bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Metafizika ir visuotinybė
Authors: Šliogeris Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas klausimas, keltas visoje tradicinėje Vakarų metafizikoje, bet iki šiol likęs problemiškas: tai klausimas apie visuotinybės kilmę. Tradicinėje metafizikoje buvo pasiūlyti du šio klausimo sprendimo būdai, kuriuos šio straipsnio autorius vadina indukcionistiniu ir dedukcionistiniu. Vienu atveju visuotinybė kildinama iš juslinės patirties duomenų apibendrinimo ir tapatinama su bendrybe; kitu – visuotinybė laikoma apriorine duotimi, „įgimta" žmogaus intelektui. Abu variantai veda į aklavietę. Nubrėždamas radikalią visuotinybės ir bendrybės perskyrą, autorius kelia hipotezę, pagal kurią tikrasis visuotinybės šaltinis yra savotiškas absoliutus a priori – tik žmogui būdinga Niekia kaip savitos metafizinės duoties patirtis, straipsnyje vadinama Niekia ekstuicija. Visuotinybė – tai Niekia patirtis, sutelkta į neturinčius juslinio referento žodžius - kategorijas, Niekio vardus.
FREGE’S ĮNAŠAS Į REIKŠMĖS SAMPRATĄ
Authors: Japertas Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje dėstoma, komentuojama ir interpretuojama Gottlobo Frege’s reikšmės teorija, kurios pagrindą sudaro reikalavimas kiekvieno kalbos ženklo semantikoje skirti prasmės (Sinn) ir referencijos (Bedeutung) lygmenis. Atskleidþiamos loginės lingvistinės priežastys, nulėmusios Frege’s sprendimą laikytis diferencinės reikšmės sampratos, taip pat remiantis „prasmės“ ir „referencijos“ terminologiniu instrumentarijumi parodoma, kuo skiriasi, o kita vertus, kuo panašūs Frege’s įtvirtinti požiūriai į tikrinio vardo ir į teigiamojo (asertorinio) sakinio reikšmes. Vadovaujantis prielaida, kad žodžio ar posakio reikšmės sudedamąja dalimi gali būti tik tie veiksniai, kurie yra būtini kompetentingam kalbos supratimui, Frege’s išskirti semantiniai aspektai straipsnyje įvertinami ir šiuo atžvilgiu. Daroma išvada, kad tikrasis semantinis terminas yra „prasmė“, o referencijos lygmens esybės (objektai, teisingumo vertės) nėra nekeliančios abejonių reikšmės sudedamosios dalys, todėl referencijos aspekto statusas Frege’s tipo reikšmės teorijoje tampa neaiškus.Reikšminiai žodžiai: Frege, kalba, reikšmė, prasmė, referencija FREGE’S CONTRIBUTION TO THE NOTION OF MEANINGMindaugas Japertas SummaryThe article aims at exposition, commenting and interpreting Frege’s theory of meaning, based on the requirement to distinguish, in the meaning of a sign, the level of sense (Sinn) and the correlative level of reference (Bedeutung). The author directs attention to some logico-linguistic reasons which seem to have urged Frege to advocate the differential conception of meaning. In accordance with Frege’s decision to use the theoretical notions of sense and reference, the relevant semantic features of a proper name as well as of a declarative sentence are explored. Since only something which constitutes what someone who understands the word or expression implicitly grasps can be counted as a possible ingredient in meaning, the claim is made that entities on the level of reference (objects, truth-values) are not undeniable ingredients of meaning. Sense therefore is left in the role of a genuine semantic concept.Keywords: Frege, language, meaning, sense, reference.
BŪTIS IR KALBA INTENCIONALINIŲ SĄRYŠIŲ TINKLE: F. BRENTANO – E. HUSSERLIS
Authors: Lavruchinas Andrejus
Published: January 2019

Straipsnyje specialiai nagrinëjamas esminis skirtumas tarp Brentano ir Husserlio požiųrių į teiginio ir kalbos tarpusavio priklausomumą. Ypatingas dëmesys skiriamas tam faktui, kad Brentano deskriptyviojoje psichologijoje, nagrinëjant teiginio ypatybes, nustatoma veiksmaþodžio „yra“ reikšmė egzistenciniuose teiginiuose. Tuo daroma uþuomina į sprendimą problemos, kuri vėliau Husserlio fenomenologijoje patyrė radikalius pokyčius. Egzistencinių teiginių koncepcijos temizavimas veda mus prie „būties sąvokos“ ir toliau – prie ontologinės problematikos Brentano „deskriptyviosios psichologijos“ ir Husserlio fenomenologijos ribose. Reikšminiai žodžiai: egzistenciniai teiginiai, bųties sąvoka, kopuliatyvus sakinys, kopuliatyvi funkcija, doxa, transcendentalinë būties ir turėjimo hermeneutika, sąmonės tikėjimo horizontas.

DAS SEIN UND DIE SPRACHE IM NETZ DER INTENTIONALEN BEZIEHUNGEN: F. BRENTANO – E. HUSSERLAndrei Laurukhin

SummaryIn diesem Artikel ist es speziell darauf eingegangen, worin das prinzipielle Unterschied zwischen der Brentanos und Husserls Lehre vom Zusammenhang zwischen dem Urteil und der Sprache besteht. Eine besondere Aufmeksamkeit ist dem Fakt geschenkt, daß die Geltung des Verbs „ist“ in den Existentialsurteilen in Betrachtung der Besonderheiten des Urtels in der Brentanos deskriptiven Psychologie bestimmt wurde. Dadurch wurde die Lösung des Problems angedeutet, die später in der Husserls Phänomenologie seine radikale Veränderung fand. Auf diese Weise führt uns die Thematisierung der Lehre über Existenzialurteile zur Erklärung des „Seinsbegriffs“ und weiter zum ontologischen Problem im Rahmen der Brentanos „deskriptive Psychologie“ und der Husserls Phänomenologie. Keywords: Seinsbegriff, und Seinssetzung, kopulativer Satz, und kopulative Funktion, Doxa, transzendentale Hermeneutik von Sein und Haben, Glaubenshorisont des Bewusstseins.
KULTŪROS FILOSOFIJA IR EGZISTENCINĖ FENOMENOLOGIJA
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama kultūra remiantis egzistencine, fenomenologine ir hermeneutine tradicija. Pasitelkiamas A. Maceinos kultūros, kaip žmogiškosios kūrybos, modelis. Jis papildomas egzistencinės fenomenologijos sandais: sąmonės intencionalumu (Husserlis), laikiškąja egzistencija (Heideggeris). Tokiu būdu nagrinėdamas kultūrą, autorius siekia išvengti ir metafizinių spekuliacijų, ignoruojančių kultūros reiškinius, ir bevaisio kultūros faktų registravimo, taikomo kultūrologų. Autorius į kultūros reiškinius žvelgia per žmogaus kūrybinės egzistencijos prizmę. Reikšminiai žodžiai: kultūra, egzistencija, hermeneutika, fenomenologija.

PHILOSOPHY OF CULTURE AND EXISTENTIAL PHENOMENOLOGYTomas Kačerauskas

Summary The article presents a model of hermeneutics and phenomenology of culture. This model extends the concept of culture of Maceina, and applies the concept of the intentionality of the consciousness of Husserl, as well the theory of temporal existence of Heidegger. The author shows that the concept of Maceina is close to the tradition of phenomenology and hermeneutics. In this model the author tries to avoid both metaphysics that ignores the phenomena of the culture, and cultural studies as a fruitless registration of the cultural facts. The author looks at the phenomena of culture through the prism of human creative existence.Keywords: culture, existence, hermeneutics, phenomenology.
LENKŲ FILOSOFIJA VILNIUJE: ŽINGSNIS DETALIOS ANALIZĖS LINK
Authors: Mróz Tomasz
Published: January 2019

Iš anglų kalbos vertė Nijolė Lomanienė
PRIGIMTINIS ĮSTATYMAS IR PRIGIMTINĖS TEISĖS: NUO TOMO AKVINIEČIO IKI THOMASO HOBBESO
Authors: Navickas Andrius
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama prigimtinio įstatymo koncepcijos politinėje filosofijoje sklaida. Susitelkiama ties dviejų mąstytojų – Tomo Akviniečio ir Thomaso Hobbeso – teorijomis, svarstomi jų filosofinių pozicijų panašumai ir skirtumai. Teigiama, kad perėjimas nuo Akviniečio prie Hobbeso politinės filosofijos yra glaudžiai susijęs su esmine transformacija, kurią galima vadinti perėjimu nuo klasikinės prigimtinio įstatymo koncepcijos prie prigimtinių teisių teorijos. Taip pat akcentuojama, jog tiek Akviniečio, tiek Hobbeso filosofinės įžvalgos yra svarbus diskusijų objektas ir šiandien. Tokio pobūdžio diskusijos galėtų reikšmingai praturtinti šiuolaikinę politinę filosofiją.Prasminiai žodžiai: prigimtinis įstatymas, prigimtinės teisės, Akvinietis, Hobbesas.

NATURAL LAW AND NATURAL RIGHTS: FROM AQUINAS TO HOBBESAndrius Navickas

Summary  The article deals with the concept of “rights” in the political philosophy. The author compares political philosophy of Aquinas and Hobbes, shows their similarities and differencies. The main aim of such analysis – to reveal the transformation in political philosophy, which can be named as the switch to natural rights theories. The author stresses that the tradition of natural law has various versions. The works of Aquinas and Hobbes represent two of them, which still are relevant for contemporary philosophical discussions.Keywords: natural law, natural rights, Aquinas, Hobbes.
IŠSILAISVINIMAS IŠ PAMATIŠKUMO
Authors: Mažeikis Gintautas
Published: January 2019

Audronė Žukauskaitė. Anamorfozės: nepamatinės filosofijos problemos. Vilnius: Versus aureus, 2005. ISBN 9955-601-46-9
APIE MATEMATINĮ MĄSTYMĄ
Authors: Sniadeckis Janas
Published: January 2019

Pranešimas, skaitytas Imperatoriškojo Vilniaus universiteto mokslinėje sesijoje 1818 m. balandžio 15 d.
NIHILIZMAS IR ESTETIKA: NUO F. NIETZSCHE’S IKI G. BENNO
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas nihilizmo ir estetikos santykis. Keliamas klausimas, kokios yra nyčiškojo nihilizmo išdavos. Ar nihilizmas pasirodo kaip estetinis fenomenas? Gottfriedas Bennas straipsnyje pristatomas kaip autorius, kurio atsakas į Nietzsche’s nihilizmą kaip estetizmą yra taip pat estetizmas. Straipsnyje analizuojama G. Benno nihilizmo samprata, ekspresionizmo meninė platforma, suponuojanti nihilizmą kaip estetizmą. Atskleidžiama, kad G. Benno kūryboje ratio iškyla ir kaip nihilistinės krizės, ir kaip jos įveikos principas.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, estetika, ekspresionizmas, forma, ratio.

NIHILISM AND AESTHETICS: FROM NIETZSCHE TO BENNRita Šerpytytė

SummaryThe article analyzes the relationship between nihilism and aesthetics. The question about the outcome of Nietzsche’s nihilism is raised. Does nihilism appear as an aesthetical phenomenon? In search of an answer, Gottfried Benn’s figure intervenes by giving a response to Nietzsche’s nihilism as an aesthetical position, a response which is aesthetical consideration as well. The analysis proceeds by focusing on Benn’s conception of nihilism, on the expressionist art platform which allows nihilism as an aesthetical phenomenon. Finally, the article points out that Benn’s term ratio emerges both as the principle of nihilistic crisis and the principle how to overcome it.Keywords: nihilism, aesthetics, expressionism, form, ratio.
APIE IMMANUELIO KANTO „PRAGMATINĘ“ ANTROPOLOGIJĄ
Authors: Sodeika Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas Kanto klausimas „kas yra žmogus?“. Anot Kanto, tai pamatinis filosofijos klausimas tik tiek, kad jis priklauso ne „mokyklinei“ filosofijai, o „filosofijai pasaulio pilietine prasme“. Todėl Kanto antropologija yra ne „fiziologinė antropologija“, tyrinėjanti „tai, kuo žmogų paverčia gamta“, o „pragmatinė antropologija“, tyrinėjanti „tai, kuo žmogus, kaip laisvai veikianti būtybė, paverčia pats save, arba kuo jis gali ir privalo pats save paversti“. Tai transcendentalinis žmogaus tyrinėjimas, kurio tikslas – atrasti bet kokio mąstymo ar patyrimo vienovės galimybės sąlygas. Anot Kanto, ši vienovė yra „transcendentalinė apercepcija“ – „Aš mąstau“ vaidinys. Todėl „pragmatinis“ žmogaus tyrinėjimas kaip filosofija „pasaulio pilietine prasme“ nėra diskursyvus samprotavimas. Greičiau tai meditacinė praktika, kurios svarbiausias tikslas yra dalyvavimo nuosavame „Aš mąstau“ pagilinimas.Pagrindiniai žodžiai: Kantas, antropologija, refleksija.

ON THE IMMANUEL KANT’S “PRAGMATICAL” ANTHROPOLOGYTomas Sodeika

Summary The paper deals with the Kantian question “what is the human being?” According to Kant, this is a fundamental question, however, not to philosophy “in scholastic sense” but to philosophy “in cosmic sense”. Therefore Kant’s anthropology is not “physiological anthropology” dealing with the study of “what nature makes man” but “pragmatic anthropology” dealing with the study of “what man as a freely acting entity makes or can and should make of himself”. It is a transcendental discovery of the human being asking for the conditions of unity of all our thought or experience. According to Kant, this unity is “transcendental apperception” – the idea of “I think”. The “pragmatic” discovery of the human being of philosophy “in cosmic sense” is not a kind of discoursive reasoning. It is rather a meditative practice, the main task of which is the deepening of participation in one’s own “I think”.Keywords: Kant, anthropology, reflection.
AUGUSTINO LAIKO SAMPRATOS ONTOLOGINĖS IR TEOLOGINĖS YPATYBĖS
Authors: Kiauka Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos Augustino laiko sampratos filosofinės bei teologinės prielaidos ir padariniai remiantis Išpažinimų XI knyga. Kritinė šio teksto analizė parodo esminę Augustino laiko sampratos problemą – laiko ir amžinybės supriešinimą, kylantį iš neoplatonizmo filosofijos ontologinių prielaidų įtakos. Teigiama, kad šis laiko ir amžinybės dualumas implikuoja teologinį konfliktą tarp Kūrėjo ir kūrinijos, pasireiškiantį žemiškojo gyvenimo nuvertinimu amžinojo gyvenimo naudai. Straipsnyje taip pat teigiama, kad toks Augustino laiko interpretavimas nuvertina pagrindinę krikščioniško tikėjimo tiesą – inkarnacijos įvykį – kaip Dievo meilės aktą, jeigu laiko funkcija Augustinui išsisemia tik savo žemiškosios kaip laikinosios būties beprasmiškumo patyrime.Pagrindiniai žodžiai: Augustinas, laikas, amžinybė, teologija, Dievas.

ONTOLOGICAL AND THEOLOGICAL ISSUES OF AUGUSTIN’S CONCEPT OF TIMETomas Kiauka

SummaryThe article deals with the philosophical and theological assumptions and consequences of Augustin’s concept of time in his Confessions book 11. Critical analysis of this text shows an essential issue of Augustin’s concept of time: the confrontation of time and eternity, which emerges from the influence of ontological assumptions of Neoplatonist philosophy. It maintains that this dualism of time and eternity implicates a theological conflict between the Creator and creation and that this conflict diminishes temporal life for the sake of eternal life. The article also maintains that such interpretation of time by Augustin diminishes the main truth of Christian faith –the event of incarnation as the act of God’s love – if the function of time limits itself within the experience of an earthly being as a temporal and meaningless one.Keywords: Augustin, time, eternity, theology, God.
GLOBALIZACIJA IR INTELEKTINĖ ATSAKOMYBĖ
Authors: Mickūnas Algis
Published: January 2019

Straipsnyje apmąstomas globalizacijos, intelektualumo ir atsakomybės santykis. Autorius pasirenka itin aktualų minėtos problemos sprendimo atspirties tašką – šiuolaikinį filosofinį diskursą. Intelektinės atsakomybės ir globalizacijos fenomeno santykis postmodernybės sąlygomis reikalauja aptarimo atsigręžiant į geografines filosofijos ištakas – Senovės Graikiją. Intelektinės atsakomybės klausimas glūdi dar Sokrato keltame filosofijai uždavinyje. Globalizacijos kontekste pati intelektinė atsakomybė tampa problemiška, nes šios problemos sprendimas išskiriant vien postmoderniosios situacijos pagrindinius aspektus yra nepakankamas. Globalizacijos fenomeną svarbu apmąstyti bandant įžvelgti jo ontologinį, metafizinį, teologinį, psichologinį pamatus. Diagnozuoti pasaulio homogenizaciją nesigilinant į atskirų tautų ir kultūrų tapatybių raidos tendencijas ir nusistovėjusias tradicijas pernelyg neatsakinga. Todėl būtina prisiminti Sokrato intelektinio kuklumo bei saiko pavyzdį ir nuolat juo remtis apmąstant globalizacijos reiškinį, taip pat nepamiršti Aristotelio akto ir potencijos, Descartes’o sąmonės ir kūno dualizmo, Kanto daikto savaime ir radikaliojo Hegelio principo (esą tapatu yra nebe mintis ir būtis, bet minties ir būties refleksija), marksizmo ir kapitalizmo utopijų. Straipsnyje kvestionuojama homogenizuojanti globalizacijos įtaka, iškeliant skirtingų kultūrinių tapatybių būtinybę. Klausiama, ar globalizacijos logika turi tvirtą metafizinį pagrindą, ar yra tik nepagrįsta pretenzija redukuoti visas kultūras į vieną pasaulinę kultūrą, taip atmetant bet kokią intelektinės atsakomybės galimybę.Reikšminiai žodžiai: homogenizacija, metafizinis globalizacijos pagrindas, ontologinis svarstymas, tapatybė, universalumas.

GLOBALIZATION AND THE RESPONSIBILITYOF THE INTELLECTUALAlgis Mickunas

SummaryThe article analyses the relation between globalization and the responsibility of the intellectual. In the context of globalization the question of the responsibility of the intellectual is problematic. That is why we have to ponder on intellectual modesty and human measure of Socrates trying to analyse the phenomenon of globalization. The author discusses the dualism of the act and potency by Aristotle, that of mind and body by Descartes, the concept of the thing-in-itself by Kant and the radical principle by Hegel, and the utopias of Marxism and Capitalism at the end. The discussion is focused on the following question: does the logic of globalization has metaphysical roots, or it is just untenable claim to reduce all the cultures to the worldwide one without the possibility of the responsibility of the intellectual?Key words: homogeneity, metaphysical foundations of globalization, ontological debate, reflection, identity, universality.
„SVAJONIŲ ŽUDIKAS“, ARBA KANTO ETIKOS RIBOS
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama gyvenimo samprata Kanto praktinėje filosofijoje. Ši samprata yra lyginama su ta šiuolaikine gyvenimo samprata, kurią aptinkame H. Fielding romane „Bridžitos Džouns dienoraštis“. Santykis tarp šių dviejų sampratų analizuojamas kaip santykis tarp dviejų paradigmų: proto ir širdies. Svajonių žudiko įvaizdis pasitelkiamas tam, kad būtų parodyta, jog ne visada pareiga faktinei tiesai yra tai, kas svarbu gyvenimo praktikoje, nes ne visada faktinė tiesa išsemia visą tiesos sąvoką. Galiausiai yra parodomas būdas susieti Kanto ir Bridžitos Džouns paradigmas.Reikšminiai žodžiai: gyvenimas, pareiga, optatyvas, svajonė, tiesos sakytojas, svajonių žudikas.

THE ‘KILLER OF DREAMS’ OR THE LIMITS OF KANT’S ETHICAL PHILOSOPHYSaulenė Pučiliauskaitė

Summary The article investigates the notion of ‘life’ in Kant’s practical philosophy. This notion is being compared with the notion of ourday life, which we find in the novel of Helen Fielding ‘Bridget Jone’s Diary’. The relation between these two notions is being analyzed as a relation between two paradigms: the paradigm of reason and the paradigm of heart. The image of the ‘killer of dreams’ is requested to show that the duty to state factual truth is not always, what is of cruicial importance to our lives. Factual truth is only part of the concept of truth, not all of it. A dream is also a fact. At the end, life and reason meat each other in the practice of writing.Keywords: life, morality, duty, categorical imperative, optative, dream, the ‘teller of truth’, the ‘killer of dreams’, writing.
ETIKA KAIP PIRMOJI FILOSOFIJA: SENAMADIŠKA AR ŠIUOLAIKIŠKA?
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje glaustai aptariama E. Levino etikos kaip pirmosios filosofijos samprata. Parodoma, kad pati etikos galimybė XX ir XXI amžių sandūroje yra kompromituojama teoriškai postmodernistinio mąstymo prielaidų, o praktiškai paties gyvenimo tragiškų įvykių. Nepaisant to, E. Levinas ne tik stengėsi pagrįsti etiško elgesio prasmingumą, bet etiškumo perspektyvoje performulavo pačios filosofijos pamatinį siekį. Jis atkreipė dėmesį į tai, kad iškiliausi filosofijos klasikai – Platonas, Descartes, Kantas – vienaip ar kitaip nurodė į etiškumą kaip į filosofavimą apibrėžiančią galutinę instanciją. Viena opiausių nūdienos žmogaus dvasinių problemų yra žmogaus autentiškumo problema. Logiškai šią problemą provokuoja garsioji Descartes’o ištara ‘cogito ergo sum’. Veido fenomenologijoje atskleisdamas etinių imperatyvų kilmę arba, jo paties žodžiais tariant, besiaiškindamas etikos prasmę, E. Levinas pagrečiui nurodo ir minėtos problemos sprendimo būdą. Santykyje su Kitu užsimezganti atsakomybė, besiskleidžianti žinomais etiniais imperatyvais, daro žmogų ypatingą, nes šiame subjektyvybės mazge žmogus yra nepakeičiamas.Reikšminiai žodžiai: protas, laisvė, būtis, autentiškumas, gėris.

ETHICS AS THE FIRST PHILOSOPHY: OUTDATED OR MODERN?Skirmantas Jankauskas

Summary he article deals with Emanuel Levinas’ conception of ethics as the first philosophy. It is shown that the very possibility of ethics is compromised both theoretically by presuppositions of postmodern thinking and practically by tragic events of life itself. Regardless of that, Levinas not only substantiated the meaningfulness of ethical conduct, but also reformulated the fundamental goals of philosophy in the ethical perspective. He paid due regard to the fact that the most outstanding classical philosophers – Plato, Descartes, Kant – in one or another way indicated ethical matters as fundamental instances that constituted philosophy. The problem of the uniqueness of a person is one of the fundamental spiritual problems faced by man nowadays. The problem is logically presumed by the famous Descartian formula ‘cogito ergo sum’ which substantiates ego as a thinking thing. Levinas revealed the origins of ethical imperatives in his phenomenology of Face at the same way presenting a solution of the problem mentioned above. The responsibility that emerges in relations with Other and reveals itself in the fundamental ethical imperatives makes a person unique, because a person is unsubstitutable in this knot of subjectivity.Keywords: reason, freedom, being, authenticity, good.
F. NIETZSCHE IR G. DELEUZE: SĖSLUMO SIMPTOMATIKA IR NOMADIŠKO MĄSTYMO AKISTATOS
Authors: Mickevičius Arūnas
Published: January 2019

Remiantis F. Nietzsche’s ir G. Deleuze’o tekstų analize, siekiama parodyti, kad pagal klasikinio mąstymo kanonus ypač problemišku dalyku tampa naujos minties pasirodymo galimybė. Klasikinis mąstymas traktuojamas kaip sėslios egzistencijos tipas ir jam priešinamas klajokliškas, nomadiškas mąstymas. Pasitelkiant Deleuze’s išskirtus atpažinimo ir susitikimo modelius, pirma, siekiama pagrįsti požiūrį, kad ir Nietzsche’s filosofiją galime vadinti nomadišku mąstymu ir atitinkančią susitikimo modelį ir antra, siekiama išryškinti naujybės specifiką ir jos steigties transcendentalines sąlygas.Reikšminiai žodžiai: valia siekti galios, interpretacija, simptomatika, sėslusis mąstymas, nomadizmas, atpažinimo modelis, susitikimo modelis.

F. NIETZSCHE AND G. DELEUZE: THE SEDENTARY LIFE SYMPTOMATICS AND NOMADIC THINKING CONFRONTATIONSArūnas Mickevičius

SummaryThe article deals with F. Nietzsche’s and G. Deleuze’s attitude to classical thought. Nietzsche’s theoretical constructs are based on the principle Wille zur Macht, where he emphatically praised active forces and accused all classical thinking of turning away from life and associating it with reactive, negative forces. Nietzsche’s philosophy denies the exceptionally unique true opinion of the world and offers, instead, a variety of interpretations, i. e. a perspectivist approach to the world. In describing architectural metaphors of classical thinking he shows that it is reactive, life-denying, that its assumed grandeur in fact hides the poverty of life. On the other hand, Nietzsche attempts to release the metaphoric power from the single axiom of Truth, to release creativity, to legitimize a perspective, interpretative view of the world, based on the mentioned “will-to-power” principle and related to assertive powers of active life. Also, there are analyzed two models of knowledge, recognition and encounter, proposed by G. Deleuze. The main aims of the article is to demonstrate first, that Nietzsche’s philosophy can be named as nomadic thinking which corresponds to the model of encounter and, second, reveal the transcendental conditions of innovation. Keywords: will to power, interpretation, symptomatics, sedentary life, nomadism, encounter model, recognition model.
KALBA IR FILOSOFIJA
Authors: Kačerauskas Tomas , Keciorytë Vitalija
Published: January 2019

Language and PhilosophyTomas Kačerauskas, Vitalija Keciorytė
RIBŲ PROBLEMA ŠIUOLAIKINĖJE FILOSOFIJOJE
Authors: Juzefovič Agnieška
Published: January 2019

The Problem of Limits in Contemporary PhilosophyAgnieška Juzefovič
KŪNAS IR REIKŠMĖ J. L. NANCY KNYGOJE "CORPUS"
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Jeano Luco Nancy knygoje Corpus suformuluota kūno samprata, nurodoma jos priklausomybė nuo fenomenologinės Emmanuelio Levino ir Maurice’o Merleau-Ponty tradicijos. Straipsnyje taip pat siekiama atskleisti Nancy kūno sampratos radikalumą, jos artimumą tiek Jacques’o Derrida įteisintoms rašymo, paskirstymo erdvėje temoms, tiek Gilles’o Deleuze’o ir Felixo Guattari sukurtai materialistinei kūno koncepcijai. Nancy kūną siekia išlaisvinti nuo reikšmės ir bet kokio organizavimo principo. Tačiau norėdamas paaiškinti, kaip kūnai egzistuoja, jis priverstas išrasti naujas sąvokas: išstatymas, kūnų paskirstymas erdvėje, areališkumas, technē, kūrimas be kūrėjo. Būtent pastaroji sąvoka leidžia Nancy projektą vadinti „krikščionybės dekonstrukcija“; kita vertus, ši sąvoka savotiškai kompromituoja Nancy teorijos radikalumą, atskleisdama bet kurios kūno filosofijos priklausomybę nuo krikščioniškosios tradicijos. Pagrindiniai žodžiai: fenomenologinis suvokimas, prisilietimas, kūnas, technē, krikščionybės dekonstrukcija.Body and Signification in J.-L. Nancy’s CorpusAudronė Žukauskaitė
SummaryThe author explores the notion of the body in Jean-Luc Nancy’s Corpus. On the one hand, she shows how Nancy’s project still depends on the phenomenological tradition of Emmanuel Levinas and Maurice Merleau-Ponty. On the other hand, she seeks to demonstrate the radical character of this notion and its similarity to Jacques Derrida’s concept of writing and spacing as well as to the materialistic concept of the body elaborated by Gilles Deleuze and Felix Guattari. This similarity is based on the assumption that the body could be thought of and described as beyond any meaningful principle of organization. In order to explain how such bodies exist, Nancy is forced to invent new concepts such as spacing out, expeausition, areality, technē, creation without creator. It is exactly the latter concept that enables Derrida to describe Nancy’s project as “deconstruction of Christianity”. This concept also indicates a compromise in Nancy’s radical thinking, revealing that any “philosophy of the body” in Western thought still belongs to the tradition of Christianity.Keywords: phenomenological perception, touching, the body, technē, deconstruction of Christianity.;">
KULTŪRA KAIP EGZISTENCINĖ KŪRYBA
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje į kultūrą žvelgiama kaip į egzistencinę kūrybą. Gyvenamasis pasaulis traktuojamas kaip kūrybinė aplinka, kurią nuolat plečia kultūros dalyvis. Iškeliama didžioji tezė, kad kultūros pasaulis yra judri visuma, kur plėtojama egzistencinė kūryba. Egzistencija, pasak autoriaus, skleidžiasi kultūros aplinkoje, kuri išlieka judri tik kaip egzistencinių projektų sąlytis. Iš didžiosios plaukianti mažoji tezė – apie kultūros reiškinių tikrumą (autentiškumą): tik nuolat besiplečianti, t. y. atvira ir nukreipta, gyvenimo visuma yra autentiška arba kultūriškai gyvybinga. Šią tezę autorius argumentuoja tuo, kad meninė išmonė tarnauja kaip egzistencinis veiksnys, o empiriniai faktai iškyla kultūros aplinkoje. Pagrindiniai žodžiai: egzistencinis projektas, kultūra, aplinka, globalizacija.Culture as Existential Creation Tomas Kačerauskas
SummaryThe author analyses culture as an existential creation. The living world is treated as a creative environment which is developed by a participant of culture. The author suggests the cultural world to be a dynamic whole where existential creation is developed. According to the author, existence is developed in the cultural environment which is dynamic while it is a space of the inferaction of different existential projects. The other thesis deals with the authenticity of the cultural phenomena. The whole, which is dynamic, i.e. open and intentional, is authentic. The author argues that artistic fiction serves as an existential factor, and empirical facts emerge only in the cultural environment. Keywords: existential project, culture, environment, globalization.5%; font-family: Calibri, sans-serif;">
Empirizmo dogmų kritika: užmojai ir ribos
Authors: Japertas Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama nuo praėjusio šimtmečio vidurio analitinėje filosofijoje vykstanti pamatinių tradicinio empirizmo nuostatų, vadinamųjų empirizmo dogmų, kritinė revizija. Svarstoma, kokį pavidalą gali įgauti „dogmas“ atmetęs netradicinis Willardo V. O. Quine’o, Donaldo Davidsono ir Johno McDowello, didžiųjų empiristinės tradicijos vidaus kritikų, empirizmas (Quine’o žodžiais, „empirizmas be dogmų“). Quine’as manė, jog empirizmui tereikia atsisakyti loginių pozityvistų palikimo – analitinių ir sintetinių teiginių skirties bei redukcionizmo idėjos. Po kelių dešimtmečių Davidsonas paties Quine’o filosofijoje įžvelgė empirizmo dogmą, kurią pavadino konceptualios schemos ir empirinio turinio dualizmu. Tačiau dar vėliau ir Davidsonas neišvengė kritikos: jį už nuolaidžiavimą proto ir gamtos dualizmui, kaip „tikrajam tradicinio empirizmo problemų šaltiniui“, kritikuoja McDowellas. Tebesitęsiantis įtakingų mąstytojų ginčas, principiniai jų nesutarimai dėl empirizmo pagrindų ir perspektyvų rodo, kad „dogmų“ atpažinimo, įvardijimo bei įveikimo procesas šiuolaikinėje analitinėje filosofijoje dar nėra baigęsis.
Darbas ir dirbinys. Aristotelinis Heidegerinis svarstymas
Authors: Sverdiolas Arūnas
Published: January 2019

Tęsiant anksčiau atliktą kultūros mechanizmo – asmeninės ir visuomeninės egzistencijos pagrindų steigties ir saugos paradigminiais veiksmais – analizę, straipsnyje nagrinėjamas įdaiktinantis veiksmas – dirbinio dirbimas – ir dirbinio tvermės palaikymas. Remiamasi atitinkamais kertiniais Vakarų teorinės tradicijos taškais (aristotelinėmis ir heidegerinėmis dirbinio bei naudmens sampratomis), mėginant kritiškai juos persvarstyti (percentruoti) ir tokiu būdu atverti naujas jų interpretavimo perspektyvas, kurios atitiktų dabartinius dirbtinių buvinių rasties, tvermės, sklaidos ir nyksmo patirties ypatumus.
Globalus gyvenamasis pasaulis
Authors: Mickunas Algis
Published: January 2019

[straipsnis anglų kalba; santrauka ir reikšminiai žodžiai lietuvių kalba]

Straipsnyje atskleidžiamas Vakarų civilizacijos aspektas, tapęs vadinamosios „globalizacijos“ pamatu. Pateikiamas argumentas, kad ši civilizacija remiasi formaliomis sistemomis, kurios neredukuojamos iš fizinių ar empirinių duomenų. Tokios sistemos yra techniškai ir produktyviai su aplinka susieti konstruktai. Todėl sistemų atranka priklauso nuo nauda pagrįsto socialinio jų vertinimo. Dabartinės internetinės komunikacijos sistemos fiziškai neegzistuoja; jos yra grynai signityvios, nes negali būti lokalizuotos jokiuose konkrečiuose erdvėlaikio taškuose, nors gali būti įkūnytos bet kada ir bet kur. Tokios sistemos sukuria nematomą tinklą, kuriuo galima gauti ir siųsti žinias apie visus planetos įvykius. Straipsnyje argumentuojama, kad ši komunikacija, nors ir labai sparti, vis dėlto užima laiko, nes jos logika yra signityvi, tinklas prasmių, kurios pačios savaime ilgainiui apibrėžia erdvę ir laiką. Galima be jokio prieštaravimo tvirtinti, kad nematomas signityvusis pasaulis yra tradicinės metafizikos variantas, kaip ir Platono matematikos samprata ar idėjų pasaulis.
ETIKA EKOLOGINIŲ IŠŠŪKIŲ LAIKAIS
Authors: Žemaitis Vincentas
Published: January 2019

Kalenda Č. Etika gamtos apsaugos amžiuje. Vilnius: Lietuvos etinės kultūros draugija „Ethos“, 2007. – 180 p.: portr., iliustr. Bibliogr.: 165–174 p. (129 pavad.).ISBN 978-9986-865-25-4Ethics in the Century of Ecological ChallengesVincentas Žemaitis
500 METŲ FILOSOFIJAI LIETUVOJE
Authors: Ruzas Mantautas
Published: January 2019

500 Years of Philosophy in LithuaniaMantautas Ruzas
E. FINKO FILOSOFINĖ ANTROPOLOGIJA
Authors: Mickunas Algis
Published: January 2019

Straipsnyje supažindinama su nepelnytai mažai dėmesio sulaukiančia Eugene’o Finko filosofine antropologija. Pagrindinė jos prielaida – gilus įsitikinimas, kad kultūrinė ir istorinė įvairovė yra visa apimanti, todėl tuščios filosofų viltys atskleisti kokią nors „esminę“ žmogaus prigimtį kaip „nekintantį kintamąjį“. Svarbiausiu Finko darbų tikslu tapo fundamentali tradicinės ontologijos kritika ir bandymas rasti pasaulišką mąstymą – tokį, kuris būtų imanentiškas žmogaus pasauliškai egzistencijai ir todėl vienintelis tinkamas jai peršnekėti. Nors sekė Husserlio fenomenologija, Finkas atvėrė naują filosofinę sritį, glūdinčią transcendentaliniame žinojimo moduse. Filosofas siekė „atskleisti“ tai, kas jau esti tarp mūsų, su mumis, – ką mes jau gyvenome ir tyliai spėjome, bet apie ką neišdrįsome prabilti. Šis „atskleidimas“ padėjo pagrindus Finko švietimo sampratai. Švietimas aiškinamas kaip judėjimas autonomijos link – nuo paklusimo bet kokiai išankstinei duotybei į kūrybišką, laisvą veiklą, kuri neturi kito šaltinio, vien pačią save. Pagrindiniai žodžiai: būti žmogumi, laikinumas, laisvė, produktyvumas, kūrybiškumas, politinė savivoka.Philosophical Anthropology of E. FinkAlgis Mickunas
 
SummaryCultural and historical variability is completely overwhelming and within its context it is almost impossible to decipher something “essential”, some “invariant variable” which would comprise a clue to what the human is, – this idea is presented as the main presupposition of Eugen Fink’s philosophical anthropology. A major direction of Fink’s works is a fundamental critique of traditional ontology and a search for a worldly thinking that would be more appropriate or implicit in human “worldly” existence. While following Husserl’s transcendental philosophy, Fink opened up a new philosophical domain that is implicit in transcendental mode of awareness. His effort consisted in “revealing” what is already amidst us, what we have silently guessed and lived but dared not speak. This “revelation” is at the basis of Fink’s conception of education. Education is a movement from authority to autonomy, from submission to “pregiven” and ready-made answers toward the creative, the free activity which is its own source. Keywords: being human, temporality, freedom, productivity, creativity, political self-understanding.
NESATYS KAIP REDUKTYVISTINĖS PRIEŽASTINGUMO ANALIZĖS ARGUMENTAS
Authors: Grenda Vytautas
Published: January 2019

Straipsnis supažindina su argumentu už reduktyvistinę, hiumišką priežastingumo sampratą. Remiamasi Davido Lewiso ir Hugh’o Melloro įžvalga, kad negali egzistuoti priežastis ir jų padarinius siejantis santykis, nes priežastimis ar padariniais gali būti vadinami ne tik pozityvūs, bet ir negatyvūs faktai ar įvykiai (nesatys). Jeigu toks santykis neegzistuoja, tai prieš vadinamąją „hiumiškojo supervenavimo“ tezę nukreipti mintiniai eksperimentai negali įrodyti, jog priežastingumas yra neredukuojama pasaulio ypatybė. Daugiausia, ką jie gali įrodyti, – tai įprastinės priežastingumo sampratos prieštaringumą. Pagrindiniai žodžiai: priežastingumas, hiumizmas, nesatys.Absences as an Argument for Reductionist Analysis of CausationVytautas Grenda
SummaryThe article advances an argument in favour of the reductionist, Humean conception of causation. The author draws upon an insight of David Lewis and Hugh Mellor: there can be no irreducible relation between causes and their effects, because not only the case that something exists, but also the case that something does not exist (i. e. absence) can be called a cause or an effect. If there’s no such a relation, then the thought experiments that are directed against the so-called “Humean supervenience” thesis cannot prove that causation is an irreducible feature of the world. The utmost such experiments can prove is that the ordinary conception of causation is inconsistent. Keywords: causation, humeanism, absences.ht: 115%; font-family: Calibri, sans-serif;">
Kūnas vartojimo kultūroje: postmodernizmas, vartojimas, kūnas kaip prekė
Authors: Černevičiūtė Jūratė
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis postmodernios sociologijos įžvalgomis apie tapatumą ir vartojimo kultūrą, analizuojami vyraujantys požiūriai į kūno suprekinimą. Nurodoma, kad kūno įvaizdžiai tampa ne tik gero gyvenimo, kultūrinio kapitalo indikatoriaus ženklu, bet ir hedonistinių praktikų lauku. Pažymima, kad vartojimo kultūroje nusistovi kūno, kaip kintamos egzistavimo formos, samprata, kuri gali būti formuojama pagal individualius poreikius, taip pat įpareigoja rūpintis savo kūnu kaip reprezentacijos objektu. Analizuojama populiarioji kultūra kaip vartotojo tapatumo implozijos ir fragmentacijos vieta. Trumpai apibūdinamos kūno praktikos, represuojančios fizinį kūną, įtvirtinančios ir palaikančios vartotojiškas tapatumo sampratas.
The Concept of Time According to Thomas Aquinas
Authors: Aleksandravičius Povilas
Published: January 2019

The article explains Thomas Aquinas’ concept of time on the basis of his metaphysics of being. At the same time, it shows the distance between his concept and the Aristotle’s conception of time, despite the fact that, formally, both thinkers used the same definition of time. The article analyzes the main elements of this definition through their interaction: time, motion and human soul. The journey from the Aristotle’s ontology of substances (υοσία) to the Thomistic metaphysics of the act of being (actus essendi) uncovers the unity among between motion, human soul and the acts of being of time. Nurtured by the act of divine creation, time appears as a tension, as the human soul itself, which ‘measures’ the ontological movement of a being and makes continuous its continual moments of beginning, by adding the dimensions of past and future.
The Einstein Phenomenon: What Does the New Evidence Say
Authors: Krikštopaitis Juozas Algimantas
Published: January 2019

The article presents and analyses a forgotten and perhaps unnoticed book about Einstein, written by David Reichinstein, his contemporary and colleague of studies in Zurich. The book was published in Berlin and Kaunas in 1932. Because of the limited edition and the prevailing political situation, the book became a rarity, eluding the field of view of historians. The book about this great epochal physicist is valuable because it was written by a person who befriended him for several decades. The author reveals a great deal of unique material about Einstein’s worldview, convictions, philosophical deliberations, about his personal character, the political situation, and a merciless critique by leading figures in science. In the article, authentic facts are presented by a direct participant of the events and investigated with an intent to illuminate the intellectual features of Einstein’s activities and the nature of his behaviour while encountering the issues of nationalism and its doctrine. The article is dedicated to commemorate the 130th anniversary of Einstein’s birth.
Civil Disobedience: Individual Liberty and Public Order
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Civil disobedience as a legal fight both for novelties in society and against the authority’s eccentric actions is analysed in the article. The first part is devoted to J. Rawls’ conception of civil disobedience in the perspective of his theory of justice. Rawls’ views are interpreted from the existential and historical approaches. Herewith are arisen the issues of an individual and a nation as his environment, of historical memory and the life plan to be created. Civil disobedience is interpreted as a public fight of an individual for his existential project in the worried society. According to the author, there is no exact coordinates of justice; they are changing during the interactions with our changing life project which covers the life plans of other participants of the community. There is suggested a bio-graphic approach to justice instead of the geo-graphic one, inasmuch as justice arises only in the light of an individual life plan while their light is thrown only in the space of particular society. Besides, justice under the influence of changing interaction between an individual and society is an alive phenomenon which is changing. The second part of the paper is devoted to the Confederation of Grand Duchy of Lithuania (1792–1793) as a case of civil disobedience. The following theses are presented: 1.1. The civil disobedience is a public political fight that expresses the freedom of individuals in a community both to change the social order and to consolidate the traditional moral attitudes. 1.2. Civil disobedience is a catalyst of society’s identity in the conditions of spiritual fight. 2.1. The deviation from justice has the drop effect. 2.2. A hardly noticed phenomenon of injustice could be a reason for overflowing of a cup, i.e. for civil disobedience which awakes revolutionary changes. 3.1. Nostalgia for unified society in order to assimilate the differences and to avoid spiritual fight is a chauvinistic attitude which impoverishes both the pluralistic society and an individual inside it. 3.2. Democratic aspirations (the rule of the majority) by ignoring the liberal attitudes lead to impoverishing the spiritual fight environment which matures an individual. 4. Our political freedom has been measured with a right to oppose the decisions that are contradictory to our principles as parts of the life plan.
LEONARDA JEKENTAITĖ: BIBLIOGRAFIJA
Authors: Kuzmickas Bronislovas
Published: January 2019

Leonarda Jekentaitė: BibliographyBronislovas Kuzmickas
PASAULIS BULVĖS AKUTĖMIS
Authors: Kardelis Naglis
Published: January 2019

Metaphysics of a Potato: Philosopher’s DiaryNaglis Kardelis
SUPPLÉMENT IR ESATIES METAFIZIKA J. DERRIDA GRAMATOLOGIJOJE
Authors: Urbonienė Aušra
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama J. Derrida veikale „Apie gramatologiją“ atlikta J. J. Rousseau tekstuose vartojamos sąvokos „supplément“ dekonstrukcija. Rousseau šią sąvoką vartoja tokių temų kaip gamta/kultūra, kalbėjimas/raštas, heteroerotizmas/autoerotizmas kontekste. Derrida, skaitydamas Rousseau, aptinka tam tikras hierarchijas, kuriose pirmajam nariui suteikta viršenybė, o antrasis įvardijamas kaip „pavojingas supplément“ (priedas ir/ar pakaitalas), keliantis grėsmę natūraliai, autentiškai ir sau pakankamai esačiai. Derrida atskleidžia, jog „supplément“ ne nutolina esatį, kaip manė Rouseau, bet sukuria esaties, kurios niekuomet ir nebuvo, efektą.Pagrindiniai žodžiai: supplément, raštas, esaties metafizika.Supplément and Metaphysics of Presence in J. Derrida’s Of GrammatologyAušra Urbonienė
SummaryThe article deals with Derrida’s deconstructive reading of the concept of supplément in the corpus of Rousseau works. Rousseau uses the concept in the context of such themes as nature/culture, speech/writing, heteroerotism/autoerotism, etc. According to Derrida, these binary oppositions are hierarchical, i.e. the first element is given priority over the second one. The denounced element is treated as a ‘dangerous supplement’ (replacement/addition) endangering the natural and original self-presence. The point of Derrida’s reading is to show that it is not the supplement that mediates the presence as Rouseau thought, but it is the chain of supplements that produces the effect of a presence that has never existed.Keywords: supplément, writing, metaphysics of presence.
VAIZDUOTĖS LAIKIŠKUMAS IR FANTAZIJA
Authors: Sabolius Kristupas
Published: January 2019

Anot Sarte’o, esama nerealių objektų – tokių kaip kentauras, kurie sąmonėje pasirodo be jokios laikinės apibrėžties. Husserlis taip pat kalba apie kvazi-laiką, bet šis „kvazi“, net ir konstituodamas nerealumą, išlieka susaistytas su bendruoju sąmonės laiku, kuris yra vienas iš kertinių sintetinančių sąmonės struktūros momentų. Tik vidinis laikiškumas užtikrina žmogaus sąmonės vienovę. Tačiau bendrajai sąmonės sintezei priklauso ir fantazijos aktai. Kanto ir Heideggerio požiūriu, tai patvirtina ir transcendentalinės struktūros – radikalus įsivaizdavimo laikiškumas įgalina tikrovės horizontų atsivėrimą. Straipsnyje teigiama, kad fantazijos, vaizduotės ir laiko sąsaja yra fundamentalesnė nei laiko ir percepcijos sąsaja todėl, kad pirmoji, neredukuojama ir nepanaikinama, konstituoja antrąją.Pagrindiniai žodžiai: fantazija, vaizduotė, laikiškumas, laikas, tikrovė.The Temporality of Imagination and PhantasyKristupas Sabolius
SummaryAccording to Sartre, irreal objects, such as centaur, appear to consciousness without any temporal determination. Husserl also speaks about quasi-time, but this quasi, even when it constitutes irreality, remains bound to the general time of consciousness which is one of the fundamental synthesising moments within the structure of consciousness. Only inner temporality guarantees the unity of human consciousness. The acts of fantasy also belong to the general synthesis of consciousness. Time is a continuous synthesis constituting consciousness itself and offering a common basis for all experiences. Transcendental structures, according to Kant and Heidegger, are testimony to this – the radical temporality of imagination makes the opening of the horizons of reality possible. The link between fantasy, imagination and time is more fundamental than the link between them and perception because the former, irreducible and irreversible, constitutes the latter.Keywords: phantasy, imagination, temporality, time, reality.
APOKALIPSĖS VIZIJOS KINE. FILOSOFINĖS BANALAUS ŽANRO PRIELAIDOS
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Šis straipsnis yra prieš kurį laiką skelbto „Problemų“ žurnale straipsnio „Kaip galima kino filosofija?“ tąsa. Kartą aptarus kino filosofijos kaip specifinės kino analizės prielaidas, dabar iš kino filosofijos pozicijų interpretuojama prieiga prie masinės kultūros reiškinio – apokalipsės kino. Aptariamos skirtingos žanrų analizės galimybės – žanro kaip reprodukuojamos klišės, mitologinės struktūros ir darinio, kurį lemia įvairūs kultūriniai, socialiniai ir istoriniai kontekstai. Apokalipsės kinas analizuojamas kaip kinas, kurį pagrindžia specifinė laiko traktuotė. Tvirtinama, jog apokalipsės kine įvykiai skaidomi į „mažuosius“ ir „didžiuosius“. „Mažuosiuose“ įvykiuose funkcionuoja kasdienis laikas, kurį suardo „didžiųjų” įvykių globalus – ribotas, pabaigą ženklinantis – apokaliptinis laikas. Analizuojant tokią apokalipsės kino dinamiką nuo „mažųjų“ įvykių link „didžiųjų“, kasdienis laikas ir apokalipsė aptariami kaip bendresni konceptualūs kontekstai, lemiantys iš pažiūros banalias apokaliptinio kino prasmes.Pagrindiniai žodžiai: kino filosofija, žanrinis kinas, kasdienis laikas, apokalipsė.The Visions of the Apocalypse in Cinema: the Philosophical Presuppositions of the Banal GenreNerijus Milerius
SummaryThe article is a continuation of the considerations for first time announced in “How is film philosophy possible?”, the article published in “Problemos”. The discussion of the presuppositions of film philosophy as a peculiar way to analyze cinema now leads to a philosophical interpretation of a mass culture phenomenon apocalyptic movies. The article shows that an apocalyptic film could be treated as a reproduction of the fixed cliché, a mythological structure or a phenomenon determined by various cultural, social and historic contexts. It is presupposed that apocalyptic film is determined mostly by the concept of time. In an apocalypse film, two types of events, “small” and “big”, are usually distinguished. In the “small” events, the everyday time reigns, while the “big” events are the domain of the global apocalyptic time of the end. The plot of an apocalyptic film is based on the transition from everyday to global disasters and attempts to restore the everyday order of “small” events. Analyzing this type of the plot structure, the time of the everyday and the time of the apocalypse are treated as general contexts which determine and transform the field of the apparently banal genre.Keywords: film philosophy, genre film, everyday time, apocalypse.