bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
KANTIŠKOJI PATYRIMO SAMPRATA
Authors: Šliogeris Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinëjama I. Kanto patyrimo samprata. Grindþiamas teiginys, jog Kantas patyrimą supranta labai siaurai – kaip technomokslinio eksperimento analogą. Tai reiškia, kad patyrimo kaip sandūros su Transcendentiniu Kitu modelis galutinai atmetamas ir Kantas įtvirtina technomoksliną prietarà – kad vienintelis tikras patyrimas įmanomas tik laboratorijoje. Reikminiai žodžiai: patyrimas, technomokslas, mąstymas, būtis.

KANT’S CONCEPT OF EXPERIENCEArvydas Šliogeris

Summary The paper deals with Kant’s concept of experience. It is argued that Kant treats experience rather narrowly – as an analogue of techno-scientific experiment. Such an approach excludes an option to treat experience as the encounter with the transcendent Other. By the same way the techno-scientific prejudice is established that the true experience is possible in laboratory only. Keywords: experience, techno-science, thinking, being.
DAIKTŲ IR VARDŲ SANTYKIO FILOSOFINĖ REFLEKSIJA ANTIKOJE
Authors: Aukštuolytė Nijolė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama būties, žinojimo ir kalbos santykio filosofinė refleksija antikoje, besiremianti būties ir mąstymo vienovės pajauta sinkretiniame graikų mąstyme. Būdingiausia jos išraiška – antikinės filosofijos bandymai aiškinti pasaulio prigimtį bei ryšius ir siekti tikrojo žinojimo, išreikšto „tikrųjų daiktų”, t. y. esmių, vardais. Argumentuojama, kaip Platono siekis ieškoti „tikrųjų daiktų” vardų implikuoja teorinę kalbos tinkamumo žinojimui analizę ir pirmą kartą minties istorijoje iškelia filosofijai pažintinių kalbos galimybių tyrimo uždavinį. Kartu parodoma nevienareikšmė autoriaus pozicija, neduodanti konkretaus atsakymo, kokios yra kalbos galimybės atskleisti daiktų esmę. Aristotelio bandymai žinojimą tyrinėti kaip loginio samprotavimo rezultatą ir pastangos ieškoti tikslesnių minties atitikmenų kalboje leidžia argumentuoti, kaip antikoje įsitvirtina metodologinė nuostata, kalbą tapatinanti su žinojimu ir tirianti jos galimybes vaizduoti pasaulį, įžvelgti jo prigimtį.Reikšminiai žodžiai: epistemologija, logos, kalba ir žinojimas, vardas ir daiktas, Aristotelio logika.

PHILOSOPHICAL REFLECTION ON THE RELATIONSHIP BETWEEN THINGS AND THEIR NAMES IN THE ANTIQUITYNijolė Aukštuolytė

Summary 

The article discusses the Antique philosophical reflection of the relationship between being, knowing and language, based on the unity of being and thinking in the syncretic thinking of the Greek philosophers. Itsmost characteristic manifestation lies in the attempts of ancient philosophy to explain the nature and relationships of the world and to seek for true knowing, conceived as knowledge of ‘true things’, in other words,the names of the essence. The article argues that Plato’s search for the names of ‘true things’ implies a theoretical analysis of the adequacy of language for knowing as well as raises the objective of philosophical analysis of the cognitive potential of language. Plato’s ambiguous stance with reference to the potential of language to reveal the essence of things is also shown. Aristotle’s attempts to analyze knowing as a result of logical thinking and his attempts to search for more precise equivalents of thought in language led to the idea of the methodological approach which identifies language as knowing and focuses on the analysis of its potential to depict the world and penetrate into its nature. Keywords: epistemology, logos, language and knowledge, word and thing, Aristotle’s logic.
ETINĖS VERTĖS ŠALTINIO PAIEŠKOS: I. KANTAS IR M. NUSSBAUM
Authors: Droblytė Patricija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama amerikietės Martha’os Nussbaum etinė „žmogaus gebėjimų koncepcija“ ir lyginama su I. Kanto etikos teorija. Siekiama nustatyti, kokią žmogaus esybės plotmę šie mąstytojai laiko etinės vertės šaltiniu. Ir vienas, ir kitas tokiu šaltiniu laiko praktinį protą, tačiau Nussbaum esmingai papildo ir modifikuoja kantiškąją sampratą – į etinės vertės šaltinio sampratą, be praktinio proto, įtraukia ir prigimties sąlygas – papildomus „žmogaus gebėjimus“.Prasminiai žodžiai: etinės vertės šaltinis, žmogaus gebėjimai, praktinis protas, afiliacija, prigimties sąlygos.

SEARCHING FOR SOURCES OF ETHICAL VALUE: I. KANT AND M. NUSSBAUMPatricija Droblytė

Summary The article discusses Martha Nussbaum’s conception of „human capabilities“ and compares with I. Kant’s ethical theory. Attitudes of these two thinkers are compared by analysing their concepts of the human, identifying the sites in the human being, which they treat as sources of ethical value. Both of them consider practical reason as such a source, although M. Nussbaum supplements and modifies the Kantian concept in an important way, by incorporating conditions of nature – additional „human capabilities“ – into the concept of the source of ethical value.Keywords: sources of ethical value, human capabilities, practical reason, conditions of nature.
TIKROVĖ IR GRAMATIKA
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė
Published: January 2019

Wittgensteino filosofijoje gramatika yra sąvokų tvarka, kurią diktuoja mūsų kalba. Gramatinės taisyklės –žodžių vartojimo normos – yra arbitralios, todėl filosofai neturėtų kelti klausimo apie „kalbos ir tikrovės ryšį“. Tačiau, žvelgiant iš kalbančiojo vidinės perspektyvos, gramatinės taisyklės pasirodo kaip būtina prasmės sąlyga. Todėl įmanoma kalbėti apie tikrovę kaip apie gramatinio kalbėjimo atitikmenį. Gramatinis netikslumas šiuo atveju reiškia „ kalbėjimą be tikrovės“ arba kalbėjimą apie nieką. Prasminiai žodžiai: tikrovė, gramatika, gramatinis netikslumas.

Bijau, kad mano mintys nebūtų gramatiškai netikslios. A. Gide

REALITY AND GRAMMARSaulenė Pučiliauskaitė

Summary In Wittgenstein’s philosophy grammar is the conceptual order, suggested by our language. The rules of grammar or the norms of use are arbitral, therefore philosophers should not trouble themselves with the question of the ‘language-reality relation’. However, seen from the inner perspective of the speaker, the rules of language show themselves as a necessary condition of meaning. Therefore it is possible to speak about reality as that, which corresponds to the grammatical use of language. ‘Grammatical inaccuracy’ in this sense corresponds to nothing.Keywords: reality, grammar, gramatical inaccuracy.
METODOLOGINIAI CHEMIJOS ASPEKTAI
Authors: Grenda Vytautas
Published: January 2019

Vihalemm, R., Earley, Sr., J. E., Hallap, T., eds. 2004. Studia Philosophica 4 (40).Tartu: Tartu University Press. 177 p. ISSN 1406-0000
DALYKINĖS ETIKOS DĖSTYMO STRATEGIJOS
Authors: Jakavonytė Laimutė
Published: January 2019

Šio straipsnio tikslas – paskatinti diskusijas apie dalykinės etikos dėstymo metodologiją ir metodiką – lėmė atlikto tyrimo pagrindinius uždavinius: kritiškai išanalizuoti Vakarų specializuotoje literatūroje aptariamas skirtingas dalykinės etikos dėstymo strategijas ir supažindinti Lietuvos skaitytojus su pagrindinėmis tyrimo išvadomis. Dėl nedidelės straipsnio apimties tyrimo lauką teko susiaurinti iki vieno, tačiau esminio klausimo: kaip apibrėžiami dalykinės etikos dėstymo atskiru akademiniu kursu tikslai? Atsakymas į šį klausimą lemia ir dėstomo dalyko turinį, ir skirtingų dėstymo metodikų pasirinkimą, ir studentų bei dėstytojų bendro darbo rezultatų vertinimo kriterijus. Tyrimui buvo pasirinktas lyginamosios analizės metodas. Straipsnio autorė išskiria penkias dalykinės etikos dėstymo strategijas ir lygina jas šiais aspektais: koks vaidmuo skiriamas praktinės filosofijos studijoms, kiek nuosekliai skirtingų praktinės filosofijos paradigmų teoriniai konstruktai taikomi formuojant dalykinės etikos dėstymo strategijas, kokius įgūdžius ir kompetencijas siekiama padėti išsiugdyti studentams, kaip dėstymo tikslų ir uždavinių pasirinkimas lemia dėstymo metodų pasirinkimą. Straipsnis baigiamas išvada, kad aptartos dalykinės etikos dėstymo strategijos neneigia viena kitos, bet papildo, ir kuo organiškiau šios strategijos bus susiejamos dėstant dalykinę etiką, tuo rečiau dėstytojams teks atsakinėti į klausimą, ar reikia dėstyti dalykinės etikos kursus.Reikšminiai žodžiai: dalykinė etika, dėstymo strategija, etinė kompetencija, etiniai įgūdžiai.

STRATEGIES FOR TEACHING BUSINESS ETHICSLaimutė Jakavonytė

Summary A review of the literature on teaching business ethics reveals important findings and states key questions for the further discussions: can business ethics be taught? Can business ethics be learned? Should business ethics be delivered in a specialized course? Should it be integrated across the curriculum? What are the moral and intellectual capacities that can be aimed to be developed by students and instructors at business ethics courses? However, author focuses on a comparative analysis of the strategies of teaching business ethics, which are distinguished with regard to only one holistic approach: what are the key goals of teaching business ethics that would determine the means that should be chosen for the effective achieving of the aimed goals? The different answers to this key question make possible to distinguish among at least five different methodological approaches and teaching strategies. It is argued in the article that these five strategies should not be regarded as rival positions, but as complementary approaches in teaching business ethics.Keywords: business ethics, teaching strategy, ethical competence, ethical skills.
DEKARTIŠKAS DUALIZMO ĮRODYMAS ŠIUOLAIKINĖJE SĄMONĖS FILOSOFIJOJE
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje analitinės filosofijos požiūriu analizuojamas Descartes’o sąmonės ir kūno skirtingumo įrodymas, siekiant atskleisti jo panašumus su šiuolaikinėje sąmonės filosofijoje populiariu Davido Chalmerso pateiktu „zombio“ mintiniu eksperimentu ir juo grindžiamu dualizmo įrodymu. Siekiama parodyti, kad šiuolaikinis modaline semantikos analize grindžiamas įrodymo variantas yra techniškai sudėtingesnis ir atsparesnis fizikalistinei kritikai, tačiau jis paremtas nutylėta ir nepagrįsta episteminio sąvokų skaidrumo prielaida, kuri išskirstina kaip viena originalaus dekartiško įrodymo silpnybių. Tai leidžia tvirtinti, kad Antoine’o Arnauld kritika, pateikta Descartes’o įrodymui, lygiai taip pat sėkmingai taikytina ir Chalmerso antifizikalistiniams samprotavimams.Reikšminiai žodžiai: sąmonės filosofija, dualizmo įrodymai, „zombio“ mintinis eksperimentas, fizikalizmas.

DESCARTES’ ARGUMENT FOR DUALISM IN CONTEMPORARY PHILOSOPHY OF MINDJonas Dagys

Summary The paper analizes Descartes’ argument for the mind–body dualism from the perspective of contemporary analytical philosophy of mind. It attempts to show that the popular zombie argument, mostly due to David Chalmers, is reminescent of this Cartesian proof of dualism. The intended conclusion is that although the contemporary argument invokes modal semantic analysis and two-dimensional theory of conceptual content and so is technically more difficult and resistant to certain physicalist criticism, it neverhteless rests on an unstated and unjustified assumption. This assumption is that of epistemic transparency and completeness of at least some of our concepts. It was the same assumption that had been identified as one of the weaknesses of the original Cartesian argument for dualism. Therefore, one could argue that Arnauld’s objections to Descartes are well applicable to Chalmers’ antiphysicalist arguments without substantial modification.Keywords: philosophy of mind, arguments for dualism, zombie argument, physicalism.
KAS YRA NEHIUMISTINĖ PRIEŽASTINGUMO TEORIJA?
Authors: Grenda Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos dabartinės analitinės priežastingumo filosofijos kontroversijos. Remiantis paplitusia „hiumiškų“ (D. Hume’o tradicija sekančių) ir „nehiumiškų“ teorijų perskyra, įvardijami pagrindiniai teiginiai, dėl kurių nesutaria šių teorijų autoriai. Pateikiama šių teorijų metafilosofinė analizė, kurioje aptariami hiumiškų ir nehiumiškų principų tarpusavio santykiai. Teigiama, kad lemiamas dalykas nagrinėjamose kontroversijose yra priežastingumo reduktyvizmo priėmimas arba atmetimas. Reikšminiai žodžiai: priežastingumas, analitinė filosofija, Davidas Hume’as.

WHAT IS A NON-HUMEAN THEORY OF CAUSATION?Vytautas Grenda

Summary The article analyses the controversies in contemporary analytical philosophy of causation. Using the famous distinction between “Humean” and “non-Humean” theories, the main issues that divide them are stated. Carrying out metaphilosophical analysis of these theories, author discusses the relationships between Humean and non-Humean principles. He argues that the crucial issue in the controversies investigated is the acceptance or rejection of reductionism with respect to causation.Keywords: causation, analytical philosophy, David Hume
Alternatyvus pilietinis ugdymas ir socialinė propaganda
Authors: Mažeikis Gintautas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama šiuolaikinės demokratinės visuomenės raida ir jos sąmoningumas, atsižvelgiant į santykį su spektaklio visuomene, su šiuolaikinėmis įtikinėjimo formomis ir pilietinio lavinimo problemomis. Šiuolaikinės visuomenės demokratinė savivalda sunkiai galima be viešųjų ryšių technologijų, socialinės propagandos. Jų aktualumą lemia heterogeninės, skirtingų kompetencijų, interesų ir aktyvumo socialinės grupės. Straipsnyje nagrinėjama socialinė inžinerija, socialinė propaganda, socialinė reklama ir pamatuota demokratinė visuomenės raida. Iš dalies kritikuojama K. Popperio utopinės ir dalinės socialinės inžinerijos perskyra nurodant, kad falibilizmo principas nėra tiesiogiai perkeliamas iš gamtos mokslų į socialinius. Šiuolaikinė visuomenė privalo plėtoti projektinį mąstymą ir projektų konkurenciją, o jų alternatyvumas užtikrina utopinio mąstymo žalos mažinimą ir išsaugo kūrybingumą. Taigi falibilizmas yra pakeičiamas alternatyvų raida. Atitinkamai yra nagrinėjamas žiniasklaidos vaidmuo remiant socialinę propagandą, atsižvelgiant į skirtingus jos dalyvavimo, įtrauktumo lygius. Straipsnis skiria: (a) vienpusę socialinę propagandą, kuri formuoja vienmatį žmogų, propagandos subjektą, skatina pakeistinį mąstymą, ir (b) alternatyvią socialinę, kultūrinę propagandą kaip demokratinį visuomenės savivaldos principą. Teigiama, kad alternatyvumas yra tiesiogiai susietas su viešosiomis erdvėmis. Viešuma užtikrina dialogizmą, kuriame esmingai gyvena ir savo rūpesčius apmąsto žmogus. Dialogizmo ir viešųjų erdvių, kur tas dialogas įmanomas, griovimas kartu reiškia ir demokratijos eroziją bei autoritarizmo ir vienpusės manipuliacijos didėjimą. Norint šių reiškinių išvengti, būtina skatinti alternatyvų pilietinį ugdymą, kurio tikslas – mokytis protesto, manifestacijų, alternatyvių reprezentacijų ir mikroakcijų formų. Pažymimos sąsajos tarp socialinės propagandos ir plakatų, šūkių, agitacinių straipsnių ir feljetonų žanrų. Svarbu kaupti ir analizuoti alternatyvių sąjūdžių patirtį ir kelti protesto kultūrą, kurios viena išraiškų yra alternatyvių socialinių ir kultūrinių projektų teikimas ir kompetencijų šioje sferoje didinimas, mažinant monopolistines ir valstybės centristines tendencijas, didinant bendruomenių savivaldą.
Su kuo kariauja demokratija?
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama kovos vieta demokratijoje. Iškeliamos trys tezės: 1) demokratija ir kova – neatsiejamos, demokratija įgauna ribas ir tapatumą tik kovodama; 2) gyvenamasis pasaulis ir individas jame formuojasi vidinės kovos aplinkoje; 3) išorinė atviroji kova – demokratijos kovos kultūros dalis. Šios tezės skleidžiamos kultūros fenomenologijos ir hermeneutikos kontekste. Teigiama, kad politika – gyvenamosios aplinkos kūrybos (kultūros) dalis, kuri drauge su visuma sudaro judrų darinį. Straipsnyje remiamasi tiek C. Schmitto politikos kaip karo sąvoka, tiek J. Derrida ir Ch. Mouffe atviros ateinančios demokratijos koncepcija, tiek Aristotelio dinamiško pasaulio samprata. Išskiriamos trys demokratijos kovos rūšys: atviroji išorinė, slaptoji išorinė ir vidinė kova. Nagrinėjamos jų sąsajos. Vidinė (ne išorinė) kova kaip alternatyva atvirajai laikoma kultūros veiksniu ir demokratijos gyvybingumo sąlyga.
Demokratija be prievartos: Socialinė Utopija?
Authors: Vasiliauskaitė Nida
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas prievartos ir racionalumo santykio supratimas šiuolaikinėje politinėje filosofijoje ir postmoderni „demokratijos“ koncepcija. Pirma dalis skirta neprievartinės socialinės tvarkos (sukurtos „racionalaus konsensuso“ dėka) idėjos nesėkmei („utopiškumo“) aptarti, o antroje dalyje išskleidžiama postmoderni politinės „utopijos“ samprata siekiant parodyti, kad postmodernus anti-utopizmas dažnai suprantamas pernelyg tiesiogiai ir supaprastintai, o tada, įžvelgus šio tipo tekstuose tariamas utopinio mąstymo kontraimplikacijas, prasideda nekorektiški kaltinimai prieštaringumu.
Demokratijos pažadas
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos šiuolaikinės kritinės teorijos, reflektuojančios demokratijos prigimtį ir jos įgyvendinimo paradoksus. Pirmame skyriuje nagrinėjama Chantal Mouffe ir Ernesto Laclau apibrėžta „radikalios demokratijos“ samprata. „Radikali demokratija“ siekia išsaugoti konfliktus ir nesutarimus, nes bet koks konfliktų sprendimas paneigtų antagonistinę demokratijos prigimtį. „Radikalios demokratijos“ samprata artima dekonstrukcijos projektui, aptariamam antrame skyriuje. Jacques’as Derrida demokratiją supranta kaip nuolatos būsimą ar ateinančią demokratiją, t. y. tokią, kurios išsipildymas neįmanomas dabartyje. Šioms dekonstruktyvistinėms nuostatoms priešpriešinama Slavojaus Žižeko „tikro politinio veiksmo“ samprata, aptariama trečiame skyriuje. „Tikras veiksmas“ turėtų „išspręsti“ sprendimo aporijas ir iš naujo apibrėžti demokratinės vaizduotės koordinates.
Apie meilę, prievartą, smurtą ir demokratiją
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnyje pagrindžiamos penkios tezės: (1) Tik jeigu žmones sieja meilė, jie gali bendradarbiauti be prievartos, be valstybės ir demokratijos. (2) Demokratija yra viena iš prievartos formų. (3) Nors demokratija negali išgyvendinti iš žmonių santykių prievartos, politinė demokratija iš politinio proceso šalina fizinį smurtą. (4) Politinė demokratija pasaulyje plinta, sklinda ir įsitvirtina todėl ir tol, kol demokratinės valstybės kariauja, tai yra smurtauja, prieš kitas valstybes geriau už nedemokratines. (5) Kadangi demokratinės valstybės nekariauja tarpusavyje, tai šiuo metu egzistuojantis karinis demokratinių valstybių pranašumas prieš nedemokratines veda pasaulį į amžinąją taiką.
MĄSTYMAS TOTALUMO GRIUVĖSIUOSE
Authors: Saldukaitytë Jolanta
Published: January 2019

Thinking in the Ruins of TotalityJolanta Saldukaitytė
ISTORINIS TAUTOS LIKIMAS IR DOROVĖ
Authors: Berenis Vytautas
Published: January 2019

Jonas Balčius. Dorovinio identiteto prigimtis ir prasmė. Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2005, p. 352. ISBN 9986-638-57-7Historical Fate of Nation and MoralityVytautas Berenis 
 
pan>
HOMEOSTAZĖ KAIP EKOSISTEMOS DĖSNIS IR MORALINIS ŽMOGAUS APSISPRENDIMAS
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Straipsnyje atskleidžiami motyvai, kurie atliko svarbų vaidmenį plečiant etikos sistemą ir pagrindžiant ekologinės etikos statusą. Planetoje susidarius įtemptai ekologinei situacijai ir iškilus būtinybei imtis gamtosaugos, jau anksčiau gamtos mokslų išplėtotos sveikatos ir homeostazės sąvokos buvo A. Leopoldo ir H. Rolstono ekstrapoliuotos į ekologiją. Sąsajų tarp procesų, vykstančių žmogaus organizme ir biosferoje, išryškinimas tapo aktualiu argumentu naujai pažvelgti į žmogaus padėtį pasaulyje. Tapo aišku, kad vienoks ar kitoks žmogaus elgesys sukelia gerus ar blogus padarinius tiek aplinkai, tiek jam pačiam. Ši aplinkybė skatino žmogų suvokti atsakomybę už savo ir aplinkos gerovę. Žmogaus santykis su gamta įgavo moralinę reikšmę ir tapo etikos tyrimo objektu. Pagrindiniai žodžiai: homeostazė, ekstrapoliacija, žmogaus sveikata, biosferos sveikata, ekologinė etika.Homeostasis as a Law of Ecosystem and Man’s Moral Decision Česlovas Kalenda
SummaryThe present article specifies the motives contributing to the development of the ethical system and providing the basis for the status of ecological ethics. Given the current tense ecological situation on the planet and the pressing need to develop nature protection, the notions of health and homeostasis, elaborated previously by natural sciences, were extrapolated by A. Leopold and H. Rolston to ecology. Focusing on the relationship among the processes observed in the human organism and the biosphere has become an actual argument for getting a fresh view on man’s situation in the world. It has become clear that human behaviour accounts for positive or negative outcomes both on the environmental and the personal plane. This circumstance encouraged man to realise his responsibility for his own well-being and for the prosperity of his environment. Man’s relationship with nature has acquired moral significance turning thus into a subject of ethical research. Keywords: homeostasis, extrapolation, health of a human, health of a biosphere, ecological ethics.ont-family: Calibri, sans-serif;">
LAIŠKAI HOULDENUI: FILOSOFINĖ JAUNYSTĖS SĄVOKOS INTERPRETACIJA
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė
Published: January 2019

Straipsnyje bandoma eksponuoti ir paaiškinti jaunystės sąvoką. Tai atliekama pasitelkus du literatūros kūrinius: J. D. Salingerio romaną „Rugiuose prie bedugnės“ bei W. Shakespeare’o tragediją „Romeo ir Džuljeta“. Eksplikacijoje kertinė yra įrodymo sąvoka, kuri gretinama su jos taikymu matematikoje. Analizėje žymios paralelės tarp Wittgensteino matematikos filosofijos bei konceptualios jaunystės sąvokos analizės. Galiausiai apibrėžiama, kad jaunystė, suvokiama kaip savęs paties įrodymas, visai nėra apibrėžiama biologiškai. Pavyzdžiui, šio straipsnio autorė pati save įrodo epistoline rašymo praktika. Straipsnyje tyrinėjama riba tarp fikcijos ir tikrovės. Parodoma, kaip dažnai fikcijos mūsų gyvenimuose atlieka tikrovės vaidmenį. Pagrindiniai žodžiai: jaunystė, maištas, meilė, įrodymas, fikcija, tikrovės forma.Letters to Houlden: Philosophical Interpretation of the Concept of YouthSaulenė Pučiliauskaitė 
Summary The article exposes and explains the concept of ‘youth’. This aim is achieved by analysing two works of literature: the novel of J. D. Salinger ‘The Catcher in the Rye’ and W. Shakespeare’s tragedy ‘Romeo and Juliet’. The key-concept of the explication is the concept of ‘proof’, the explication being compared with the application of the concept of ‘proof’ in mathematics. The parralel with Wittgenstein’s mathematical philosophy is advanced and continued. In the end it is defined that the youth is the proof of one’s self, which is not defined biologically. The practice of writing is revealed as the way to prove the author’s self. The article investigates the limit between fiction and reality and shows how often fictions play the role of ‘real reality’ in our lives.Keywords: youth, revolt, love, proof, fiction, form of reality.>
PSICHOANALIZĖ IR FILOSOFIJOS PABAIGA
Authors: Sodeika Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje Martino Heideggerio paskelbta „filosofijos pabaigos“ situacija nagrinėjama Freudo psichoanalizės ir Derrida différance požiūriu. Tyrinėjimo pradžios taškas yra nejaukumo sąvoka, kurią Freudas analizuoja studijoje „Das Unheimliche“. Anot Freudo, nejaukumo jausmas gali būti išgyventas tada, kai žmogus susitinka savo antrininką (der Doppelgänger). Tokių susitikimų situacijose šis jausmas kyla iš to, kad čia patiriamas gyvenimo ir mirties ambivalentiškumas. Panašų ambivalentiškumą galima aptikti ir tada, kai turime reikalą su Derrida minima différance, kuri yra ne žodis ir ne sąvoka, bet greičiau tam tikras performatyvas. Šiuo aktu sukuriama situacija, kurioje pasireiškia paaiškinimo ir iš-aiškinimo kaip dviejų skirtingų prasmės aptikimo strategijų ambivalentiškumas, kylantis iš to, kad prasmė aptinkama tekste, t. y. medijoje, kuri yra nei gyva, nei mirusi. Pagrindiniai žodžiai: Heideggeris, Freudas, Derrida, filosofijos pabaiga, psichoanalizė, tekstas, différance.Psychoanalysis and the End of PhilosophyTomas Sodeika 
SummayThe author analyses the situation of the “end of philosophy” proclaimed by Martin Heidegger. This situation is investigated from the point of view of both Freudian psychoanalysis and Derridian différance. The point of departure of the investigation is the concept of uncanny analized by Freud in his essay “Das Unheimliche”. According to Freud, an uncanny feeling can be experienced by meeting one’s ghostly double (der Doppelgänger). In such meeting, the uncanny feeling arises from the experience of ambiguity of life and death. The similar ambiguity may be observed in Derridian différance which is neither a word nor a concept but rather the performative act creating the situation in which one can trace the ambiguity of explication and im-plication as the two different strategies of the tracing of meaning in the medium of text which is neither alive nor dead. Keywords: Heidegger, Freud, Derrida, end of philosophy, psychoanalysis, text, différance.y: Calibri, sans-serif;">
ELEKTRONINIS POSŪKIS: NUO FIZINIO MIESTO LINK E-TOPOS MIESTO
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas „elektroninis posūkis“, kuris akivaizdžiai pastebimas filosofinėje urbanistinių temų analizėje. Greta neutralaus miesto topos aprašymo, utopinių ir distopinių miesto vizijų susiformuoja teorinis diskursas, aprašantis miestą per e-topos prizmę. Naujasis diskursas filosofinėje miesto analizėje akcentuoja medijų poveikio miesto funkcionavimui bei globalizacijos procesų komponentą. Atskleidžiama, kaip „elektroninis posūkis“ pakeitė miestiečio, namų ir miesto erdvių interpretacijas. Parodoma, jog „elektroninio posūkio“ teorijose miestiečio sąmoningumas siejamas su skaitmeniniais nervų sistemos parametrais, namai aprašomi kaip komunikacijos tinklais su pasauliu sujungti atviri dariniai, o miestas suprantamas ne per fizines struktūras, bet per dinamiškas srautų erdves. Pagrindiniai žodžiai: miestas, e-topos, srautų erdvė.Electronic Turn: From Physical City towards e-topos CityNerijus Milerius 
SummaryThe author deals with the “electronic turn” which is evidently present in philosophical analysis of urban subjects. As the effect of such turn, along with three traditional theoretical discourses, neutral descriptive analysis of the urban topos, utopias and dystopias, a new urban discourse of e-topos has been establishing itself. The new urban discourse lays stress on the outcomes of the media and the processes of globalization for the city life and its structures. In the artic le, an essential shift in the interpretation of citizen, home and urban spaces is revealed. Theories contributing to “electronic turn” analyze urban citizen through the prism of digital parameters of the nervous system, describe the home as the open units integrated into the communication network, reveal the city not through its material structures, but through the dynamic space of flows. Keywords: city, e-topos, space of flows. font-family: Calibri, sans-serif;">
STRAIPSNIS ATŠAUKTAS. Poistorė vietoj postmodernybės: J. Baudrillard’as
Authors: Barevičiūtė Jovilė Kotryna
Published: January 2019

[STRAIPSNIS ATŠAUKTAS]

Straipsnyje apmąstoma J. Baudrillard’o poistorės samprata, iš esmės besiskirianti nuo šiuolaikinėje epochoje itin paplitusios istorijos pabaigos kaip postmodernybės diagnozės. Keliamas klausimas, kuo poistorė skiriasi nuo postmodernybės. Įrodinėjama, kad J. Baudrillard’o pateikiama istorijos interpretacija kur kas tiksliau nusako šiuolaikinį socialinį ir ontologinį būvį negu modernybės pabaigos ar postmodernybės versijos. Kodėl? Pamatinė šio mąstytojo istorijos interpretaciją organizuojanti kategorija yra nihilizmas. Šio straipsnio autorė Baudrillard’o istorinį nihilizmą pavadina „skaidriuoju“ remdamasi tuo, kad mąstytojas poistorės diagnozę pritaiko ne tikrovei, o ją sunaikinusiai medijai. Remiantis minėta „skaidriojo“ nihilizmo kategorija ir analizuojama J. Baudrillard’o poistorės problematika. Pirmoje straipsnio dalyje apmąstomas medijos vaidmuo šiuolaikinėje epochoje ontologiniu požiūriu, išryškinant tikrovei pražūtingą binarinių opozicijų nyksmą. Antroje dalyje lyginamos postmodernybės ir poistorės sampratos, akcentuojant tai, kad postmodernybė dabartinę epochą traktuoja kaip istorijos tąsą, o pastaroji – kaip situaciją anapus istorijos. Galiausiai parodoma, kad nors postmodernybės diagnozė šiuolaikinės epochos atžvilgiu yra itin paplitusi, bet nėra tiksli, todėl ją siūloma keisti poistorės sąvoka, argumentuojant principiniu mūsų gyvenamojo laikotarpio skirtingumu nuo visų ankstesniųjų.
Skirtumo tarp Sokrato ir sofisto kvestionavimas: filosofinis dialogas dalykiškumo ir galios aspektais
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Straipsnyje keliamas klausimas, kodėl postmodernūs mąstytojai redukuoja filosofinį-pažintinį dialogą į galių kovą ir efektų žaismą, taip panaikindami filosofijai reikšmingą skirtumą tarp Sokrato ir sofisto. Laikantis nuostatos, kad šio skirtumo išlaikymas ir toliau reikšmingas filosofijai, siekiama kritiškai įvertinti, kokius padarinius filosofiniam dialogui turi minėto skirtumo panaikinimas, ir ieškoma argumentų, leidžiančių šį skirtumą legitimuoti. Klasikiniame platoniškame dialoge visuomet yra hierarchizuojantis matmuo – dialogo logos, pagal kurį galima įvertinti kiekvienos nuomonės dalykinį svorį ir pažintinę vertę. Šis logos, kaip bendras protas, taisyklės ir matas, buvo dialogo pagrindas ieškant bendros tiesos. F. Nietzsche’i atskleidus tiesos siekimą kaip valios galiai apraišką, atsiveria galimybė redukuoti filosofinį dialogą į valių galiai kovą. G. Deleuze‘ui išryškinus fenomenų simuliakrinį pobūdį, atsiveria galimybė redukuoti filosofinį dialogą į simuliacijos efektų žaismą. Valia galiai ir simuliacija pasirodo kaip gilesnė ir dialogą valdanti plotmė. Tačiau ar filosofinis dialogas dar lieka filosofiniu? Postmodernistinėms pozicijoms būdinga totalizuoti interpretaciją ir simuliaciją. Reikia grįžti prie dalykų duoties klausimo. Tai, kad patirčiai duotos tik interpretacijos, dar nereiškia, kad interpretacijos gali atsisakyti dalykiškumo. Remiantis H. G. Gadameriu ir G. Figaliu, galima skirti asimiliaciją ir interpretaciją. Pirmosios principas yra valia galiai, ji yra pasaulio įvaldymas ir užvaldymas. Antroji, nors ir gimininga asimiliacijai, išlaiko distanciją ir skirtumą dalyko atžvilgiu ir dėl kritinės refleksijos gali išlaikyti savo referentinę funkciją. Kritinė refleksija, nors ir negali būti galutinė ir absoliuti instancija, visgi geba skirti apgaulingą akivaizdumą (efektą) nuo patikimos evidencijos („pačių dalykų“).
Lietuviškojo pasaulio filosofiniai akiračiai amžių tėkmėje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

[straipsnis, santrauka, reikšminiai žodžiai lietuvių kalba; santrauka ir reikšminiai žodžiai anglų kalba]

Straipsnis skiriamas filosofijos atsiradimo Lietuvoje 500 metų sukakčiai. Dvasininkijos pastangomis ir valstybės valdovų rėmimu susikūrė tai, ko lietuviškame pasaulyje anksčiau nebuvo, – filosofijos studijos Vilniuje. Sostinėje atsiradusi ir visoje Lietuvos valstybėje besiplėtojusi filosofija praturtino lietuviškąjį pasaulį minties sferoje, švietė ir mokslino visuomenę. Nevienareikšmėje sklaidoje ji, augusi ir klestėjusi, tai leidosi žemyn, tai vėl, patyrusi geriausius pasaulinės filosofijos poveikius, kopė į aukštumas.
MOKSLO VAIZDINIAI DABARTIES FILOSOFIJOJE
Authors: Junutytė Laura
Published: January 2019

Images of Science in the Contemporary PhilosophyLaura Junutytė
 
/span>
GYVYBĖS KODO TVARKA
Authors: Plečkaitytė Milda
Published: January 2019

Via brevissima natura movens est – gamta juda trumpiausiu keliu – šio viduramžių filosofijos įžymybių skelbtojo principo racionalumą pripažįsta ir šiuolaikinis mokslas. Straipsnyje atskleidžiami ląstelės lygmens biocheminių procesų mechanizmai, rodantys sudėtingą, tačiau ekonomišką, mažiausiomis sąnaudomis veikseną. Baltymų susilankstymas yra vienas iš sudėtingiausių biocheminių procesų, lemiančių baltymų prigimtinių struktūrų susiformavimą. Baltymo struktūros praradimas yra dažnai nesuderinamas su gyvybe arba sukeliantis neurodegeneratyvias ligas. Baltymai yra gyvų organizmų darbiniai arkliai, vykdantys jiems DNR nubrėžtas funkcijas. Baltymų įvairovę sukelia tik dvidešimt aminorūgščių – statybinių baltymų blokų, struktūrinių vienetų. Baltymai yra panašūs ne tik aminorūgščių sudėtimi, bet ir tvarka, kuria aminorūgštys išsidėsto baltymo molekulėje. Kiekvienas funkciškai aktyvus baltymas ląstelėje dar turi savo erdvinę struktūrą, kuri įgyjama spontaniškai baltymui susilankstant. Kokiu būdu baltymas įgyja savo prigimtinę struktūrą yra viena didžiausių moderniosios struktūrinės biologijos problemų. Pagrindiniai žodžiai: baltymai, susilankstymas, tikslingumas, prigimtinė struktūra, mažiausios sąnaudos.The Order of the Life CodeMilda Plečkaitytė
SummaryThe article describes the biochemical mechanisms of the cell showing their complex but economic action and purposive activity. The classical example of such sophisticated phenomenon is protein folding. Any deviation from the native structure of a protein results in the development of a disease or becomes incompatible with life. Most neurodegenerative diseases (Alzheimer, Parkinson, Jakob-Creutzfeld) are suggested as protein aggregation and conformational diseases. Proteins are the workhorses of living organisms, executing the genetic code inscribed in its DNA. The proteins’ complexity is realized by 20 amino acids. The same proteins are not similar not only by their amino acid composition, but also by the sequence of their amino acids. The first idea about protein folding came with the observation that regardless of unaffected chemical integrity, at high temperatures proteins lose their enzymatic activity. Protein function is a consequence of not only the linear sequence, but also of the overall three-dimensional structure of the protein. By executing the Human Genome Project, more than 35,000 different protein sequences encoded in the human genome were identified. A newly synthesized protein sequence must be able to find its way rapidly to its correct fold rather than to its countless alternatives. To discover how this happens is one of the greatest challenges in modern structural biology. Key words: proteins, folding, purposive activity, native structure, low input.
TAUTOS IR TAUTINĖS IŠTIKIMYBĖS PROBLEMA A. MACEINOS IR J. GIRNIAUS VEIKALUOSE
Authors: Balčius Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami ir įvertinami Antano Maceinos (1908–1987) ir Juozo Girniaus (1915–1994) veikalai, skirti lietuvių tautos kultūrinio ir politinio išliekamumo klausimams sovietų okupacijos ir tautinės emigracijos sąlygomis. Parodoma, jog šiame darbe cituojami minėtų lietuvių filosofų darbai tebėra vieni reikšmingiausių ir teoriškai brandžiausių veikalų, parašytų ne tik emigracijoje, bet ir per visą Lietuvos filosofijos istoriją. Tai reiškia, kad jie neprarado savo konceptualiojo – teorinio ir praktinio – aktualumo ir mūsų laikais, nes Lietuvos istorija, kaip žinoma, turi didesnių abejonių nekeliančių cikliškumo bruožų – ir tai nėra būdinga vien XX amžiui. Agresyvėjanti dabartinės Rusijos politika – jos strategija ir taktika Baltijos valstybių atžvilgiu rodo, jog minėtuosius pokario laikų lietuvių filosofų, gyvenusių ir dirbusių emigracijos sąlygomis, teorinius veikalus dar pernelyg anksti priskirti tik istorinei lietuvių tautos kovų už savąjį valstybingumą ir laisvę praeičiai. Tai reiškia, tad jie tebeturi ir didesnių abejonių nekeliančio amžinojo šiuolaikiškumo žymę. Pagrindiniai žodžiai: tauta, tautinė ištikimybė, kultūra, moralinė atsakomybė.Nation and National Loyalty in the Works of A. Maceina and J. GirniusJonas Balčius
 
Summary The article focuses on discussing and evaluating works by Antanas Maceina (1908–1987) and Juozas Girnius (1915–1994) dwelling on questions of the cultural and political survival of the Lithuanian nation under harsh conditions of Soviet occupation and NATIONAL emigration. It is demonstrated that works by the Lithuanian philosophers cited here remain among the most significant and theoretically mature contributions not only in the context of emigration, but also in terms of the whole history of Lithuanian philosophy. These works have not lost their conceptual relevance (both in theory and practice) in the modern times as well, because Lithuanian history may be more or less reasonably characterized by certain cyclical traces, and this assertion holds true not only for the 20th century. The increasingly aggressive policy of modern Russia (ruled by the Putin regime), particularly its strategy and tactics in dealing with the Baltic states, clearly indicate it being far too early to attribute these theoretical works by the above mentioned postwar Lithuanian philosophers living and working in the exile to the historical past of the Lithuanian people’s struggle for its national independence and freedom only. On the contrary, this indicates them being undoubtedly marked with the imprint of eternal modernity. Keywords: nation, national loyalty, culture, resistance, moral responsibility.>
POZITYVIZMAS IR MARKSIZMAS
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama pozityvizmo ir marksizmo santykio problema. Siekiama išryškinti jų ištakas, sąveiką, panašumus ir skirtumus, parodyti, kad klasikinis marksizmas nėra toks tolimas klasikiniam pozityvizmui, kaip paprastai manoma. XIX amžiuje abi filosofijos kryptys laikėsi scientistinių ir progresyvistinių nuostatų, kurios visų pirma ir lėmė jų pažiūrų kitais klausimais artumą. Tačiau XX amžiuje susiformavus loginiam pozityvizmui ir neomarksistinei kritinei teorijai, šių krypčių metodologinės pozicijos ėmė vis labiau tolti. Straipsnyje aptariama komplikuota Vienos ratelio ir Frankfurto mokyklos santykių istorija ir vadinamasis ginčas dėl pozityvizmo (Positivismusstreit). Analizė baigiama išvada, kad daugelį skirtumų tarp pozityvizmo ir marksizmo lemia jų skirtingas požiūris į patyrimą. Svarbiausi nagrinėjami autoriai: Auguste’as Comte’as, Karlas Marxas, Vladimiras Leninas, Otto Neurathas, Maxas Horkheimeris, Herbertas Marcuse, Jürgenas Habermasas. Pagrindiniai žodžiai: klasikinis pozityvizmas, klasikinis marksizmas, loginis pozityvizmas, kritinė teorija.Positivism and MarxismEvaldas Nekrašas 
Summary The author analyses the relation between positivism and Marxism. He seeks to expose their common sources and interaction, similarities and differences and to demonstrate that, contrary to the common opinion, classical Marxism and classical positivism are not so much disparate. In the 19th century both philosophies shared scientistic and progressivist views, and this accounts for their many other resemblances. Yet in the 20th century, when classical positivism was replaced by logical positivism and the Neomarxist critical theory emerged, methodological orientations of both movements started to diverge more and more. The article explores the complicated history of relations between the Vienna Circle and the Frankfurt School and inquires into the Positivismusstreit. It ends with the conclusion that the majority of differences between positivism and Marxism stem from their different notions of experience. The author deals mainly with the views of Auguste Comte, Karl Marx, Vladimir Lenin, Otto Neurath, Max Horkheimer, Herbert Marcuse, and Jürgen Habermas. Keywords: classical positivism, classical Marxism, logical positivism, critical theory.
SUBSTANCINIAI IR PROCEDŪRINIAI PRAKTINIO RACIONALUMO ASPEKTAI
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnis aptaria Herberto Simono nubrėžtą substancinio ir procedūrinio racionalumo perskyrą. Ši perskyra sukūrė konceptualias prielaidas empiriniams žmogiškojo racionalumo ribų tyrimams. Šie tyrimai turi dvi prieigas, besiskiriančias pažinimo ir pasirinkimo euristikų samprata. Vienos prieigos šalininkai (Davidas Kahnemanas, Amosas Tversky) euristikas supranta kaip žmogiškojo racionalumo anomalijų ir patologijų šaltinį, kitos (Gerdas Gigerenzeris) – kaip substancinio racionalumo simuliacijos efektyvios priemonės, dėl kurių žmogaus elgesys paprastai būna ekologiškai racionalus. Nagrinėjant šio euristikų dvilypumo priežastis, atskleidžiamos tam tikros dviprasmybės ir neaiškumai pačioje procedūrinio ir substancinio racionalumo skirtyje. Būtent ji gali reikšti skirtumą tarp informacijos apdorojimo proceso ir jo produkto; skirtumą tarp teisingų, bet nepraktiškų algoritmų ir neteisingų, bet praktiškų euristikų; skirtumą tarp „formos“ ir „turinio“ problemas sprendžiančiame elgesyje. Tą skirtį problemišką ir paslankią daro ir žinojimo apie racionalumą refleksyvus pobūdis: racionalumo teorijos transformuoja savo objektą, t. y. žmogiškąjį racionalumą. Pagrindiniai žodžiai: racionalaus pasirinkimo teorija, substancinis ir procedūrinis racionalumas, racionalumo anomalijos, ekologinis racionalumas.Substantive and Procedural Dimensions of Practical Rationality Zenonas Norkus
SummaryThe article discusses the distinction between substantive and procedural rationality made by Herbert Simon, which has provided the conceptual framework for the empirical research on the boundaries of human rationality. In this research, two approaches with a different understanding of heuristics for cognition and choice are distinguished. In the first approach (David Kahneman, Amos Tversky), heuristics is interpreted as a source of the pathologies in human rationality. In the second (Gerd Gigerenzer), they are conceived as a means for an effective simulation of substantive rationality, making human behaviour ecologically rational. Discussing the reasons for this Janusfaced duplicity of heuristics, some ambiguities in the distinction between the procedural and substantive rationality are disclosed. This distinction may mean (1) the difference between the process and the product of information processing; (2) the distinction between correct but unpracticable alghoritms and incorrect but practical heuristics in information processing itself, and (3) between the form and the content (substance) in the problem solving behaviour. Another source of the problems with this distinction is reflexivity of the knowledge about rationality, i. e. the impact of the theories of rationality on their object (human rationality). Keywords: rational choice theory, substantive and procedural rationality, anomalies of rationality, ecological rationality. sans-serif;">
The Riddle of Parmenides
Authors: Saulius Tomas
Published: January 2019

Parmenides of Elea is a Janus-faced historical personage; his only known treatise On Nature may be characterized as a fusion of heterogeneous elements or even direct opposites: here, vivid poetical metaphors are inextricably intertwined with the most abstract categories of “pure reason” (i.e. being and nonbeing), trivial truths – with irresolvable paradoxes; the so-called “Way of Opinion”, which runs through the sensible world, intertwines with the dialectical “Way of Truth” which leads to the ultimate reality. Are ambiguity and duality only accidental features of the poem? Traditionally, the doctrine of “being” is treated as a “content” which can be isolated from the “form” or “mode of expression.” The article shows that such methodological premise is far from being self-evident and unquestionable.
Greek Philosophizing as Rhapsodic Telling Deformed by Reflection
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Greek philosophizing emerged as a new kind of talking whose specificity was determined by a new theoretical standpoint. Nowadays, we are used to theoretical standpoints, and the standpoint per se seems to be sufficient to view the world anew. However, the world is given to a human as an interrelation of his activity and talking (thinking). The Greek world cosmos was established informally and axiologically by rhapsodic telling. Greek philosophizing was provoked by the imperative “Know thyself” which entrenched Greek philosophers in a new neutral territory of reflection, i.e. theory. Early philosophizing could acquire its contents and aspirations from the rhapsodic telling which established the Greek world. That is why Greek philosophizing inevitably started as an imitation of rhapsodic telling. However, the logical origin of theory gradually took over rhapsodic telling, deformed its content and enfeebled its aspirations. When Greek philosophizing established itself in writing, its ties with the structure of rhapsodic telling were totally broken and the philosophizing isolated itself in theoretical thinking and turned into an anemic activity of writing.
From Husserl to Levinas: The Role of Hyletic Data, Attachment, Emotion and the Other in Temporality
Authors: Poleščuk Irina
Published: January 2019

This article discloses the question of the pre-giveness of the other and alterity by analyzing and comparing the temporality of consciousness and the role of affection and sensation in Husserl and Levinas.I argue that within the intentional flow of consciousness one can find non-intentional structures, i.e. affection and hyletic data which mark a passivity of consciousness, break intentional act and welcome the other. While discussing the temporal structure of consciousness the special attention is given to the discussion of pra-impression.
The Trinomial Structure of Dialogue from the Phenomenological Point of View
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

The thematization of the phenomenological structure of dialogue is presented in the article. It starts with the critique of dialogue as a binomial relation. Based on Husserl’s, Waldenfels’ and Mickunas’ analyses of intentional consciousness and intersubjectivity, the author shows that there is a third linking member – subject matter – in every I–Thou binomial relationship. It is the subject matter which the conceptions of Buber and Levinas try to eliminate as a non-dialogical aspect. The aim of this critical research is not to proceed to the analysis of dialogue as mutual understanding or rational communication, but to grope those planes of the subject matter which are closest to dialogical relationship. The author elucidates the specific character of percepting Thou in dialogical relationship. The significance of the Other’s presence in a dialogue and the constitution of polycentric space are investigated. The structure of addressing is described in the aspect of perception. It is also critically revised whether the problem of the cognition of the Other is significant for dialogue theory. The author is looking for the principles that enable the constitution of common sense. He considers that the main principle for the constitution of common sense is “the connection of fulfilment” (Erfüllungszusammenhang), which is disclosed on the ground of Husserl’s notion of filling the empty intentions (Erfüllung der leeren Intentionen). The self-perception in a dialogue is investigated in the aspect of the subject matter. Finally, the conclusion is drawn that the trinomial pattern of dialogue enables us to avoid the extreme reductions of a dialogue to a binomial relationship or rational communication and to present the universal structure of the dialogue in the aspect of a corporeal face-to-face contact and perception.
FENOMENOLOGINIS VAIZDUOTĖS TYRIMAS
Authors: Saldukaitytė Jolanta
Published: January 2019

A Phenomenological Investigation of ImaginationJolanta Saldukaitytė
LEONARDA MYLĖJO GYVENIMĄ. Leonardos Jekentaitės-Kuzmickienės (1946–2008) atminimui
Authors: Kuzmickas Bronislovas
Published: January 2019

Leonarda’s Love for LifeBronislovas Kuzmickas
 
span>
NEGYVENTAS GYVENIMAS NEVERTAS TYRINĖJIMO
Authors: Sabolius Kristupas
Published: January 2019

The Unlived Life is not Worth ExaminingAlphonso Lingis interviewed by Kristupas Sabolius