parantavan maaperän luontaista tautisuppressiivisuutta (kasvitautimikrobien kasvun tukahduttaminen). Mikrobisto on runsainta kasvin juuristossa ja sen välittömässä läheisyydessä (”ritsosfääriefekti”). Kasvi luovuttaa yhteyttämistuotteitaan juurieritteiden muodossa ja muokkaa maaperän olosuhteita mikrobeille suotuisiksi. Monivuotisilla kasveilla juuriston koko suhteessa maan yläpuoliseen biomassaan on suurempi kuin yksivuotisilla kasveilla. Monivuotisilla kasveilla juuristo kasvaa koko kasvukauden, kun se yksivuotisilla on laajimmillaan tuleentumisen aikoihin. Kasvilajeilla on kuitenkin suuria eroja juuriston koossa ja juurieritteissä, ja vain osa lajeista kykenee muodostamaan sienijuuren mykorritsasienten kanssa. Tutkimustemme tavoitteena oli selvittää, voidaanko peltomaan mikrobistoon vaikuttaa viljelykierron ja kasvilajivalikoiman avulla. Esitykseen kootaan tuloksia kahdesta tutkimuksesta, jotka molemmat on toteutettu MTT Jokioisilla. MONIKASVI-hankkeen 3-vuotisessa kenttäkokeessa keskityimme juuriston ja sen ympäröivän maan mikrobistoon. Kokeessa oli mukana viisi yksivuotista (ohra (Hordeum vulgare), kinua (Chenopodium quinoa), camelina (Camelina sativa), pellava (Linum usitatissimum) ja tattari (Fagopyrum esculentum)) ja viisi monivuotista (timotei (Phleum pratense), kumina (Carum carvi), ruokohelpi (Phalaris arundinacea), värimorsinko (Isatis tinctoria), nokkonen (Urtica dioica)) viljelykasvia. SUCCESS-hankkeessa vertailimme maaperän mikrobistoa 4-vuotisessa viljelykierrossa (kevätvehnä, rypsi, ohra, herne) ja jatkuvassa kevätvehnän viljelyssä. Vertailussa olivat myös muokkausmenetelmät kyntö ja suorakylvö. Maaperämikrobiston koostumusta selvitettiin fosfolipidirasvahappojen (PLFA) ja neutraalilipidi-rasvahappojen (NLFA) analyysien avulla. MONIKASVI-hankkeessa selvitettiin arbuskelimykorritsojen esiintymistä myös muilla menetelmillä. SUCCESS-hankkeessa analysoitiin mikrobiston koostumusta molekyylibiologisilla menetelmillä, sekä selvitettiin mikrosienten esiintymistä oljessa. Peltomaan mikrobiston esiintymisessä oli suuria eroja kasvilajien välillä. Monivuotiset kasvit ylläpitivät runsaampaa mikrobistoa. Arbuskelimykorritsan esiintymiseen vaikutti ensisijaisesti kasvilajin ominaisuudet. Viljelykierrolla ja muokkausmenetelmällä voidaan edistää toivotunlaisen mikrobiston esiintymistä maassa.
GLOBALGAP HeVi-standardin pilotointi
Authors: Piirainen Anne , Tuominen Riina , Soininen Hanne
Published: April 2019

GLOBALGAP HeVi-standardin pilotointi aloitettiin Etelä-Savossa viljelijöiden käytännön tarpeesta. Pilotointi tehtiin kahden erillisen hankkeen avulla, joiden tavoitteena oli GLOBALGAP-standardin mukaisen ulkoisen auditointivalmiuden saavuttaminen. Sertifiointivalmiuksia hankittiin mm. tilan johtamiseen, ammatinhallintaan, työturvallisuuteen, elintarviketurvallisuuteen, jäljitettävyyteen, ympäristön huomioimiseen ja työntekijöiden työoloihin liittyvillä koulutuksilla. Koulutuksessa vertailtiin myös erilaisia tuotannonohjaus- ja tuotannonhallintajärjestelmiä sekä testattiin yritykselle parhaiten soveltuvaa järjestelmää. Pilotoinnin osana kehitettiin myös yritysten tuotantoa tuotteiden tuoteturvallisuuden osoittamisen pohjalta. Hankkeen tuloksena kiteytettiin GLOBALGAP-prosessikaavio, joka kuvaa sitä, miten prosessi kannattaa viedä läpi yrityksessä. Pilotointiin mukaan lähteneistä tiloista kaksi saivat GLOBALGAP-sertifikaatin syksyllä 2010. Toinen tiloista jatkoi uusinta-auditointiin vuonna 2011. Muut valmennuksessa mukana olleet tilat eivät ottaneet ulkoista auditointia vielä tässä vaiheessa auditointikustannusten vuoksi. GLOBALGAP koetaan käyttökelpoisena laatujärjestelmänä vihannesyrityksissä. Uuden laatujärjestelmän vaatimusten sisäistämistä ei pidetä liian hankalana, mutta apu standardin vaatimusten ymmärtämiseen on kuitenkin monelle tarpeen. Myös kustannuskysymykset GLOBALGAPissa arveluttavat viljelijöitä ja sen takia järjestelmä ei ole pienemmille tiloille kannattava ratkaisu. GLOBALGAPin tulevaisuus on Suomessa vielä epävarma ja nähtäväksi jää yleistyykö se.
Maatalouden tuottavuusseuranta – laskentajärjestelmä ja tuloksia
Authors: Rantala Olli , Järvinen Jyri
Published: April 2019

Maatalouden tuottavuudella on keskeinen merkitys yksittäisten yritysten ja koko maataloustoimialan taloudelliseen menestymiseen ja kilpailukykyyn. Yhdessä tuotteiden ja tuotantopanosten hintojen kanssa tuottavuus vaikuttaa suoraan toiminnan kannattavuuteen. Tuottavuuden nousua ja riittäviä kannusteita tuottavuuden lisäämiseen pidetäänkin välttämättöminä edellytyksinä yritysten ja koko toimialan kehittymiselle. Tuottavuuden nousu maataloudessa osana elintarvikeketjua johtaa alempiin yksikkökustannuksiin ja vaikuttaa lopulta myös kuluttajien kohtaamiin hintoihin. Tuottavuudelle tarkoitetaan yleisesti, miten tehokkaasti tuotannossa muunnetaan tuotantopanoksia erilaisiksi tuotteiksi ja palveluiksi. Tuottavuuden kehitystä mittaavat indikaattorit perustuvat tämän fyysisen tuotantoprosessin mittaamiseen. Tuottavuuden peruspiirre on, että se ilmaistaan fyysisinä tai taloudellisina yksikköinä ja että tuottavuusluvut perustuvat mittauksiin eri tasoilla, esim. toimialan tai yrityksen tasolla. Maatalouden tuottavuuden kehitystä on perinteisesti laskettu maa- ja puutarhatalouden kokonaislaskelmien perusteella, mutta myös yritystason aineistoihin perustuvia erillisiä tutkimuksia on jonkin verran julkaistu. Suomen maatalouden tuottavuuden kehityksestä ei ole kuitenkaan olemassa yhtenäisin perustein laadittuja tilastoja. MTT taloustutkimuksessa on kehitetty laskentajärjestelmä, joka laskee maatalouden tuottavuuden kehitystä mittaavat indikaattorit yritystason aineistosta. Suoriteperusteinen ja tarkastettu kannattavuuskirjanpitoaineisto tarjoaa laskentasovellukselle luotettavan aineistopohjan. Järjestelmä tuottaa reaaliset panosten ja tuotosten määräindeksit ja laskee kokonaistuottavuuden yrityskohtaiset tunnusluvut, jotka voidaan summata osana MTT:n Taloustohtori -analyysi-/raportointijärjestelmää edustaviksi tunnusluvuiksi halutuille ryhmätasoille tai toimialan kokonaistasolle.Tuottavuuslaskennassa käytetään Divisia-Törnqvist -indeksilukujen menetelmää. Tuotokset ja tuotantopanokset aggregoidaan määräindekseiksi ja näiden tuotos-panos indeksien suhteen muutos osoittaa tuottavuuden muutoksen. Menetelmässä painotetaan reaalisten tuotosmäärien ja panoskäytön yksittäisiä eriä niiden keskimääräisillä tuotto- ja kustannusosuuksilla. Laskennassa käytetään noin 90 sekä tuotos- että panosmuuttujaa, joiden määrätiedot on saatu jakamalla tuotot ja kustannukset muuttujakohtaisilla hintaindekseillä. Laskentasovellus on toteutettu SAS-ohjelmalla. Tuottavuuslaskenta tarjotaan käyttäjille Internetissä MTT:n Taloustohtori –verkkopalveluna. Räätälöidyn käyttöliittymän kautta käyttäjä voi valita haluamansa luokittelijat, jonka jälkeen erillinen sovellus suorittaa tuottavuuslaskennan ja palauttaa tulokset raporttina selaimelle. Tulokset ovat tilastollisesti painotettuja ja ne kuvaavat valitun luokittelun mukaisten ryhmien tai koko maan kaikkien tilojen keskimääräisiä tuloksia.