bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Kompostien kyky ehkäistä kasvien maalevintäisiä tauteja - kokemuksia Suomesta
Authors: Vestberg Mauritz , Kukkonen Sanna , Parikka Päivi , Yu Dan , Kurola Jukka , Romantschuk Martin , Setälä Heikki
Published: April 2019

Komposti on maanparannusaine, jonka vaikutukset ovat moninaisia. Se vaikuttaa maaperän ja kasvualustan ravinnepitoisuuteen, rakenteeseen, huokoisuuteen, orgaaniseen ainekseen, vedenpidätyskykyyn ja voi parhaimmassa tapauksessa ehkäistä kasvien maalevintäisiä kasvitauteja. Kompostien kykyä ehkäistä maalevintäisiä kasvitauteja on Suomessa tutkittu vain vähän. Vuosina 2008 – 2010 toteutettiin Suomen Akatemian rahoittama Suomi – Intia hanke, jossa selvitetettiin mm. 1) esiintyykö suomalaisissa laitoskomposteissa estokykyä maalevintäisiä kasvitauteja vastaan, 2) löytyykö taudinestokykyä useampaa kasvitautia vastaan, 3) toistuuko taudinestokyky samoista raaka-aineista tehdyissä eri kompostierissä ja 4) liittyykö kompostien taudinestokyky kompostien mikrobikoostumukseen. Tässä esityksessä keskitytään kohtiin 1-3.Kokeissa oli mukana 21 kompostierää, jotka olivat peräisin kompostointilaitoksilta ympäri Suomea. Eri kompostien raaka-aineet vaihtelivat paljon; biojäte, puutarhajäte, metsäteollisuuden ja jätevesipuhdistamon liete sekä karjan-, hevosen- ja siipikarjan lanta. Komposteista 8 oli tuotettu aumoissa, 8 tunneleissa, 3 rummuissa ja 2 muulla tavoin. Kompostien taudinestokykyä tutkittiin ensin astiakokeissa mansikan tyvimätää ja kurkun lakastumistautia vastaan. Näissä kokeissa kompostit sekoitettiin 20 %:na turvepitoiseen kasvualustaan, jota oli höyrytetty turpeen luontaisten mikrobien eliminoimiseksi. Sen jälkeen tutkittiin taudinestoa astiakokeessa, jossa oli luontaista peltomaata mukana. Lopuksi tutkittiin lupaavimmaksi todetun kompostin kykyä ehkäistä mansikan tyvimätää kenttäkokeessa. Useiden kompostien osoitettiin astiakokeissa ehkäisevän tyvimätää mansikalla, lakastumistautia kurkulla tai molempia. Kompostierien vertailukoe osoitti, että tautisuppressiivisuus näyttäisi pääsääntöisesti toistuvan vuodesta toiseen jos kompostit oli tehty samoista raaka-aineista ja samalla menetelmällä. Suljetuissa kompostointireaktoreissa tuotetuista komposteista oli suurempi osuus kasvitauteja ehkäiseviä kuin aumoissa tuotetuista. Taudinestoilmiö heikkeni kun astiakokeissa oli peltomaata mukana. Kenttäkokeessa taudinestokykyisen kompostin levittämisestä ei voitu osoittaa olleen hyötyä mansikan tyvimädän torjunnassa. Taudinestokyky on suomalaisissa laitoskomposteissa esiintyvä kompostien lisäarvo, jonka hyödyntäminen on mahdollista, mutta vasta lisätutkimusten jälkeen. Taudinestokyvyn olemassaolo on todettu, mutta ilmiön taustalla olevat mekanismit ovat vielä laajalti selvittämättä. Oletettavasti taudinestokyky liittyy tiettyihin kompostimikrobeihin ja näiden aineenvaihduntatuotteisiin, mutta vielä ei ole löytynyt sellaisia avainmikrobeja, jotka selittäisivät ilmiön. Sen jälkeen kun on saatu lisätietoja taudinestokyvyn taustalla olevista mekanismeista, on mahdollista hallita ilmiötä paremmin ja jopa räätälöidä komposteja, joilla on varma kyky estää kasvien maalevintäisiä kasvitauteja.
Sika ihmisen mallina lihavuustutkimuksessa – pilottikoe
Authors: Voutila Liisa , Partanen Kirsi , Marnila Pertti , Rokka Susanna , Tahvonen Raija
Published: April 2019

Tausta. Ihmisten ravitsemustutkimuksessa tutkimusongelman kannalta oleellisten kudosnäytteiden saaminen on yleensä haasteellista eettisistä syistä. Eläinmalleina jyrsijät ovat yleisimpiä, mutta niissä näytteiden käytettävyyttä rajoittaa näytteen koko ja jonkin verran eroavat metaboliat (esim. kolesteroli). Sikaa pidetään aineenvaihdunnaltaan ihmisen kaltaisena ja sioista saatavien näytteiden koko on tutkimuksen näkökulmasta parempi kuin jyrsijämalleissa. Veri- ja kudosnäytteistä voidaan mitata tunnettuja fenotyyppiä kuvaavia markkereita ja samoista näytteistä voidaan määrittää geneettisiä parametreja. Lisäksi näytteistä voidaan määrittää metabolomia ja tarvittaessa myös geenien polymorfiaa. Tämä koe oli pilottikoe usean sukupolven kokeelle, jossa testataan lihavuuden mahdollista periytymistä ja sen estämistä. Tavoitteet. Tavoitteena oli selvittää, soveltuuko suomenmaatiaissika ihmismalliksi monen sukupolven koetta varten. Kokeessa selvitettiin sikojen painonkehitys, rasvoittuminen ja kiimaantuloaika ihmisravitsemusta muistuttavalla ruokinnalla, jossa energianlähteenä oli tavanomaisten rehuraaka-aineiden lisäksi sokeria, margariinirasvaa ja voita. Kokeen suoritus. Yhteensä 43 suomenmaatiaisimisää kasvatettiin 135-140 kg elopainoon kaksivaiheisella ruokinnalla. Ruokintaryhmät olivat 1) kontrolli eli tavanomainen ensikkoruokinta, 2) rehussa 8,4 % lisärasvaa ja 15 % sokeria, 3) rehussa 14,6 % lisärasvaa ja 15 % sokeria ja 4) rehussa 13,9 % lisärasvaa, 10 % sokeria ja 10 % vehnänlesettä kuitulähteeksi. Ryhmissä 2-4 kontrollirehun kilot korvattiin asteittain koerehulla 7 viikon totutusjakson aikana. Tulokset. Sikojen kasvujen keskiarvot ryhmissä 1, 2, 3 ja 4 koko kokeen aikana olivat 1009, 996, 975 ja 992 g/pv. Selkäsilavan paksuus teurastamolla mitattuna oli koko aineistossa välillä 14,9-18,2 ja imisien kiimaan tuloikä oli ryhmissä 1-4 149-159 d, mutta erot eivät olleet tilastollisesti merkitseviä. Laskimoveressä ryhmien välisiä eroja oli vain kokeen lopussa, noin 130-140 kg painossa. Tuolloin ryhmän 4 sioilla oli veressä enemmän granulosyyttejä kuin ryhmässä 1 (7,01x106 vs. 5,34x106 solua/ml, P<0,05). Kokoveren valkosolujen radikaalien tuotto (”respiratory burst”-vaste opsonisoidulle zymosaanille) oli ryhmän 3 sioilla 2,5 min ja ryhmän 4 eläimillä 3 min nopeampaa kuin ryhmässä 1 (P<0,05). Johtopäätökset.. Suomenmaatiaissiat lihovat maltillisesti, vaikka rehussa on runsaasti rasvaa ja sokeria. Kuidun vaikutuksesta lihomiseen ei voida tehdä tarkkaa johtopäätöstä, koska rehun energiapitoisuutta ei vakioitu ryhmien välillä. Lihavuuteen liittyvä krooninen matala-asteinen tulehdus johtaa siallakin granulosyyttien määrän kohoamiseen ja niiden muuttumiseen nopeasti reagoiviksi tulehdussoluiksi. Tulos varmennetaan analysoimalla vielä sytokiinit. Seerumi- ja kudosnäytteiden tutkimisen jälkeen voidaan arvioida, mitä markkereita kannattaa jatkossa tutkia. Lihavuudessa tulehdusmuutokset tapahtuvat hitaasti, mikä on otettava huomioon tutkimuksen kestossa.
Integroituvien markkinoiden vaikutus Suomen elintarvikeketjulle
Authors: Arovuori Kyösti , Karikallio Hanna , Pyykkönen Perttu
Published: April 2019

Muualla maailmassa tapahtuvat vaikutukset tuntuvat entistä voimakkaampina myös Suomen markkinoilla. Markkinoiden integraatio on tullut jäädäkseen, ja sen voi odottaa myös syvenevän. Maatalousmarkkinoilla tämä näkyy käytännössä siten, että maailmanmarkkinoilla tapahtuvat hintamuutokset näkyvät suoraan myös kotimaisissa tuottajahinnoissa. Markkinoiden integraatio ja sitä kautta maailmanmarkkinoilta Suomeen välittyvät vaikutukset vaihtelevat kuitenkin eri raaka-aineilla ja eri tuotteilla hyvinkin paljon. Tarkastelun kohteena ovat markkinoiden integraation vaikutukset Suomen maito-, liha- ja vilja-aloilla. Elintarvikkeiden hinnanmuodostus on maataloustuotteita monimutkaisempaa. Merkittäviä hinnan muodostusta ohjaavia tekijöitä ovat kotimarkkinoiden kilpailu sekä kulutustottumukset. Maailmanmarkkinat heiluttavat kuitenkin esimerkiksi teollisuuden ja kaupan voimasuhteita Artikkelissa arvioidaan suomalaisten ruuan kulutusmenojen jakautumista elintarvikeketjun osapuolille 2000-luvulla. Tulosten mukaan maatalouden ja elintarviketeollisuuden merkitys ruokaketjussa pienentynyt, kun taas kaupan asema on vahvistunut. Kotimaisten maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden markkinat ovat pitkälle kansainvälistyneet ja integroituneet, mutta vähittäiskaupan markkinat ovat pysyneet selvästi enemmän alueellisesti rajoittuneina.
Elintarviketuotannon globaali rakennekehitys, alueellinen sijoittuminen ja politiikat
Authors: Yrjölä Tapani
Published: April 2019

Suomen maatalouspolitiikka on viime vuosikymmeninä kokenut merkittäviä muutoksia vain muutaman vuoden välein. Euroopan Unionin (EU) yhteisen maatalouspolitiikan ja kotimaisen maatalouspolitiikan yhteensovittaminen on ollut haasteellista. Lähivuosina aletaan valmistella EU:n yhteisen maatalouspolitiikan suuntaviivoja vuoden 2013 jälkeen. Tässä yhteydessä on tärkeää pohtia, minkälaisia politiikkavaihtoehtoja tulevaisuudessa voidaan toteuttaa ja mitä niistä seuraa suomalaiselle maa- ja elintarviketaloudelle. Tässä tutkimuksessa keskitytään maatalouden ja elintarviketeollisuuden alueellisessa sijoittumisessa tapahtuviin muutoksiin ja niiden syihin selvittämällä kaupan vapauttamisen aiheuttamia muutoksia teollisuustuotannossa ja verrataan niitä elintarviketeollisuus- ja maataloustuotannossa tapahtuneisiin muutoksiin. Maataloustuotannossa tapahtuneita muutoksia käsitellään kahdella tasolla. Ensinnäkin kuvataan maataloustuotannossa maiden välisessä tuotantorakenteessa tapahtuneita muutoksia. Toiseksi kuvataan maiden sisäisessä tuotantorakenteessa tapahtuneita muutoksia. Tutkimuksessa käytetään aineistona eri tilastontuottajien keräämiä tilastoja. Tilastot kattavat pääsääntöisesti ajan 1960-luvun alusta alkaen. Aineiston analysoimisessa on käytetty jakauman tasaisuutta kuvaavia menetelmiä, kuten Lorenzin käyriä ja niiden pohjalta laskettuja Gini-kertoimia. Globalisaation myötä monien teollisuustuotteiden tuotanto on maailmanlaajuisesti keskittynyt selkeästi. Elintarviketeollisuuden tuotanto ei ole keskittynyt läheskään yhtä nopeasti. Maataloustuotanto puolestaan on jopa hajautunut, kun esimerkiksi maidontuotanto on päinvastoin hajaantunut ajan myötä yhä useampiin maihin. Maiden sisällä maataloustuotannossakin on tapahtunut alueellista keskittymistä. Elintarviketeollisuus toimii niin suurelta osin koti- ja lähialuemarkkinoilla, ettei se keskity muun teollisuuden tavoin. Siksi teollisuustuotannon alueellisessa rakenteessa politiikkamuutosten seurauksena tapahtuneista muutoksia ei voida vetää johtopäätöksiä maa- ja elintarviketalouden vastaavista muutoksista. Elintarviketeollisuus on myös kytköksissä maataloustuotantoon, joskin jonkun verran keskittyneempää. Maatalouden keskittymiskehitys on ollut Suomessa varsin samanlaista kuin muualla Euroopassa. Kokonaisuutena maatalous ei ole keskittynyt merkittävästi, mutta eri tuotantosuunnat ovat keskittyneet tietyille alueille. Erityisesti Suomessa politiikkamuutosten lisäksi markkinat, osaaminen, luonnon olosuhteiden tuomat rajoitteet ja väestörakenne vaikuttavat tuotannon alueelliseen sijoittumiseen. Politiikkamuutosten vaikutukset vaikuttavatkin olevan odotettua pienempiä.
Kuluttajien näkemyksiä siipikarjanlihan turvallisuudesta
Authors: Heikkilä Jaakko , Pouta Eija , Forsman-Hugg Sari , Mäkelä Johanna , Isoniemi Merja
Published: April 2019

Siipikarjanlihan kysyntä Suomessa on kasvanut merkittävästi viime vuosina. Viime vuosiin asti suurin osa tästä kysynnästä on katettu kotimaisella tarjonnalla, mutta viime aikoina siipikarjanlihan tuonti on lisääntynyt. Samaan aikaan siipikarjanlihan kuluttajien keskuudessa on myös lisääntynyt kiinnostus siihen, miten liha on tuotettu ja kuinka turvallista se on. Tässä tutkimuksessa tarkastelemme suomalaisten kuluttajien näkemyksiä siipikarjan turvallisuudesta sekä näiden näkemysten taustalla olevia tekijöitä. Tutkimus perustuu internet-paneeliin, jossa haastateltiin 1312 suomalaista kuluttajaa. Paneelin vastausprosentti oli 51 %, ja vastaukset ovat edustava otos suomalaisista 18-79 –vuotiaista internet-käyttäjistä. Tutkimus käsittelee sekä yleisiä turvallisuusasenteita että suhtautumista eri lähteistä tuleviin turvallisuusriskeihin: biologisiin riskeihin (zoonoosit ja geneettisesti muunnellun rehun käyttö) ja kemiallisiin riskeihin (lihan kemiallinen käsittely). Erityisesti analysoidaan sitä, kuinka koetut riskit vaikuttavat ostoaikomuksiin. Kunkin ”riskituotteen” ostoaikomuksesta tehtiin logistinen regressiomalli, jonka avulla selitettiin ostoaikomusta sosiodemografisilla sekä asenneperusteisilla muuttujilla. Mallien selitettävä muuttuja oli, lopettaisiko vastaaja broilerinlihan ostamisen vai jatkaisiko hän sen ostamista kun tietty turvallisuuteen liittyvä ominaisuus ilmaantuisi. Vastaajien heterogeenisuutta riskiruoan ostoaikomusten suhteen analysoitiin edelleen etsimällä latenttien ryhmien logistisella regressiolla sellaisia ryhmiä, joiden ostokäyttäytyminen riskien vaikuttaessa olisi mahdollisimman samankaltaista. Tutkimuksessa todettiin turvallisuuden olevan erittäin merkittävä ostopäätökseen vaikuttava tekijä. Tutkimus antaa myös käsityksen biologisten ja kemiallisten riskien kokemisesta kuluttajien keskuudessa. Ostoaikomuksilla mitattuna suhtautuminen kemiallisiin riskeihin on voimakkaampaa kuin suhtautuminen biologisiin riskeihin. Erityisesti zoonoottiset riskit, jotka saattavat olla myös kuluttajan hallittavissa kiinnittämällä huomiota ruoan valmistukseen, vaikuttavat ostoaikomuksiin vähemmän kuin tuotantoon liittyvät kemialliset riskit tai gm-rehun käyttö. Tässä tutkimuksessa esitetty kemikaalikäsittely ja gm-rehu ovat vahvasti kuluttajien omaan käsitykseen ja uskomuksiin pohjaavia riskejä. Niiden kokemiseen lienee mahdollista vaikuttaa jonkin verran tarjoamalla objektiivista tietoa riskitasoista, kuten tässä tutkimuksessa tarjottiin zoonoottisen riskin tasosta. Sosioekonomisten taustatekijöiden suhteen riskiruoan kaihtajat ovat melko odotetun kaltaisia: keskimääräistä useammin naisia, vanhuksia, lapsiperheitä ja ihmisiä, joilla on muita enemmän broileria ruokavaliossaan. Vaikka suhtautuminen yksittäisiin riskitekijöihin kuten kemikaalikäsittelyyn oli voimakkaan kielteinen, voidaan kaiken kaikkiaan todeta riskiruokaa yleisellä tasolla sietävän ryhmän olevan yllättävänkin suuri, noin 40 % kuluttajista.
Liturgiasta käytäntöön: Kestävä kehitys ja julkiset ruokapalvelut
Authors: Risku-Norja Helmi , Kurppa Sirpa , Silvennoinen Kirsi , Skinnari Jonna
Published: April 2019

Julkisessa ruokahuollossa ja kouluruokailussa painotetaan erityisesti terveellisyyttä ja ravitsemusta. Nykyisin kuitenkin hyvän ravitsemuksen yhteiskunnallinen ja kansantaloudellinen merkitys tuntuu usein jäävän taloudellisuus- ja tehokkuusvaatimusten jalkoihin, kun haetaan välittömiä kustannussäästöjä. Kunnissa ruokahuollon toimijat ovat tietoisia ongelmista ja heillä on runsaasti ammatillista kiinnostusta kehittää toimintaansa kestävän kehityksen periaatteiden pohjalta. Kestävä ruokahuolto ei ole pelkästään kunnan ruokahuoltohenkilöstön asia, vaan se tulisi istuttaa osaksi kunnan kokonaisvaltaista kehittämisstrategiaa. Koska resurssit ja käytännön toteutustavat vaihtelevat eri kunnissa, tulee ratkaisut räätälöidä tilanteen mukaan yhteistyössä paikallisten toimijoiden kanssa. Lähtökohtana ovat kestävän ruokahuollon kriteerit, joiden pohjalta tunnistetaan vahvuudet ja kehittämistarpeet omassa kunnassa ja asetetaan konkreettiset tavoitteet. Tietoinen ruokakasvatus on avain nykyistä kestävämmän kunnallisen ruokahuollon toteuttamiseksi. Ruokakasvatus toteutuu parhaiten käytännössä, kun arkiruokailua kouluissa ja työpaikoilla kehitetään miellyttävänä sosiaalisen kanssakäymisen muotona. Ruokapalveluja voidaan kehittää vuorovaikutteisesti kohentamalla asiakkaille suunnattua tiedottamista ja rohkaisemalla asiakkaita toimintaan kestävämmän ruokakulttuurin puolesta. Ruokakasvatuksessa kannattaa kiinnittää huomiota nimenomaan kouluihin ja päiväkoteihin, sillä valtaosa kunnallisista ruokapalveluista kohdistuu näihin. Kouluissa kuntien ruokahuoltostrategia ilmenee kouluruokailun toteutuksena. Valtakunnallinen perusopetuksen opetussuunnitelma painottaa kestävää kehitystä opetuksen arvoperustana, mutta ei anna valmiita toimintamalleja. Koulut voivat siten miettiä omien tarpeidensa pohjalta, miten kestävä kehitys kouluissa ilmenee. Kouluruokailun ja ruokakasvatuksen kytkeminen kiinteästi opetuksen tavoitteisiin sekä käytännön yhteistyö kouluruokalahenkilöstön kanssa ovat tapoja toteuttaa kestävän kehityksen kasvatusta ja istuttaa kestävä kehitys koulujen päivittäiseen toimintakulttuuriin. Tämä tutkimus tuo kestävän kehityksen käsitteen arkipäivän käytäntöön tarkastelemalla, miten kestävä kehitys nykyisin otetaan huomioon kuntien julkisissa ruokapalveluissa ja minkälaisia kytkentöjä kouluruokailulla on kestävän kehityksen kasvatukseen ja opetuksen tavoitteisiin. Tutkimus perustuu kahden laajan kyselyn tuloksiin, joista toinen oli osoitettu kuntien ruokapalveluista vastaaville henkilöille ja toinen koulujen opettajille.
Omenan viljelyn mahdollisuudet ja riskit muuttuvassa ilmastossa
Authors: Tahvonen Risto , Kaukoranta Timo , Ylämäki Arto
Published: April 2019

Ilmasto muuttuu omenan viljelylle edullisemmaksi. Ratkaisevana tekijänä on kasvukauden lämpösumman lisäys tultaessa 2040-luvulle. Nykyisin viljeltävät lajikkeet edellyttävät sadon valmistumiseksi yli 5 oC:n lämpösummaa 980 – 1350 °C-vrk. Tämän lisäksi tarvitaan puiden talveentumista varten 100-150 °C-vrk lämpösumma. Kasvukauden olosuhteiden perusteella omenan ammattimainen viljelyalue, jolloin viljellään menestyksellisesti myös talvilajikkeita, voi levitä Salpausselän eteläpuolisille alueille, Kaakkois-Suomeen ja Etelä-Savon järvialueille. Ilmaston lämpeneminen mahdollistaa nykyisiä lajikkeita myöhäisempien ja paremmin säilyvien lajikkeiden viljelyn, jolloin kotimaisen omenan tarjonta voi ulottua helmi-maaliskuulle saakka. Suomalaisen omenaviljelyn merkittävin riskitekijä on ollut talvehtiminen. Useat kovat pakkastalvet 1940 -1987 ovat käytännössä estänyt hyvälaatuisten omenalajikkeiden viljelyn Suomessa aivan edullisimpia viljelyalueita lukuun ottamatta Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaan saaristossa. Myös tulevaisuuden ilmastossa on omenapuiden talvenkestävyys keskeinen varmuustekijä, sillä vuoden 1987 kaltaisia pakkastalvia on odotettavissa satunnaisesti. Omenan kukinnan alku ajoittuu Suomessa touko-kesäkuun vaihteeseen. Eri lajikkeiden kukinnan alkamisen edellyttämä lämpösumma vaihtelee välillä 160 – 220 °C-vrk siten, että kesälajikkeet ja aikaiset syyslajikkeet kukkivat ensiksi ja talvilajikkeet viimeiseksi. Ilmaston lämpenemisen johdosta kukinta-aika tulee siirtymään vapun ja toukokuun puoliväliin rajoittuvalle ajalle. Tästä syystä kukinnan aikainen hallariski tulee säilymään tai jopa kasvamaan. Tämä edellyttää viljelyssä panostusta tehokkaaseen hallantorjuntaan. Nykyisin viljellyissä ja Piikkiön geenipankissa olevissa lajikkeissa on joitakin hallankestäviä lajikkeita, joiden käyttö parantaa viljelyvarmuutta. Ilmaston muutos mahdollistaa omenan kotitarveviljelyn Etelä-Lappia myöten vuosisadon puoliväliin tultaessa.
Fiscal and trade distorting effects of capital gains tax on land sales -empirical evidence from agricultural land market in Finland
Authors: Pietola Kyösti , Myyrä Sami , Pouta Eija
Published: April 2019

Luovutusvoittojen verotus on keskeinen osa rikkaiden maiden verojärjestelmiä varsinkin korkean veroasteen pohjoismaissa, kuten Suomessa. Luovutusvoittojen verottaminen kuitenkin vääristää markkinoita vähentämällä myyntejä, jotka laukaisevat ajan mukana syntyneestä arvonnoususta kannettavan veronmaksun (=lock-in effect). Ilmiötä on tutkittu aikaisemmin pääasiassa osakeomistuksen kohdalla, mutta myös viljelysmaan kohdalla ongelma on ilmeinen. Viljelysmaan kohdalla ongelma korostuu, koska se aiheuttaa merkittäviä kustannuksia reaalitalouteen. Maanomistus pirstaloituu samalla kun aktiiviviljely keskittyy yhä pienempään määrään ammattiviljelijöitä. Maan vuokraus lisääntyy, maan tuottavuuskasvu pysähtyy ja ympäristöohjelmien tehokkuus heikkenee. Tässä tutkimuksessa haetaan keinoja vauhdittaa peltokauppoja verotuksen keinoin ja arvioidaan verotuksellisten keinojen vaikutusta verokertymään. Selvitämme luovutusvoitosta kannettavan veron ja siihen kohdistuvan, määräaikaisen verohuojennuksen vaikutukset peltokauppoihin ja valtion verokertymään kahdesta eri näkökulmasta ja kahdella eri menetelmällä. Ensimmäinen menetelmä on maanomistajan myyntitilannetta kuvaava matemaattinen optimointimalli, jonka tulokset osoittavat, että yksin taloudellisesta näkökulmasta katsottuna myyntivoittoverotuksella on keskeinen merkitys myyntien ajoitukseen. Toinen menetelmä on ekonometrinen malli, jolla selvitetään maanomistajien omat näkemykset siitä, millä tavoin he reagoisivat myyntivoittoveron huojennuksiin. Tässä osassa hyödynnetään Suomalainen pellonomistaja -tutkimuksen kyselyaineistoa ja sen pohjalta laadittuja malleja pellonomistajien reaktioista veromuutoksiin. Omistajien reaktiot veromuutoksiin tarjoavat mahdollisuuden tarkastella verohuojennuksen verokertymävaikutuksia ja optimoida kertymää. Tulosten mukaan luovutusvoittojen verotuksella on merkittävä vaikutus peltomarkkinoihin. Määräaikainen luovutusvoiton verohuojennus voisi tuottaa nykyisen verokertymän ja samalla oikaista verotuksen peltomarkkinoille aiheuttamaa vääristymää siitäkin huolimatta, että pellon myyntihalukkuus on yleisesti ottaen heikko. Peräti 87 % omistajista ei myisi peltoaan, vaikka vero poistuisi kokonaisuudessaan. Verotasojen muutoksilla olisi kuitenkin huomattavia vaikutuksia nykyisin kovin ohuilla peltomarkkinoilla. Kolmanneksen verotason alennus johtaisi 50 prosentin nousuun myyntien todennäköisyydessä. Veron tilapäinen poistaminen nelinkertaistaisi myyntien todennäköisyyden. Näin ollen voidaan todeta pellonomistajien reagoivan varsin joustavasti myyntivoittoveron huojennuksiin. Verohuojennukset olisi kuitenkin saatava nopeasti voimaan, koska markkinoilla oleva tieto tai epäilys tulossa olevasta huojennuksesta pysäyttää peltokaupat kokonaan siihen saakka, kunnes huojennus astuu voimaan.
Laajentavien karjatilojen teknologiavalintojen vaikutus työnmenekkiin ja rakennuskustannuksiin
Authors: Pyykkönen Perttu , Latvala Terhi , Karttunen Janne , Lätti Markku , Tuure Veli-Matti
Published: April 2019

Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen (PTT) ja TTS tutkimuksen yhteishankkeen tavoitteena oli tehostaa karjatilojen ajankäyttöä ja rakennuskustannusten hallintaa. Maa- ja metsätalousministeriön maatilatalouden kehittämisrahaston rahoittamassa tutkimuksessa selvitettiin viljelijöiden suunnitteilla olevia teknologiavalintoja sekä valintoihin vaikuttavia syitä, maatilojen rakennusinvestointien ja eri teknologiavalintojen kustannuksia sekä niiden vaikutusta karjanhoitotöiden työnmenekkiin. Viljelijäkyselyn (n=512) tulosten mukaan maamme karjatiloilla on käytössään edelleen keskimäärin hyvin vanhaa tekniikkaa (koneita ja laitteita). Samalla tämä tarkoittaa sitä, että työpanoksen määrä tuotettuja yksiköitä kohden on keskimäärin varsin korkea. Tilakokoa kasvattamalla ja uutta tekniikkaa käyttöönottamalla työpanoksen määrää voidaan merkittävästi vähentää ja sitä kautta kohottaa työn tuottavuutta. Tutkimuksen vierailutiloilla (PTT n=25 ja TTS n=14) toteutetuilla ratkaisuilla ja teknologiavalinnoilla eläinkohtaista työnmenekkiä saatiin selvästi vähennettyä ja työn tuottavuutta nostettua. Toisin sanoen tiloilla tehty vuosittainen kokonaistyömäärä oli säilynyt laajennuksessa lähes ennallaan, mutta samalla tai lähes samalla työmäärällä hoidettiin selvästi aikaisempaa suurempi karjamäärä. Peltotöitä oli tehostettu tilayhteistyöllä ja töiden ulkoistamisella. Tehokkaimmilla maitotiloilla päästiin karjanhoitotöissä alle 50 tunnin vuosittaiseen työnmenekkiin lehmää kohden ja yllettiin työn tuottavuudessa yli 175 meijerimaitolitraan päivittäisiin karjanhoitotöihin käytettyä tuntia kohti. Varsinkin nautakarjataloudessa rakentaminen osoittautui hyvin yksilölliseksi. Niinpä vaihteluväli esimerkiksi lehmäpaikan hinnassa oli erittäin suuri − ero halvimman (noin 4 000 €/lehmäpaikka) ja kalleimman välillä oli nelinkertainen. Kustannusvaihteluun vaikuttivat suuret erot uuden pihattonavetan lehmä- ja nuorkarjapaikkojen määrissä sekä kullekin tilalle valitut lypsy- ja lannanpoistotekniikat. Myös pohjatöiden kustannuksissa oli suuria eroja tilojen välillä. Tutkimuksessa tehdyt tarkastelut niin rakentamisprosessien kuin tilojen työnkäytön organisoinnin näkökulmasta tukevat sitä, että yksi iso pullonkaula tuottavuuden ja kannattavuuden kohottamisessa on tilojen johtamiskäytännöt. Tässäkin tutkimuksessa tilakoko (eläinmäärä/peltoala) oli usein yli kaksinkertaistunut, mikä merkitsee kokonaan uusia haasteita työnkäytön organisointiin.
Nurmen satofysiologia nurmien sadon määrän ja ruokinnallisen arvon perustana
Authors: Virkajärvi Perttu , Pakarinen Kirsi , Hyrkäs Maarit , Savolainen Jyri , Seppänen Mervi , Manninen Outi , Isolahti Mika , Rinne Marketta
Published: April 2019

Nurmet ovat sekä taloudellisesti että maankäytöllisesti merkittävä tuotantomuoto. Tästä huolimatta niiden sadonmuodostuksen sisäisistä prosesseista tiedetään Suomessa varsin niukasti. Yleensä sadonmuodostus kuvataankin vain massan määrän ja ruokinnallisen arvon muutoksina ajan tai lämpötilasumman funktiona. Tässä tutkimuksessa selvitettiin keskeisimmät sadonmuodokseen vaikuttavat prosessit sadon määrän ja ruokinnallisen arvon kannalta. Tutkimuksen kohteena oli erityisesti timotei sekä kasvutavaltaan timoteistä huomattavasti poikkeava ruokonata. Tutkimuksen aineisto koostuu pääosin kahdesta osasta: ruokonadan ja timotein kasvuprosessien vertailusta MTT:n Maaningan toimipisteessä vuosina 2006 - 2007 ja timotein laatujalostusaineistosta valittujen kloonien vertailusta Maaningalla 2008 - 2009. Ensimmäisessä kokeessa määritettiin satofysiologisia parametreja laajasti ja timoteikloonien osalta keskityttiin korrenmuodostukseen ja versotyyppijakaumaan. Molemmissa kokeissa määritettiin ruokinnallinen arvo, mm. sulamaton kuitu (iNDF) ja sulavan orgaanisen aineksen pitoisuus (D-arvo) koko sadosta ja kasvinosittain (lehdet, korret, kukinto, kuolleet kasviosat) joko kemiallisin määrityksin (MTT Jokioinen) tai NIR-määrityksin (Boreal Kasvinjalostus Oy). Lisäksi korsi- ja lehtimateriaalista tarkasteltiin niiden anatomista rakennetta safraniini- ja Mäule-värjättyinä valomikroskopialla Helsingin yliopistossa. Tärkeimmiksi prosesseiksi valikoituivat korrenmuodostus, versominen sekä lehtien muodostuminen ja kuoleminen. Timotei ja ruokonata poikkeavat toisistaan yleisesti kasvuprosessien osalta lähes kaikin tavoin, jopa lehtien sulavuuteen vaikuttavien ominaisuuksien osalta. Timotein osalta merkittävimmäksi sadonmuodostusparametriksi havaittiin korrenmuodostus ja laatuparametriksi erot versotyyppien sulavuudessa ja kuolleen solukon määrä. Versotyyppijakauma pääsadon korjuuhetkellä selittää hyvin kasvilajien väliset erot jälkikasvussa. Lisäksi timotein versotyypit poikkeavat ratkaisevasti toisistaan lehtien kasvu- ja kuolemisnopeuksien osalta. Lehtien osuus sadossa selitti hyvin D-arvoa pääsadossa, mutta jälkisadossa kuolleen solukon määrä oli ratkaisevampi. Ruokonadan sato koostui etenkin jälkisadossa lähes täysin VEG-versoista ja siten lehtien osuus sadosta oli korkeampi kuin timoteillä.
Väkivalta- ja uhkatilanteet maataloustukivalvonnoissa ja tarkastajien työssä jaksaminen
Authors: Vaittinen Ritva , Paldanius Kalevi , Puurunen Maija
Published: April 2019

Maataloustukien valvontaa tekevät pääsääntöisesti työvoima- ja elinkeinokeskusten tarkastajat. Tässä työssä keskityttiin maataloustukivalvojien työhön ja heidän hyvinvointiinsa. Tutkimuksessa haluttiin selvittää, missä määrin ja millaista väkivaltaa tai sen uhkaa tarkastajat ovat työssään kohdanneet ja miten työnantajat ovat hoitaneet tarkastajien työturvallisuuden. Lisäksi selvitettiin, miten tarkastajat jaksavat työssään ja mitkä tekijät vahvistavat työssä jaksamista. Tutkimus toteutettiin vuosina 2007–2008. Tutkimusaineisto kerättiin kyselyllä, joka suunnattiin kaikille työvoima- ja elinkeinokeskusten maataloustukivalvontaa tekeville tarkastajille. Kysely toteutettiin tammikuun 2008 aikana. Kyselyn vastausprosentti oli 73 ja kohderyhmän koko 268 (N=268). Tämän tutkimuksen mukaan maataloustukivalvojien työhön liittyy turvallisuusriskejä. Joka viides (21 %) tarkastaja oli kohdannut jonkinlaista väkivaltaa tai sen uhkaa työssään. Väkivallan tai sen uhkan uhreista naisia oli 43 % ja miehiä 57 %. Kolme neljäsosaa (72 %) tarkastajista oli joutunut verbaalisen väkivallan kohteeksi. Lähes puolella (46 %) tarkastajista oli ongelmia työssä jaksamisessa. Työssä jaksamista vahvistavista tekijöistä nousivat selvästi esille työilmapiiri, työkaverit sekä perhe ja vapaa-aika. Tässä tutkimuksessa selvitettiin myös vaaratilanteiden jälkihoitoa työpaikoilla. Tutkimuksen mukaan työpaikoilla ei ole hoidettu vaaratilanteiden jälkihoitoa kunnolla. Kaikilla työpaikoilla ei ole myöskään laadittu riittäviä turvallisuusohjeita tarkastajille. Tutkimuksessa saatuja tuloksia voidaan hyödyntää valvontatyön kehittämisessä ja tarkastajien kouluttamisessa sekä heidän työhyvinvointinsa parantamisessa. Tutkimuksen tulosten pohjalta on laadittu tarkastajien turvallisuusohjeet Etelä-Savon työvoima- ja elinkeinokeskukselle, joka toimi tämän tutkimuksen toimeksiantajana.
Productivity growth on Finnish grain farms from 1976─2006
Authors: Myyrä Sami , Pihamaa Pekka , Sipiläinen Timo
Published: April 2019

Maatalouden tuottavuus ja erityisesti tuottavuuden nousu ovat välttämättömiä edellytyksiä suomalaisten maatilojen ja elintarviketeollisuuden selviytymiselle. Epäsuotuisat olosuhteet ja pieni tilakoko ovat jo sinänsä haasteita, mutta tuottavuuskehityshaaste on entisestään koventunut, kun tuet on irrotettu tuotannosta. Lisäksi viljelijöiden kannusteet tuottavuuskehityksen nopeuttamiseen ovat olennaisesti heikentyneet pellon omistusrakenteessa tapahtuneen muutoksen myötä. Vuonna 2004 vain puolet peltoalasta oli viljelijöiden omistuksessa. Tutkimuksessa tarkasteltiin pitkän aikasarja-aineiston avulla suomalaisten viljatilojen tuottavuuskehitystä. Aineistoa hyödynnettiin tehokkaasti, sillä siihen sovellettiin erilaisia menetelmiä. Menetelmien puitteissa pystyttiin arvioimaan sekä tuottavuuden vuotuista vaihtelua sekä pidemmän aikavälin trendejä. Myös tuottavuuskehityksen osatekijöitä pystyttiin tarkastelemaan erikseen. Suomalaisten viljatilojen tuottavuuskehitys johtuu pitkälti teknologisesta kehityksestä. Tutkimuksen mukaan skaalavaikutukset, eli suurtuotannon edut, ovat tarkasteluvälillä vaikuttaneet hyvin vähän tuottavuuskehitykseen, ja lisäksi niiden vaikutus on ollut ajan myötä jopa laskeva. Vuosina 1976─2006 viljatilojen tuottavuus nousi mittaustavasta riippuen keskimäärin 0,6-1,7 % vuodessa. Keskimääräinen vuotuinen tuottavuuskehitys oli kuitenkin niin pieni, että kokonaiskehitys koko tarkastelujaksolla oli samansuuruinen kuin suurimmat vuotuiset vaihtelut. Verrattaessa havaittua tuottavuuskehitystä esimerkiksi kevätviljojen satopotentiaalin kehitykseen (0,13 – 0,17 % vuodessa) voidaan todeta tuottavuuskehityksen olevan useiden osatekijöiden summa. Teknologisen kehityksen myötä suomalaisten kuluttama viljamäärä pystytään tuottamaan nyt huomattavasti pienemmällä työmäärällä kun vielä 1970 luvun puolivälissä. Tulokset osoittavat kuitenkin sen, että yksittäiset vuodet voivat poiketa huomattavastikin pitkän aikavälin kehitystrendistä. Tulos osoittaa viljanviljelyn tuottavuuden olevan sidoksissa vuosittain vaihteleviin sääolosuhteisiin. Tämä haastaa tutkimusmenetelmät, joiden pitäisi toisaalta osoittaa hidas taustalla oleva tuottavuuskehitys ja samalla suuri vuotuinen vaihtelu tuottavuuden tasossa. Lyhyisiin aikasarjoihin perustuvat tarkastelut eivät tulosten perusteella palvele maatalouspolitiikan suunnittelua kovinkaan hyvin.
Efficiency analysis of Finnish crop farms by Stochastic Nonparametric Envelopment of Data (StoNED)
Authors: Kuosmanen Timo , Kuosmanen Natalia
Published: April 2019

A new two-stage approach to modeling the nutrient emissions of crop farms is developed. In the first stage, we estimate the classic production function using farm-level data. We apply the stochastic nonparametric envelopment of data (StoNED) method that combines the axiomatic, nonparametric modeling of the production technology with a stochastic, probabilistic treatment of inefficiency and noise. Given the estimated input saving and output expansion potential for each farm in the sample, we estimate the impacts of the decreased fertilizer use and the increased crop yield on the nutrient balance of farms. This provides an aggregate level estimate on how much nutrient emissions could be abated through improving the operational efficiency of farms without any new technical innovations or down-scaling of the activity.
Kasvihuoneen jäähdytysenergia
Authors: Kaukoranta Timo , Näkkilä Juha
Published: April 2019

Jäähdytyksellä otetaan suljetusta tai lähes suljetusta kasvihuoneesta sensitiivistä energiaa ja kosteutta niin, että kasvihuoneen lämpötila ja kosteus voidaan pitää säätötavoitteessa ja huoneen hiilidioksidipitoisuus korkealla. MTT puutarhatuotannon Piikkiön koekasvihuoneissa on yhdessä Biolan-yhtymän kanssa testattu jäähdytyksen vaikutusta kurkun, tomaatin ja ruusun sadon muodostumiseen vuosina 2005 – 2008. Saavutetun huomattavan satohyödyn innoittamana koekasvihuoneeseen asennettiin Novarbo-jäähdytysjärjestelmä vuonna 2008. Novarbo-järjestelmää käytettäessä ilman sensitiivinen lämpö ja kosteus siirtyvät vesiverhoon. Kosteuden tiivistyessä latentti lämpö vapautuu verhoon. Vesiverhoon tuleva vesi jäähdytetään ulkona altaassa pakotetulla haihdutuksella. Kurkku- ja tomaattihuoneesta arvioitiin vesiverhon ottama sensitiivinen ja latentti lämpö kesäkaudella 2009. Huoneesta poistettu lämpö vastasi kurkulla suunnilleen kahta kolmasosaa sinne auringon säteilyssä ja valotuksessa tuodusta lämpömäärästä, tomaatilla vähän suurempaa osaa. Jäähdytyksellä otettiin vähemmän lämpöä huoneesta kuin olisi teoriassa mahdollista, koska huoneita jouduttiin hetkittäin tuulettamaan. Syyt tähän olivat jäähdytysveteen joutuneiden epäpuhtauksien aiheuttama tukkeutuminen, jäähdytykselle valittu asennustapa ja huonosti valitut säätötavoitteet. Epäoptimaalinen jäähdytys näkyi myös Piikkiössä saadussa huonossa hyötysuhteessa (poistettu lämpöenergia / vesiverhon pumppaukseen käytetty sähköenergia). Piikkiössä suhde oli kesällä 25 – 60, kun paremmin toimivassa kaupallisessa asennuksessa suhde oli 60 – 250. Jäähdytyksellä huoneesta poistettu sensitiivisen ja latentin lämmön määrä on Suomenkin oloissa suuri suhteessa lämmitykseen, joka tarvitaan valotetussa huoneessa syksystä kevääseen. Jos ensisijaisena tavoitteena on energian kulutuksen vähentäminen, on mahdollista tavoitella suljetusta tai lähes suljetusta huoneesta otetun energian varastoimista syys- ja talvikauden lämmitystä varten tai lämmön siirtoa kasvihuoneesta ympäristön lämpöverkkoon.
Lihasikojen hännänpurenta on sikapaikan tuottoa laskeva monisyinen ongelma
Authors: Sinisalo Alina , Niemi Jarkko
Published: April 2019

Sikojen hännänpurenta on monisyinen ongelma. Suomessa on havaittu hännänpurentajälkiä tai muita häntävaurioita 10–30 %:lla sioista. Purentaa voi esiintyä kaikenikäisillä sioilla. Hännänpurentaongelma voi alkaa jo porsaan kasvatusvaiheessa, lihasikavaiheessa ja sitä voidaan havaita myös lähes teuraspainoisilla sioilla. Hännänpurenta on sian stressin aiheuttama käytöshäiriö. Sen taustalla voi olla useita syitä. Useimmat sikojen hyvinvointiin vaikuttavat tekijät, kuten virikkeiden määrä, sikojen yleinen terveydentila, lattiarakenne ja ruokinta vaikuttavat hännänpurennan esiintymiseen. Hännänpurenta saattaa puhjeta, kun tuotannossa tai eläinten elinolosuhteissa tapahtuu häiritsevä äkillinen muutos. Stressitekijöitä voi myös esiintyä tilalla, mutta hännänpurentaa ei havaita. Hännänpurennan laukaisevista teki-jöistä ei tiedetä vielä tarpeeksi, joten lisätutkimuksia tarvitaan. Purenta aiheuttaa kärsimystä sialle ja taloudellisia menetyksiä kasvattajalle. Menetykset syntyvät heikentyneen kasvun ja rehumuuntosuhteen, hoitokulujen, teurastamohylkäysten ja eläinten kuo-lemantapausten takia. Hännänpurenta aiheuttaa kipuja ja heikentää sian yleistä terveydentilaa. Hännänpurenta on syynä infektioon ja lihantarkastushylkäyksiin monissa tapauksessa. Tässä tutkimuksessa selvitetään lihasikojen hännänpurennan taustasyitä sekä purentaongelman taloudellista merkitystä lihasikalassa. Taustasyitä selvitetään aikaisempia tutkimuksia hyödyntäen. Taloudellista merkitystä selvitetään stokastisella dynaamisella simulointimallilla, joka kuvaa hännänpurentaongelman kehittymisen karsinassa. Esitetyllä lähestymistavalla voidaan tarkastella hännänpurennan ja sen ennaltaehkäisyn taloudellista merkitystä sekä arvioida ennaltaehkäisyn ja hoidon taloudellisuutta. Hännänpurennan taloudellisia vaikutuksia arvioitiin esimerkkisimulaatiomalleilla. Säännöllisesti esiintyessään hännänpurennan vaikutus sikapaikan keskituottoon voi olla useita euroja. Havaittiin, että karsinatasolla purennan aiheuttamiin taloudellisiin menetyksiin vaikuttaa olennaisesti purennan esiintyvyys, sen aiheuttaman kasvuhäiriön kesto, ruhohylkäysten määrä, lääkityksen tarve sekä tuottajan toiminta ensimmäisen purennan jälkeen lisätapausten ehkäisemiseksi. Jos purentaa esiintyy esimerkkitapauksessa 51 %:ssa karsinoista, mutta esiintyvyys pystytään ennaltaehkäisyn keinoin vähentämään 41 %:iin karsinoista, silloin hännänpurennan pitkällä aikavälillä aiheuttama menetys ilman tehostetusta ennaltaehkäisystä aiheutuvia lisäkustannuksia vähenee 4,8 eurosta 2,6 euroon sikapaikkaa ja vuotta kohti. Vähentämällä sikojen hännänpurentaa voidaan parantaa eläinten hyvinvointia ja lihasikatalouden kilpailukykyä Suomessa.
Mansikan kukintageenien identifiointi
Authors: Hytönen Timo , Mouhu Katriina , Rantanen Marja , Elomaa Paula
Published: April 2019

Tutkimme mansikan kukinnan säätelyä käyttämällä mallikasvina ahomansikkaa (Fragaria vesca L.). Aho-mansikka on ehdollinen lyhyenpäivänkasvi, jonka päivänpituusvaste riippuu voimakkaasti lämpötilasta. Yli 15 ºC:een lämpötilassa kukintainduktio tapahtuu vain lyhyessä päivänpituudessa. Sen sijaan alhaisemmassa lämpötilassa kukinta indusoituu päivänpituudesta riippumatta, ja yli 21 ºC:een lämpötilassa kukintainduktio estyy. Luonnossa kukka-aiheet muodostuvat syksyllä ja kukinta ajoittuu lyhyelle jaksolle seuraavana kesänä. Tämän jaksottaissatoisen genotyypin lisäksi ahomansikasta tunnetaan myös jatkuvasatoisia lajikkeita, joita on kutsuttu myös kuukausimansikoiksi. Risteytyskokeilla on osoitettu, että yhden tuntemattoman geenin (SEASONAL FLOWERING LOCUS, SFL) resessiiviset alleelit saavat aikaan jatkuvasatoisuuden. Sen sijaan SFL:n dominoivat alleelit estävät kukintainduktion, ja kukintainduktio voi tapahtua vasta kun päivänpituuden lyheneminen tai alhainen lämpötila kumoavat SFL:n vaikutuksen. Mansikan kukinnan säätelyä ei ole tutkittu molekyylitasolla, vaikka sadon aikaisuus, satokauden pituus ja sadon määrä ovat riippuvaisia kukinnasta. Tärkeimpien kukintamekanismien selvittämisessä SFL:n löytäminen sekä jatkuvasatoisten ja jaksottaissatoisten genotyyppien molekyylitason vertailu ovat keskeisiä tutkimuskohteita. Tällä tutkimuksella on myös laajempi merkitys monivuotisten kasvien kasvukierron säätelyn ymmärtämiselle. Olemme identifioineet mansikalta lähes 70 kukinnan kandidaattigeeniä, jotka sekvenssihomologian perusteella vastaavat mallikasvi lituruohon kukintageenejä kaikilta tunnetuilta kukinnan säätelyreiteiltä (päivänpituus-, vernalisaatio-, autonominen ja gibberelliinireitti). Lisäksi olemme löytäneet homologit ns. kukinnan integraattorigeeneille, FLOWERING LOCUS T (FT) ja SUPPRESSOR OF OVEREXPRESSION OF CONSTANS1 (SOC1) sekä kukkameristeemin identiteettigeeneille FRUITFULL (FUL) ja LEAFY (LFY). Olemme tutkineet 25 geenin ilmenemistä jatkuvasatoisen ja jaksottaissatoisen genotyypin lehdissä ja kärkikasvupisteessä. Tulokset osoittavat, että FUL:n ja LFY:n ilmeneminen voimistuu jatkuvasatoisen ahomansikan kärkikasvupisteessä kukintainduktion jälkeen. FUL ilmenee voimakkaasti myös jatkuvasatoisen ahomansikan lehdissä kukintaan indusoivissa olosuhteissa. Tutkimuksemme osoittaa, että mansikan genomista löytyvät homologit suurelle osalle lituruohon kukintageenejä kaikilta tunnetuilta säätelyreiteiltä. Keskeisimpien geenien toiminnan testaus on välttämätöntä mansikan kukinnan säätelyn ymmärtämiseksi, sillä yksittäiset geenit ja säätelyreitit voivat toimia eri tavoin mansikalla ja lituruoholla. Kukinnan kandidaattigeenien kartoittaminen laajassa mittakaavassa sekä löytämämme kukintainduktion merkkigeeni FUL tehostavat mansikan kukintamekanismien tutkimusta, joka tähtää kukintaominaisuuksiltaan parempien mansikkalajikkeiden jalostukseen.
Perennojen käyttö julkisilla viheralueilla
Authors: Juhanoja Sirkka , Tuhkanen Eeva-Maria
Published: April 2019

MTT:ssa toteutetaan perennatutkimushanke vuosina 2005-2010. Tavoitteena on lisätä tietoisuutta perennojen käyttömahdollisuuksista ja laatia ohjeistus keskeisten lajien käytölle julkisilla alueilla. Hankkeessa selvitetään suomalaisen perenna-aineiston yhtenäisyyttä, laatua ja nimistöä. Lisäksi tehdään käyttökokeita kaupunkien ja seurakuntien viherrakentamiskohteissa Espoossa, Helsingissä, Keravalla, Kuopiossa, Oulussa ja Tampereella sekä Honkanummen, Malmin ja Turun hautausmailla. Käyttökokeisiin istutettiin 48 kohteeseen 150 lajia. Taimet hankittiin suomalaisilta taimistoilta, ja täydennystä saatiin kasvitieteellisiltä puutarhoilta. Lisäksi Piikkiöön perustettiin vertailualue kaikille käyttökoelajeille. Lajivalinnassa keskitytään kookkaisiin ryhmäperennoihin ja mataliin maanpeittolajeihin. Koepaikat ovat olosuhteiltaan erilaisia puistoja, liikenteen erotuskaistoja ja luiskia sekä hautausmailla kivirivien välikaistoja ja hautoja. Kaikki koealueet perustettiin puhtaaseen kasvualustaan ja hoitokerrat minimoidaan. Samoja lajiyhdistelmiä istutettiin eri ilmastoalueille. Käyttökokeista saadaan tietoa lajien ilmastollisesta sopeutumisesta ja kestävyydestä ja soveltuvuudesta rationalisoituihin hoitokäytäntöihin sekä kilpailusuhteista ja elinkaaresta. Talvehtiminen on onnistunut hyvin. Muutamat lajit ovat osoittautuneet talvenaroiksi. Koristearvoja heikentävää tautialttiutta on tullut ilmi. Kookkailta perennoilta edellytetään pärjäämistä ilman tuentaa, kaunista kasvutapaa ja terveyttä kukinnan koristeellisuuden lisäksi. Voimakkaasti leviävät lajit karsitaan. Kaunis lehtimuoto tai väri kukinta-ajan ulkopuolella antavat lisäarvoa esim. Iris-suvun lajeille. Olosuhteiltaan hyvin erilaisilla paikoilla menestyvät kasvit ovat myös arvokkaita: dorianvillakko menestyy paahteesta lähes täysvarjoon. Nopeasti taantuvat ja jakamista vaativat lajit karsitaan. Kookkaiden lajien yhteyteen tarvitaan matalampia, peittäviä ja tuuheita reuna-, väli- ja sitojakasveja. Näiltä edellytetään peittävyyden lisäksi terveyttä ja lehtevyyttä koko kasvukauden ajan. Tällaisia lajeja on aineistossa useita. Hautausmailla yksi perennojen käyttökohteista ovat kapeat vaikeasti hoidettavat hautakivirivien välit. Näissä kasvustojen pitää olla tasaisia, tanakoita, terveitä ja kaunislehtisiä. Myös saavutettavan korkeuden tulee olla ennustettavissa. Lupaavia tuloksia on saatu suvuista Astilbe, Hemerocallis ja Hosta. Haudoilla matalilla peittoperennoilla voidaan korvata nurmikko tai hiekka. Lajeilta edellytetään peittävää, matalaa kasvutapaa, kauniita lehtiä ja neutraalia kukintaa. Ympäri vuoden vihreinä pysyvien lajien merkitys kasvaa lumettomien aikojen pidentyessä. Useita lupaavia lajeja on tullut esiin. Liikenteen erotuskaistoilla ja jyrkissä luiskissa hankalasti hoidettava nurmikko voidaan korvata perennamatoilla. Tulosten perusteella julkiseen viherrakentamiseen voidaan laatia suosituksia, jotka edellyttävät huolellista perustamista, laadukasta kasvualustaa ja oikeaa lajivalintaa.
Vanhoja pihasyreeni- ja koristeomenakantoja Helsingin puistoissa
Authors: Lindén Leena , Hauta-aho Laura , Juntheikki-Palovaara Inka , Temmes Outi , Tegel Satu
Published: April 2019

Helsingin puistoissa kasvaa runsas valikoima puu- ja pensaskantoja ja –lajikkeita. Tässä tutkimuksessa kartoitettiin Helsingin vanhojen viheralueiden pihasyreenejä ja koristeomenapuita. Tutkimuksen tavoitteena oli etsiä kiinnostavimmat syreeni- ja koristeomenakannat, kuvata niiden morfologiset ominaisuudet, tehdä niille DNA-sormenjäljet ja selvittää, mitä lajiketta tai lajikeryhmää ne edustavat. Tutkimus toteutettiin vuosina 2005-2009. Arkistomateriaalin, puistoinventaarioiden ja asiantuntijahaastattelujen perusteella valittiin lähemmin tutkittaviksi 60 syreenipensasta ja 30 koristeomenapuuta. Kaikkien tutkimuskasvien morfologiset tuntomerkit mitattiin, kasvit valokuvattiin ja merkittiin kartoille ja niistä kerättiin näytteet herbaariota ja DNA-analyysejä varten. Alustava käsitys Suomessa tarjolla olleesta lajikevalikoimasta saatiin vanhan puutarhakirjallisuuden ja taimistoluetteloiden avulla. Tutkimuskasvien morfologisia ominaisuuksia verrattiin keskenään ja kirjallisuudesta löytyviin lajikekuvauksiin. Pihasyreenit jaettiin ulkoisten ominaisuuksiensa perusteella 30 fenotyyppiryhmään. Ryhmistä kahdeksan kyettiin alustavasti nimeämään joksikin tunnetuksi lajikkeeksi. Yleisimpiä tutkimusaineistossa olivat lajikkeita ’Andenken an Ludwig Späth’, ’Mme Lemoine’ ja ’Michel Buchner’ muistuttavat pihasyreenit. Muut nimetyt lajiketyypit olivat ’Charles Joly’, ’Katherine Havemeyer’, ’Krasavitsa Moskvy’, ’Lemoinei’ ja ’Prince Notger’. Näistä kiinnostavimpia ovat historialliset, jo viljelystä kadonneet ’Lemoinei’ ja ’Prince Notger’ sekä Suomenlinnan todennäköisesti hyvin vanha pihasyreenityyppi. Pihasyreeneille on kehitetty mikrosatelliittimerkit DNA-analyysiä ja lajikemääritysten varmentamista varten. Tutkittujen koristeomenien joukossa oli 24 puna- ja 6 valkokukkaista puuta. Kaikkiaan 16 puuyksilöä määritettiin morfologisten ominaisuuksiensa avulla johonkin lajikkeeseen, lajikeryhmään, risteymään tai lajiin kuuluvaksi. Mikrosatelliittimerkkien avulla seitsemän puun määritystulos vahvistui ja kahdeksan puun määritys osoittautui virheelliseksi. Yhdelle puista ei löytynyt vertailumateriaalia. Osa tutkimusaineiston puista on otettu lisäykseen jo 1990-luvulla. Näiden lajikeidentiteettiä ei tässä tutkimuksessa kyetty varmistamaan. Uusia lisäämisen arvoisia puita löytyi nyt vähintään viisi, joukossa ensimmäisiin Rosybloom-lajikkeisiin kuuluva ’Nipissing’ ja historiallinen Malus ×arnoldiana.
CLEARFIELD-viljelymenetelmä torjuu rypsin rikkakasvit tehokkaasti
Authors: Lassi Kati , Ruuttunen Pentti
Published: April 2019

Rikkakasvien torjunta on yksi tärkeimmistä viljelytoimenpiteistä öljykasvien viljelyssä. Rikkakasvit alentavat satoa ja heikentävät sadon laatua ja siten myös sen arvoa. Suomessa rikkakasvien torjunta rypsi- ja rapsipelloilta on ollut ongelmallista vuosikymmenien ajan tehokkaiden herbisidien vähyyden ja valmisteiden korkeiden käyttökustannusten vuoksi. Käytetyin tehoaine, trifluraliini poistui markkinoilta kevään 2009 jälkeen, mikä tullee edelleen vähentämään herbisidien käyttöä, ellei uusia korvaavia valmisteita löydy. CLEARFIELD-viljelymenetelmä tarjoaa toivottavasti pian myös Suomessa tehokkaan rikkakasvien torjuntakeinon rypsipelloille. BASF Ag:n kehittämässä CLEARFIELD-viljelymenetelmässä käytetään kasvilajiketta (tässä tapauksessa rypsiä), joka on jalostettu kestämään imidatsolinoni-herbisidien (IMI-) ryhmään kuuluvaa herbisidiä. Kestävyys IMI-herbisideille on mahdollista jalostaa perinteisen kasvinjalostuksen menetelmin. Helsingin yliopiston soveltavan biologian laitoksella on tehty tutkimusta ja IMI-kestävyyden jalostustyötä suomalaisiin rypsi- ja rapsilinjoihin vuodesta 2002 lähtien. Kasvukaudella 2009 järjestettiin saman koemallin mukaisesti viisi kenttäkoetta, joissa tutkittiin neljän taimettumisen jälkeen käytettävän herbisidin tehoa rypsipeltojemme 2-sirkkaisiin rikkakasvilajeihin. Kolme herbisideistä sisälsi ainoana tai toisena tehoaineenaan IMI-herbisidien ryhmään kuuluvaa imatsamoksia. Standardikäsittelynä kokeissa oli markkinoilla oleva Butisan S -valmiste, joka sisältää tehoaineenaan metatsakloria. Kenttäkokeet toteutettiin Helsingin yliopiston, BASF SE:n, MTT Jokioisten sekä Bernerin yhteistyönä. Herbidisidikokeiden lisäksi 14 rypsinviljelijää kokeili CLEAR-FIELD-viljelymenetelmää tiloillaan yhteensä lähes 130 ha:n alalla. Kaikissa kokeissa käytettiin kylvösiemenenä imatsamoksia kestävää ’IMI4003’ kevätrypsilajiketta. Herbisidikäsittelyt eivät aiheuttaneet rypsille vioituksia eikä niillä ollut muitakaan suoria vaikutuksia rypsin kasvuun. Imatsamoksiherbisideillä oli kaikissa kokeissa selvästi Butisan S -standardikäsittelyä parempi teho rikkakasveihin. Imatsamoksiherbisidit tehosivat erittäin hyvin jauhosavikkaan, mataraan ja peltoukonnauriiseen. Hyvä teho valmisteilla oli pihatähtimöön, linnunkaaliin, kiertotattareen, peltopillikkeeseen ja peltohatikkaan ja kohtalainen teho punapeippiin, orvokkiin ja emäkkiin. Imatsamoksiherbisidien käytöstä saatiin myös viljelijäkokeissa erittäin hyviä tuloksia. Imatsamoksiherbisideillä havaittiin viljelijäkokeessa olevan tehoa myös juolavehnään, pelto-ohdakkeeseen ja hukkakauraan. CLEARFIELD-viljelymenetelmä soveltuu kasvukaudella 2009 kerättyjen kokemusten perusteella hyvin käytettäväksi Suomen olosuhteissa ja se tarjoaa tehokkaan tavan torjua rypsipeltojen yleisimmät ja haitallisimmat rikkakasvilajit.