bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Информативность рентгенологического и ультразвукового методов исследования в диагностике реактивных артритов у детей
Authors: Senatorova H.S. , Honchar M.O. , Puhachova K.A.
Published: September 2016

Актуальность. Реактивные артриты являются важной проблемой в педиатрии, что связано с их наибольшим удельным весом (41–56 %) в структуре патологии суставов у детей. Важность проблемы обусловлена также возможностью хронизации воспалительного процесса и трансформации в ювенильный ревматоидный артрит и остеоартроз. В течении и исходе заболевания большую роль играет своевременная диагностика. Наряду с клинико-лабораторным обследованием важное значение в диагностике и дифференциальной диагностике патологии суставов у детей играет рентгенологический и ультразвуковой методы. Цель исследования: оптимизация диагностики реактивных артритов у детей путем сравнительной оценки информативности рентгенологического и ультразвукового методов исследования. Материалы и методы обследования. Обследовано 30 детей с диагнозом «реактивный артрит» в возрасте от 2 дo 16 лет. Наряду с общепринятым клинико-лабораторным и рентгенологическим обследованием всем пациентам проводилась ультрасонография суставов. Результаты. Изменения на рентгенограммах были зарегистрированы лишь у 10 (33,3 ± 8,7 %) детей в виде увеличения в объеме и уплотнения периартикулярных тканей, у 2 (6,7 ± 4,6 %) детей зафиксировано расширение суставной щели пораженного сустава. Чувствительность рентгенографии в качестве метода диагностики реактивных артритов у детей составила 40 %. Ультразвуковое исследование суставов зарегистрировало патологические изменения в 100 % случаев. Ультрасонография суставов зафиксировала изменения в суставах в виде синовита, утолщения синовиальных оболочек, расширения суставных щелей, тендинитов, бурситов. Заключение. В диагностике различных вариантов течения реактивных артритов большое значение приобретает ультразвуковой метод визуализации воспалительных изменений в суставах, обладающий 100% чувствительностью. Ультразвуковое исследование, являясь неинвазивным, доступным, не имеющим противопоказаний к проведению исследованием, является достоверно (р < 0,05) более чувствительным методом визуализации артрита у детей по сравнению с рентгенологическим методом исследования суставов.
Терапия нарушенного носового дыхания при острых риносинуситах у детей с гиперплазией лимфоглоточного кольца
Authors: Ovcharenko L.S. , Tkachenko V.Yu.
Published: September 2016

Актуальность. Основным местом скопления и роста возбудителей в детском возрасте является лимфоидная ткань носоглотки. Часто развитие риносинусита начинается с аденоидита. Наиболее уязвимыми в этой ситуации оказываются дети дошкольного возраста с гиперплазией лимфоглоточного кольца. В этой группе отмечается рекуррентное течение заболеваний верхних отделов респираторного тракта. Цель исследования: оптимизация программы терапии острых риносинуситов у детей с гиперплазией лимфоглоточного кольца. Материалы и методы. Под наблюдением находилось 100 пациентов в возрасте от 2 до 6 лет, случайно распределенных в 2 группы по 50 детей в каждой. Режим применения 0,05% раствора ксилометазолина: по одному впрыскиванию в каждый носовой ход два раза в сутки. Натрия хлорид 0,9% применялся в виде носового душа у детей первой группы два раза в сутки перед использованием ксилометазолина. Клинический метод состоял из оценки данных анамнеза, клинической картины, общеклинических методов исследования. Брался мазок для цитоморфологического анализа слизистой оболочки носа; проводилось окрашивание препаратов разведенным раствором Гимзы с последующей микроскопией, количественное определение секреторного IgA (sIgA) в слюне методом иммуноферментного анализа. Результаты обрабатывались посредством критерия Манна — Уитни, критерия Фишера. Результаты. Применение 0,05% ксилометазолина в сочетании с носовым душем NaCl 0,9% оказывало статистически значимое регенерирующее и санирующее действие на слизистую оболочку носа. Использование ксилометазолина с предварительным носовым душем натрия хлоридом 0,9% в отличие от применения ксилометазолина без подготовки полости носа не сопровождается снижением уровня sIgA в слюне, а приводит к его некоторому повышению. Заключение. Использование 0,05% раствора ксилометазолина с предварительным носовым душем раствором натрия хлорида 0,9% в программе терапии острых риносинуситов у детей с гиперплазией лимфоглоточного кольца имеет существенные преимущества перед применением ксилометазолина без предварительной подготовки полости носа.
Грипп-ассоциированные пневмонии у детей: возможности современной диагностики
Authors: Mokiia-Serbina S.O. , Shulha D.I. , Hryhorenko А.M. , Hordieieva A.A.
Published: September 2016

Статья основана на анализе современной отечественной и зарубежной литературы и посвящена проблеме диагностики грипп-ассоциированных пневмоний у детей. Описаны особенности клинического течения первично-вирусных и вирусно-бактериальных пневмоний. Представлена критическая характеристика лабораторных и визуализирующих методов диагностики грипп-ассоциированных пневмоний, обоснована возможность и целесообразность их использования в педиатрической практике в зависимости от цели исследования и этапа наблюдения.
Идиопатическая манифестация синдрома Митчелла (эритромелалгии) у ребенка
Authors: Samoilenko I.H. , Chernyshova O.E. , Dolynskyi V.V. , Kоlnov O.H.
Published: September 2016

Синдром Митчелла (эритромелалгия) — редкое заболевание в педиатрической практике. В статье описан случай наблюдения эритромелалгии у ребенка 10 лет. Отмечена специфическая для данного заболевания клиническая картина, трудности диагностики в практике врача-педиатра.
Застосування кристалоїдних розчинів в інфузійнiй терапії у дітей (огляд літератури)
Authors: Snisar V.I. , Yehorov S.V.
Published: September 2016

Внутрішньовенна інфузійна терапія останнім часом активно розвивається. Рекомендації M.A. Holliday, W.E. Segar, що лягли в основу проведення рідинної терапії, призвели до переважного використання гіпотонічних розчинів. Гіпонатріємія, що часто розвивається у дітей і має ряд серйозних ускладнень, була викликана в основному їх використанням. Щоб уникнути розвитку гострої гіпонатріємії, було рекомендовано внутрішньовенне введення 0,9% розчину NaCl. Однак кислотно-основні порушення внаслідок розвитку гіперхлоремічного ацидозу обмежують його застосування. Останніми роками створюються й активно застосовуються розчини, що не тільки сприяють корекції водного балансу, електролітних порушень, кислотно-основного стану, але і мають органопротективний ефект, що, безумовно, дуже важливо. Тому використання збалансованих сольових розчинів як ізотонічної рідини вибору повинно мати перевагу перед уведенням 0,9% фізіологічного розчину. Мета даного огляду — надати короткий виклад сучасної концепції внутрішньовенного введення рідини в педіатричних відділеннях інтенсивної терапії. Викладено певні постулати, яких потрібно дотримуватися, призначаючи дитині внутрішньовенне введення рідини. Описано певні переваги та недоліки сольових розчинів, які застосовуються у дітей. Більшою мірою порівнюється 0,9% розчин NaCl із збалансованим ізотонічним сольовим розчином стерофундин, який має концентрацію натрію 140 ммоль/л і значно більш низьку концентрацію хлориду — 127 ммоль/л, а також він містить калій, магній, що більше наближено до складу плазми. В огляді наведені дані щодо сольового розчину Рінгер-лактат, який має дещо знижену концентрацію натрію (131 ммоль/л) порівняно з нормальним фізіологічним розчином і стерофундином. Низька концентрація натрію і вміст лактату дещо обмежують його застосування, особливо при нейро­хірургічній патології.
Особливості терапії синдрому дегідратації у дітей грудного та старшого віку, новонароджених: основи парентеральної регідратації
Authors: Snisar V.I. , Sorokina O.Yu. , Bolonska A.V. , Yehorov S.V.
Published: September 2016

В педіатричній практиці синдром дегідратації доволі поширений. У дітей найбільш вірогідними причинами втрати рідини є синдром гастроентериту й діарея різного походження. Ці причини часто супроводжуються поносом та блювотою, що призводять до втрати води та електролітів у різних пропорціях. На противагу терапії критичних станів, таких як гіповолемічний і септичний шок, немає жодного стандартизованого підходу до корекції дегідратаційного синдрому середнього та легкого ступеня тяжкості. Значно недооцінена роль пероральної регідратації на догоспітальному та госпітальному етапах. Ця стаття свідчить про зацікавленість в уніфікації підходів до лікування таких станів, дає можливість ознайомитися з узагальненим поглядом на лікування та профілактику різних побічних реакцій на фоні пероральної та/або парентеральної регідратації. Наш огляд нагадує практикуючому лікарю про особливості дегідратаційного синдрому у дітей різного віку, важливість урахування під час діагностики патогенезу різного типу зневоднення, демонструє важливість знань у сфері інфузійних середовищ у розрізі збалансованої за обсягом та складовими терапії, а також висвітлює цільові рідинні простори організму у разі патологічних втрат. Досліджується концепція фізіологічного інфузійного розчину на засадах доказової медицини. Даний огляд є консультативним, заснований як на національному досвіді лікування синдрому дегідратації, так і на аналізі закордонних ресурсів.
Антиоксидантная система респираторного тракта Антиоксидантные эффекторы в надэпителиальном и экстрацеллюлярном пространстве (часть 1)
Authors: Abaturov O.Ye. , Volosovets O.P. , Khudiakov O.Ye.
Published: September 2016

В обзоре литературы изложены современные данные об антиоксидантной системе респираторного тракта. Показаны локализация компонентов и функционирование ферментного звена антиоксидантной системы в респираторном тракте. Дана характеристика протеинового состава жидкости бронхоальвеолярного лаважа. Представлено изменение содержания различных протеинов в жидкости бронхоальвеолярного лаважа после воздействия аллергеном у больных бронхиальной астмой. Показаны функции и локализация неферментных биоантиоксидантов бронхоальвеолярного секрета. Подробно рассмотрены характеристика, индукция синтеза и физиологическая роль в респираторном тракте антиоксидантного фермента бронхоальвеолярного секрета — экстрацеллюлярной супероксиддисмутазы.
Роль та місце дефіциту магнію в розвитку вегетосудинної дисфункції у дітей
Authors: Marushko Yu.V.
Published: September 2016

Важлива роль у розвитку вегетосудинної дисфункції в дітей належить стресу. Стрес і магнієва недостатність є взаємообумовленими процесами, що поглиблюють один одного та викликають зміни у функціонуванні органів і систем. Застосування препаратів магнію, особливо комбінованих, є патогенетично обґрунтованим, ефективним і безпечним у комплексному лікуванні вегетосудинної дисфункції в дітей.
Сухий кашель у дітей: причини, особливості перебігу респіраторних захворювань та лікування
Authors: Marushko Yu.V. , Moscovenko O.D.
Published: September 2016

Сухий кашель є одним із перших симптомів багатьох захворювань органів дихання у дітей. Деякі захворювання інших органів та систем теж можуть супроводжуватись сухим кашлем. У будь-якому випадку вибір відхаркувальних чи протикашльових засобів залежить від встановленого діагнозу та особливостей кашлю при цьому захворюванні. Лікарські препарати на рослинній основі є ефективними та безпечними при лікуванні кашлю.
Дефект межжелудочковой перегородки: особенности ранней неонатальной и постнатальной диагностики, клинической манифестации, лечения и прогноза на современном этапе
Authors: Kalashnikova K.A. , Nikitina N.O.
Published: September 2016

В статье представлены литературные данные о частоте, основных клинических проявлениях, современных методах ранней неонатальной и постнатальной диагностики и лечении дефекта межжелудочковой перегородки у детей, а также прогнозе при данном заболевании. Согласно международной классификации болезней 10-го пересмотра дефект межжелудочковой перегородки классифицируют как Q 21.0 Дефект межжелудочковой перегородки. Частота. В общей структуре врожденных пороков сердечно-сосудистой системы около 20 % приходится на дефект межжелудочковой перегородки. Диагностика. Умеренный дефект межжелудочковой перегородки проявляется одышкой, быстрой утомляемостью при кормлении, отставанием в физическом развитии. Выраженный артериально-венозный сброс крови в первый месяц жизни сопровождается преходящим нерезко выраженным цианозом при кормлении и крике ребенка. У детей первого года жизни развиваются высокая легочная гипертензия, недостаточность кровообращения, гипотрофия. Для новорожденных характерна небольшая интенсивность шума в первые недели и даже месяцы жизни, что обусловлено физиологически повышенным внутрисосудистым легочным сопротивлением. Систолический шум занимает всю систолу с максимумом амплитуды у левого края грудины на уровне III–IV межреберий. Склеротическая фаза легочной гипертензии при дефекте межжелудочковой перегородки определяется как реакция Эйзенменгера. Клиника порока зависит от степени нарушения гемодинамики, обусловленной параметрами дефекта, уровнем давления в легочной артерии, сопротивлением сосудов малого круга, величиной и направлением сброса крови через дефект. Диагностика порока подтверждается характерными изменениями на электрокардиограмме, эхокардиоскопии и рентгенограмме. Лечение. Небольшие мышечные дефекты межжелудочковой перегородки часто закрываются спонтанно в первые 2 года жизни. Медикаментозная коррекция необходима при развитии застойной сердечной недостаточности. Оптимальный для операции возраст — 5–9 лет.
Гистиоцитоз из клеток Лангерганса у детей
Authors: Odynets Yu.V. , Piddubna I.M. , Makieieva N.I.
Published: September 2016

В статье даны современные представления об этиологии, патогенезе и клинических проявлениях гистиоцитозов у детей. Представлено описание десяти детей, находившихся под наблюдением в течение 10 лет. Приведено подробное описание клинического случая, в котором постановка правильного диагноза была весьма затруднительна.
Частота остеопорозу та низької мінеральної щільності кісткової тканини в українських жінок з ожирінням та метаболічним синдромом
Authors: Povoroznyuk V.V. , Martyniuk L.P.
Published: September 2016

Мета дослідження: визначення частоти остеопорозу та низької мінеральної щільності кісткової тканини (МЩКТ) в українських жінок з ожирінням та метаболічним синдромом. Матеріали і методи. Обстежено 1605 осіб, середній вік яких становив 62,31 ± 9,52 року, а середня маса тіла — 76,48 ± 14,65 кг. Усі обстежені знаходилися в періоді постменопаузи. Пацієнтки були розділені на три групи. До першої групи (800 осіб) увійшли жінки без ожиріння, до другої (572 особи) — з ожирінням. Третю групу (233 особи) становили хворі з метаболічним синдромом. Оцінку МЩКТ на рівні поперекового відділу хребта та шийки стегнової кістки проводили на двохенергетичному рентгенівському денситометрі (Prodigy, 2005). Висновок щодо нормальної МЩКТ, остеопорозу та низької МЩКТ робили відповідно до критеріїв офіційної позиції ISCD (2007) (оновлена у 2015 р.). Результати. Частоту остеопорозу та низької МЩКТ у жінок другої та третьої груп порівнювали з такою в осiб першої групи. Нами не виявлено вірогідних відмінностей у показниках МЩКТ між хворими другої і третьої груп на відміну від першої групи. Висновки. У хворих з ожирінням і метаболічним синдромом частота остеопорозу та низької МЩКТ є вірогідно нижчою порівняно з показниками групи жінок без ожиріння, а метаболічний синдром і ожиріння однаковою мірою позитивно впливають на стан мінеральної щільності кісткової тканини.
Стан мікробіоти порожнини товстого кишечника у хворих на цукровий діабет 1-го типу залежно від віку та тривалості захворювання
Authors: Mazur О.О. , Plaksyvyi О.H. , Pashkovska N.V. , Bilooka І.О.
Published: September 2016

Вступ. Дисбіоз кишечника на фоні цукрового діабету (ЦД) 1-го типу призводить до розвитку та несприятливого клінічного перебігу хронічних захворювань, у тому числі лор-органів. Мета дослідження — вивчити видовий склад і популяційний рівень мікрофлори вмісту порожнини товстої кишки у хворих на ЦД 1-го типу залежно від тривалості захворювання та віку хворих. Матеріал і методи. З використанням сучасних бактеріологічних і мікологічних методів проведено дослідження видового складу та популяційного рівня мікробіоти товстої кишки у 50 хворих на ЦД 1-го типу таких вікових груп: 15–20 років (n = 10); 21–35 років (n = 14); 36–60 років (n = 26). Результати. У хворих на ЦД 1-го типу формується виражений дефіцит автохтонних анаеробних біфідо- і лактобактерій у вмісті порожнини товстої кишки. З віком хворого цей дефіцит посилюється, прогнозується чітка картина зниження ролі біфідобактерій у товстокишковому мікробіоценозі. Схожа ситуація формується у бактерій Lactobacillus, Peptostreptococcus та Enterococcus. При цьому зростає біологічна роль у мікробіоценозі бактероїдів, патогенних (E. coli Hly+, ЕПКП) та умовно патогенних (Proteus, Enterobacter, Citrobacter) ентеробактерій, клостридій, стафілококів і дріжджоподібних грибів роду Candida. Висновки. З віком посилюються негативні процеси змін видового складу і популяційного рівня, індексу постійності, домінування Бергера — Паркера, частоти виявлення, коефіцієнтів кількісного домінування та значущості. Формується дефіцит і знижується роль у мікробіоценозі бактерій роду Bifidobacterium, Lactobacillus, Peptostreptococcus і бактерій роду Enterococcus.
Частота дефицита соматотропного гормона у взрослых с аденомами гипофиза
Authors: Sаidnazikrhanova М.S. , Urmanova Yu.М.
Published: September 2016

В статье авторы анализируют больных с опухолями гипофизарной области, из которых 35 (87,5 %) страдали дефицитом гормона роста (ДГР) у взрослых с нейроэндокринными осложнениями. Специфичным для ДГР является симптомокомплекс нарушений психоэмоционального статуса, который определяется на основе вопросника. По методу лечения наблюдались 3 группы больных — на консервативном лечении (n = 15), после хирургического лечения (n = 20), после лучевой терапии и консервативного или хирургического лечения (n = 5). Группа контроля состояла из 20 здоровых лиц соответствующего возраста. Исследование качества жизни больных с ДГР на основе вопросника (QoL) выявило высокий средний балл у данных больных по сравнению с группой здоровых (р < 0,01), что указывает на выраженное снижение психоэмоционального статуса у пациентов с ДГР. Установлено, что ДГР у взрослых больных с различными образованиями селлярной области был выявлен в 87,5 % случаев (35 больных из 40 обследованных). Особенностью клинических проявлений ДГР у взрослых является значительное ухудшение психоэмоционального состояния больных на фоне нейроэндокринных нарушений.
Нарушение секреции соматотропного гормона у женщин с синдромом поликистозных яичников в сравнении с больными с неактивными аденомами гипофиза
Authors: Urmanova Yu.M. , Saidnazirkhanova M.S.
Published: September 2016

Цель исследования — изучить нарушение секреции гормона роста у женщин с синдромом поликистозных яичников (СПКЯ) в сравнении с больными с неактивными аденомами гипофиза (НАГ). Под амбулаторным наблюдением в период с сентября 2015 по март 2016 года было обследовано 15 взрослых пациенток фертильного возраста с СПКЯ и 15 — с НАГ. Средний возраст больных составил 25,5 и 28,9 года соответственно. Давность заболевания колебалась в пределах от 7 месяцев до 9 лет. Было установлено, что в обеих группах наблюдались нейроэндокринные нарушения, свойственные каждой из патологий. Так, в первой группе пациенток с СПКЯ наиболее часто встречались такие нарушения, как ожирение, стрии, акантоз, акне, гиперандрогения, гиперполименорея, а во второй — вторичная аменорея, гиперпролактинемия, пангипопитуитаризм. В обеих группах наблюдалась ановуляция, а также снижение секреции соматотропного гормона (СТГ), инсулиноподобного фактора роста‑1 (ИФР‑1). Кроме того, в группе пациенток с НАГ были выявлены наиболее достоверно сниженные базальные уровни тропных гормонов гипофиза — СТГ, лютеинизирующего гормона (ЛГ), фолликулостимулирующего гормона (ФСГ) на фоне гиперпролактинемии и нормальных значений ИФР‑1, в то время как у пациенток с СПКЯ отмечалось снижение СТГ, ЛГ, ФСГ на фоне гиперандрогении и снижения ИФР‑1. Таким образом, установлено, что в группе больных с СПКЯ было выявлено наиболее достоверное снижение базальных уровней ИФР‑1, в то время как дефицит СТГ встречался реже. У пациенток с НАГ имел место пангипопитуитаризм, а именно — сочетанный дефицит СТГ, ЛГ, ФСГ, тиреотропного гормона, в то время как дефицит ИФР‑1 встречался реже. Выявленные в нашем исследовании нарушения секреции СТГ и ИФР‑1 подтверждают данные литературы о том, что у пациенток с СПКЯ имеет место снижение уровней СТГ и ИФР‑1 на фоне гиперинсулинемии и гиперандрогении.
Гіпопітуїтаризм у дітей. Сучасна лабораторна та генетична діагностика
Authors: Hloba Ye.V.
Published: September 2016

У лекції наведені сучасні міжнародні рекомендації з діагностики гіпопітуїтаризму у дітей, зокрема правила проведення стимуляційних тестів для діагностики гіпосоматотропізму, вторинного гіпогонадизму й гіпокортицизму. Обґрунтовано використання антимюллерова гормона та інгібіну В у діагностиці різних форм гіпогонадизму. Рекомендовано впровадження генетичних методів дослідження з метою встановлення коректного діагнозу, призначення відповідного лікування й проведення медико-генетичної консультації членів сім’ї.
Углеводный обмен у молодых женщин с первичным ожирением
Authors: Manska K.H. , Khyzhniak O.O.
Published: September 2016

Изучено состояние углеводного обмена у 241 женщины молодого возраста — 16–45 лет (средний возраст — 28,5 ± 7,0 года) с первичным ожирением (индекс массы тела от 26 до 62 кг/м2). Установлено, что у 64 % женщин с первичным ожирением выявлены клинико-лабораторные признаки инсулинорезистентности, из них 19,5 % — нарушение толерантности к глюкозе и 6,6 % — манифестный сахарный диабет 2-го типа. Частота нарушений углеводного обмена у этой когорты пациентов не зависела от возраста манифестации заболевания.
Випадок поєднання гіперпролактинемічного гіпогонадизму з мозаїчним варіантом синдрому Шерешевського — ​Тернера
Authors: Vernyhorodskyi V.S. , Vdovychenko M.M.
Published: September 2016

Після ретельного обстеження пацієнтки віком 24 роки (каріотип — 46 ХХ/45 XO, статевий хроматин — 11 %, рівень пролактину сироватки крові — понад 200 мМО/мл (норма — менше 26,72)), ультразвукового дослідження яєчників, консультації генетика, магнітно-резонансної томографії гіпофіза виставлено клінічний діагноз: мікроаденома гіпофіза. Гіперпролактинемічний гіпогонадизм. Синдром Шерешевського — Тернера, мозаїчний варіант. Генітальний інфантилізм. Безплідність ендокринного походження. Перша менструація наступила через 3 місяці, а вагітність — через 4 місяці після початку терапії алактином у дозі 0,5 мг два рази на тиждень, після призначали бромокриптин 2,5 мг/день. На 39–40-му тижні вагітності пацієнтка народила (шляхом кесаревого розтину) дівчинку вагою 3,4 кг і зростом 48 см.
Динаміка стану пружно-еластичних властивостей артерій у хворих з артеріальною гіпертензією та синдромом обструктивного апное сну
Authors: Krushynska N.A. , Sirenko Yu.M.
Published: September 2016

У статті проаналізовано в динаміці стан пружно-еластичних властивостей артерій у хворих з артеріальною гіпертензією (АГ) та синдромом обструктивного апное сну (СОАС) в середньому через 9 місяців спостереження на фоні прийому стандартної антигіпертензивної терапії. Мета дослі­дження: оцінити зміни показників пружно-еластичних властивостей артерій у хворих з АГ та СОАС в динаміці на фоні прийому стандартної медикаментозної антигіпертензивної терапії. Матеріали та методи. У дослідження було включено 36 хворих на АГ та СОАС і 19 хворих на АГ (група контролю), середній вік — 51,55 ± 2,44 року. Хворим проводилась оцінка денної сонливості методом опитування за Epworth Sleepiness Scale, сомнологічне дослідження за допомогою портативного монітора, ехокардіографія, добове моніторування артеріального тиску, визначення центрального артеріального тиску (ЦАТ) та пружно-еластичних властивостей артерій методом апланаційної тонометрії. Результати. В результаті дослідження встановлено, що хворі з АГ та СОАС мають достовірно вищу (11,26 ± 0,45 м/с при СОАС проти 9,99 ± 0,42 м/с без СОАС, p < 0,05) швидкість поширення пульсової хвилі по артеріях еластичного типу (ШППХе) та достовірно вищий ЦАТ (139,61 ± 4,14 мм рт.ст. при СОАС проти 125,68 ± 3,83 мм рт.ст. без СОАС, р < 0,05). При повторному дослідженні виявлено достовірне підвищення ШППХе у хворих із СОАС на 1,72 м/с порівняно з вихідними показниками (12,98 ± 0,55 м/с проти 11,26 м/с, р < 0,02) та на 3,27 м/с порівняно з групою контролю (12,98 ± 0,55 м/с проти 9,71 ± 0,56 м/с, р < 0,0001), а також достовірне підвищення швидкості поширення пульсової хвилі по артеріях м’язового типу на 1,26 м/с порівняно із групою контролю (9,51 ± 0,39 м/с проти 8,25 ± 0,35 м/с, р < 0,05). Висновки. Зроблено висновки про негативний вплив СОАС на показники еластичності артерій. Встановлено, що прийом стандартної антигіпертензивної терапії не запобігає прогресуванню артеріальної жорсткості у хворих з АГ та СОАС при відсутності специфічної терапії порушень дихання під час сну.
Диуретики в лечении артериальной гипертензии: так ли они плохи и все ли одинаковы? Часть 1
Authors: Radchenko G.D.
Published: September 2016

Статья является первой частью обзора данных литературы о применении диуретиков в лечении артериальной гипертензии. Оценивается их антигипертензивная эффективность и способность предупреждать сердечно-сосудистые события. Кроме того, освещаются вопросы истории возникновения, классификации, фармакокинетики и фармакодинамики диуретиков. Делаются выводы, что диуретики должны широко применяться для лечения артериальной гипертензии как в виде монотерапии, так и в составе комбинированной терапии.
Сравнительная эффективность эналаприла и периндоприла по влиянию на центральное артериальное давление и упруго-эластические свойства артерий у пациентов с мягкой и умеренной артериальной гипертензией
Authors: Sirenko Yu.M. , Rekovets O.L. , Kushnir S.M. , Torbas O.O.
Published: September 2016

Введение. Центральное аортальное давление является жестким критерием поражения органов-мишеней и сердечно-сосудистой смертности по сравнению с давлением на плечевой артерии.Цель: сравнить эффективность эналаприла и периндоприла в снижении центрального аортального давления и улучшении упруго-эластических свойств артерий у пациентов с мягкой и умеренной артериальной гипертензией.Материалы и методы. Мы проводили наблюдения с участием 40 больных с мягкой и умеренной АГ (20 мужчин, 20 женщин). Все пациенты были разделены на 2 группы терапии периндоприлом 4–8 мг/сут (n = 20) и эналаприлом 20–40 мг/сут (n = 20). Процедура обследования в начале исследования и через 6 месяцев включала в себя измерение офисного систолического (САД) и диастолического (ДАД) артериального давления, суточное мониторирование артериального давления (СМАД), измерения центрального артериального давления, определение скорости распространения пульсовой волны (СРПВ) и оценку уровня липидного спектра крови.Результаты. Через 6 месяцев терапии произошло значительное снижение офисного систолического и ­диастолического артериального давления в обеих группах: 30,60/17,30 мм в группе эналаприла и 30,60/16,10 мм в группе периндоприла. АД при суточном мониторировании снизилось эффективно и одинаково в обеих группах лечения и составило в группе эналаприла САД/ДАД 16,78/12,19 мм рт.ст., а в группе периндоприла — 18,64/10,11 мм рт.ст.Уровень центрального САД достоверно снизился в обеих группах: в группе эналаприла на 16,40 ± 3,07, а в группе периндоприла — на 16,15 ± 4,59 мм рт.ст. В группе эналаприла Аix снизился на 4,9 %, а в группе периндоприла — на 2,6 %. В обеих группах наблюдалось улучшение упруго-эластических свойств артерий за счет снижения СРПВ по артериям эластического типа. В группе эналаприла СРПВ уменьшилась на 0,96 м/с, в группе периндоприла — на 1,4 м/с (р > 0,05 между группами, вероятно, в связи с небольшим числом наблюдений).Вывод. Центральное систолическое давление в обеих группах снизилось достоверно одинаково при одинаковом снижении офисного АД и АД при СМАД. СРПВ снизилась в обеих группах, но в группе периндоприла это снижение было большим по сравнению с группой эналаприла.
Телмісартан і фіксована комбінація «S-амлодипін/аторвастатин» у лікуванні гіпертонічної хвороби: досвід та перспективи клінічного використання
Authors: Mishchenko L.A. , Svishchenko Ye.P. , Bozhenko H.M.
Published: September 2016

Метою дослідження є оцінка антигіпертензивної ефективності телмісартану та його впливу на активність системного запалення і показники вуглеводного та ліпідного метаболізму у хворих на гіпертонічну хворобу (ГХ). Матеріали та методи. Обстежено 29 пацієнтів із ГХ І–ІІ стадії, 1–2-го ступеня, яким після 7-денного безмедикаментозного періоду та через 6 місяців терапії телмісартаном проводили комплексне клінічне дослідження, амбулаторне моніторування артеріального тиску (АТ), визначення вмісту С-реактивного протеїну (СРП), интерлейкіну-6 (ІЛ-6) і фактора некрозу пухлини α (ФНП-α), показників вуглеводного (глюкоза, інсулін, НОМА, глікований гемоглобін (HbA1с)) та ліпідного метаболізму. Результати. Монотерапія телмісартаном дозволила досягти цільового АТ у 75,6 % пацієнтів; через 6 місяців лікування зниження систолічного АТ становило 20 мм рт.ст., діастолічного АТ — 13 мм рт.ст. Препарат сприяв відновленню нормального двофазного ритму АТ у пацієнтів з вихідними його порушеннями та зменшував варіабельність систолічного АТ в нічні години. Обговорення. Під впливом телмісартану відбулось поліпшення показників вуглеводного обміну, що проявлялось достовірним зменшенням базальної інсулінемії на 21,5 %, зниженням рівня глюкози з 5,5 ± 0,2 ммоль/л до 5,3 ± 0,1 ммоль/л (р = 0,04) і HbA1c з 5,6 ± 0,1 % до 5,4 ± 0,1 % (р = 0,04). На фоні прийому телмісартану зменшився вміст у крові тригліцеридів на 17 % (р = 0,03), спостерігалась тенденція до зниження рівня загального холестерину та холестерину ліпопротеїдів низької щільності. Встановлено, що лікування телмісартаном сприяє зниженню сироваткового рівня СРП на 13,9 % (р = 0,04) та ІЛ-6 на 36,4 % (р = 0,02), проте не впливає на вміст ФНП-α в крові хворих на ГХ. Висновки. Отримані дані свідчать про високу антигіпертензивну ефективність і сприятливі метаболічні ефекти телмісартану, а також його здатність пригнічувати активність запалення низької градації. В статті також обґрунтовано поєднане використання телмісартану та фіксованої комбінації «S-амлодипін/аторвастатин» з точки зору поліпшення прогнозу хворих на ГХ за рахунок синергізму антигіпертензивного та ліпідознижуючого потенціалу і плейотропних ефектів цих препаратів, дія яких направлена на сповільнення прогресування ГХ і атеросклерозу.
Артериальная гипертензия: 35-летняя динамика распространенности и эффективности ее контроля на популяционном уровне среди мужчин, проживающих в городе
Authors: Kvasha O.O. , Horbas I.M. , Smirnova I.P. , Sribna O.V.
Published: September 2016

Цель: изучение на популяционном уровне динамики распространенности артериальной гипертензии и эффективности ее контроля среди мужчин в возрасте 18–64 лет, проживающих в городе.  Материал и методы. Представлены данные анализа 5 случайных репрезентативных выборок мужчин, проживающих в г. Киеве и обследованных в 1980, 2000, 2005, 2010 и 2015 гг. Результаты. Распространенность артериальной гипертензии, по последним данным, составляет 24,8 %. Осведомленность пациентов составляет 51,6 %. При незначительных колебаниях в охвате медикаментозным лечением его эффективность за 35 лет увеличилась с 9,7 до 16,1 %. Увеличилась частота приема пациентами рекомендованных препаратов. Отмечено ухудшение профиля риска, связанного с ростом частоты распространенности сопутствующих факторов риска и увеличением их ассоциативности. Выводы. Таким образом, проведенное исследование показало, что артериальная гипертензия широко распространена среди мужчин в возрасте 18–64 лет, проживающих в городе. За 35 лет отмечается ухудшение эпидемиологической ситуации. Регистрируется увеличение эффективности лечения, и остается неудовлетворительной коррекция сопутствующих факторов риска.
Роль длительности артериальной гипертензии и возраста в развитии когнитивных нарушений у больных гипертонической болезнью
Authors: Dotsenko M.Ya. , Herasymenko L.V. , Boev S.S. , Shekhunova I.O.
Published: September 2016

Актуальность. В многочисленных работах подчеркивается роль артериальной гипертензии в развитии когнитивных нарушений. Почти все данные получены на популяции лиц старшей возрастной группы, поэтому представляет интерес раннее выявление когнитивных нарушений у больных гипертонической болезнью трудоспособного возраста. Цель работы: определение роли возраста и длительности артериальной гипертензии в развитии когнитивных нарушений у больных гипертонической болезнью II стадии. Материалы и методы. Обследовано 102 больных гипертонической болезнью II стадии, средний возраст которых 49,84 ± 0,83 года. Пациенты были разделены по возрасту и длительности заболевания на 3 группы. Для изучения когнитивных нарушений применяли ряд нейропсихологических тестов. ­Результаты. Достоверное снижение показателей теста Монреальской шкалы оценки когнитивных функций (MoCA) на 6,1 % отмечается в третьей группе пациентов старше 56 лет по сравнению с пациентами до 45 лет первой группы. В группе с длительностью заболевания до 5 лет когнитивные нарушения отсутствовали. Показатели MoCA-теста в группе больных с длительностью гипертонической болезни более 10 лет достоверно меньше в сравнении с группой до 5 лет продолжительности заболевания и от 5 до 10 лет — на 9,9 и 4,9 % соответственно. Выводы. Нами установлено, что с увеличением длительности заболевания и возраста больных с гипертонической болезнью II стадии трудоспособного возраста отмечается достоверное нарастание когнитивных нарушений. Неотъемлемой частью комплексного обследования больных гипертонической болезнью должно быть выявление когнитивных нарушений.
Досвід застосування мінеральної води в лікуванні хворих на хронічний вірусний гепатит С із супутньою неалкогольною жировою хворобою печінки
Authors: Dragomyretska N.V. , Izha H.M. , Zabolotna I.B. , Kalinichenko M.V.
Published: September 2016

У статті доведено доцільність внутрішнього курсового прийому мінеральної води (у подвоєному режимі дозування) у комплексному лікуванні хворих на хронічний вірусний гепатит С із супутньою неалкогольною жировою хворобою печінки з метою покращення клінічного перебігу основного та супутньо­го захворювань, відновлення функціонального стану печінки, зменшення інсулінорезистентності.
Досвід застосування парентерального харчування в лікуванні печінкової недостатності
Authors: Nykula T.D. , Moiseienko V.O. , Manzhalii E.H.
Published: September 2016

Наведено дані про позитивний досвід застосування аміноплазмалю гепа 10% як препарату парентерального харчування, що вирівнює співвідношення між амінокислотами з розгалуженим ланцюгом та ароматичними амінокислотами, нормалізує коефіцієнт Фішера, сприяє переходу печінкової енцефалопатії в більш легку стадію, знижує рівень аміаку в крові, забезпечуючи позитивну динаміку астеновегетативного, цитолітичного, холестатичного, геморагічного синдромів.
Вплив порушень нутритивного статусу на якість життя хворих на хронічні запальні захворювання кишечника
Authors: Stoikevych M.V.
Published: September 2016

Стаття присвячена актуальній проблемі — впливу нутритивного статусу на якість життя хворих на хронічні запальні захворювання кишечника. Проведено анкетування 80 пацієнтів за допомогою загального (SF‑36) та спеціального (IBDQ) опитувальників. Проаналізовано отримані дані залежно від нутритивного статусу. Встановлено, що зниження нутритивного статусу негативно впливає на якість життя хворих на запальні захворювання кишечника, що обумовлено як кишковими розладами, так і порушенням психоемоційного стану та обмеженням соціальної активності. Найгірші показники якості життя спостерігались у хворих зі зниженим нутритивним статусом.
Особливості моторно-евакуаторної функції кишечника в пацієнтів із різними формами синдрому подразненого кишечника
Authors: Nagieva S.A. , Svintsytskyi A.S. , Dolgaya N.Ye. , Korendovych I.V.
Published: September 2016

Для оцінки моторно-евакуаторної функції шлунково-кишкового тракту при синдромі подразненого кишечника (СПК) можливе використання ряду методів. Мета даного дослідження полягала в тому, щоб вивчити моторику товстого кишечника у хворих на різні клінічні варіанти СПК, використовуючи метод динамічної сцинтиграфії. Матеріали та методи. У дослідження було включено 107 пацієнтів із СПК (згідно з Римськими критеріями III (2006)). Усі пацієнти були розподілені на 4 групи: I група — хворі на СПК із запором (36 осіб — 33,6 %), II група — на СПК із діареєю (35 — 32,7 %), III група — на неспецифічний варіант СПК (22 — 20,7 %), IV група — на змішаний варіант СПК (14 — 13,0 %). Динамічна сцинтиграфія була виконана з використанням сцинтиляційної гамма-камери OFECT‑1 і електронно-розрахункової машини. Середня активність радіофармпрепаратів (РФП) була взята в розмірі 10 МБк/кг маси тіла пацієнта. Результати. Результати показали, що при СПК із запором проходження РФП зменшується (збільшується радіоактивність у ділянці живота (> 60 %), асиметрія правої та лівої частини кишечника — < 31 %, р < 0,05 у всіх випадках). При СПК із діареєю швидкість проходження РФП збільшилася (радіоактивність у ділянці живота < 60 %, асиметрія правої та лівої частини кишечника > 25 %, р < 0,05 у всіх випадках). Статистично значимих змін у моториці при неспецифічному та змішаному варіанті СПК не виявлено (р > 0,05). Висновок. Використовуючи метод динамічної сцинтиграфії, ми виявили помітне уповільнення проходження РФП у хворих на СПК із запором (р < 0,05), тоді як при СПК із діареєю швидкість проходження РФП була збільшена (р < 0,05). При інших варіантах СПК не було виявлено статистично значимих змін.
Характеристика функціонального стану жовчного міхура та структурних змін печінки при неалкогольній жировій хворобі печінки в дітей
Authors: Zavgorodnya N.Yu. , Lukianenko O.Yu. , Yagmur V.B. , Konenko I.S.
Published: September 2016

Протягом останнього десятиліття поширеність неалкогольної жирової хвороби печінки досягла масштабів епідемії, вона стала одним з найбільш поширених хронічних захворювань печінки в дитячій популяції. Мета: вивчити взаємозв’язок функціонального стану жовчного міхура зі структурними змінами печінки в дітей з неалкогольною жировою хворобою печінки. Матеріали й методи. Обстежені 34 дитини віком від 8 до 17 років. Визначення стеатозу печінки проводили з використанням апарата FibroScan® 502 touch з визначенням контрольованого параметра ультразвукового затухання (CAP). За даними еластометрії й УЗД органів черевної порожнини з дослідженням функції жовчного міхура пацієнти були розподілені на 4 групи: 1-ша група складалася з 7 пацієнтів зі стеатозом і гіпофункцією жовчного міхура (20,5 %), 2-га група — 6 пацієнтів зі стеатозом і нормокінезією жовчного міхура (17,65 %), 3-тя група — 11 пацієнтів без стеатозу печінки з гіпофункцією жовчного міхура (32,35 %), 4-та група — 10 пацієнтів без стеатозу печінки з нормофункцією жовчного міхура (29,4 %). Результати. Результати сонологічного обстеження продемонстрували, що в дітей 1-ї групи (стеатоз із гіпокінезією жовчного міхура) визначалися значно більші розміри часток печінки порівняно з 4-ю групою (діти без стеатозу з нормофункцією жовчного міхура). Крім того, показники жорсткості паренхіми печінки були максимальні у хворих зі стеатозом печінки й гіпокінезією жовчного міхура. Обговорення. Поєднання стеатозу печінки та гіпокінезії жовчного міхура в дітей супроводжується значним збільшенням розмірів печінки, підвищенням жорсткості паренхіми печінки зі збільшенням ступеня стеатозу. Отримані дані вказують на взаємозв’язок функції жовчного міхура та структурних змін печінки.
Лікувальна тактика при кістозних утвореннях підшлункової залози залежно від їх походження, активності запалення та характеру ускладнень
Authors: Ratchik V.M. , Prolom N.V. , Babii O.M. , Orlovskyi D.V. , Tuzko H.V.
Published: September 2016

У відділенні хірургії органів травлення ДУ «Інститут гастроентерології НАМН України» за 2011–2015 роки спостерігалися 472 пацієнти з патологічними змінами підшлункової залози. Хірургічне лікування проведене у 87 пацієнтів із кістозними утвореннями підшлункової залози. Залежно від походження та зрілості кіст, стану протокової системи та активності запалення паренхіми підшлункової залози оперативні втручання були розподілені на чотири типи: І — дренуючі (виконано у 52 (59,8 %) пацієнтів); ІІ — цист­ектомічні (4; 4,6 %); ІІІ — резекційно-дренуючі (11; 12,6 %) та ІV — резекційні (14; 16,1 %) операції. Непрямі види оперативних втручань виконано у 6 (6,9 %) пацієнтів. Післяопераційні ускладнення відзначено у 16 (18,3 %) випадках. Летальний кінець був в одному випадку (1,2 %).
Портальная гипертензивная гастропатия (Обзор литературы)
Authors: Stepanov Yu.M. , Simonova O.V. , Didenko V.I.
Published: September 2016

Статья посвящена портальной гипертензивной гастропатии (ПГГ) — вторичному изменению слизистой оболочки и подслизистого слоя желудка на фоне цирроза печени (ЦП) любой этиологии и сопутствующей ему портальной гипертензии. В обзоре представлены данные, касающиеся истории изучения данной патологии, эпидемиологии, патогенеза, клинических проявлений, методов диагностики и лечения. Показано, что в основе заболевания лежит портальная гипертензия, приводящая к нарушению микроциркуляции в слизистой желудка, и как следствие — к полнокровию и венозному застою. Клиническое течение ПГГ в большинстве случаев бессимптомное. Основным методом диагностики является эндоскопический, базирующийся на определенных макроскопических признаках. В обзоре рассмотрены основные эндоскопические классификации ПГГ. Основные гистологические изменения при ПГГ включают расширение капилляров и венул в слизистом и подслизистом слое без существенного воспаления. Течение ПГГ динамичное. К осложнениям ПГГ относятся хронические и, реже, острые кровотечения. Лечение медикаментозное, с использованием неселективных бета-блокаторов
Awareness about Homoeopathy among University students
Authors: Qadir Muhammad Imran , Hussain Filza , Hanif Muahammad , Wahid Muqeet
Published: September 2016

Homoeopathy is an alternative medical treatment developed in Germany by Dr. Samuel Hahnemann. He proposed two theories about homoeopathy: “Like cures Like” and the “Law of Minimum Dose”. The objective for this study was to evaluate the level of awareness about homoeopathic medical treatment among university students. A Questionnaire was developed containing five basic questions related to homeopathic medical sciences. 500 students from Bahauddin Zakariya University, Multan, Pakistan were selected for this study. The only 5% university students used homoeopathic medicines in their live. From our research, it was concluded that awareness about homoeopathy among students is not up to the mark. While, homoeopathy awareness may make the world a healthier, and happier place.
A Review of Frequency and Pattern of Diseases among Patients in Pakistan
Authors: Khanum Saima , Hina Hafsa , Hanif Muhammad
Published: September 2016

An important aspect of human life is a sound health. The chance of illness reduces with better health. It is proved that level of mortality, morbidity and infertility lowers with healthy life style. In healthy population the rate of diseases is minimum. Better health also improves school children attendance due to fewer leaves as comparative in illness.  For better development of human resource investment should be done on health departments of the country (World Bank, 1993). In Pakistan health care system has been improved by view of physical infrastructure and manpower growth in both public and private setup. However, health care delivery system is not fulfilling the needs of fast growing population of the country. Maternal and infants mortality rate is still high as compared to its other neighboring countries. The conditions would be better by increasing budget allocation to the health sector.
Prevalence of Asthma in Southern Punjab, Pakistan.
Authors: Khan Maryum , Ajmal Muhammad Tauqeer
Published: September 2016

AbstractAsthma is exaggerated response of immune system which is a leading cause of death in the third world. Main causes of asthma are allergy, smoking, drugs like NSAID (Aspirin) and family history. Objective of study was to check the prevalence of asthma in different age groups and its impact on socioeconomical behaviors of the peoples of southern Punjab, by developing a questionnaire. Incidence of asthmatic attack in the age group of 20 to 60 years was more than in age group of 20 years, furthermore the incidence was found to be more common in females as compare to males. The smokers were at more risk to develop the disease as compared to the nonsmokers.
Survey of socio-demographic prevalence, risk factors and clinical characterization of tuberculosis in Nishtar Hospital Multan.
Authors: Sharif Sana , Ranjha Nazar Mohammad , Majeed Abdul , Abbas Ghulam , Ajmal Muhammad Tuqeer , Hassan Sana , Aftab Basma , Hussain Musaddique , Rehman Rauf ur
Published: September 2016

Tuberculosis is a worldwide health problem affecting one third of world’s population and Pakistan is no exception. In this study, we used a structured and close-ended questionnaire to collect data about socio-demographic prevalence of tuberculosis, its risk factors, multiple drug resistance tuberculosis and clinical characterization of tuberculosis from Nishtar Hospital Multan, Pakistan. Tuberculosis is an infectious disease, affecting young people and females more commonly in Pakistan. Urbanization, illiteracy, poverty, family history of TB, associated immunosuppressive disorders, smoking and alcohol consumption are major drivers of tuberculosis. Multiple drug resistance tuberculosis is also an emerging problem.
Pancreatic cancer: From Molecular Biology to Management
Authors: Qadir Muhammad Imran , Malik Fariha
Published: September 2016

Pancreatic growth is a deadly infection because of which its initial guess is essential. Pancreatic disease causes the passing of numerous patients. We need to take some preventive measures for our security. As to stop smoking, which is the primary driver of PaC. The medications which are accessible as surgery, chemotherapy, radiotherapy are not that effective. Because of which we need to think about the genomics of PaC. Which qualities are included in tumor. Qualities which changed amid PaC are DPC4, p53, and p16 and CDKN2 (Cyclin-Dependent Kinase Inhibitor 2A). despite the fact that the comprehension about those qualities we can follow out the genuine issue and that issue can be cured. We can treat this infection on the off chance that we know about biomarkers which go about as a medication focus to treat the ailment. The accessible biomarkers now days are miRNAs, CA 19-9 and carcinoembryonic antigen (CEA) which give the early forecast of growth conceivable. A few medication targets are found that will assist in ailment treatment. On the off chance that we repress these inhibitor farnesyltransferase, EGFR tyrosine kinases (epidermal development component receptor) ,ERK1/2 (Extracellular Signal-Regulated Kinase) the development of tumor can be diminished.
Factors Associated with Auditors' Intention to Train on Optional Technology
Authors: Payne Elizabeth A. , Curtis Mary B.
Published: September 2016

Training is one of the most important factors affecting acceptance and use of technology (Venkatesh and Bala 2008). We investigate the timing of technology training as a potential intervention for auditors' resistance to use of optional technology. Appropriate timing may reduce time-related pressures, thus increasing a willingness to train when pressures are lower (during the non-busy season) and reducing resistance to technology use. However, training long before use (again, during the non-busy season) may raise concerns of memory decay. We manipulate training between three time periods (July, November, and December), which vary in both time pressure and closeness to the time when the technology would actually be applied to an audit task. We then elicit perceptions of two pressures commonly recognized in the accounting literature (time pressure and confidence in memory) as well as intentions to train on, and use, the new technology. We find intentions to train are greater when training is available earlier, suggesting that busy season pressure is of greater concern than memory retention. Additionally, intentions to train are directly influenced by intentions to use the technology, ease of use, confidence in memory, task experience, gender, and position in the firm.