bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
R. PLEČKAITIS IR BALTARUSIŠKOJI TAUTINĖS FILOSOFIJOSISTORIJOS TYRIMŲ TRADICIJA
Authors: Yevarouski Valery
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama dviejų filosofijos istorikų – Romano Plečkaičio ir Alfredo Maikhrovichiaus – vaidmuo plėtojant Lietuvos ir Baltarusijos filosofinę tradiciją. Nacionalinės filosofijos tradicija kaip tyrimų sritis buvo viena iš slaptos rezistencijos formų sovietmečiu.Posovietiniu laikotarpiu tautos filosofija tapo vienu svarbiausių stulpų, kuriais rėmėsi tautinis atgimimas. Šiuo požiūriu Plečkaičio ir Maikhrovichiaus, kaip mąstytojų, istorikų, grindusių Lietuvos ir Baltarusijos filosofinę tradiciją, poveikis savo krašto tautinės kultūros plėtrai ir yra aptariamas šiame straipsnyje. Visų pirma, analizuojant nacionalinės kultūros vystymąsi, kreipiamas dėmesys į Lietuvos ir Baltarusijos filosofinių diskursų interferenciją bei nacionalinių filosofijos istorijų genealoginę tradiciją. Daroma išvada, kad mūsų regiono intelektinė dinamika demonstruoja ir mokslininius, ir ideologinius veiksnius.Pagrindiniai žodžiai: Lietuvos filosofija, Baltarusijos filosofija, tautinės kultūros paveldas, Plečkaitis, Maikhrovich.R. Plečkaitis and Belarusian Tradition of Studies in the National History of PhilosophyValery Yevarouski
 
SummaryThe article analyses the role of two historians of philosophy – Romanas Plečkaitis and Alfred Maikhrovich – in the philosophical traditions of Lithuania and Belarus. The history of national philosophy as a field of knowledge was one of the legal forms of mimicry of the national resistance in Soviet times. In post-Soviet period, national philosophy became one of the important pillars of the national revival. From this point of view the impact of Plečkaitis and Maikhrovich as the founders of the Lithuanian and Belarusian philosophical traditions on the development of national culture of their countries is considered through the interference of the Belarusian and Lithuanian philosophical discourses or the genealogical tradition of the national history of philosophy. It means that the dynamic of the intellectual culture of our region must simultaneously have both the scientific and ideological factors.Keywords: Lithuanian philosophy, Belarusian philosophy, national cultural heritage, Plečkaitis, Maikhrovich.8px;">
NEMO INTRAT IN CAELUM NISI PER PHILOSOPHIAM
Authors: Šaulauskas Marius P. , Kubilius Mindaugas
Published: January 2019

Kolegas kalbino ir tekstą užrašė Mindaugas KubiliusNemo intrat in caelum nisi per philosophiamMarius P. Šaulauskas, Mindaugas Kubilius
 
;
GILLES’IS DELEUZE’AS: FILOSOFIJOS SAMPRATA
Authors: Junutytė Laura
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama prancūzų filosofo Gilles’io Deleuze‘o filosofijos samprata, labiausiai eksplikuota viename iš paskutinių jo veikalų „Kas yra filosofija?“ Straipsnio tikslas yra aptikti pagrindinius šio mąstytojo filosofijos principus, padedančius apibrėžti jo suponuojamą filosofijos sampratą. Ji grindžiama apverčiant tradicinį transcendencijos ir imanencijos santykį, keičiant mąstymo sampratą ir uždavinį, o tai numato eksperimentuojantį, o ne interpretuojantį santykį su tikrove ir paneigia išankstinį filosofijos ryšį su tiesa. Straipsnyje analizuojama ir aptariama filosofijos sampratai būdinga mąstymo heterogeniškumo, įgalinančio filosofijos komunkaciją su kitomis mąstymo – meno ir mokslo – plotmėmis, problema. Teigiama, kad pagrindinis filosofijos tikslas yra naujumo radimosi sąlygų tyrimas ir naujų perspektyvų kūrimas. Šiam uždaviniui pagrįsti reikia kreiptis į plotmę, generuojančią duotybės sritį.Pagrindiniai žodžiai: filosofija, imanencija, mąstymas, patirtis, naujumas.Gilles Deleuze: the Concept of PhilosophyLaura Junutytė
SummaryThe focus of this article lies on the concept of philosophy of Gilles Deleuze, mostly considered in the book What is Philosophy? The main purpose of the article was to extract the basic principles of the type of philosophy that shows its difference from the traditional concept of philosophy. The transformation of the concept of philosophy can be observed in the reversal of relation between transcendence and immanence as well as in the different kind of thought and the main purpose that it helds. It can also be seen in the different approach to reality, when reality is treated by means of experiment and not interpretation (this also denies philosophy’s pre-existent relation to truth). Eventually, the concept of philosophy is observed in the supposed heterogeneity of philosophy, since it always communicates with two different kinds of though, namely with art and science. So the nature of philosophy is defined as the inventing discipline and not the representing one. The main purpose of philosophy is to think over the conditions of the novelty and to invent the new perspectives. But it is possible only by appealing to the plane of immanence which generates our givenness.Keywords: philosophy, immanence, thought, experience, novelty.
ONTOLOGINIS SKIRTUMAS IR METAFIZIKA
Authors: Saldukaitytė Jolanta
Published: January 2019

Straipsnyje svarstoma ontologinio skirtumo ir jo santykio su metafizika problema Heideggerio filosofijoje. Pirmiausia parodoma, kad ontologinis skirtumas yra metafizikos ištaka ir jos galimybė. Taip pat analizuojama, kokiu būdu Vakarų filosofijos tradicijoje buvo skiriama būtis ir esiniai ir kodėl Heideggeris tai vadina skirtumo užmarštimi. Svarstant tiesos, išsišakojančios į ontinę ir ontologinę, sampratą aiškinamasi, kaip tai atveria skirtumo pamatymo galimybę. Taip pat parodoma, kaip ontologinio skirtumo įžvalga ir ontologinės tiesos samprata pagrindo problemą leidžia iškelti iš naujo ir pagrindą pamatyti kaip bepagrindybę.Pagrindiniai žodžiai: ontologinis skirtumas, metafizika, tiesa, pagrindas.Ontological Difference and MetaphysicsJolanta Saldukaitytė
SummaryThe problem of the “ontological difference” and its relation to metaphysics in Heidegger’s philosophy is discussed. The ontological difference is presented as the origin of metaphysics and as its very possibility. In addition, the problem of how being and entities have been separated in the metaphysical tradition and why Heidegger calls this separation the “forgetfulness of difference” is analyzed. In contrast, conceiving the truth as arising from a split between the ontic and the ontological presents the possibility to see the ontological difference itself. An insight into the ontological difference and the conception of ontological truth open the possibility of re-wakening the Grundfrage, the question of ground, and to see the ground (reason) as an abyss (Ab-grund).Keywords: ontological difference, metaphysics, truth, ground.
CZESŁAWO MIŁOSZO FILOSOFIJA: KALBA IR (AR) TIKROVĖ?
Authors: Sodeika Tomas
Published: January 2019

Philosophy of Czesław Miłosz: Language and/or Reality?Tomas Sodeika
APIE GROŽĮ VISUR ESANTĮ
Authors: Kuzmickas Bronislovas
Published: January 2019

On Beauty OmnipresentBronislovas Kuzmickas
SIMULIAKRAI NIEKUR NEBUVO IŠĖJĘ
Authors: Sabolius Kristupas
Published: January 2019

Šiame straipsnyje į simuliakrų problemą pažvelgiama be Baudrillard’o tekstų tyrimų. Nagrinėjant antikinętermino reikšmę ir taikant jo analizei fenomenologinę optiką, mėginama išsiaiškinti, ką reiškia realybės ir vaizduotės priešprieša. Pastebima, kad epikūriečių ir stoikų phantasia sampratoje egzistuoja vaizduotės ir tikrovės sampyna, dėl kurios tikrovė ab origine yra apraizgyta neišpainiojamu fiktyvumo koreliatu. Šiuo požiūriu išvedama paralelė su Husserlio eidetine žiūra ir dėl jos pasiekiamu Erfüllung. Iškeliama hipotezė, kad ne statiškai, bet dinamiškai suvoktas pasaulio ir sąmonės homegeniškumas pasiekiamas tik vaizduotės ištekliais. Tai patvirtina ir naujausi fenomenologiniai tyrimai, kurie nagrinėdami„silpnųjų pamėklių“ (weak phantasmata) fenomeną atskleidžia, kaip vaizduotė aktyviai veikia kiekviename suvokime.Pagrindiniai žodžiai: simuliakras, vaizduotė, tikrovė, Erfüllung, silpnosios pamėklės (weak phantasmata)Simulacra have Always PrecededKristupas Sabolius
SummaryThis paper focuses on the problem of simulacra avoiding the direct reading of Baudrillard’s work. Reconsidering original meaning of the term in the ancient texts and drawing the parallels with phenomenological contexts, it strives to gain the new meaning for the juxtaposition between the reality and illusion (or imagination). The concept of Epicurean and Stoic Phantasia contained the intrinsic intertwining of reality and simulacra, due to which reality ab origine presented itself as a correlate of fiction and truth. The similar structure could be identified in the eidetic way of knowledge, which phenomenology finds through the task of Fulfillment (Erfüllung). According to this research, by virtue of eidetic seeing based on imaginings, the dynamic homogeneity of the conciosousness and the world can be re-established. This tendency is also endorsed by the analysis of so-called ‘weak phantasmata’, ellucidating the active role which imagination takes in every perception.Keywords: simulacra, imagination, reality, Erfüllung, weak phantasmata.
TRANSDISCIPLININIS PROJEKTAS: PROVERŽIS Į MOKSLŲ IR PRAKTIKOS SINTEZĘ?
Authors: Kanišauskas Saulius
Published: January 2019

Antrojoje XX amžiaus pusėje prasidėjo mokslo sričių (disciplinų, dalykų) integracijos procesai, apibūdinami multi-, poli-, pliurali-, inter-, tarp-, trans- discipliniškumo terminais. Parodoma, kad tarptautinis terminas „disciplina“ turi kur kas platesnę prasmę nei lietuviškas terminas „dalykas“, suprantamas kaip mokslo šaka ar sritis. Teigiama, kad svarbiausiu kriterijumi, leidžiančiu apibūdinti disciplinų sąveikų tipus, turi būti „disciplininio grynumo“ pažeidimo laipsnis, o transdisciplininis projektas, skirtingai nei kiti disciplinų integracijos tipai, „disciplininio grynumo“ reikalavimą atmeta iš principo. Parodoma, kad transdisciplininis projektas pirmiausia siejamas su siekiu akademinį mokslą orientuoti į pragmatinį socialinių reikmių tenkinimą, į jį įtraukiant neakademinius veiksnius. Atkreipiamas dėmesys į tai, kad stiprioji transdisciplininio diskurso versija, kuri pabrėžia poreikį gilintis į fundamentalius pasaulėvaizdžio klausimus ir siekia suvienyti visus mokslus, susiduria su rimtomis ontologinėmis bei epistemologinėmis problemomis. Išsakomas nuogąstavimas, kad dėl jų transdisciplininis projektas gali likti apologetinio pobūdžio ar tik euristikos šaltiniu.Pagrindiniai žodžiai: mokslas, dalykai, disciplinos, transdisciplininis diskursas, transgresija.Transdisciplinary Project: Breakthrough in Synthesizing Science and PracticeSaulius Kanišauskas
SummaryThe second half of the 20th century witnessed discontent with rigid distinction between science specializations, thus science integration processes which can be described in terms of multi-, poli-, pliurali-, inter-, trans- disciplinary started to evolve. The article attempts to show that the international term “discipline” has a significantly broader meaning than the Lithuanian term “subject”, which is perceived as a branch or field of science. It is maintained that the vulnerability degree of “disciplinary purity” should be the most important criterion which allows defining relation types of disciplines. However, conversely to other types of disciplinary integration, the transdisciplinary project rejects the requirement of “disciplinary purity” in principle. Moreover, the transdisciplinary project is first associated with striving to direct the academic science that it could satisfy the pragmatic social needs through introduction of non-academic factors. Also, the article points out that the “strong version” of the transdiciplinary project which focuses on the need to delve into fundamental questions of worldview and which attempts to consolidate all sciences faces serious ontological and epistemological problems. As a result, there is considerable danger that due to not solved epistemological problems, the transdisciplinary project is at risk to remain of apologetic character and a source of heuristics.Keywords: science, subjects, discipline, transdisciplinary discourse, transgression.
LIETUVOS FILOSOFINIŲ DISCIPLINŲ APŽVALGOS IR JŲ NARATYVINĖS STRATEGIJOS
Authors: Gedutis Aldis
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – taikant filosofinio žinojimo sociologijos prieigą ištirti strategijas, kurias Lietuvos filosofai naudoja apžvelgdami savo disciplinų tapsmo ir raidos istorijas. Straipsnyje nagrinėjamos keturios apžvalgos, skirtos Lietuvos filosofų įdirbiui šiose srityse: Lietuvos filosofijos istorijos tyrinėjimai (1993), filosofinė antikotyra (1995), fenomenologija (2008), analitinė kalbos ir mokslo filosofija (2010). Pagrindiniai klausimai: kaip aprašoma ir pateikiama konkrečios filosofinės krypties raida? Kokį vaidmenį apžvalgoje atlieka nuorodos į išorinį kontekstą? Kokia istorija dominuoja apžvalgoje – vidinė ar išorinė? Kuriems filosofams ir jų tekstams skiriama daugiausia dėmesio? Kokia apžvalgose pateikiamų tekstų dinamika?Pagrindiniai žodžiai: Lietuvos filosofija, filosofinio žinojimo sociologija, filosofijos istorija, vidinė ir išorinė istorija.The Reviews of Lithuanian Philosophical Disciplines and Their Narrative StrategiesAldis Gedutis
SummaryThe article applies the approach of sociology of philosophical knowledge in order to analyze the strategies Lithuanian philosophers use reviewing development of their disciplines. Four reviews on different fields of Lithuanian philosophy are analyzed: History of Lithuanian Philosophy (1993), Philosophical Studies of Antiquity (1995), Phenomenology (2008), Analytic Philosophy of Language and Science (2010). The major questions are to be answered: How development of certain philosophical field is described and presented? What role the references to external and extra-philosophical context play? What historical approach is predominant – internal or external? What philosophers and texts are presented as most influential? What is dynamics of the philosophical texts presented in reviews?Keywords: Lithuanian philosophy, sociology of philosophical knowledge, history of philosophy, internal and external history.
DORYBĖ IR POLITIKA: ARISTOTELIŠKA NICCOLÒ MACHIAVELLI’O INTERPRETACIJA
Authors: Bielskis Andrius
Published: January 2019

Straipsnyje Niccolò Machiavelli’o dorybės (virtú) ir respublikoniškos politikos sampratos analizuojamos Aristotelio dorybių etikos požiūriu. Machiavelli’o pilietinės dorybės akcentavimas bei respublikoniškos politikos idealų gynimas turi panašumų su Aristotelio politikos koncepcija. Atsispiriant nuo dviejų konkuruojančių Machiavelli’o interpretacijų (t. y. Kembridžo konteksto istorikų mokyklos ir Josepho V. Femia), straipsnyje teigiama, kad Machiavelli nutolsta nuo klasikinės aretē / virtus sampratos, tačiau išlieka konceptualus ryšys tarp Machiavelli’o respublikoniškos bendrojo gėrio sampratos ir Aristotelio praktinės filosofijos. Machiavelli’o modifikuota klasikinė virtus samprata ir respublikoniška retorika leidžia jo teorinę poziciją interpretuoti kaip protonacionalizmą. Sykiu straipsnyje teigiama, kad Machiavelli’o ciniški patarimai ir apibendrinimai gali iš dalies būti paaiškinti renesanso studia humanitatis edukacinės tradicijos, kurioje jis buvo išlavintas, ir brutalios Realpolitik neatitikimu.Pagrindiniai žodžiai: Machiavelli, Aristotelis, respublikoniška politika, virtú, dorybių etika, bendrasis gėris, studia humanitatis.Virtue and Politics: an Aristotelian Reading of Niccolò MachiavelliAndrius Bielskis
SummaryThe paper discusses Niccolò Machiavelli’s conception of virtue (virtú) and republican politics from the point of view of Aristotelian virtue ethics. Machiavelli’s emphasis on civic virtue and the support of republican politics bear similarity to Aristotle’s conception of politics. Against two competing interpretations of Machiavelli’s legacy (the Cambridge contextual historians school and Joseph V. Femia), this paper argues that while Machiavelli moves away from the classical conception of aretē / virtus, he also, at the same time, shares with an Aristotelian practical philosophy the concept of the republican common good. Machiavelli’s modified conception of classical virtus and his republican rhetoric allows us to interpret his position as proto-nationalist. Finally, this paper argues that Machiavelli’s cynical advice and observations can be partly explained by the gap between the Renaissance education of studia humanitatis and the ruthlessness of Realpolitik.Keywords: Machiavelli, Aristotle, republican politics, virtú, virtue ethics, common good, studia humanitatis.
TOMO AKVINIEČIO SIEKIS ĮVARDYTI AMŽINYBĘ
Authors: Aleksandravičius Povilas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Tomo Akviniečio amžinybės samprata ir ją išreiškiančios sąvokos. Teigiama, kad tradicinė, t. y. vėlyvojoje scholastikoje įsivyravusi, jos interpretacija neatspindi paties Tomo turėto užmojo. Akvinietiškoji amžinybės sąvoka nei laiko, nei judėjimo sąvokų atžvilgiu nesudaro priešingo sisteminio poliaus: amžinybės transcendentiškumas judėjimui yra tokio pobūdžio, kad, remiantis proporcionalinės analogijos principu, ją galima traktuoti kaip „judančią tam tikra prasme“, nors jos nejudėjimas žmogiškai patirčiai prieinamų judėjimų atžvilgiu yra absoliutus. Šią amžinybės judėjimo / nejudėjimo dialektiką Tomas Akvinietis reiškė per ypatingą dieviškosios gyvybės sampratą, kurią straipsnis nagrinėja įvairiausiuose jos pavidaluose, tiek „joje pačioje“ (quidam circuitus, Trejybė), tiek santykyje su pasauliu (creatio). Išnagrinėjus dieviškajai amžinybei būdingą judesį, straipsnio pabaigoje iškeliama tolesnio mąstymo galimybė – klausimas apie amžinybės laikiškumą.Pagrindiniai žodžiai: amžinybė, Dievas, nejudėjimas, judėjimas, gyvybė, laikiškumas.Thomas Aquinas in Pursuit of Addressing EternityPovilas Aleksandravičius
SummaryThe article analyses the notion of eternity and concepts expressing it as used by Thomas Aquinas. It maintains that the traditional interpretation of the concept – developedmainly in the late scholastic period – does not tally with the intention of Aquinas. Aquinas’ concept of eternity should not be treated as the opposite systemicpole to either the concept of time or movement: the transcendence of eternity vis-à-vis movement can be regarded as ‘moving in a certain sense’, on the basis of proportional analogy principle, though its non-movement in relation to movements known by the human experience is absolute. Thomas Aquinas used a special concept of divine life to express this dialectic between movement and non-movement. The author analyses the concept of divine life in all its manifestations, both ‘in itself’ (quidam circuitus, Trinity) and in its relation to the world (creatio). Following the analyses of movement characteristic of divine eternity, a further thought is invited regarding the question of temporality of eternity.Keywords: eternity, God, non-movement, movement, life, temporality.
SAVIORGANIZACIJA IR EPISTEMOLOGINIS SILPNUMAS
Authors: Tsekeris Charalambos , Katerelos Ioannis , Koskinas Konstantinos
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama visapusiškai sujungti pripažintas teorines ir metodologines saviorganizacijos ir sudėtingumo sąvokas su bendrosiomis socialinės teorijos problemomis (tokiomis kaip žinojimas, subjektyvumas, veikmė ir numatymas), taip pat su naujuoju episteminio nuosaikumo bei kuklumo etosu ir estetika. Kitaip sakant, bendroji saviorganizacijos teorija yra tinkamas ir patvarus analitinis karkasas kurti ir plėtoti radikalią epistemologinio silpnumo etiką/estetiką bei silpnesnę ir refleksyvesnę sociologinę/epistemologinę pasaulėžiūrą.Pagrindiniai žodžiai: žinojimas, saviorganizacija ir kompleksiškumas, epistemologija ir etika, refleksyvumas ir socialinė teorija.Self-Organization and Epistemological WeaknessCharalambos Tsekeris, Ioannis Katerelos, Konstantinos Koskinas
SummaryThis paper seeks to comprehensively and critically interconnect the well-established theoretical and methodological conceptions of self-organization, complexity and chaos with more general issues and dilemmas in the contemporary field of social theory (such as knowledge, objectivity/subjectivity, structure/agency and prediction), as well as with a new reflexive ethos (practice) and aesthetic (style) of epistemic modesty and humility. In other words, a general theory of self-organization seems to be a suitable and sustainable analytic framework for generating, developing and cultivating a radical ethics/aesthetics of epistemological weakness, as well as a sense of less strong and more reflexive sociological/epistemological worldview.Keywords: knowledge, self-organization and complexity, epistemology and ethics, reflexivity and social theory.
KULTŪROS STUDIJŲ IDĖJOS IR VARDAI LIETUVOJE
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos Lietuvos kultūros studijos. Autorius analizuoja tris laikotarpius: 1) tarpukario; 2) pokario, kuris apima tiek kultūros tyrimus Sovietų Lietuvoje, tiek Lietuvos emigrantų užsienyje kultūros studijas; 3) posovietinį. Kultūros tyrimai interpretuojami vadovaujantis šiomis prielaidomis: 1) kultūros studijos neatsiejamos nuo modernybės diskurso, net kalbant apie postmodernios kultūros situaciją ir jos atstovus; 2) kultūra interpretuotina kaip integrali visuma, prieinama filosofinei refleksijai; 3) kultūros studijos balansuoja tarp regioninio tapatumo ir globalių tendencijų; 4) kultūros studijos plėtotinos atsižvelgiant į mūsų hermeneutinius siekius; 5) kultūros fenomenai, įtraukiami į kultūros studijas, nurodo gyvenamąjį pasaulį kaip kultūros aplinką ir mūsų kūrybinį vaidmenį joje; 6) kultūros studijų tyrinėtojai dalyvauja tiek vertikalioje tam tikro regiono kultūros bendrijoje, tiek horizontalioje pasaulinėje mokslo visuomenėje; 7) kultūros studijos iškyla kaip tarpdalykinis diskursas, t. y. kaip „ilgojo kelio“ (Ricoeuras) taktikos išdava.Pagrindiniai žodžiai: kultūros studijos, kultūros idėja, regionas, tapatumas.The Ideas and the Names of Cultural Studies in LithuaniaTomas Kačerauskas
SummaryThe article deals with cultural studies in Lithuania. The author interprets three periods: 1) the interwar period, 2) the post-war period that covers both culturalresearch in Soviet Lithuania and research of Lithuanian emigrants abroad, and 3) the post-soviet period. The author interprets a number of Lithuanian cultural researchers on the basis of the following assumptions: 1) cultural studies are inseparable from the discourse of modernity even if we speak about postmodern cultural situation and its representatives; 2) culture should be interpreted as an integral whole available for philosophical reflection; 3) cultural studies balance between regional identity and global tendencies; 4) cultural studies should be developed with respect to our hermeneutic intentions; 5) cultural phenomena have been used by cultural studies referring to our life world as cultural environment and our creative role within it; 6) the researchers of cultural studies take part in both vertical cultural community of a certain region and horizontal scientific society around the world; 7) cultural studies emerge as interdisciplinary discourse, i.e. as a result of “long way” (Ricoeur) tactics.Keywords: cultural studies, idea of culture, region, identity.
MOKSLAS KAIP MOKSLO FILOSOFIJOS PROBLEMA
Authors: Plėšnys Albinas
Published: January 2019

Normatyvinėje mokslo filosofijoje siekiama atsakyti į klausimą, kas yra mokslas. Tiek Carnapas, tiek Popperis pasiūlo savus mokslo apibūdinimus, remdamiesi logine pažinimo turinio analize. Tie apibrėžimai yra universalūs ir laikui bėgant nekintantys. Jais remdamasis tyrinėtojas gali atskirti mokslines teorijas nuo nemokslinių ir nuspręsti, kada atsiranda mokslas. Kitokia padėtis susiklosto istorinėje mokslo filosofijos mokykloje, kuri siekia atskleisti įvaizdžius, pasaulio suvokimo būdus ir mokslinio tyrimo praktiką, vyravusią tam tikru istoriniu laikotarpiu, net ir tuos, kurie šiandien yra atmesti, primiršti ar laikomi klaidingais. Istorinis požiūris į mokslo raidą verčia klausti visai kitko – ne kas yra mokslas, o kaip vartojama ir kaip buvo vartota mokslo sąvoka. Tačiau Kuhnas to nedaro ir aiškinasi, kas yra mokslas. Matyt, tai yra viena iš jo nesėkmės kuriant naują mokslo filosofijos variantą priežasčių.Pagrindiniai žodžiai: falsifikacija, fizika, loginė analizė, menas, mokslas, patyrimas, verifikacija.Science as a Problem in the Philosophy of ScienceAlbinas Plėšnys
SummaryThe question what is science arises in the normativephilosophy of science. Both Carnap and Popper proposed their own definitions of science. For this purpose they used the logical analysis of language in which the content of science was expressed. These definitions are universal and stable over time. On the basis of these definitions investigator can discern scientific theories from non-scientific ones and determine when the science started up. The issue was treated quite differently in historical school of philosophy of science where the historians of science attempted to display even those images, world-views and practices of scientific investigation which dominated in their own time and are now discarded. The new sort of questions arises to the followers of the historical school of philosophy of science: how was the concept of science used in their investigations but not what is this thing called science. However, Kuhn still attempts to answer the old question in his Structure of Scientific Revolutions. In our opinion the failure of his theory was determined by this fault.Keywords: falsification, physics, logical analysis, art, science, experience, verification.
APIE ATEINANČIĄ SINTETINĖS BIOLOGIJOS KONDRATJEVO BANGĄ IR BIOKAPITALISTINĘ LIETUVĄ
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos šiuo metu prasidedančios naujos mokslinės-techninės revoliucijos technologinės prielaidos ir politinės ekonominės pasekmės. Technologines prielaidas sukuria naujas technomokslas – sintetinė biologija, arba radikali genų inžinerija, kuri leidžia pereiti nuo natūralių gyvybės rūšiųgenomo modifikavimo prie dirbtinių rūšių kūrimo. Nors daugiausia masinės informacijos priemonių dėmesio sulaukia sintetinės biologijos perspektyvos medicinoje, didžiausių ekonominių pasekmių jos raida gali turėti energetikoje, tradicinės ir kompiuterių pramonės technologijoje, sukeldama šeštąją Kondratjevo bangą. Jos politinė ekonominė pasekmė – naujo biokapitalistinio gamybos būdo, pakeisiančio dabartinį pofordistinį skaitmeninį kapitalizmą, susiformavimas. Straipsnyje kritikuojamas technologinis determinizmas kaip bendroji socialinės kaitos priežasčių teorija, tačiau pripažįstamas jo adekvatumas technokapitalistinių gamybos būdų atžvilgiu. Kritiškai vertinama Ray’aus Kurzweilio tezė, kad nauja technologinė revoliucija baigsis transhumaniškuoju singuliarumu. Pateikiamas alternatyvus oficialiajam Lietuvos po 2030 metų raidos scenarijus.Pagrindiniai žodžiai: technologinis determinizmas, sintetinė biologija, šeštoji Kondratjevo banga, biokapitalizmas, Lietuva po 2030 metų.On the Coming Synthetic Biology Kondratieff Wave and Biocapitalist LithuaniaZenonas Norkus
SummaryThe paper discusses technological conditions and political-economical outcomes of the forthcoming scientific-technological revolution. Its technologicalconditions will be created by the synthetic biology (extreme genetic engineeering) as new technoscience in the making which promises the transition from the tinkering modification of the genome of natural life species to the creation of the artificial life species. Mass media focus on the prospects of synthetic biology in the medical biotechnologies. However, the changes in the energetics, technology of traditional and computer industries brought by the advances in the synthetic biology may have much more important economic outcomes, unleashing the 6th Kondratieff wave. The political economical outcome of the synthetic biology technological revolution will be the formation of the new biocapitalist mode of production which will succeed contemporary digital capitalism. The author rejects technological determinism as general theory of causes of social change. However, technological determinism remains suitable for the explanation of social change in the societies grounded in the technocapitalist modes of production. Prediction by Ray Kurzweil of transhuman singularity imminent after synthetic biological revolution in technology is also rejected. The paper closes with the alternative to the official scenario of development of Lithuania by and after 2030.Key words: technological determinism, synthetic biology, sixth Kondratieff wave, biocapitalism, Lithuania after 2030.
SUPRATIMO EPISTEMOLOGIJOS KEBLUMAI: MCDOWELLAS PRIEŠ DUMMETTĄ
Authors: Japertas Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama, kuo yra paremtas Johno McDowello „anti-antirealistinis“ požiūris į Michaelo Dummetto antirealizmo filosofiją. Nors pats Dummettas antirealizmo (kaip ir filosofijos apskritai) pamatus tikėjosi pakloti apmąstymais, priklausančiais reikšmės teorijos, kalbos filosofijos ir metafizikos sričiai, McDowellas savo pirmtako antirealistinėje argumentacijoje pastebi fundamentalesnį ir nepriklausomai veikiantį „epistemologinį karkasą“, kurį sudaro iš tradicijos paveldėta netinkama ir net iliuzinė „supratimo epistemologija“. Pabrėžtina, kad abu filosofai sutaria dėl požiūrio į matematikos sakinių supratimą: jie palaiko antiplatonizmą ir mano, jog atsakomumo į išsprendžiamas aplinkybes sąvoka turinti būti kertinė matematikos epistemologijoje. Tačiau McDowellas griežtai nesutinka su Dummetto mintimi matematikos epistemologijos modelį apibendrinti, t. y. jį taikyti ir kalbos už matematikos ribų supratimui aiškinti. Apibendrintas antirealizmas (antirealizmas natūralaus pasaulio atžvilgiu) atsiranda tik tarpininkaujant tam tikrai epistemologinei idėjai, būtent troškimui surasti „tvirtus“, nepriklausomus nuo mūsų kalbos, neprielaidiškus pagrindus, kurie būtų laikomi mūsų ištarų supratimo garantija.McDowellui ši epistemologinė idėja yra „epistemologinis prietaras“ ir jis pasisako už kitokią, „mažiau ambicingą“ epistemologiją, pagal kurią tam tikros kalbinės praktikos supratimas visiškai neįsivaizduojamas be dalyvavimo toje praktikoje galimybės, taigi be tos kalbos mokėjimo. Suprantančio dalyvio perspektyva – vienintelė, iš kurios gali žvelgti teoretikas, mąstydamas apie mūsų kalbos santykį su pasauliu.
REDUKCINIS EMPIRIZMAS – METODOLOGIJA AR EPISTEMOLOGIJA?
Authors: Bujokas Justas
Published: January 2019

Šiame darbe nagrinėjami redukcinio empirizmo filosofijos bruožai ir jo reikšmė šiuolaikinės analitinės mokslo filosofijos ginčams. Redukciniu empirizmu vadinama pirmiausia loginio pozityvizmo mokslo filosofija, kuria siekiama parodyti, kaip teoriniai terminai gali būti redukuojami į stebėjimo terminus ir eliminuojami iš mokslo kalbos žodyno.Paprastai laikomasi nuomonės, kad redukcinio empirizmo filosofija yra semantinio mokslinio antirealizmo forma ir yra nesėkminga dėl pačios teorinių terminų redukcijos į stebėjimo terminus idėjos ydų, pavyzdžiui, netinkamo Bertrand’o Russello loginio formalizmo arba paslėptų verifikacionistinių prielaidų. Šiame darbe ginsiu tezę, kad redukcinio empirizmo, kaip ankstyvojo loginio pozityvizmo programos dalies, nesėkmes lemia ne pats sumanymas redukuoti teorinius terminus į stebėjimo terminus, bet paslėpta nuostata, jog sėkminga redukcija iš karto numato empiristinę epistemologiją. Tai yra įrodinėsiu, kad reikia griežtai atskirti du dalykus – redukciją, kuri gali būti filosofijos metodas, tinkamas ir realizmui, ir empirizmui, bei empirizmą, kuris nebūtinai turi remtis redukcijos metodu.
REDUKTYVIZMO RAIŠKA ŠIUOLAIKINĖJE PRIEŽASTINGUMO FILOSOFIJOJE
Authors: Grenda Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiama, kaip terminas „redukcija“ vartojamas šiuolaikinėje priežastingumo filosofijoje. Svarstoma, kaip, jeigu atsižvelgiama į šią vartoseną, priežastingumo teorijas galima skirstyti į reduktyvias ir nereduktyvias ir kokias galima išskirti reduktyvių teorijų rūšis. Remiantis atlikta metateorine analize, pateikiamas dviejų rūšių reduktyvizmo – vadinamojo „hiumiškojo reduktyvizmo“ ir „empirinės analizės“ – teorinių perspektyvų įvertinimas.
NIHILIZMAS IR NAUJIEJI REALIZMAI
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje svarstomas šiuolaikinėje filosofijoje atsinaujinęs ginčas „apie tikrovę / realybę“. Šis ginčas pristatomas analizuojant vieno ryškiausių jo iniciatorių – vadinamojo naujojo realizmo atstovo Maurizio Ferrario poziciją. Ferrario „realistinio“ palinkimo ištakos atpažįstamos iš Nietzsche’s frazės „Nėra faktų, tiktai interpretacijos“ savito traktavimo. Straipsnyje atskleidžiama, kad su šios frazės permąstymu Ferraris’o filosofijoje sietina ir modernybės / postmoderno kritika, ir naujojo realizmo pozicijoje išryškėjanti realybės samprata. Parodomas naujojo realizmo perspektyvoje atsiskleidžiantis modernybės / postmoderno santykis, svarstomas postmodernistinis tikrovės / realybės praradimas, kurį fiksuoja tikrovės „virgoletizacija“. Keliamas klausimas, ką reiškia realybę „imti į kabutes“. Tačiau sykiu aptariant Ferrario mokytojo ir oponento Vattimo poziciją, klausiama – „kam reikalinga, kam tarnauja tiesa be kabučių?“ Vattimo ontologinės hermeneutikos persektyvoje iškylanti interpretacinė realybės/tikrovės samprata straipsnyje parodoma kaip alternatyva Ferrario naujojo realizmo požiūriui. Kita vertus, atskleidžiamas Ferrario realybės sampratos giminingumas Kanto ir Fichte’s kritiko Jacobi realistinėms sveiko proto nuostatoms bei jos santykis su nihilizmu.Pagrindiniai žodžiai: realybė, interpretacija, postmodernizmas, ėmimas į kabutes, nihilizmas.
 
Nihilism and the New RealismsRita ŠerpytytėSummaryThe article deals with the controversy ‘concerning reality’ – an ongoing and constantly updated discussion in the contemporary philosophy. The analysis stems from the premises proposed by Maurizio Ferraris – one of the most prominent initiators and representatives of the so-called ‘new realism’. The roots of Maurizio Ferraris’s inclination to ‘realism’ can be recognized in his specific interpretation of Nietzsche’s phrase “There are no facts, only interpretations”. The article reveals that there is a link between this revised phrase and Ferraris’s criticism of modern and postmodern philosophy as well as the concept of reality represented by ‘new realism’. The relationship between modernism and postmodernism, the postFerraris, modern ‘loss’ of reality, expressed as a ‘virgolettazione della realtà’ (i.e. putting the reality into commas) is discussed from the perspective of new realism. The question is what do these commas mean for reality? Or one could ask together with Gianni Vattimo: “Who would need the truth without commas, and whom would this truth serve?” In fact, Vattimo’s ontological hermeneutic and the concept of reality intertwined with interpretation appears as an alternative to Ferraris’s position. Finally, the article discloses the affinity of Ferraris’s concept with the Jacobi’s commonsense take on reality and its relation to nihilism.Key words: reality, interpretation, postmodernism, putting into commas, nihilism.
THE POLITICAL IMPLICATIONS OF ALASDAIR MACINTYRE’S CLAIMS OF DEPENDENT RATIONAL ANIMALS
Authors: Bielskis Andrius
Published: January 2019

This paper engages with the key philosophical claims of Alalsdair MacIntyre’s Dependent Rational Animals. I argue that despite MacIntyre’s convincing accounts of an alternative Aristotelian social ontology, and the political structures of the common, his emphasis on the politics of communal self-defense is dubious unless the proponents of Aristotelian politics are in the position to challenge the power of limitless capital accumulation. The paper also engages with Aristotle’s conception of virtue and the role legislation plays in our attempts to acquire virtues. Finally, on the basis of Karl Marx’s distinction between necessary labour time and surplus labour time, this paper offers a new concept – Exploitation Calculus – which is designed to measure the level of the exploitation of labour in a given company.Keywords: Alasdair MacIntyre, Dependent Rational Animals, the politics of the common good, Aristotle, virtue, communal self-defense, emancipation, global capitalism, exploitation calculus.Alasdairo Macintyre’o veikalo „Priklausomi racionalūs gyvūnai“ teiginių politinės implikacijosAndrius BielskisSantraukaStraipsnyje analizuojami svarbiausi Alasdairo MacIntyre’o veikalo Priklausomi racionalūs gyvūnai teiginiai. Jame teigiama, kad, nepaisant MacIntyre’o pateikiamos įtikinamos alternatyvios aristoteliškos socialinės ontologijos ir bendrojo gėrio politinių struktūrų sampratos, jo akcentuojama bendruomenių protekcionistinė politika yra abejotina, jei aristoteliškos politikos šalininkai neturi galimybės pasipriešinti besaikei kapitalo kaupimo galiai. Straipsnyje taip pat yra aptariama Aristotelio dorybės samprata, o sykiu įstatymų leidybos reikšmė ugdant dorybes. Remiantis Karlo Marxo skirtimi tarp būtinojo ir pridedamojo darbo laiko, straipsnyje pateikiama eksploatacijos skaičiuoklės formulė.Pagrindiniai žodžiai: Alasdairas MacIntyre’as, Priklausomi racionalūs gyvūnai, bendrojo gėrio politika, Aristotelis, dorybė, emancipacija, globalus kapitalizmas, eksploatacijos skaičiuoklė.
RŪPESČIO ETIKA IR EMMANUELIS LEVINAS
Authors: Bikauskaitė Renata
Published: January 2019

Rūpesčio etika šiuolaikinės moralės filosofijos lauke yra gana naujas, vienalytiškumu bei griežtai apibrėžtu žodynu nepasižymintis darinys. Rūpesčio etika užima kritinę poziciją tradicinių etinių teorijų atžvilgiu, tačiau kai kurie jos atstovai, ieškodami tvirtesnio filosofinio pagrindo, siekia įtraukti ją į dorybių etikos teoriją. Šiame straipsnyje siūloma kitokia strategija: įtraukti rūpesčio etiką į Emmanuelio Levino filosofijos kontekstą. Analizuojant vienos žymiausių rūpesčio etikos atstovių Nel Noddings idėjas ir lyginant jas su Levino filosofija siekiama atskleisti abiejų etinių diskursų sankirtos taškus ir bendradarbiavimo galimybes. Straipsnyje teigiama, kad Levino etika suteikia Noddings natūralistinei rūpesčio etikai gilesnį normatyvinį pagrindą ir platesnį filosofinį kontekstą jos kontroversiškoms sąvokoms.Pagrindiniai žodžiai: rūpesčio etika, Noddings, Levinas.Ethics of Care and Emmanuel LevinasRenata BikauskaitėSummaryIn the context of the contemporary moral philosophy ethics of care appears to be quite a new discipline that lacks homogeneity and a well-defined moral vocabulary. Ethics of care is highly critical of the traditional ethical theories, though a few representatives, who are looking for well-established philosophical grounds, try to subsume it under the category of theory of virtue ethics. In this paper a different approach emerges which seeks to incorporate the ethics of care within the philosophy of Emmanuel Levinas. By analysing the ideas of Nel Noddings – one of the best known representatives of the ethics of care – and comparing them with the philosophy of Levinas an attempt is made to describe the overlaps between these two ethical discourses and explore the possibilities of their cooperation. This paper claims that Levinas’ ethics provides a deeper normative ground for the naturalistic care ethics of Nodings and a wider philosophical context for its controversial notions.Keywords: Ethics of care, Noddings, Levinas.
RACIONALUMO IR TEISINGUMO SĄJUNGOS PROBLEMA JOHNO RAWLSO „POLITINIAME LIBERALIZME”
Authors: Vasiliauskaitė Nida
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos Johno Rawlso pastangos sukurti „politinės, bet ne metafizinės“ tvarkos modelį, kuris tenkintų specifiškai apibrėžtus „racionalumo“ bei „teisingumo“ kriterijus, ir išryškinamas šio modelio vidinis prieštaringumas. Parodoma, kokie problemiški yra pagrindiniai „politinio liberalizmo“ konstravimo įrankiai – politikos / moralės ir protingumo / racionalumo perskyros – ir teigiama, jog koncepcijos nenuoseklumų priežastis yra principinė, ji glūdi pačiame Rawlso sumanyme susieti, bet nesutapatinti du autonomiškus ir heterogeniškus normatyvumo šaltinius; o atsisakius kurio nors vieno „politinis liberalizmas“ apskritai suirtų.Pagrindiniai žodžiai: racionalumas, teisingumas, neutralumas, politinis liberalizmas, fundamentizmas.The Problem of Combining Rationality with Justice in John Rawls’ “Political Liberalism”Nida VasiliauskaitėSummaryThe article deals with Rawlsian attempts to offer a theoretical model for universal “political, not metaphysical” order, based on the ideas of rationality and justice specifically defined. My point is to reveal the inner inconsistency in the very notion of political liberalism showing that its fundamental presuppositions – the distinctions of politics / morals and reasonable / rational – are flawed. Which means that as a project built on two distinct in kind sources of normativity trying to “make them one” without damaging their logical autonomy, political liberalism is deemed to generate inconsistencies and cannot be saved by any “cosmetic changes”.Keywords: rationality, justice, neutrality, political liberalism, fundamentism.
FILOSOFIJA VISADA ATRODĖ PATRAUKLI
Authors: Kirtiklis Kęstas , Dranseika Vilius
Published: January 2019

Philosophy always seemed attractiveMykolas Drunga interviewed by Kęstas Kirtiklis and Vilius Dranseika
BALTIJOS ŠALIŲ FILOSOFINIO DISKURSO POSOVIETINĖ TRANSFORMACIJA I
Authors: Kabelka Gintaras
Published: January 2019

Straipsnis skirtas trijų Baltijos šalių filosofijos posovietinių pokyčių lyginamajai analizei, ypač pabrėžiant šių šalių filosofinių diskursų svarbesnius bruožus – augimo tempą, apimtį, dalykinę struktūrą, kokybinius pokyčius, produktyvumą. Pirmoje straipsnio dalyje Lietuvos skaitytojai glaustai supažindina­mi su sovietinio ir nepriklausomybės laikotarpio (1955–2011 m.) Estijos ir Latvijos filosofijos raida: išski­riamos vyraujančios filosofijos kryptys, aptariamos pagrindinės nagrinėtos problemos ir atskiros šalies filosofijos specifika. Apžvelgiama Baltijos šalių filosofinių centrų istorija, filosofų grupių formavimasis, konceptualiniai ginčai, diskursų ryšiai, palyginami filosofų profesinių biografijų bruožai.Pagrindiniai žodžiai: Lietuva, Latvija, Estija, filosofinis diskursas, posovietinė transformacija 
The Post-Soviet Transformation of the Philosophical Discourse in Baltic Countries IGintaras Kabelka
 
Abstract The paper presents a comparative analysis of philosophical discourses (1955–2011) and their post-soviet changes in three Baltic countries – Estonia, Latvia, and Lithuania. Special attention is paid to the scope, growth rate, productivity and structural changes of these discourses. In the first part of this paper a general overview of philosophy in Latvia and Estonia is introduced to the Lithuanian readers. The main philosophical trends and problems are discussed, as well as particularity of each country. The paper surveys the history of philosophical centres, the formation of philosophical groups and disputes, and the ties among the discourses. The more characteristic tendencies in professional biographies of philosophers are explained and compared.Keywords: Lithuania, Latvia, Estonia, philosophical discourse, post-soviet transformation
ESTETIKOS SAMPRATOS TRANSFORMACIJA
Authors: Mickevičius Tomas Nemunas
Published: January 2019

The Transformation of the Notion of AestheticsTomas Nemunas Mickevičius
APIE LAIKO IR AMŽINYBĖS DIALOGĄ
Authors: Kuzmickas Bronislovas
Published: January 2019

On the Dialogue between Time and EternityBronislovas Kuzmickas
ŽANRINIO APOKALIPSĖS KINO DEKONSTRUKCIJA A. KUROSAWOS „RASHOMONE“
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnis skiriamas pastangai peržengti pramoginio apokalipsės kino ribas. Tekste konstatuojama, kad nekomerciniai apokalipsės kino kūriniai neplėtojami pagal vieną formulę, todėl neįmanoma rasti juos vienijančio teminio pagrindo. Vis dėlto nekomercinį apokalipsės kiną suvienytų ne turinys, bet pati pastanga radikalizuoti kinematografines apokalipsės vizijas, kurias komercinis kinas produkuoja kaip standartinių prekių seriją. Radikalizavus pasaulio pabaigos vizijas, nekomerciniai apokalipsės kino kūriniai ima funkcionuoti kaip kapitalistinės pasaulio pabaigos industrijos kritikos įrankiai. Straipsnyje parodoma, kaip komercinis apokalipsės kinas vaizduoja mirtį ir prekiauja žiūrovo nemirtingumu. Tokiai komercinei strategijai priešstatomas santykis į mirtį Šekspyro „Hamlete“ ir Kurosawos „Rashomone“.Atskleidžiamos paralelės tarp „Hamleto“ skaitytojo ir „Rashomono“ žiūrovo. Argumentuojama, kad „Rashomonas“ gali būti interpretuojamas kaip žiūrovo aklumo demaskavimo įrankis. Jo analizę papildžius Žižeko ir Baudrillard’o nuostatomis, fiksuojamas žiūrovo aklumas pramoginiame apokalipsės kine.The Deconstruction of Apocalypse Genre Cinema in Kurosawa’s “Rashomon”Nerijus Milerius
SummaryThe paper deals with the effort to go beyond the boundaries of commercial apocalypse film. It is argued that as non-commercial apocalypse films are not based on the single formula it is impossible to find one unifying thematic base for them. Nevertheless, non-commercial apocalypse films are not united not by their content, but by the effort to radicalize the cinematic visions of the apocalypse. Having radicalized the visions of the end of the world, non-commercial apocalypse film begins to function as a critical tool for the analysis of the capitalist end of the world industry. This paper shows how the commercial apocalypse film depicts death and sells immortality to a viewer. Such commercial strategy of the apocalypse film is opposed to the relation with death in Shakespeare’s “Hamlet” and the Akira Kurosawa’s “Rashomon”. In the paper the parallels between a reader of “Hamlet” and a viewer of “Rashomon” are revealed. It is argued that “Rashomon” can be interpreted as a tool to unmask the blindness of the viewer. The analysis of “Rashomon” leads to the notions of Slavoj Žižek and Jean Baudrillard which allow discovering the analogous blindness of the viewer in the commercial apocalypse film.
KANTIŠKOJI PATYRIMO SAMPRATA IR PAŽINIMO RIBŲ PROBLEMA
Authors: Rimkus Edvardas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama Kanto teorinėje filosofijoje išdėstyta patyrimo samprata ir iš jos kylanti pažinimo ribų problema. Įrodinėjama, kad kantiškasis patyrimas kaip juslinės medžiagos ir apriorinių formų sintezė yra reiškinių santykių pažinimas. Patyrimo teorijoje Kantas atsiriboja nuo transcendentinės metafizikos – neigia transempirinio pažinimo galimybę ir nusako imanentinį proto taikymą. Teigiama, kad transcendentalinė patyrimo teorija leidžia suprasti kantiškąjį apriorizmą kaip pažinimo formų arba modelių kūrybą ir paaiškina „noumeno“ idėją kaip įsteigiančią tam tikras empirinio ir metafizinio pažinimo ribas.Kantian Conception of Experience and the Problem of the Limits of CognitionEdvardas Rimkus
SummaryThe article examines Kant’s conception of experience and its theoretical implication for the limits of cognition. It is argued that Kantian experience as a synthesis of sensory material and a priori forms is a cognition of phenomenal relations. Kant distances himself from transcendental metaphysics, he denies the possibility of transempirical knowledge and describes how the mind works in the immanent area. Kant’s transcendental theory of experience allows us to understand the epistemological apriorism as a creation of forms and models of cognition and explains the idea of a “thing-in-itself” as establishing the limits of empirical and metaphysical knowledge.