The effects of human disturbance on the activity of wild reindeer in different physical condition
Authors: Skogland Terje , Grøvan Beate 
Published: February 2013

<p>We compared two Norwegian wild reindeer herds, Knutsho in excellent physical condition and Hardangervidda in poor physical condition, before and during disturbance by human hunters in order to test whether physical condition effected foraging strategy under stress. Both herds were being regularly hunted (man had been a natural predator on reindeer since prehistoric time). The well-fed Knutsho animals were ca. 30% larger at the start of the hunting season in late August. Before exposure they foraged less and walked more, i.e. were more selective than the Hardangervidda animals which were in energetically lower condition and foraged significantly more and spent less time moving between habitat patches and less time standing. After exposure to hunters disturbed Knutsho animals aggregated into significantly larger groups than before hunting and stood alert more, while Hardangervidda animals spent the same minimum amount of time foraging but moved significantly more and spent almost no time standing. The frequency of disturbance was not significantly different between the two herds and their speeds of movement after disturbances were similar. The hunter kill success rate was also similar in the two areas. The energetic costs, measured as relative body weight loss during the hunting season, was higher for the initially less well-fed Hardangervidda animals, and higher for both herds compared to that from a less disturbed herd (Forelhogna). We hypothezise that while standing still and alert in aggregated groups is risky, it is still more risky to move, but potentially more rewarding if a better habitat could be found. More well-fed Knutsho animals, which aggregated and stood still, conserved allready stored energy, compatible with a time minimizer risk aversive strategy. The Hardangervidda animals which were in poorer condition increased travelling time to an extent that suggested a risky nutrient miximizer strategy in the phase of stress.</p><p>Effekter av menneskelige forstyrrelser p&aring; aktiviteten til villrein i forskjellig fysisk kondisjon.</p><p>Abstract in Norwegian / Sammendrag: For &aring; teste om fysisk kondisjon innvirket p&aring; beitestrategien, sammenlignet vi to norske vill-reinflokker, Knutsh&oslash; i utmerket fysisk kondisjon og Hardangervidda i d&aring;rlig fysisk kondisjon f&oslash;r og etter forstyrrelser av jegere. Begge flokker er regelmessig jaktet p&aring; (menneske har v&aelig;rt naturlig predator p&aring; rein siden f&oslash;rhistorisk tid). De veln&aelig;rte rein p&aring; Knutsh&oslash; var 30% tyngre enn sine artsfeller p&aring; Hardangervidda ved starten av jaktsesongen sent i august. F&oslash;r jakten beitet de mindre og gikk mer, d.v.s. var mer selektive enn Hardangerviddareinen. Disse var energetisk sett i en d&aring;rligere forfatning, beitet mer og brukte mindre tid b&aring;de til &aring; g&aring; mellom beiteomr&aring;dene og til &aring; st&aring;. Etter &aring; ha blitt utsatt for forstyrrelser av jegere, samlet Knutsh&oslash;reinen seg til st&oslash;rre grupper enn f&oslash;r jakten og sto mer vaktsomme. Hardangerviddareinen derimot, brukte den samme minimumstid til beiting, men gikk signifikant mer enn f&oslash;r jakten. Den brukte heller nesten ingen tid til &aring; st&aring; i ro. Hyppigheten av forstyrrelser var ikke signifikant forskjellig mellom de to grupper og deres bevegelses-hastighet etter forstyrrelse var den samme. Jegernes jaktsuksess i form av fellinger var ogs&aring; den samme i de to omr&aring;der. Energiutgiftene, m&aring;lt som relativt tap av kroppsvekt gjennom jaktsesongen, var h&oslash;yere for Hardangerviddareinen med d&aring;rligere ern&aelig;ringsstatus i startfasen. For begge flokker var energiutgiftene h&oslash;yere sammenlignet med en mindre forstyrret reinflokk (Forelhogna). Vi tror at, selv om det &aring; st&aring; stille og vaktsomt i samlet flokk er risikofylt, s&aring; er det enda mer risikofylt &aring; bevege seg, noe som dog kan v&aelig;re mer l&oslash;nnsomt, om de finner et bedre beiteomr&aring;de. Mer velf&oslash;dd Knutsh&oslash;rein, som samlet seg og sto i ro, bevarte mer av sin allerede opplagrede n&aelig;ringsenergi, noe som minimaliserer tidsforbruk til n&aelig;ringss&oslash;k og som er en risikoavvergende strategi. Hardangerviddarein, som var i d&aring;rligere hold, &oslash;kte tiden for beites&oslash;k i en grad som antyder en mer risikofylt strategi under stressp&aring;virk-ning for &aring; maksimalisere beiteopptak.</p><p>Ihmisen aiheuttaman h&aring;irinn&aring;n vaikutus eri kuntoisten villi&not;peurojen aktiivisuuteen.</p><p>Abstract in Finnish / Yhteenveto: Vertasimme kahta norjalaista villipeuralaumaa, Knutshoen eritt&aring;in hyv&aring;kuntoista ja Hardanger-viddan huonokuntoista laumaa. Ennen ja j&aring;lkeen mets&aring;st&aring;jien h&aring;irinn&aring;n testasimme vaikuttaako kunto peu-rojen ravinnon k&aring;yttoon stressin aikana. Molempia laumoja on mets&aring;stetty s&aring;&aring;nnollisesti (ihminen on olut peurojen luontainen vihollin je esihistoriaaalisista ajoista alkaen). Hyv&aring;kuntoisessa Knutshoen laumassa peurat olivat noin 30% suurempia metsastyskauden alkaessa elokuun lopulla. Ennen h&aring;rinit&aring;&aring; ne laidunsi-vat v&aring;h&aring;n, vaelsivat enemm&aring;n ja olivat valikoivampi kuin Hardangerviddan peurat, jotka olivat energeetti-sesti heikommassa kunnossa ja laidunsivat merkitsev&aring;sti enemm&aring;n ja kuluttivat v&aring;hemm&aring;n aikaa liikkumi-seen eri laidunalueiden v&aring;lill&aring; ja my os seisomiseen. Mets&aring;styksen alettua Knutshoen peurat kokoontiuvat suurempiin ryhmiin kuin aikaisemmin ja sesoskeli-vat pelokkaina enem&aring;n. Hardangerviddan peurat k&aring;yttiv&aring;t puolestaan v&aring;h&aring;n aikaa ruokailuun mutta liikkui-vat merkitsev&aring;sti enemm&aring;n eiv&aring;tk&aring; k&aring;ytt&aring;neet juuri aikaa seisomiseen. H&aring;iriotilanteiden m&aring;&aring;riss &aring; eri laumojen v&aring;lill&aring; ei ollut tilastollista merkitsevyytt&aring; ja niiden liikkumisno-peudet h&aring;iroiden j&aring;lkeen olivat samanlaiset. Mets&aring;st&aring;jien saaliit oliva samanlaiset n&aring;ill&aring; kahdella alueella. Energian kulutus mitattuna suhteellisena painon menetysen&aring; mets&aring;stysaikana oli suurempi jo l&aring;htovaiheessa heikompikuntoisimmilla Hardangerviddan peuroilla, ja se oli my os suurempi molemmilla laumoilla kuin v&aring;hemm&aring;n h&aring;irityll&aring; laumalla (Forelhogna). Me oletamme, ett&aring; sesominen ja h&aring;irint&aring; isoissa laumoissa on riskitekij&aring;. Viel&aring; suurempi riski on liik-kua, mutta potentiaalisesti se on parempi, jos hyvi&aring; laidunalueita lovtyy. Hyv&aring;kuntoiset Knutshoen peurat, jotka kokoontuivat ja sesoivat hiljaa, s&aring;&aring;stiv&aring;t jo koottuja energiavarastoja. Hardangerviddan peurat, jotka olivat huonommassa kunnossa, lis&aring;siv&aring;t suuresti vaellusta. Stressin aikana on hy vin mahdollista, ett&aring; peurat ei v&aring;t voi maksimoida ravinnon k&aring;yton strategiaa.</p>