bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
3D Numerical Analysis of Loading Geometry on Soil Behavior Reinforced with Geocell Element
Authors: Keshmiri Nojan , Ghareh Soheil , Kazemian Sina , Hosseinian Amir Reza
Published: January 2019

Considering the weakness of the soil profile against tensile forces, researchers have been continuously searching to increase the bearing capacity and shear strength and improve its properties. In some projects, the soil reinforcement method has been known as a proper method for soil improvement because of its low cost, easy implementation, and great impact on soil properties. Reinforced soil is a structure composed of two different types of materials, which minimize their weaknesses together: the soil tolerates compressive stresses, and the reinforcement elements tolerate tensile stresses. In this research, the behavior of circle foundation located on a sand bed reinforced with geocell (GC) elements (which was investigated experimentally) was assessed analytically by using the Abaqus finite element software in three-dimensional (3D) mode as well. After assuring that the results of analytical studies were appropriately correlated with the results of laboratory studies, the behavior of the soil reinforced with GC elements under other square foundations was examined by using analytical studies. The results of this study showed a 65 % increase in bearing capacity and 15 % reduction in the settlement of circle foundation if using GC elements to reinforce the soil profile. The aforementioned has been obtained from comparing the results obtained from analytical and laboratory studies, showing proper matching and alignment between them by changing the geometry of the foundation from circle to square in 3D analytic studies. There was a greater effect on the bearing capacity of square foundations when increasing the GC elements (up to 12 %) than on the bearing capacity of circle foundations. To prove the proposed innovation in this research, some of its outputs were applied for improving the soil under an old one-story building with asymmetric settlement instead of reinforced concrete piles. The settlement was stopped within six months after the completion of the soil improvement operation.
Homeologous Epistasis in Wheat: The Search for an Immortal Hybrid
Authors: Santantonio Nicholas , Jannink Jean-Luc , Sorrells Mark
Published: January 2019

Hybridization between related species results in the formation of an allopolyploid with multiple subgenomes. These subgenomes will each contain complete, yet evolutionarily divergent, sets of genes. Like a diploid hybrid, allopolyploids will have two versions, or homeoalleles, for every gene. Partial functional redundancy between homeologous genes should result in a deviation from additivity. These epistatic interactions between homeoalleles are analogous to dominance effects, but are fixed across subgenomes through self pollination. An allopolyploid can be viewed as an immortalized hybrid, with the opportunity to select and fix favorable homeoallelic interactions within inbred varieties. We present a subfunctionalization epistasis model to estimate the degree of functional redundancy between homeoallelic loci and a statistical framework to determine their importance within a population. We provide an example using the homeologous dwarfing genes of allohexaploid wheat, Rht-1, and search for genome-wide patterns indicative of homeoallelic subfunctionalization in a breeding population. Using the IWGSC RefSeq v1.0 sequence, 23,796 homeoallelic gene sets were identified and anchored to the nearest DNA marker to form 10,172 homeologous marker sets. Interaction predictors constructed from products of marker scores were used to fit the homeologous main and interaction effects, as well as estimate whole genome genetic values. Some traits displayed a pattern indicative of homeoallelic subfunctionalization, while other traits showed a less clear pattern or were not affected. Using genomic prediction accuracy to evaluate importance of marker interactions, we show that homeologous interactions explain a portion of the nonadditive genetic signal, but are less important than other epistatic interactions.
Declaración de las Naciones Unidas sobre los derechos de los pueblos indígenas: una herramienta para combatir las desigualdades entre pueblos indígenas y la sociedad globalizada
Authors: Groh Arnold
Published: January 2019

En 2007, la Declaración sobre los Derechos de los Pueblos Indígenas fue adoptada por la Asamblea General con la mayoría de los Estados miembros de las Naciones Unidas. La declaración tiene relevancia para cualquiera que esté a cargo de los pueblos indígenas o en contacto con estos. Un efecto central de la dominancia de la cultura globalizada sobre culturas indígenas es la asimetría de la percepción e influencia mutua. Debido a los efectos de la presión social externa de la globalización, los pueblos indígenas tienen poca libertad de elección. Ejercer su derecho a una autonomía cultural en educación y estilo de vida es muy difícil para los grupos indígenas. Por parte de gobiernos, los problemas relacionados con los derechos a la tierra son un obstáculo para reconocer la autonomía de estos pueblos. Algunos artículos de la Declaración de las Naciones Unidas sobre sus derechos que se presentan tienen relevancia para entes externos, como grupos investigadores o turistas, en contacto con personas indígenas.
J. Vabalas-Gudaitis - eksperimentinės psichologijos pradininkas Lietuvoje
Authors: Gučas Alfonsas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Pirmykštės pasaulėžiūros formavimosi procesas
Authors: Lazutka Valentinas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Religija ir nacionalizmas
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Scholastines logikos žlugimas Lietuvoje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Buržuazinės Lietuvos laisvamanių ateizmo pobūdžio klausimu
Authors: Karakozova Elvyra
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurie metodologiniai asmenybės ir visuomenės santykio klausimai
Authors: Repšys Jonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Istorizmo principo taikymo gamtos moksluose problemos
Authors: Padolskienė Genovaitė Milda
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurių neotomistinės pažinimo teorijos klausimų kritika
Authors: Kuzmickas Bronislavas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Spaudos veikla, formuojant mokslinę-ateistinę Tarybų Lietuvos darbo žmonių pasaulėžiūrą (1956-1965)
Authors: Balsys Antanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Katalikybės socialinio mokymo kritika Z. Angariečio darbuose
Authors: Darginavičienė Aldona
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Lietuvių revoliucinių socialdemokratų požiūris į aktualiausias marksistinės teorijos problemas pirmojo pasaulinio karo laikotarpiu
Authors: Kazlauskas V.
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Estetinio vertinimo objektyvumo klausimu
Authors: Repšys Jonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Iš filosofijos istorijos [B. Kuzmickas, J. Lazauskas, K. Rickevičiūtė. Iš filosofijos istorijos. V., 1968]
Authors: Gudaitytė Rūta
Published: January 2019

Recenzuojama B. Kuzmicko, J. Lazausko, K. Rickevičiūtės knyga „Iš filosofijos istorijos“. Teigiama, kad autoriai pateikia originalią klasikinės vokiečių filosofijos ir neotomistinės filosofijos interpretaciją, akcentuoja sunkiau suprantamus šių filosofijos krypčių aspektus, medžiaga dėstoma glaustai, sklandžiai, aiškiai. Aptariamos pagrindinės katalikybės filosofijos problemos, pateikiama bendroji etikos, estetikos, dabartinės kultūros ir religijos supratimo charakteristika.
Nuosavybės institutas socialistinėje visuomenėje
Authors: Karosas Justinas
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama išryškinti marksistinės socialinės metodologijos ypatybes sprendžiant visuomeninės nuosavybės instituto problemą. Kritiškai apžvelgiamas visuomeninės nuosavybės sąvokos vartojimas tarybinėje ekonominėje, teisinėje ir sociologinėje literatūroje. Teigiama, kad atsiradus privatinei nuosavybei, ekonominiai santykiai įgyja institucinį pobūdį ir ima reikštis kaip tam tikri nuosavybės santykiai. Teisinė visuomeninių santykių forma paslepia jų ekonominę prigimtį ir apsunkina visuomenės ekonominės struktūros tyrimą. Marksizmo požiūriu, būtina skirti gamybos procesą, kaip visuomeninį gamtos daiktų pasisavinimą, nuo istorinės gamybos formos, kurioje dėl to pasisavinimo atsiranda nuosavybės santykiai. Jie yra istorinė ekonominių santykių forma. Visuomeninė gamybos priemonių nuosavybė yra teisinė socializmo ekonominių santykių išraiška. Daroma išvada, kad marksizmo socialinės metodologijos požiūriu, visuomeninės nuosavybės pavertimas ekonominių socialistinės visuomenės santykių pagrindu yra nepagrįstas, sukelia painiavą socializmo teorijoje ir kenkia socializmo kūrimo praktikai.
Aklųjų socialinės reabilitacijos istoriniai bruožai
Authors: Andrejauskas Vladas
Published: January 2019

Straipsnyje ginamas teiginys, kad aklumo pasekmės priklauso nuo asmeninių individo savybių ir socialinių sąlygų. Nagrinėjamos aklųjų reabilitacijos socialinės problemos, pabrėžiama istoriškumo principo reikšmė sprendžiant šias problemas. Apžvelgiama aklųjų padėtis visuomenėje įvairiais istoriniais laikotarpiais. Teigiama, kad savo raidoje visuomenė vis palankiau žiūrėti į akluosius, vis labiau juos reabilituoja, pripažįsta jų socialinį pilnavertiškumą. IX–XII a. pradėjo atsirasti aklųjų organizacijos – elgetų brolijos su tipiška elgetų psichologija ir siekiančios reguliuoti bei paskirstyti elgetavimo zonas ir laiką tarp savo narių. XIX–XX a. pradžios aklųjų organizacijos skatino akluosius mokytis, stiprino jų profesinį rengimą ir įdarbinimą, sprendė jų asmenines problemas. Socialistinėje visuomenėje atsiranda objektyvios prielaidos, būtinos aklųjų socialiniam pilnavertiškumui praktiškai įgyvendinti: sąmoningai ugdomas aklųjų visuomeninis aktyvumas, jų idėjinis sąmoningumas ir savaveiksmiškumas. Materialinis aklųjų aprūpinimas, jų socialinių poreikių tenkinimas iš privačių filantropų ir labdaros organizacijų perėjo valstybės žinion.
Apie šiuolaikinio struktūralizmo vertinimą
Authors: Kursanovas Georgijus
Published: January 2019

Straipsnyje kritiškai vertinami struktūralizmo teorijos metodologiniai principai. Teigiama, kad struktūralizmas atsieja socialines struktūras nuo jų realaus egzistavimo sąlygų, paverčia jas autonominiais dariniais, dažnai traktuoja kaip nekintamas, statiškas; suabsoliutina lingvistinių struktūrų reikšmę ir vaidmenį; atmeta žmogaus aktyvią visuomeninę istorinę veiklą, kurioje ir kuriamos tos socialinės struktūros. Nurodomi ir struktūralizmo teigiami aspektai: jis remiasi realių, objektyviai egzistuojančių struktūrų (socialinių, kultūrinių, kalbinių ir kt.) analize, panaudoja konkrečią skirtingų pažinimo sričių medžiagą atmesdamas apriorinius, spekuliatyvinius išvedžiojimus. Ženklų sistemų tyrimas yra efektyvus tais atvejais, kai įmanoma iš sudėtingos žinių visumos išskirti vientisas ir konkrečias mokslo logines struktūras. Jas galima tirti kaip aukščiausią teorinio pažinimo rezultatą, todėl jų analizė turi didelę pažintinę reikšmę. Analizuojant sudėtingas aplinkos pasaulio daiktų, reiškinių ir procesų visumas, pats skirtingų struktūrų tyrimo faktas ir ontologiniu, ir gnoseologiniu atžvilgiu yra ne tik racionalus, bet ir būtinas.
Struktūra ir istorija
Authors: Greimas Algirdas Julius
Published: January 2019

Publikuojamas pirmasis prancūziškojo struktūralizmo straipsnis lietuvių kalba. Straipsnis skirtas struktūrinio metodo taikymui istorijoje aptarti. Nagrinėjami istorijos ir permanentiškumo, trukmės ir hierarchijos, sinchronijos ir diachronijos, struktūrų istorizacijos, struktūrų ir uzusų, struktūrų transformacijos ir kiti klausimai. Teigiama, kad santykį tarp struktūros funkcionavimo ir istorinės erdvės, kurią užpildo struktūra, paaiškina kalbos būsenos sąvoka. Aptariama trukmių ir struktūrų koreliacija. Keliami klausimai, kur slypi socialinių struktūrų istorinis pobūdis ir kaip apibrėžti diachroniškas transformacijas tarp struktūrų, išsidėsčiusių laike viena po kitos. Uzusas apibrėžiamas kaip kalbinės bendruomenės atlikta jos dispozicijoje esančios reikšminės struktūros utilizacija. Uzusus apsprendžiantis statiškų struktūrų aprašymas yra logiškai pirmesnis, negu sukcesyvių struktūrinių būsenų lyginimo procedūros. Daroma išvada, kad istorijos negalima pajungti socialinių mokslų metodologijai, jeigu istorijos mokslas nepradės traktuoti struktūros kaip vienos svarbiausių savo sąvokų.
Šiuolaikinės buržuazinės filosofijos ir sociologijos kritika
Authors: Jekentaitė Leonarda
Published: January 2019

1974 m. gruodžio 26–27 dienomis Vilniaus universitete įvyko tarpinstitutinė mokslinė konferencija, skirta šiuolaikinės buržuazinės filosofijos ir sociologijos metodologijos kritikai. Konferencijoje dalyvavo Vilniaus, Kauno, Šiaulių, Kijevo ir Minsko mokslo įstaigų darbuotojai: I. Byčko, R. Pavilionis, E. Nekrašas, Ž. Jackūnas, A. Katalynas, R. Ozolas, N. Juršėnas, J.Morkūnienė, A. Nesavas ir kiti. Pranešimuose buvo kritiškai nagrinėjamos neopozityvizmo, neofroidizmo, egzistencializmo, neotomizmo, neokantizmo ir kitų buržuazinės filosofijos ir sociologijos krypčių koncepcijos.
Naujos disertacijos
Authors: Gudaitytė R. , Radvilavičius V.
Published: January 2019

1975 m. birželio 24 d. Vilniaus universitete B. Leskauskaitė apgynė filosofijos kandidato disertaciją „Aleksandro Dambrausko-Adomo Jakšto visuomeninės-filosofinės pažiūros“. Mokslinis vadovas – doc. A. Gaidys, oficialieji oponentai: doc. B. Genzelis ir doc. J. Mureika. Disertacijoje siekiama išryškinti idealistinius ir metafizinius A. Jakšto pažiūrų pagrindus, jos struktūrą lėmė pagrindiniai A. Jakšto visuomeninių ir filosofinių pažiūrų aspektai. Darbe nagrinėjamos A. Jakšto pasaulėžiūros formavimosi ištakos, mokslo ir tikėjimo problema. 1975 m. balandžio 16 d. Vilniaus universitete V. Pikutis apgynė filosofijos kandidato disertaciją „Stasio Šalkausko filosofinės pažiūros“. Mokslinis vadovas – prof. I. Zaksas, oficialieji oponentai: doc B. Genzelis ir doc. A. Čedavičius. Disertacijoje parodyta S. Šalkauskio požiūris į filosofijos objektą, jo struktūrą ir funkcijas, pateikta jo kultūros filosofijos, kaip neotomizmo bendrasociologinės teorijos, analizė ir vertinimas.
Mokslo metodologija Lenkijos Liaudies Respublikoje
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – pateikti bendrą informaciją apie metodologinių tyrimų Lenkijos Liaudies Respublikoje pobūdį ir kryptis. Mokslo metodologijos tyrinėjimai Lenkijoje turi turtingą tradiciją, susijusią su Lvovo-Varšuvos mokyklos veikla. Aptariama empirinių mokslų metodologija, kuriai žymią įtaką daro formaliųjų (dedukcinių) mokslų metodologija. Išskiriamos dvi mokyklos – loginės metodologijos (K. Szaniawskis, M. Przeleckis, R. Wojcickis) ir Poznanės mokykla (J. Kmita, J. Suchas, L. Nowakas). Straipsnio pabaigoje pateikiama rinktinė bibliografija, apimanti lenkų tyrinėtojų monografijas ir kolektyvinius darbus, paskelbtus 1957-1977 metais.
Mokslas kultūros procese
Authors: Mureika Juozas
Published: January 2019

1979 m. lapkričio 29-30 d. Klaipėdoje įvyko respublikinė mokslinė konferencija „Mokslas kultūros procese“. Perskaityti 27 pranešimai, kuriuose nagrinėta mokslo ir technikos revoliucijos istorinė reikšmė, mokslinės ir meninės kūrybos psichologiniai ryšiai, mokslo funkcijos kultūros procese, inžinerinės inteligentijos kūrybinės charakteristikos, mokslotyros atsiradimo prielaidos, įvairūs mokslo ir meno sąveikos aspektai, tiksliųjų mokslų vaizdinių ir teorijų estetinės savybės, moksliškumo kriterijai, mokslo ir tikėjimo bei religijos santykiai ir kiti klausimai.
Diplomantų darbai
Authors: Radžvilas Vytautas
Published: January 2019

1980 m. gegužės 27 d. Vilniaus universiteto Psichologijos katedroje vyko filosofijos specializacijos studentų diplominių darbų gynimas. Jo metu apginti penki darbai. R. Jablonskytės darbe nagrinėjama žmogaus socializacija psichologiniu ir sociologiniu aspektu. N. Jurgelėnaitės darbo tema – „Humanizmas S. Kierkegaardo filosofijoje“, A. Paliulytės – „Religijos definicijos problema žinojimo sociologijoje“. S. Žvikaitė nagrinėjo patyrimo prigimties ir pažintinio vaidmens interpretacijos evoliuciją empirizmo filosofijoje, V. Radžvilas – žmogaus aktyvumo problemą filosofijoje ir psichologijoje.
Dorovės ir religinių vaizdinių ryšio atsiradimas
Authors: Liubarskienė Zita
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama atskleisti dorovės ir religinių vaizdinių ryšio pirmykštėje visuomenėje atsiradimą, nagrinėtą lietuvių autorių XX a. pradžioje bei sovietiniu laikotarpiu. Pateikiamos dvi koncepcijos: pirmoji teigia, kad moralė atsirado anksčiau nei religija. Moralė yra objektyvus socialinis reiškinys, atsiradęs kartu su visuomene. Kita nuomonė teigia, jog moralė atsirado dėl religijos. Šios dvi koncepcijos nėra griežtai alternatyvios viena kitai, nes pirmoji turėjo tikslą ateistiškai pagrįsti moralės pirmumą ir autonomiškumą prieš religiją, o antroji, kaip socialinė filosofija, šį klausimą sprendė grynai teoriškai. Vienu atveju moralė kaip socialinis reiškinys nagrinėjama genetiškai, kitu – traktuojama kaip jau esamas reiškinys. Straipsnyje laikomasi nuomonės, jog moralė primityvia forma egzistavusi ir pirmykštės visuomenės sąlygomis. Pirmykščio žmogaus mąstymo ir dvasinio gyvenimo sinkretizmą marksistinės socialinės metodologijos rėmuose vienu ar kitu aspektu pripažįsta dauguma filosofų. Visi reiškiniai, kurie nebuvo teisingai suvokiami, bet turėjo didelę reikšmę pirmykščio žmogaus gyvenime ir visuomenėje, buvo aiškinami fantastiškai, magiškai ir antgamtiškai.
Kūryba ir absoliutas
Authors: Gaižutis Algridas
Published: January 2019

Straipsnyje supažindinama su prancūzų filosofo B. Pascalio biografija, pagrindiniais kūrybos aspektais ir jo religine patirtimi, jo santykiu su Absoliutu. Aprašomi B. Pascalio gamtos tyrinėjimai, vaikystė, Paskalio teoremos išradimas ir materialistinis slėgio aiškinimas, susidomėjimas religija. Pirmiausia jam įtakos turėjo šv. Augustino sekėjai jansenistai, su kurių mokymu susipažino slaugomas jų vienuolių. B. Pascalio filosofinės pažiūros nuosekliausiai atsiskleidžia „Mintyse“ – žymiausiame, nebaigtame kūrinyje, sudarytame iš atskirų fragmentų. Jame samprotaujama apie žmogų, Dievą, pažinimo klausimus. Gamtos mokslai, skepticizmas ir racionalizmas nepajėgia atsakyti į klausimą, kas yra žmogus kaip etinė ir religinė būtybė. Žmogus padėtis gamtoje yra išskirtinė ir kartu prieštaringa. B. Pascalis siekė tokios pasaulio koncepcijos, kurioje kiekvienas elementas pasidarytų begalinės Visatos elementu, bet ne mistiniu jos atspindžiu, o universaliu, racionaliai suvokiamu ryšiu. Aptariami filosofo pateikti argumentai Dievo buvimui įrodyti, pavadinti „Paskalio lažybomis“. Pažymima B. Pascalio filosofinių idėjų įtaka romantizmo ir egzistencializmo filosofijai.
Kelyje į epistemologinį anarchizmą
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami mokslo filosofijos istorinės mokyklos ir konkrečiai P. Feyerabendo mokslo dinaminių aspektų metodologiniai tyrimai. P. Feyerabendui pozityvizmas ir realizmas yra tik pažinimo interpretacijos, kurių pasirinkimą sąlygoja galimybė kritiškai vertinti mokslo rezultatus. P. Feyerabendas kritikuoja neopozityvistų mokslo pažinimo modelį ir siūlo savąjį. Atkaklumo principas turi būti derinamas su proliferacijos principu, kuris siūlo kurti ir vystyti nesuderinamas su nusistovėjusiais požiūriais teorijas net ir tuo atveju, kada šie požiūriai yra visiškai patvirtinti ir visuotinai pripažinti. P. Feyerabendo nuomone, šių abiejų principų sąveika yra esminis mokslo bruožas. Tik alternatyvių teorijų platinimas ir atkaklus jų laikymasis gali užtikrinti visapusišką teorijų galimybių išplėtojimą. P. Feyerabendas sukonstravo mokslo modelį įvertindamas kai kuriuos mokslo vyksmo ypatumus bei spręsdamas jų loginio derinimo problemas. Suvokdamas savojo modelio dirbtinumą, P. Feyerabendas apsidraudė jį paskelbdamas normatyviniu.
Kultūros sakralizacijos samprata M. Eliadės religijos teorijoje
Authors: Zasimauskas L.
Published: January 2019

Straipsnio autorius apžvelgia kultūros sakralizacijos sampratą rumunų religijotyrininko M. Eliadės religijos teorijoje. Glaustai pateikiama M. Eliadės biografija, vėliau apibrėžiama jo tyrinėjamos problematikos specifika dvasinės kultūros kontekste. M. Eliadė nagrinėja žmogaus santykį su tikrove, bet jį domina ne šio santykio pažintinis turinys, o jo vertybinis aspektas. Anot M. Eliadės, svarbiausia, kad žmogus santykiaudamas su gamta ir socialine tikrove jaustų dvasinę harmoniją ir iracionaliai išgyventų gyvenimo prasmę ir jo pilnatvę. Dėl ekonominių ir socialinių prieštaravimų žmogus negali pajausti dvasinės harmonijos. Pažinimas nepajėgus orientuoti žmogų dvasinių vertybių prasme, jis veda prie beprasmiškumo, reliatyvizmo, dvasinio nepastovumo. M. Eliadė gyvybinių, žmogaus egzistenciją palaikančių šaltinių imasi ieškoti iracionalumo pasaulyje. Transcendencijos pajautimas, išgyvenimas yra fenomenali ir žmogaus egistencijai būtina dvasinė vertybė, turinti universalų pobūdį. Šiuolaikinius Vakarų industrinės visuomenės susvetimėjusius santykius M. Eliadė siūlo humanizuoti, t. y. įprasminti žmogaus egzistenciją religiniu pagrindu.
Aktuali filosofijos monografija
Authors: Gasiūnas A.
Published: January 2019

Recenzija skirta kolektyvinei monografijai „Metodologiniai marksistinės filosofijos bruožai“ (1981 m., autoriai – E. Meškauskas, J. Skersytė, J. Karosas, K. Stoškus). Knygos pirmasis skyrius skirtas nagrinėti filosofijos ir jos objekto sampratai, kuri kito ne tik istoriškai, bet ir buvo nevienodai aiškinama skirtingų filosofijos sričių atstovų. Antrajame skyriuje apžvelgiamas dialektinės materialistinės filosofijos pasaulėžiūrinis ir ideologinis vaidmuo. Vėliau nagrinėjamas materializmas kaip metodologinis principas. Metodologinis marksistinės filosofijos turinys gaunamas tiriant patį vystymąsi. Pažymima, kad erdvės ir laiko problema kyla dėl idealizmo, kuris nepripažįsta erdvės ir laiko objektyvumo. Sekančiame skyriuje nagrinėjama sąmonės problema. Priešingai idealizmui, kuris sąmonę laiko moksliškai nepaaiškinamu tikrovės pradu, materializmas traktuoja ją kaip moksliškai paaiškinamą visuomeninės prigimties reiškinį. Vėliau gvildenama pasaulio sąryšingumo problema. Metafizinis determinizmas remiasi griežtu būtinumo ir atsitiktinumo supriešinimu, o tai veda į fatalizmą ir eklektizmą. Jam priešpriešinamas marksistinis determinizmas.
Žvilgsnis į dorovės aiškinimų raidą
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Recenzija skirta Česlovo Kalendos knygai „Dorovės samprata“. Pirmame skyriuje aprašomas dorovės atsiradimas pirmykščių žmonių gyvenimo sąlygomis. Knygos autorius skiria pirmykščius papročius ir dorovę, pastarąją laikydamas labiau išsivysčiusių žmonių elgesio reguliavimo būdu. Tai lėmė didesnis žmonių sąmoningumas, savarankiškumas, gebėjimas patiems spręsti ir atsakyti už savo poelgius. Pirmykštės dorovės turinį nulėmė visuomeninio pobūdžio vertybės: giminės narių solidarumas, kolektyvizacija. Aptariama dorovės samprata klasinėse visuomenėse. Pažymima, kad klasinės visuomenės narių materialios gyvenimo sąlygos lėmė ir jų tarpusavio santykių pobūdį. Keliamas dorovės pažangos klausimas, kurį autorius sieja su visuomenės pažanga ir teigia, kad dorovė padeda kurti ir įtvirtinti visuomeninius santykius. Paskutiniame skyriuje dorovė išdėstoma ideologinės kovos kontekste.
Katalikiškojo klerikalinio antikomunizmo analizė
Authors: Mačiulis Jonas
Published: January 2019

Recenzija skirta A. Gaidžio monografijai „Katalikiškasis klerikalinis antikomunizmas“ (1982 m., rusų k.). Ši monografija grindžiama teiginiu, jog politinis klerikalizmas yra žalingas ne tik netikintiesiems, ateistams, bet ir tikintiesiems. Pagrindiniams monografijos uždaviniams nuosekliai pajungta ir knygos struktūra. Pirmame skyriuje autorius apibūdina klerikalinio antikomunizmo esmę ir genezę, antrame – jo metodologinius pagrindus, trečiame – katalikiškojo klerikalinio antikomunizmo krizę. Gausios sąjunginės literatūros apie katalikiškąjį klerikalizmą kontekste naujai nuskamba ir monografijoje analizuojamas lietuviškosios klerikalinės išeivijos antikomunistinis veiklos turinys ir pobūdis. Apibendrindamas visą knygos turinį, recenzijos autorius teigia, kad A. Gaidžiui pavyko susisteminti gausią faktinę medžiagą, charakterizuojančią šiuolaikinį katalikiškąjį antikomunizmą.
Dėl estetinio auklėjimo autonomiškumo
Authors: Sasnauskienė Jadvyga
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos estetinės vertybės ir estetinio auklėjimo sampratos tarybinėje estetikoje. Pažymima, kad šiuolaikinėje estetikoje dažniausiai analizuojamas meno poveikis asmenybei, o ne estetinis auklėjimas, bandoma pagrįsti šio auklėjimo autonomiškumą. Teigiama, kad estetinės vertybės veikia individą tiek, kiek jis organiškai jas perima, suformuodamas savitą, asmeninį, tiesioginį santykį su menu ir pasauliu. Estetiniai vertybiniai santykiai yra tokie individo ryšiai su visuomene, kurie sudaro ypač palankias sąlygas dvasinėms vertybėms perimti, asmenybei formuotis ir jai save realizuoti kūrybinėje veikloje. Daroma išvada, kad estetinis auklėjimas, kuris yra individo estetinis lavinimas, jo sugebėjimų (estetinio skonio, nuostatos, poreikių) suvokti estetines vertybes formavimas, kartu paruošiant individą naujoms estetinėms vertybėms kurti, yra autonominė auklėjimo sritis, kuri turi savitus tikslus ir uždavinius.
Modernistinės A. Maceinos ir P. Jako pažiūros į katalikybę
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami lietuvių katalikų modernistų Antano Maceinos ir Povilo Jako bandymai kritiškai įvertinti katalikybės padėtį tarpukario buržuazinėje Lietuvoje ir suformuluoti jos atnaujinimo galimybes. Katalikybės atnaujinimą aptariami mąstytojai traktavo ne tik kaip klerikalinių institucijų veiklos demokratėjimo uždavinį, katalikiškųjų apeigų formalizmo įveikimą (P. Jakas), bet ir kaip tikėjimo dvasinio komponento stiprinimą (A. Maceina). Lietuvių katalikai modernistai teigė, kad tikėjimas negali būti tik izoliuotas individualus pamaldumas, jis turi reikštis ir kataliko aktyvia visuomenine veikla. Šiems tikslams įgyvendinti jie ragino suaktyvinti tikinčiųjų dvasinį gyvenimą. A. Maceina ir P. Jakas pabrėžė ankstyvosios krikščionybės laikų socialinio gyvenimo formų atgaivinimą (socialinį diakonatą), ragino kreipti didesnį dėmesį į tikinčiųjų socialinio gyvenimo problemas. Katalikai modernistai siekė priešintis visuomenės sekuliarizacijos procesams ir ginti katalikų tikėjimą bei Katalikų bažnyčios interesus.
Demokratijos ir visuomeninio mąstymo ugdymas Vengrijoje
Authors: Kovacs Margit
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas socialistinės demokratijos ir visuomeninio mąstymo ugdymas. Socialistinės demokratijos raida yra glaudžiai susijusi su visišku socializmo sukūrimu. Išsivystęs socializmas reiškiasi visose visuomenės gyvenimo sferose, jo tolesnės plėtotės viena iš esminių sąlygų yra tolesnis socialistinės valstybės ir demokratijos tobulinimas. Aptariamos visuomeniškumo, viešosios nuomonės, ideologijos sampratos. Visuomeniškumas yra visuma tokių sąmonės veiksnių, kurie rodo individo nusistatymą esamos visuomeninės sistemos atžvilgiu. Ideologija savo turiniu ir funkcijomis sąlygoja žmogaus veiklos pavidalą. Piliečių auklėjimas, jų visuomeninio mąstymo formavimas daug kuo priklauso nuo politiškai brandžios ir gerai išvystytos masinės informacijos. Informacija ir viešumas yra organiški socialistinės demokratijos elementai. Socialistinė visuomeninė raida reikalauja tokios informacijos sistemos, kuri skatintų individų visuomeninį mąstymą, formuotų jų nuomones ir tuo teigiamai veiktų atskirų žmonių ir ištisų kolektyvų socialinį elgesį, plėstų ir gilintų visuomeninio gyvenimo turinį.
Fašizmo interpretacijos ir dabartinė ideologinė kova
Authors: Lempertas Izraelis
Published: January 2019

Straipsnyje kritikuojamos fašizmo interpretacijos dabartinės ideologinės kovos kontekste, siekiama įvertinti skirtingų klasinių interesų poveikį fašizmo interpretacijoms ir jo tyrinėjimų rezultatams. Buržuazinių fašizmo tyrinėtojų ideologinė funkcija – išteisinti kapitalizmą, nekaltinti monopolijų dėl fašizmo atsiradimo ir jo piktadarybių. Iki 7 dešimtmečio vidurio tarp buržuazinių lietuvių emigrantų buvo paplitusi totalitarinė fašizmo koncepcija, kuri visą dėmesį sutelkia į totalitarinius valdymo metodus. Psichoanalitinės koncepcijos fašizmo genezę ir jo ypatybes bando pagrįsti socialiniais psichologiniais veiksniais: fašizmas atėjo į valdžią dėl to, kad atitiko tam tikrus žmonių charakterio bruožus; dabartiniam žmogui esą būdingos mechanistinės mistinės savybės, o tai formuoja polinkį fašizmui. Aptariami lyginamieji fašistinių režimų tyrinėjimai. Visos buržuazinės fašizmo doktrinos ignoruoja jo organišką ryšį su monopolijomis. Marksistinė metodologija, išreikšdama darbininkų klasės pozicijas, orientuoja fašizmo tyrinėjimus pirmiausia į jo klasinės esmės bei prigimties analizę, fašizmą nagrinėja kaip tarptautinį reiškinį, kaip imperializmo ir bendrosios kapitalizmo krizės rezultatą.
Socialinis tikrovės konstravimas
Authors: Berger Peter
Published: January 2019

Publikacijoje apžvelgiama žinojimo sociologijos disciplinos raida, pateikiamos svarbiausios jos nagrinėjamos sąvokos ir tyrimo tikslai. Teigiama, kad tikrovė yra sociališkai konstruojama ir kad žinojimo sociologija turi analizuoti šio konstravimo procesus. Ji turi aiškinti ne tik empirinę žinojimo įvairovę visuomenėse, bet taip pat ir procesus, dėl kurių bet kuris žinojimas tampa sociališkai pripažinta tikrove. K. Marxo tezė, kad žmogaus sąmonę apsprendžia jo socialinė būtis, tapo bazine žinojimo sociologijos teze. Terminą „žinojimo sociologija“įvedė M. Scheleris. Jis teigė, kad visuomenė lemia idėjų būtį, bet ne jų prigimtį ir pabrėžė individualaus žmogiškojo žinojimo aprioriškumą, kuris prasmės sistemą įgyja visuomenėje. K. Mannheimas teigė, kad visuomenė sąlygoja ne tik žmogiškosios idealizacijos formą, bet ir turinį. Jam svarbiausias buvo ideologijos reiškinys. Skyrė partikuliarinės, totalinės ir bendrosios ideologijos sąvokas. R. Mertonas siekė sujungti žinojimo sociologijos ir struktūrinės funkcinės teorijos pozicijas. Autoriai išplečia šios sociolgijos tyrimo objektą teigdami, kad ji turi tirti ne tik idėjų istoriją, bet viską, kas visuomenėje laikoma žinojimu.
Kultūros tyrimas ir jos modeliai
Authors: Genzelis Bronislovas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama kultūros sąvoka, jos struktūra ir tyrimo galimybės. Kultūra yra žmogaus veiklos produktas. Kultūros lygis sąlygoja intelektualinę ir gamybinę žmogaus veiklą, o kartu ir pačios kultūros tyrimo galimybes. Mokslas visada yra antrinis fenomenas, sąlygotas epochos kultūros. Tyrinėjant kultūrą, reikia išsiaiškinti jos struktūrą – sluoksnius ir elementus (fenomenus). Pažinimo procese sukuriami kultūros modeliai. Aptariami kultūros tyrimo metodai. Analitinis metodas apdoroja empirinius faktus, pateikia konkrečios epochos, tautos portretas. Kultūros modeliai kuriami remiantis empiriniais faktais. Autorius skiria tris nacionalinės kultūros sluoksnius: istorinį (tradiciją), kitų tautų įtaką ir šiuolaikinę kūrybinę potenciją. Tyrimų galimybes sąlygoja istorinė situacija ir ją sukuriantis visuomenės intelektualinis lygis. Skiriama materialioji ir dvasinė kultūra. Pateikiamas kultūrologijos skirstymas į bendrąją kultūros teoriją, kultūros sociologiją ir kultūros istoriją. Kultūros teorija formuluoja bendrus tyrimų principus, kultūros sociologija pateikia epochos portretą, o kultūros istorija empirinius faktus mėgina susieti į vieningą sistemą.
Tyrimo „racionalumas“
Authors: Feyerabend Paul
Published: January 2019

Publikacijoje nagrinėjamas racionalumas, jo tipai ir istorinė raida. Racionalizmo atsiradimas Vakaruose siejamas su ikisokratikų filosofija. Skiriami ir analizuojami keturi racionalizmo tipai: naivusis racionalizmas (R. Descartesas, I. Kantas, K. R. Popperis, R. Carnapas, I. Lakatosas ir kt.), kontekstą įvertinantis racionalizmas (marksizmas, antropologija), naivusis anarchizmas (įvairios ekstazinės religijos ir politinio anarchizmo formos) ir paties autoriaus pozicija, kurios pirmtakais jis laiko S. Kierkegaardą, N. Bohrą ir F. Nietzschę. Naivusis racionalizmas yra visuotinis ir besąlygiškas bei išreiškiamas taip pat visuotinėmis ir besąlygiškomis taisyklėmis bei kriterijais. Pasak kontekstą įvertinančio racionalizmo, racionalumas nėra visuotinis, bet galimi visuotinai galiojantys sąlyginiai teiginiai, kurie nustato, kas ir kada racionalu. Naivusis anarchizmas teigia, kad visos taisyklės ir kriterijai turi ribas ir kad kaip tik dėl to reikia išsiversti be jų. Autoriaus manymu, kontekstą įvertinančios taisyklės turi ne pakeisti absoliučias taisykles, bet pas papildyti. Kiekvienas kriterijus, kontroliuojantis veiklos tėkmę, pats turi tapti jos dalimi.
Tiesos kriterijaus problema V. Džeimso pragmatizme
Authors: Patkauskaitė Jūratė
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama pragmatizmo tiesos koncepcija, kuri nuosekliausiai buvo atskleista W. Jameso veikaluose. Nagrinėjami Ch. S. Peirce‘o ir W. Jameso filosofinių principų skirtumai bei šio filosofo ir K. Marxo praktikos sampratos. W. Jameso pragmatizmo pagrindinė tezė yra ši: idėjos reikšmę galima nustatyti todėl, kad ji visada pereina į veiksmą; pati idėja neprieinama stebėjimui, o veiksmai yra suvokiami. Praktinis patyrimas veda sąvoką prie suvokimo kaip tikslo. Aptariama pasitenkinimo (satisfaction) ir tiesos, kaip atitikimo tikrovę, sąvoka. Pagrįsdamas tiesą, jis nediferencijuoja pasitenkinimo (teorinio ir praktinio) hierarchiniu ir rūšiniu atžvilgiu ir nurodo, jog didžiausias pasitenkinimo kiekis, kaip teisingumo kriterijus, apima visas galimas jo pasireiškimų formas. Tiesa ir realybė nėra fiksuoto ir nekintančio atitikimo ryšio nariai, nes realybė yra amžinai besiformuojantis procesas. Naudos sąvoka W. Jameso filosofijoje sinonimiška praktinei teisingų idėjų vertei, kuri atsiranda iš praktinio jų reikšmingumo subjektui. Aptariama W. Jameso darbų kritika ir filosofo reakcija į ją.
Reikšmingas įnašas į neopozityvizmo kritinę analizę
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

1983 m. gruodžio 13 d. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute VU Filosofijos katedros docentas E. Nekrašas apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją „Tikimybės ir indukcijos problema loginio empirizmo filosofijoje“. Reikšmingiausia loginiame empirizme yra mokslo žinių tikimybinio vertinimo programa, kurią realizuojant buvo sukonstruota tikimybinė indukcinė logika. Disertacijoje analizuojami loginių empiristų bandymai panaudoti mokslo žinių įvertinimui statistinę tikimybės interpretaciją, gvildenamas tikimybinės mokslo metodologijos – probabilizmo – santykis su klasikiniu induktyvizmu ir deduktyvizmu.
Marksistinio dorovės tyrinėjimo teorinės sąlygos
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama dorovės reiškinio tyrimo marksistinė prieiga, jos struktūra ir esmė. Teigiama, kad marksizmo klasikai K. Marxas ir F. Engelsas, atsižvelgdami į visuomeninį žmogaus veiklos, darbo pobūdį ir remdamiesi tais pačiais visuomeniniais žmonių santykiais, paaiškino dorovės atsiradimą ir egzistavimą. Dorovę lemia žmogaus visuomeninio egzistavimo sąlygų specifika. Dorovė yra organiškas socialinės visumos komponentas, kurį galima išskirti iš visumos tik abstraktaus mąstymo pagalba. Marksistinio dorovės tyrimo metodologiniu pagrindu yra laikoma socialinio determinuotumo idėja. Dorovės reikalavimai bei vertinimai keičiasi ne tik pereinant iš vienos ekonominės formacijos į kitą, kai pasikeičia dorovinės sąmonės struktūra, normuojamasis turinys, asmenybės dorovinė orientacija, – pokyčiai vyksta ir tos pačios ekonominės formacijos ribose. Daroma išvada, kad socializmo sąlygomis ima nykti žmonių santykių susvetimėjimas, o dorovinio elgesio motyvai iš dalies praranda išorinio privalėjimo pobūdį.
Paprotinis dorovės pobūdis
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas subjektyvių ir objektyvių aplinkybių susipynimas dorovėje. Ši samplaika nagrinėjama remiantis požiūriu, kuris pripažįsta paprotinį dorovės pobūdį. Materializmo požiūriu, žmonių poelgių pagrindas yra objektyvaus pobūdžio materialios žmonių gyvenimo aplinkybės. Teigiama, kad dorovė pirmiausia pasireiškia kaip papročiai, kurie reguliuoja žmonių santykius. Tokios palyginti su papročiais abstrakčios sąvokos kaip „gėris“, „blogis“ ir panašios sukuria pernelyg bendrą dorovės vaizdinį. Papročiai išreiškia esamą, visuomenėje paplitusią dorovę. Bendravimo papročiais išsakomos dorovinės žmonių pažiūros, jų galvosena. Papročių, reguliuojančių žmonių santykius socialistinėje visuomenėje, tyrimas, glaudesnis sąryšis su kitais papročius tiriančiais mokslais yra svarbus marksistinės etikos uždavinys. Toks dorovės aiškinimo būdas padeda tiksliau spręsti apie jos vaidmenį atsirandančiomis naujomis visuomeninėmis žmonių gyvenimo aplinkybėmis.
Savo asmenybės aktualizavimo klausimu
Authors: Suslavičius Antanas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama socialinės elgsenos dinamika. Teigiama, kad socialiniai žmogaus poreikiai (saviraiška, bendravimas, saugumas, įsitvirtinimas ir prestižas bei kiti) yra socialinės elgsenos išeities taškas. Svarstomos šių poreikių patenkinimo sąlygos. Pabrėžiamas kitų žmonių atliktas socialinės elgsenos rezultatų vertinimas. Teigiamas vertinimas yra veiklos palaikymas, paskatinimas, tuo tarpu neigiamas vertinimas gali sukelti socialinius konfliktus ar net socialinę asmenybės izoliaciją. Žmogaus veiklos rezultatų vertinimas yra abipusis ryšys – tai elgsenos tarpusavio priklausomybės, kolektyviškumo principas bendravime. Socialinių poreikių, kaip elgesio pagrindo, tenkinimas nulemia tai, kad žmogaus elgsena yra glaudžiai susijusi su kitų žmonių elgsena ir yra neįmanoma be jų. Daroma išvada, kad socialinių poreikių sistemoje saviraiška yra vienas iš poreikių, nulemiančių asmenybės augimą bei jos ryšius su kitais žmonėmis.
Intelektualinės intuicijos ir produktyvios vaizduotės santykio samprata I. Kanto ir J. G. Fichtės filosofijoje
Authors: Arlauskas Saulius
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos produktyviosios vaizduotės ir intelektualinės intuicijos sąvokų santykiai klasikinės vokiečių filosofijos atstovų I. Kanto ir J. G. Fichtės filosofijoje. Produktyvioji vaizduotė apibrėžiama kaip praktinė, o intelektualinė intuicija – kaip teorinė subjekto ir objekto santykio charakteristika. I. Kantas šias sąvokas griežtai atskyrė ir jų santykį traktavo kaip niekada neišsprendžiamą problemą, o J. G. Fichtė, remdamasis intelektualinės intuicijos pagrindu, suabsoliutino žmogiškosios veiklos prigimtį. Intelektualinė intuicija yra tikrovės patirties jausmas, kuris neišreiškiamas jokiais diskursyviais metodais. Intuityvus suvokimas gali atsiskleisti tik dorovinio dėsnio (kategorinio imperatyvo) šviesoje. Susiedamas produktyvią vaizduotę su praktinėmis reikmėmis, absoliučios sintezės reikalavimu J. G. Fichtė išreiškia pagrindinę savo filosofijos tendenciją – teorinę proto struktūrą pajungti praktinei, o produktyviąją vaizduotę laikyti nesąmoningos intelektualinės intuicijos būviu.
Kalbos logikos rekonstrukcija L. Vitgenšteino „Traktate“
Authors: Aukštuolytė Nijolė
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – išanalizuoti mokslo kalbos pažintinių galimybių problemą. Remiantis L. Wittgensteino ankstyvaisiais darbais straipsnyje parodoma logicizmo tendencijų esmė – tai formalizmas gnoseologiniuose tyrimuose. Siekdamas pažinimo turinio griežtos loginės kalbinės determinacijos, L. Wittgensteinas mokslo kalbos problemą ir paties mokslinio pažinimo galimybes nagrinėja kaip kalbinio funkcionavimo logines sąlygas. Apriorinė L. Wittgensteino prielaida – kalbos ir tikrovės struktūrų, kurios jau negali būti sudarytos iš paprastesnių formų, išskyrimas. Filosofas nagrinėjo logikos taisykles, pagal kurias reikėtų konstruoti prasmingas propozicijas. Prasmė aiškino pačią atvaizdavimo ar simbolizavimo galimybę. Mokslo kalba, vaizduodama realybę, turėtų atskleisti jos loginius ryšius pačiu savo simbolių pobūdžiu, o logine struktūra rodyti prasmingumą. Autorė daro išvadą, kad begalinis pažinimo procesas negali būti paaiškintas faktų aprašymu, apimančiu tik struktūrinius (statinius) jų ryšius.
Socialinio teisingumo teorija
Authors: Miniotaitė Gražina
Published: January 2019

Straipsnyje pristatomi ir aptariami amerikiečių filosofo Johno Rawlso socialinio teisingumo teorijos svarbiausi elementai. Ši teorija apibūdinama kaip distributyvinė, kurioje formuluojamas teisių ir pareigų bei visuomeninių gėrybių (materialinių vertybių, įvairių socialinių privilegijų ir kt.) teisingo paskirstymo kriterijus. J. Rawlso tikslas – pagrįsti universalius normatyvinius principus, kurie atlieka bet kokios socialinės struktūros moralumo kriterijaus vaidmenį. Teigiama, kad doroviniai principai yra pagrįsti, jei jie yra racionalių ir laisvų žmonių hipotetinio pasirinkimo, vykstančio dorovingomis sąlygomis, rezultatas. J. Rawlso pradinė pozicija – tai savotiška I. Kanto išskirtų moralumo požymių (autonomiškumo ir visuotinumo) procedūrinė rekonstrukcija. Daroma išvada, kad J. Rawlso koncepcijoje dorovinis pasirinkimas pradinėje pozicijoje yra sąlygotas tam tikrų vertybinių prielaidų.
Kristina Rickevičiūtė (1922-1984)
Authors: Stoškus Krescencijus
Published: January 2019

Publikacija skirta Vilniaus universiteto docentei Kristinai Rickevičiūtei (1922 01 02 – 1984 05 30) atminti. Teigiama, kad visas jos kūrybinis gyvenimas nuo pirmakursės studentės iki patyrusios dėstytojos ir mokslininkės prabėgo Vilniaus universitete. Aptariami K. Rickevičiūtės asmenybės ir charakterio bruožai, pedagoginė ir mokslinė veikla, darbo su studentais ypatybės, didžiausią teorinę įtaką jai padariusieji filosofai, santykiai su mokytoju, disertacijos vadovu profesoriumi Vosyliumi Sezemanu.
Kristinos Rickevičiūtės bibliografija
Authors: Tumelis Juozas
Published: January 2019

Pateikiama Kristinos Rickevičiūtės bibliografija, kurioje suregistruoti: filosofės raštai, išleisti atskiromis knygomis; straipsniai periodikoje, rinkiniuose, enciklopedijoje ir kituose leidiniuose; vertimai ir jos rengti darbai. Pridedama K. Rickevičiūtės spausdintų darbų chronologijos rodyklė bei keliolika svarbesnių pozicijų apie jos gyvenimą ir darbus.
Istorinis procesas ir jo teorinės rekonstrukcijos
Authors: Jurkūnaitė Gema
Published: January 2019

Istoriniuose tyrinėjimuose skiriami du pažinimo tipai: istorijos, kaip teisingo įvykių aprašymo, koncepcija ir istorijos, kaip proceso, pereinančio tam tikras raidos stadijas, samprata. Pirmojo tipo ištakos – antikoje, o antrasis istorinio pažinimo tipas atsirado kartu su krikščionybe. Būta nemažai mėginimų šiuos tipus suderinti. XIX a. L. Rankė suformulavo istorikų darbo svarbiausius principus – istorinio pažinimo objektyvumą, teisingumą, pagrįstumą dokumentais, šaltiniais ir moralizuojančios istorijos neigimą. Faktų ir dokumentų fetišizmas atitiko amžiaus dvasią, kurią geriausiai išreiškė pozityvistinė metodologija. Teigiama, kad jeigu istorija yra žmonių veiklos istorija ir jei šiuolaikiniu moksliškumo kriterijumi laikysime požiūrį į objektus kaip į raidos procesus, tai teorija apie tai, kaip tą raidos idėją galima pritaikyti istorijai, ir bus tas bendras metodologinis pagrindas specialiems istorijos tyrinėjimams. Materialistinėje istorijos koncepcijoje istorija iškyla kaip procesas, kuriame galima skirti materialias struktūrines pakopas.
Istoriją rašo istorija
Authors: Karosas Justinas
Published: January 2019

Straipsnyje dėstomi socialinio pažinimo objektyvumo problemos materialistinio sprendimo apmatai. Istoriografijoje susiduriama su teorijos socialinio (vertybinio) sąlygotumo problema. Praktinis socialinio gyvenimo turinys bei jį dvasiškai išreiškiančios vertybės socialinio pažinimo atžvilgiu visuomet yra pirminės. Žmogus negali nei pažinti istorinio proceso, nei realizuoti pažinimo rezultatų praktiškai pertvarkant socialinę tikrovę, būdamas nepriklausomas nuo objektyviai esančių savo socialinio gyvenimo sąlygų. Istorijos proceso pažinimo turinio objektyvumo reikia ieškoti ne įvairių socialinių vertybių sferoje – klasių siekiuose, jų tiksluose ar jų pažangume, o socialinio gyvenimo praktikos sferoje. Kol visuomenėje nepasiekiamos materialinės prielaidos socialiniam susvetimėjimui likviduoti ir stichiškumui iš socialinio gyvenimo pašalinti, tol visuomenės teorijos ideologizacija yra objektyvus, alternatyvos neturintis reiškinys. Istorinio vaizdo rekonstrukcijos turinys ir pobūdis visuomet sąlygoti objektyvių istorinio proceso galimybių.
Tiesos problema „kritinėje“ istorijos filosofijoje
Authors: Radžvilas Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama tiesos problema kritinėje istorijos filosofijoje. Aprašomas istorinio mąstymo suklestėjimas Europoje. Istorinė prasmė tapo vienu iš specifinių Vakarų mentaliteto bruožų. Teigiama, kad istorizmo viešpatavimas Europos kultūroje yra pavojingas reiškinys: nuosekliai plėtojamas istorizmas neišvengiamai baigiasi istoriniu reliatyvizmu, kurio bruožai (subjektyvizmas ir skepticizmas) perauga į kultūrinį nihilizmą. Dabartinėje istorijos filosofijoje nepritaikomas klasikinis tiesos apibrėžimas. Religinis požiūris į istoriją numato apriorinį jos tiesos ir prasmės pažinimą. Šiuolaikinė istorijos filosofija balansuoja tarp mokslinio ir teologinio istorijos aiškinimo. Kritinė istorijos filosofija išlaiko negatyvią istorijos mokslo nuostatą klasikinės istorijos filosofijos atžvilgiu ir papildo ją metodologine paties istorijos mokslo kritika. Šios filosofijos požiūriu, tiesa nėra objektyvi ir visuotinė. Galutinė istorijos tiesa nepasiekiama žmogui, jos paieškos yra begalinis procesas, kuriame kuriamos vis naujos istorijos prasmės. Istorijos paslaptis yra neišsprendžiama žmogaus egzistencinė antinomija.
Totemizmas
Authors: Gendrolis Edmundas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama totemizmo kilmė, prasmė ir socialinis vaidmuo. Totemizmas apibrėžiamas kaip tikėjimas į antgamtinę giminystę tarp žmonių grupių (giminių) ir materialių daiktų rūšių, daugiausia gyvulių ir augalų. Supažindinama su termino „totemas“ kilme. Teigiama, kad totemizmas niekada neegzistuoja kaip atskira pasaulėžiūra, o yra žymiai sudėtingesnės mitologinės pasaulėžiūros dalis, neatskiriama nuo animizmo, magijos, protėvių kulto ir pan. Vienur totemizmui gali tekti dominuojantis vaidmuo, kitur tas vaidmuo gali būti mažai reikšmingas. Totemizmas pasireiškia įvairiomis formomis, kyla iš nevienodų šaltinių: vienu atveju žmogus tiki, kad yra kilęs iš toteminio protėvio ir naudojasi jo globa, kitu atveju totemas (gyvulys ar kitas objektas) padėjo žmogiškam protėviui išvengti nelaimės, suteikė pagalbą ir taip užmezgė draugišką santykį, kuris buvo perduotas palikuonims. Kartais žmonių grupė savo magiškomis priemonėmis sugebėjo padauginti kokią nors gyvūnų rūšį ir taip atsirado ryšys su ja. Totemizmas yra gimininės bendruomenės mitologinės pasaulėžiūros sudedamoji dalis, kuri tiktai teorijoje analizuojama kaip santykiškai savarankiškas reiškinys.
Pažiūra į kapitalizmą ikikariniuose A. Maceinos ir P. Jako raštuose
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje tiriamos Lietuvos katalikiškųjų modernistų (A. Maceinos ir P. Jako) pažiūros į kapitalizmą. Buržuazinės Lietuvos klerikalai kapitalizmą laikė visų pirma ūkine sistema, neprieštaraujančia žmogaus prigimčiai. Jie pripažino, kad ši sistema netobula, manė, kad būtina ją tobulinti. Siūlomos reformos apsiribojo išorinėmis ūkinėmis priemonėmis, faktiškai turėjo vieną tikslą – sušvelninti kapitalistinius santykius, o jų neigiamus padarinius kiek galima sumažinti. Katalikiškieji modernistai žmogų laikė dvasine būtybe, kuri realizuoja save kūrybiniais aktais: pati gamyba yra žmogiškosios dvasios aktas. Darbe realizuojama žmogaus dvasios kokybė, kuri nulemianti ir gamybos pobūdį, todėl ūkinis, materialinis gyvenimas turi būti pajungtas aukščiausiems gyvenimo tikslams, o žmogaus dvasia neturėtų jam vergauti. Aptariamas prekių naikinimas kapitalistinės gamybos sąlygomis. Katalikiškieji modernistai išnaudojimą suprato ne kaip klasinių santykių, o kaip žmogiškojo egoizmo, kiekio gausinimo rezultatą. Technikos pasiekimų panaudojimas gamyboje skatina dar didesnį darbininko asmenybės pavergimą. Jie teisingai nurodė, kad pelno gamyba lemia asmenybės dehumanizavimą.