Nautakarjan kivennäisaineiden syönnistä laitumella. III
Authors: Uotila Irja 
Published: July 2018

Tutkimus on jatkoa aikaisemmin julkaistuille kokeille (3, 4). Lehmillä ja hiehoilla suoritettiin kummillakin v. 1959 neljä koetta ja v. 1960 kolme koetta. Kaikki rehusuolat olivat vapaasti saatavissa katollisissa kaukaloissa laitumella. V. 1959 suoritetut kokeet. Kokeissa I oli lehmillä ja hiehoilla saatavana rehusuolaseosta IV, luujauhoja ja ruokasuolaa. Lehmät oli jaettu kahteen ryhmään: runsastuottoisiin ja vähätuottoisiin. Tässä kokeessa vähätuottoisten ryhmä söi eläintä kohden runsaammin muita kivennäisrehuja paitsi ruokasuolaa kuin runsastuottoisten ryhmä. Syy siihen voi olla peräisin edelliseltä sisäruokintakaudelta ja laidunlohkojen erilaisuudesta. Vrt. koe I 1960. Hiehoilla oli muiden kivennäisrehujen paitsi ruokasuolan kulutus keskimäärin suurempi kuin lehmillä. 50 % mononatriumfosfaattia seoksessa tekee sen halutuksi. Kokeissa II oli saatavana rehusuolaseosta V ja VI, luujauhoja ja ruokasuolaa. Seoksen V sisältämä 41 % dinatriumfosfaattimäärä tai kalajauho on ilmeisesti tehnyt sen lehmille tämän kokeen halutuimmaksi rehuksi. Dinatriumfosfaatti ei ole kuitenkaan yhtä haluttua kuin mononatriumfosfaatti. Seoksen VI sisältämä 15 % mononatriumfosfaattimäärä ei ole ollut riittävä tekemään seosta hyvin maittavaksi. Hiehot söivät kuitenkin hieman paremmin seosta VI kuin seosta V. Johtuuko luujauhojen tavallista pienempi kulutus tässä kokeessa mahdollisesti seoksen V sisältämistä kalajauhoista, sitä ei voida päätellä tämän kokeen perusteella. Molemmathan sisältävät myös orgaanisia aineita mm. valkuaista. Kokeissa III oli saatavana ruokintakalkkia, rehuliitua, ruokintafosfaattia ja ruokasuolaa. Rehuliitu on tuskin ruokintakalkkia maittavampaa, koska kumpaakaan lehmät eivät syöneet ollenkaan ja hiehotkin vain hyvin vähän. Rehufosfaattikaan ei ole haluttua rehua pelkältään, kuten jo aikaisemmissakin kokeissa on todettu. Kokeissa IV oli saatavana rehusuolaseosta I pelkältään, seosta I + 10 % melassileikettä, seosta I + 10 % kaurajauhoja tai seosta I + 10 % vehnänleseitä. Hiehoilta puuttui viimeksimainittu seos. Rehut oli sekoitettu seoksen I kanssa. Vehnänlese teki seoksen halutuimmaksi lehmillä. Melassileike ja kaurajauho ovat olleet saman veroiset. Runsaampi syönti tapahtui pääasiassa kuitenkin vain 10 ensimmäisen päivän aikana. Tässä kokeessa saivat lehmät olosuhteiden pakosta lypsyn yhteydessä runsaasti väkirehuja, joten laidunruokinnalla väkirehuista ja kivennäisrehuista tehdyt seokset voivat olla paremmin haluttuja. Hiehot söivät paremmin rehusuolaseosta, johon oli sekoitettu kaurajauhoja kuin melassileikkeestä ja rehusuolaseoksesta tehtyä seosta. Kulutus oli suurempi kuitenkin vain 10 ensimmäisen päivän aikana. Lehmillä vertailtiin samassa kokeessa myös hienon ja hyvin karkean ruokasuolan syöntiä. Hienoa suolaa ne söivät runsaammin kuin karkeata. V. 1960 suoritetut kokeet. Kokeissa I verrattiin rehusuolaseoksen IV (50 % mononatriumfosfaattia, 40 % rehufosfaattia) ja mononatriumfosfaatin syöntiä toisiinsa. Eläimet söivät halukkaammin jälkimmäistä kuin edellistä. Jos sitä ei ole eläimillä saatavissa, syövät ne runsaita määriä myös ensiksi mainittua (koe I 1959, III 1960). Tässä kokeessa runsastuottoiset lehmät söivät kivennäisrehuja runsaammin kuin vähätuottoiset. Kokeissa II ei annttu ruokasuolaa erikseen kuten kaikissa muissa kokeissa, vaan sellaista seosta, johon oli lisätty 29.6 % ruokasuolaa. Seoksen muut pääaineosat olivat huonosti maittavia. Lehmät ja hiehot haluavat syödä laitumella ruokasuolaa, ja jos sitä ei ole vapaasti saatavissa, ne syövät seosta, jossa sitä on runsaasti. NaCl:n syönti jäi tässä kokeessa kuitenkin normaalia pienemmäksi. Kokeissa III verrattiin ruokintakalkin ja -dolomiitin syöntiä sekä lehmillä hienon ja tavallisen (keskikarkea) ruokasuolan syöntiä. Kummassakaan vertailussa lehmillä ei saatu eroja. Hiehot söivät enemmän ruokintakalkkia kuin -dolomiittia ja runsaammin kuin lehmät muita kivennäisrehuja paitsi ruokasuolaa. Tähän asti suoritetuista kokeista (v. 1957—60) voidaan todeta, että nautakarja syö kivennäisrehuja vapaasti laitumella hyvin erilaisia määriä riippuen pääasiassa siitä mitä kivennäisrehuja käytetään. Kalsiumpitoisista kivennäisrehuista ovat ruokintakalkki, liitu, -dolomiitti ja rehufosfaatti lehmille huonosti maittavia, kun taas luujauho on paremmin maittavaa rehua. Sekoittamalla huonosti maittavat rehut esim. mononatriumfosfaatin kanssa, syövät eläimet niitä runsaasti. Hiehot syövät em. rehuja pelkältäänkin runsaammin kuin lehmät. Kokeissa käytetyistä fosforipitoisista kivennäisrehuista on mononatriumfosfaatti halutuin fosforirehu. Sen määrästä seoksessa riippuu kuinka haluttua seos on. Keskinkertaisen haluttuja fosforirehuja ovat luujauhot ja dinatriumfosfaatti. Huonoimmin syöty rehu on ollut rehufosfaatti pelkältään. Ruokasuolaa haluaa nautakarja syödä laitumella. Jos kivennäusrehut sisältävät runsaasti natriumfosfaatteja, on ruokasuolan kulutus niiden sisältämän natriumin vuoksi vähäisempää, mutta kuitenkin syödyn natriumin kokonaismäärä on yleensä suurempi kuin ruokasuolaa yksinään natriumrehuna käytettäessä. Jos ruokasuolaa ei anneta vapaasti, vaan se sekoitetaan pääasiassa ruokintakalkkia ja rehufosfaattia sisältävään seokseen, jää syöty natriumkloridimäärä pieneksi.