bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Vasikan uni hyvinvointitutkimuksissa
Authors: Hokkanen Ann-Helena , Hänninen Laura , Tiusanen Johannes , Pastell Matti
Published: April 2019

Riittävä uni on tärkeää vasikan hyvinvoinnille. Erityisen tärkeää uni ja lepo ovat nuorille kasvaville eläimille, joiden aivot kehittyvät vielä. Uni ja leporytmin muutokset ovat uusimpia hyvinvointia kuvaavia mittareita.Tuotantotiloilla saattaa olla pikkuvasikan uneen merkittävä vaikutus, sillä epämiellyttävät  ympäristöolosuhteet voivat heikentää unen laatua. Useat erilaiset ympäristötekijät vaikuttavat yksilön uneen, samoin kipu. Kivuliaan yksilön uni sirpaloituu ja kipu heikentää unen laatua, kun taas unen puute vahvistaa kipukokemusta. Tuotantoeläinten unesta ja kivusta ei ole tehty tieteellisiä tutkimuksia. Tähän asti vasikan unta on tuotantoympäristöissä voitu mitata vain kannettavalla EEG-laitteistolla tai tarkkailemalla eläinten käytöstä. EEG-laitteisto on kallis ja häiritsee eläintä. Käyttäytymistarkkailu puolestaan vie paljon aikaa. Tavoitteenamme oli kehittää langaton mittalaite, aktigrafi, vasikan unen mittaamiseen.Kiinnitimme kevyen, langattoman kiihtyvyysanturin 10 vasikan kaulapantaan. Vasikat olivat alle 6 viikon ikäisiä ja ne pidettiin tutkimuksen ajan olkikuivitetussa ryhmäkarsinassa. Laite kiihtyvyyden kolmen akselin suhteen 25 Hz taajuudella ja 2 g:n mittausalueella. Videoimme vasikoiden käytöstä yhtäjaksoisesti 24 tunnin ajan ja rekisteröimme keskimääräisen päivittäisen keston kokonaisuniajalle sekä, vilkeunelle (REM) ja hidasaaltounelle (NREM) vasikan lepoasennoista käyttäen CowLog-ohjelmaa.Alustavat tulokset ovat valmiina kuudelta vasikalta. Aluksi unta ennustava malli (SVM luokittelija) kehitettiin kolmella vasikalla ja mallin toimivuus testattiin kolmella muulla vasikalla. Lopulliset tulokset saadaan 10 vasikalta. Aktigrafidatasta unta ennustivat parhaiten mallissa keskimääräinen kiihtyvyys, kiihtyvyyden vaihtelu ja wavelet-varianssi. Mallin antamien ennusteiden ja käyttäytymistarkkailun tulosten eroavaisuutta verrattiin t-testillä.Malli ennusti kokonaisuniajan 93 ∓  3 % tarkkuudella sekä päivittäisen NREM- ja REM-unen määrän 89 ∓ 9 % ja 83 ∓  2 % tarkkuudella. Kokonaisuniajassa sekä NREM- ja REM-unen kokonaiskestoissa ei ollut tilastollisesti merkitseviä eroja käyttäytymistarkkailun ja unta ennustavan mallin välillä (621 vs. 602 min, 351 vs. 339 min, 316 vs. 351 min).Kehitimme aktigrafin, jolla mitata vasikoiden unikäyttäytymistä langattomasti yhtä tarkasti kuin käyttäytymistä tarkkaillen. Laite mahdollistaa vasikoilla jatkuvan unimittauksen tuotantoolosuhteissa häiritsemättä eläintä.
Riskiperusteiset maksut eläintautivahinkojen rahoituksessa
Authors: Heikkilä Jaakko , Niemi Jarkko K.
Published: April 2019

Euroopan Unionissa on esitetty tuottajien vastuun lisäämistä vakavimpien eläintautien vahinkojen rahoituksessa. Toteutuskeinoina on mainittu muun muassa eläintautirahastomaksu tai -vakuutus. Tähän asti yhteiskunta on kantanut vastuun yhteiskunnallisesti merkittävimpien eläintautien välittömistä menetyksistä. Tilanne on hyödyttänyt riskinottoon halukkaita toimijoita. Esimerkiksi vuosina 1995–2004 EU:n eläintautirahasto maksoi vahingonkorvauksia yhteensä miljardi euroa, josta Iso-Britannian ja Alankomaiden osuus oli 85 % (mm. suu- ja sorkkatauti, klassinen sikarutto ja korkeapatogeeninen lintuinfluenssa). Kymmenkunta vähiten korvauksia saanutta maata sai yhteensä 2 % korvauksista. Tautien ennaltaehkäisyyn ei varoja juuri ole ollut käytettävissä. Pienellä todennäköisyydellä esiintyviin ja suurta vahinkoa aiheuttaviin tapahtumiin varaudutaan usein puutteellisesti. Tämä aiheuttaa tehottomuutta, koska ennaltaehkäisy on kustannustehokas tapa hallita monia tautiriskejä. Tuottajien vastuun lisäämisen tarkoituksena ei ole pelkästään vahinkojen rahoittaminen, vaan sillä tuetaan myös ennaltaehkäisevää riskinhallintaa. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan keinoja, joilla ulkoisvaikutukset huomioon ottava ja ennaltaehkäisyyn kannustava rahoitusjärjestelmä voitaisiin toteuttaa. Tarkastelemme riskiperusteista rahoitusta, jossa rahoitusjärjestelmän ominaisuudet määritetään siten, että ne palkitsevat bioturvallisuutta lisäävistä ja rankaisevat sitä heikentävistä toimenpiteistä tai ominaisuuksista. Tarkasteluun liittyy kaksi teemaa: 1) kenen pitäisi osallistua rahoitukseen ja tulisiko osallistumisen olla vapaaehtoista vai pakollista; ja 2) miten maksut voidaan asettaa riskiperusteisesti. Järjestelmän rahoitukseen tulisi osallistua niiden, jotka aiheuttavat ulkoisvaikutuksia muille. Esimerkiksi kysymys harrastetilojen osallistumisesta liittyy siihen, aiheuttavatko ne riskin muille tiloille. Ammattimaisten tuottajien osallistuminen tulisi olla mahdollisimman laajapohjaista. Laaja osallistuminen voidaan toteuttaa joko lainsäädännöllisesti tai riittävän voimakkailla taloudellisilla kannustimilla. Maksut voivat perustua joko alueelliseen tai tilakohtaiseen riskiin. Jotta voidaan välttää vain suuren riskin tilojen osallistuminen järjestelmään (ns. haitallinen valikoituminen), tulee kullekin tilalle tai tilatyypille asettaa sen riskitasoa vastaava ja muut vaihtoehdot kyseiselle tilatyypille kannattamattomaksi tekevä maksu. Järjestelmä tulee suunnitella niin, että esimerkiksi suuren riskin tilat valitsevat juuri heille suunnitellun vaihtoehdon. Moraalikatoa eli vakuutetun toimintatapojen muuttamista riskialttiimmiksi vakuutuksen ottamisen jälkeen voidaan ehkäistä riskiin perustuvilla maksuilla. Palkkioita (bonuksia) voidaan myöntää esimerkiksi taudin esiintymättömyydestä tai varmennetuista ennaltaehkäisyyn tähtäävistä toimista. Korotettuja maksuja ja pienennettyjä korvauksia sen sijaan voidaan langettaa esimerkiksi myöhäisestä taudin ilmoittamisesta. Myös omavastuuosuus ehkäisee moraalikatoa.
Puuvartiset viherrakentamiskasvien harvinaisuudet
Authors: Uosukainen Marjatta
Published: April 2019

Puutarhakasvien kokeilut alkoivat Suomessa jo keskiajalla ja puutarhatalous elinkeinona alkoi kehittyä maassamme 1700-luvulla. Suomeen on viimeisten 400 vuoden aikana kulkeutunut vierasperäisiä kasvilajeja puutarhoissa viljeltäviksi ja puistoihin ja puutarhoihin istutettaviksi. Aluksi kasvivalikoima oli varsin suppea ja valikoima palveli kaupunkirakentamisessa ensisijaisesti paloturvallisuutta. Puistojen rakentaminen yleistyi kaupungeissa 1800-luvulla ja samalla alkoi myös määrätietoinen ulkomaisten kasvilajien kokeilu kasvitieteellisillä puistoissa ja Metsähallinnon kokeilumetsiköissä. Helsingin kaupunki oli etunenässä istuttamassa vieraita kasvilajeja lisäämään kaupunkiasukkaiden tuohon aikaan varsin ankean elinympäristön viihtyisyyttä. Suomeen tulivat perinteikkäät koristekasvit, kuten syreenit, omenapuut, vaahterat, ruusut jne. Vuosisadan vaihtuessa 1900-luvun alussa kasvien saatavuus parani suurten kansainvälisten kasviretkikuntien työn tuloksena. Kasvivalikoimaamme tulivat amerikkalaisten ja eurooppalaisten lajien lisäksi japanilaiset, korealaiset ja kiinalaiset kasvilajit. Helsingissä vuonna 2005 valmistuneessa kartoituksessa rekisteröitiin yli 200 lehtipuulajia tai lajiketta. Suomeen kotiutetuista ja täällä hyödynnetyistä kasviharvinaisuuksista merkittävimmät ovat alppiruusut, erityisesti mustilanalppiruusu (Rhododendron brachycarpum subsp. tigerstedtii Nitz.), höyhenpensas (Fothergilla major (Sims) Loddiges), hortensiat (Hydrangea sp.), koristekirsikat (Prunus sp.), magnoliat (Magnolia sp.) sekä kotakuusamat (Weigela sp.) ja kellokuusama (Kolkwitzia amabilis Graebn.). Puutarhojen ja puistojen kasveja valittaessa luonnonkasvien antamat mahdollisuudet ovat meillä jääneet vähälle huomiolle. Havupuista katajan lisäksi meillä on kauniita muotoja erityisesti kuusesta. Kotimaisten puulajien erikoismuotoja on kerätty Metsäntutkimuslaitoksen rekisteriin ja istutuksiin näytetarhoihin. Joitakin erikoistyyppejä on aika ajoin lisätty taimimyyntiä varten. Suomessa on vain pari kotimaisten kasvilajien taimien tuotantoon erikoistunutta taimitarhaa, joten kotimaisten havupuiden erikoismuotojen taimia on niukasti saatavilla. Harvinaisuudet osoittavat, että meillä arkojenkin lajien sisällä on vaihtelua, joka sellaisenaan monipuolistaa meillä viljeltävien kasvien valikoimaa. Ne myös osoittavat, että geneettistä vaihtelua voidaan hyödyntää kasvinjalostuksessa ja siten parantaa lajikkeistomme viljelyvarmuutta. Suomessa vuosikymmeniä menestyneet kasviyksilöt ovat myös maailmanlaajuisesti merkityksellisiä, sillä ne ovat meillä altistuneet ankaralle luonnonvalinnalle, jossa kriittisiä tekijöitä ovat keskitalven kylmänkestävyys, kasvukauden aikainen kuivuuden sieto, nopea kasvurytmi ja sen seurauksena sadon aikaisuus.
Rekisteriaineistot Maa- ja metsätalousyritysten taloustilaston tietolähteenä
Authors: Maliniemi Hannu
Published: April 2019

Rekisteriaineisto voidaan määritellä jonkin kohdejoukon kokonaisuudessaan käsittäväksi aineistoksi, joka on yleensä konekielinen tiedosto. Rekisterin tietoja päivitetään myös säännöllisesti, ja sen yksiköt on yksikäsitteisesti tunnistettavissa. Rekisteriaineistot jaotellaan ns. hallinnollisiin ja tilastollisiin rekistereihin. Hallinnon rekisterit syntyvät hallintoviranomaisten erilaisiin tietotarpeisiin keräämistä ja ylläpitämistä tiedoista, kun taas tilastollisia rekistereitä tuotetaan tilastoviranomaisten toimesta. Tämän esityksen tarkoituksena on kuvata Maa- ja metsätalousyritysten taloustilaston tilastollisen rekisterin laadintaprosessia ja hallinnollisten rekistereiden yhdistämisestä saatavia hyötyjä verrattuna aiemmin otospohjaisesti tuotettuun tilastoon. Tilaston kannalta keskeisiä hallinnollisia rekistereitä tuotetaan ja ylläpidetään sekä maatalous- että verohallinnossa.Hallinnollisten rekistereiden käytöllä saavutetaan runsaasti hyötyjä verrattuna otantapohjaiseen tilastotuotantoon. Rekistereiden yhdistäminen ja ristiintarkistus paljastaa tutkimuskohteesta sellaisia asioita, jotka eivät ehkä selviä pelkästään yhden tietolähteen avulla. Esimerkiksi Maatilarekisteriin kuuluvan tilan taloudellinen tulos selviää verorekisterin tiedoista. Yrittäjiin kohdistuvaa tiedonantorasitetta voidaan myös pienentää siten, että samaa tietoa ei kysytä erikseen kaikkien viranomaisten toimesta. Hallinnon kautta saatava taloudellinen tieto on useimmiten myös laadukkaampaa kuin erillisellä tilastokyselyllä hankittu tieto. Rekisteritietojen kattavuus yli ajan ja yli kaikkien havaintojen toteutuu täydellisesti, mikäli rekisteri on kattava. Myös otantavirhe poistuu käytettäessä kokonaisaineistoa. Rekisteriaineistot mahdollistavat myös pitkien paneeliaikasarjojen muodostamisen. Kokonaisaineistoon perustuvan tutkimuksen tulokset voidaan raportoida yleensä hienojakoisemmissa luokissa kuin otanta-aineistoon perustuvissa tutkimuksissa. Rekistereihin perustuva tilastotuotanto on yleensä myös halvempaa kuin erillisen tilastokyselyn suorittaminen.Hallinnollisiin tietolähteisiin pohjautuvassa tilastotuotannossa on myös omat heikkoutensa. Riippuvuus hallinnon tiedoista tekee haavoittuvaksi. Lainsäädännölliset ja hallinnon järjestelmissä tehdyt muutokset vaikeuttavat pitkäaikaista seurantaa. Hallinnollisten aineistojen valmistuminen vie aikaa, mikä aiheuttaa viivettä myös tilaston tulosten raportointiin.
Typen ja fosforin peltotase savimaan muokkauksen keventyessä
Authors: Alakukku Laura , Ristolainen Antti , Salo Tapio
Published: April 2019

Kahdessa  pitkäaikaisessa  savimaan  kenttäkokeessa  tutkittiin  ohran  typpi­  ja  fosforitasetta muokkausintensiteetin vähetessä kynnöstä suorakylvöön. Kentät perustettiin Jokioisiin aito­ ja hiuesavimalle vuosina 2000 ja 2001. Verratut muokkausmenetelmät olivat käytännön viljelyssä yleisimpiä. Syysmuokkauskäsittelyt olivat: kyntö (20–25 cm syvyyteen, P), sänkimuokkaus (10–15 cm, S) ja pellon jättäminen sängelle (keväällä suorakylvö, N). Keväällä aitosavimaan kokeessa kasvusto perustettiin kolmella tavalla: (A) jyrsinkylvö (yhden ajokerran menetelmä, tavallinen kylvölannoitin, (B), kylvö kevennettyyn muokkaukseen suunnitellulla koneella (kiekkovantaat, siemen ja lannoite sijoitettiin eri riveihin, (T) kylvö suorakylvökoneella (kaksoiskiekkovantaat, siemen ja lannoite sijoitettiin samaan riviin). Hiuesavimaan kokeessa koetekijät olivat PA, SA ja NT. Vuonna 2003 kokeissa viljeltiin kauraa (Avena sativa, Roope) ja muina vuosina kaksitahoista ohraa (Hordeum vulgare, Saana). Vuosittainen typpilannoitus oli 90–120 kg/ha ja fosforilannoitus 8–23 kg/ha. Keskimäärin vuosittainen typpilannoitus oli koetekijöittäin A 97, B 100 ja T 102 kg/ha. Vastaavasti fosforilannoitus oli keskimäärin 15–16 kg/ha/a. Vuosina 2000–2007 kokeissa laskettiin satotulosten ja sadosta tehtyjen ravinneanalyysien perusteella viljanviljelyn typen ja fosforin peltotase (lannoitus+laskeuma+kylvösiemenen ravinnemäärä ­siemensadossa korjattu ravinnemäärä) koetekijöittäin.Hiuesavimaan  kokeessa  muokkaustapa  ei  vaikuttanut  merkitsevästi  siemen­  ja  ravinnesatoon koejakson aikana. Kynnetyn koetekijän typpisato oli kuitenkin keskimäärin 2–5 % kevyemmin muokattuja koetekijöitä suurempi. Aitosavimaan kokeessa suorakylvettyjen koetekijöiden (NB, NT) siemen­, typpi­ ja fosforisato olivat 8–14 % pienemmät kuin kynnettyjen tai sänkimuokattujen koetekijöiden sadot. NB ja NT koetekijöiden keskisatoja laski merkittävästi poikkeuksellisen sateisen vuoden satotappiot. Erot ravinnetaseissa johtuivat pääosin eroista jyväsadoissa. Koejakson alkuvuosina suorakylvettyjen (NB ja NT) koetekijöiden ravinnetasetta nosti myös jyrsinkylvettyjä koetekijöistä suurempi lannoite­ ja siemenmäärä. Tulokset vahvistavat käsitystä, että hyvä maan rakenne on avaintekijä, kun muokkausta kevennetään.
Sisäpaikannusjärjestelmä karjanhoitajan apuna
Authors: Huhtala Arto , Suhonen Kirsi , Murtovaara Teijo
Published: April 2019

Käyttäytymistutkimuksissa on havaittu, että muutokset eläinten käyttäytymisessä indikoivat eläimen terveydentilaa ja hyvinvointia. Automaattinen lehmien seuranta- ja paikannusjärjestelmä voi auttaa karjanhoitajaa havaitsemaan muutokset lehmän käyttäytymisessä ja näin tarkastamaan eläimen terveydentilan ennen kuin vakavia terveysongelmia ehtii muodostua. Automaattinen lehmien seurantajärjestelmä olisi erityisen tarpeellinen suurissa pihattonavetoissa, joissa karjanhoitajan tarkkailuaika / eläin, on alhainen ja pihaton automaatioaste muutoinkin korkea (esim. lypsyrobotti). Seinäjoen ammattikorkeakoulun toteuttaman vuonna 2005 käynnistyneen hankekokonaisuuden päätavoitteena on ollut löytää ja kehittää tavallisille maatiloille soveltuva automaattinen eläinten liikkumisen seurantajärjestelmä auttamaan lehmien terveyden ja hyvinvoinnin seurannassa. Nyt esiteltävässä tutkimusosiossa on testattu kaupallista WLAN-pohjaista paikannusjärjestelmää automaattisella lypsyjärjestelmällä varustetussa pihatossa. Lisäksi järjestelmää ja siihen liittyvää ohjelmistoa on kehitetty paremmin eläinten seurantaan sopivaksi. Hankkeessa on mm. tehty uusi ohjelma paikkakoordinaattien tallentamiseen ja nykyhetkeä edeltävän muutaman tunnin liikkumisdatan välittömään esittä-miseen. Varsinainen liikkumisdatan käsittely on toteutettu MatLabilla tehdyillä funktioilla. Paikannusdata todennettiin digitaalisesti tallennetusta videoaineistosta. Tulokset kertovat, että tällä laitteistolla pystyy seuraamaan eläinten liikkumista ja sitä miten lehmien ajankäyttö jakautuu eri puolille käytössä olevaa osastoa. Toteutetussa seurannassa on eri lehmien käyttäytymismalleissa pystytty havaitsemaan selviä eroja. Samaten on pystytty erottamaan eläimen käyttäytymisen muuttuvan ympäristön tai eläimen olotilan muutoksen myötä. Näin ollen jatkokehitetty laitteisto on potentiaalinen vaihtoehto paitsi tutkimuskäyttöön eläinten hyvinvointi- ja käyttäytymisselvityksissä, niin myös tavallisille maatiloille eläinten terveysseurantaan.
Maitorasva ja terveys
Authors: Turpeinen Anu , Mutanen Marja
Published: April 2019

Maitorasvasta on löydetty yli 400 rasvahappoa, joten sitä voidaan hyvällä syyllä kutsua monipuoliseksi rasvaksi. Maitorasvassa on useita potentiaalisia terveysvaikutuksia omaavia komponentteja, eikä jako terveydelle edullisiin tai haitallisiin rasvahappoihin ole yksiselitteinen.Sekä yksittäisten tyydyttyneiden rasvahappojen että maitorasvan vaikutuksia veren rasva-arvoihin ja sydän- ja verisuonitautirikiin on tutkittu runsaasti. Lyhyt- ja keskipitkäketjuiset tyydyttyneet rasvahapot (4:0, 6:0, 8:0 ja 10:0) ja steariinihappo (18:0) eivät vaikuta seerumin kolesterolitasoon. Kolesterolia nostavia tyydyttyneitä rasvahappoja ovat myristiinihappo (C14:0), palmitiinihappo (C16:0) ja lauriinihappo (C12:0). Korvattaessa ruokavalion maitorasva kasviöljyillä kokonaiskolesteroli ja LDL-kolesteroli pääsääntöisesti laskevat. Useissa seurantatutkimuksissa on todettu yhteys tyydyttyneen rasvan saannin, LDL-kolesterolin ja sydän- ja verisuonitautien esiintyvyyden välillä, sekä miehillä että naisilla.Maitorasvassa on komponentteja, joilla on in vitro ja eläinkokeissa todettu antikarsinogeenisia vaikutuksia. Tutkimustulokset runsaan maitorasvan saannin ja toisaalta maitotuotteiden kulutuksen yhteyksistä yleisimpien syöpien esiintyvyyteen ovat ristiriitaisia. Kahdessa suomalaisessa väestötutkimuksessa on todettu käänteinen yhteys meijerituotteiden käytön ja rintasyöpäriskin välillä. Laajassa ruotsalaisessa tutkimuksessa runsas maitotuotteiden käyttö vähensi paksu- ja peräsuolisyövän riskiä naisilla. Tuoreen World Cancer Research Fundin raportin mukaan tutkimusnäyttö viittaa siihen, että runsas maitotuotteiden käyttö vähentää paksu- ja peräsuolisyövän riskiä. Rintasyövän osalta muualla maailmassa tehdyissä tutkimuksissa ei ole saatu vahvistusta suomalaishavainnoille. Toisaalta runsas kalsiumin saanti todennäköisesti lisää eturauhassyövän riskiä. Maitotuotteissa saattaakin olla sekä syövältä suojaavia että syövälle altistavia tekijöitä.Viime vuosina on julkaistu useita tutkimuksia, joissa maitotuotteiden kulutuksella on ollut edullisia vaikutuksia metabolisen oireyhtymän ja 2 tyypin diabeteksen esiintyvyyteen ja riskitekijöihin. Toteutimme HY:n ravitsemustieteen osastolla pohjoismaisena yhteistyöprojektina tutkimuksen, jossa selvitettiin runsaan maitotuotteiden käytön vaikutuksia metabolisen oireyhtymän riskitekijöihin. Tutkittavat nauttivat päivittäin 3-5 annosta maitotuotteita puolen vuoden ajan, kontrolliryhmän jatkaessa vähän maitotuotteita sisältäneen ruokavalion nauttimista.Maidossa on lukuisia terveysvaikutuksia omaavia komponentteja ja maitotuotteiden runsas kulutus on yhteydessä useisiin edullisiin terveysvaikutuksiin. On kuitenkin yhä suurelta osin epäselvää, onko kyseessä yhden tekijän vaikutus vai useiden tekijöiden yhteisvaikutus ja missä fraktiossa (rasva vs. ei-rasva) maidon hyödylliset ominaisuudet sijaitsevat. Läheskään kaikkien potentiaalisten komponenttien vaikutuksia ei ole vielä tutkittu ihmisillä.
Miksi julkisisssa ruokapalveluissa on niin vaikea käyttää ekologisia raakaaineita?
Authors: Mikkola Minna
Published: April 2019

Kestävät ruokapalvelut on käsite, jonka ajatuksena on edistää kestävää tuotantoa ja kulutusta. Kestävissä ruokapalveluissa pyritään käyttämään lähi- ja luomuruokaa ja jopa lähiluomuruokaa, jotka ymmärretään yleensä ekologisiksi vaihtoehdoiksi. Käytännössä toiminnassa on kuitenkin ongelmia. Tämän tutkimuksen tarkoitus on syventyä julkisiin ruokapalveluihin ekologisen ruoan käyttäjinä: miksi julkisisssa ruokapalveluissa on niin vaikea käyttää ekologista ruokaa? Tässä artikkelissa käytetään lyhyyden vuoksi termiä ekologinen ruoka ympäristöystävällisen ruoan sijasta. Tutkimuksessa kysytään, miten ammattilaiset ruokapalveluorganisaatioiden eri tasoilla ymmärtävät ekologisen ruoan, millaisia jännitteitä sen käytössä syntyy eri tasojen välille ja miten ekologisen ruoan käyttöä voitaisiin edistää. Tutkimuksen aineistona on 15 kunnallisen ruokapalveluammattilaisen haastattelut vuosina 2000-2003. Tutkimus tukeutuu Goffmanin (1959) ja Argyriksen (1999) organisaatioissa ilmenevää käyttäytymistä sekä Bakhtinin (1982) ’ammatillista puhetta’ koskeviin käsitteisiin. Tulokset osoittavat, että ammattilaiset eivät puhuneet ’ekologisesta ruoasta’, mutta sitä kuitenkin lähestyttiin jo käytössä olevien käsitteiden ja toiminnan tavoitteiden kautta. Ekologia ja ympäristö liittyivät kiinteimmin ympäristöterveyteen, ruoan mahdollisiin muihin oletettuihin myönteisiin terveysvaikutuksiin, ympäristöteknisiin piirteisiin kuten energian ja veden kulutukseen ja vasta viime kädessä ympäristön tilaan sinänsä. Ympäristöuhkina nähtiin rehevöityminen, maaperän saastuminen ja polttoaineiden kuluminen. Sen sijaan esimerkiksi biodiversiteetti ja ilmastonmuutos olivat käsitteitä, joita ei puhuttu lainkaan; ’ympäristö’ oli käsitteellisesti monimutkaisesti välittynyt ja kaukana ’keittiöstä’. Ruoan ekologisia piirteitä lähestyttiin käytännöllisen ryhmittelyn avulla. Ammattilaiset puhuivat kotimaisesta, ulkomaisesta, lähi- ja luomuruoasta sekä ’ympäristöteknisestä’ ruoasta. Ryhmittely ei kuitenkaan tuottanut ongelmattomasti käytännön ohjenuoraksi soveltuvia kategorioita, vaan pikemminkin nosti vastakkainasetteluita joissa tietty ryhmä näkyi sekä hyvänä että kyseenalaistettuna ruokana. Lisäksi ympäristötekninen ruoka nähtiin hyvin vaikeasti täsmennettävänä mutta todellisena ilmiönä. Tulokset kertovat ammattilaisten käyttämästä ryhmittelystä, sen mahdollisesta horjuvuudesta, tiedon tarpeesta ja näkemyseroista organisaatioiden eri tasojen välillä. Ilmeisesti ekologinen ruoka tarvitsee huomattavasti perusteiden selkiyttämistä ja käsitteellistä kirkastamista jotta kriittiset ammattilaiset voivat uudistaa näkemyksensä siitä mitä ekologinen ruoka on ja hyödyntää tätä tietoa toiminnassaan. Tulevaisuuden kestävien ruokapalveluiden rakentamisessa tarvitaan organisaatioiden eri tasojen ammattilaisten ja asiantuntijoiden yhteistyötä.
Etanolia korsibiomassoista: Prosessi ja kannattavuus lopputuotteen kannalta
Authors: Von Weymarn Niklas , Hytönen Eemeli
Published: April 2019

VTT:n ja MTT:n yhteisessä kaksivuotisessa projektissa tutkittiin kotimaisten korsibiomassojen soveltuvuutta etanolivalmistuksen raaka­aineina. Tutkimuksessa perehdyttiin eritoten olkeen ja ruokohelpeen. Teknologia korsibiomassojen muuttamiseksi etanoliksi on olemassa. Laboratorio­olosuhteissa päästiin etanolisaannoissa raaka­aineesta hyvin lähelle arvioituja maksimiarvoja. Toisaalta, kun siirryttiin kohti teollisuudessa todennäköisesti käytettäviä olosuhteita (korkeampi kuiva­ainepitoisuus, vähemmän entsyymejä, runsaasti inhibiittoreita, jne.) maksimiarvoista jäätiin hieman. Näitä ”teollisia” tuloksia käytettiin tehtyjen laskelmien lähtötietona.Kriittiseksi tekijäksi muodostui biomassan saatavuus Suomessa. Arviomme mukaan raaka­aineita, olkea ja ruokohelpeä, saisi Suomesta parhaimmillaan kerättyä, 50 km keskisäteellä tehtaalta, noin 160 000 tonnia vuodessa (kuivapaino). Tästä nykytekniikalla voisi tuottaa noin 31 000 tonnia etanolia, eli tehdas olisi maailmalla suunniteltuihin tehtaisiin verrattuna hyvin pieni. Olki ja ruokohelpi olisi myös erikseen kerättävä ja kuljetettava tehtaalle. Tämä nostaa raaka­ainehintaa.Laitoksen investointimenoksi arvioitiin noin 110 miljoonaa euroa. Tämä olisi selvästi enemmän kuin mitä vastaavankokoinen jyvää raaka­aineena käyttävä etanolitehdas maksaisi. Tuotantokuluiksi arvioitiin noin 1 €/litra tuotettua etanolia. Suurimmat kustannustekijät olivat investoinnin kuoletus, pääraaka­aineen hinta ja entsyymien valmistukseen liittyvät kulut. Etanolin myyntihinta EU:ssa on viimeisen vuoden aikana liikkunut 0,55..0,65 €/litra välillä. On siis selvää että käytetyillä lähtöravoilla tehdasinvestointi ei olisi kannattava.Prosessikonsepteja ja teknologiaa kehittämällä selluloosapohjaisen etanolituoton kannattavuus on todennäköisesti kuitenkin mahdollista saavuttaa. Jatkokehitystyön keskeisempiä suuntaviivoja ovat i) toisenlaisten prosessikonseptien löytäminen, ii) entsyymikulujen alentaminen tai vaihtoehtoisten hydrolyysi­ratkaisujen kehittäminen, iii) etanolisaannon parantaminen, iv) investointimenojen alentaminen ja/tai v) arvokkaampien sivutuotteiden identifiointi.
Korsibiomassojen laatu bioetanolin raaka-aineena
Authors: Pahkala Katri , Kontturi Markku
Published: April 2019

Nykyisin Suomessa viljeltyä ruokohelpeä käytetään teollisesti lähinnä sähkön ja lämmön tuottamiseksi. Tällöin biomassan korjuu ajoitetaan huhti-toukokuulle. Ohra pyritään puimaan rehu- ja elintarvikelaadun kannalta parhaaseen ajankohtaan eli Suomessa elokuun keskivaiheilla. Koska lignoselluloosapohjaisen bioetanolivalmistuksen kannalta nämä korjuuajankohdat eivät välttämättä ole kaikkein optimaalisimmat, tutkimme AGROETA-projektissa sadonkorjuuajankohdan merkitystä raaka-aineen koostumukselle. Bioetanolituoton kannalta maksimoinnin kohteita olivat hiilihydraattien (tärkeimpänä selluloosa) massasaanto per hehtaari, ligniinipitoisuuden ja piipitoisuuden minimointi sekä yleinen tekninen soveltuvuus bioetanoliprosessiin. Ruokohelven suurin kuiva-ainesato (11 t/ha) saatiin noin kuukausi siemenen kypsymisen jälkeen. Selluloosan suhteellinen osuus sadossa lisääntyi kevääseen saakka. Lokakuun näytteenotosta (kehitysvaihe 7, pitoisuus 44,9 %) lähtien muutokset selluloosapitoisuudessa eivät kuitenkaan olleet tilastollisesti merkitseviä. Myös hemiselluloosa- ja ligniinipitoisuudet olivat suurempia myöhäissyksyllä ja kevätsadossa kuin aikaisemmissa näytteenotoissa. Vuonna 2003 kylvetyssä kokeessa kevätsadon hemiselluloosapitoisuus vaihteli välillä 25,1 - 28,3 %ka ja vuonna 1990 kylvetyssä kokeessa välillä 29,5 - 31,9 %ka. Tämän vuoksi biomassasadon pieneneminen syksyn ja talven aikana vaikutti vain vähän kuitukomponenttien hehtaarisaantoon. Ruokohelven kevätsato oli ensimmäisenä korjuuvuonna pienempi kuin syyskesällä korjattu sato, mutta sen kuiva-ainepitoisuus oli korkea. Ohran kasvua ja oljen laadun kehitystä seurattiin vuosina 2005 ja 2006 ottamalla näytteitä tähkälle tulon ja korjuun välillä kuusi kertaa. Kasvuston biomassa kasvoi aina elokuun alkuun asti. Se oli tällöin 8,1 ± 0,3 tka/ha vuonna 2005 ja 10,7 ± 0,6 tka/ha vuonna 2006. Tähkinnän ja tuleentumisen välillä biomassa kaksinkertaistui. Kasvu johtui tähkänpainon kasvusta. Vastaavasti olkisato hieman pieneni, kun korteen ennen tähkintää tilapäisesti varastoituneet yhteyttämistuotteet siirtyivät jyviin. Tähkän (jyvät+vihneet+tähkän lapakko) osuus kokonaissadoista oli 64 % vuonna 2005 ja 69 % vuonna 2006. Ennen laatuanalyysejä tähkä ja olki erotettiin toisistaan. Oljesta oli selluloosaa, hemiselluloosaa ja ligniiniä noin 48, 25 ja 7 % vuonna 2005 ja vuonna 2006 vastaavasti noin 44, 25 ja 8 %. Kahden viimeisen näytteenoton välillä kasvuston hehtaarisato pieneni noin 10 %. Tämä johtuu lähinnä kasvuston hengityksestä ja lehtien varisemisesta. Vuonna 2006 oljen kosteus oli keltatuleentuneena 37 % ja leikkuupuitaessa 21 %. Tässä tutkimuksessa bioetanolin valmistukseen päädyttiin käyttämään siemenvaiheessa ja keväällä korjattua ruokohelpimateriaalia, jotka molemmat olivat prosessoitaessa lähes samanarvoisia. Ohran oljen osalta päädyttiin yhteen korjuuaikaan, joka tapahtuisi normaalin leikkuupuinnin yhteydessä. Tällöin olkea voi ympäristön kannalta käsitellä sivuvirtana.
Maatilakytkentäisten yritysten kehityspolkuja
Authors: Torkko Margit
Published: April 2019

Maatilojen monialaistuminen on yksi tapa vastata maatalouden tulojen vähenemiseen ja rakennemuutokseen. Yli kolmasosa Suomen maatiloista harjoittaa myös muuta yritystoimintaa. Monialaisten maatilojen harjoittaman yritystoiminnan jatkuminen ja liiketoiminnan kasvattaminen ehkäisevät maatilojen toiminnan lopettamista ja maaseudun autioitumista. Maatilakytkentäisten yritysten kehittymisestä on olemassa vain vähän tutkimustietoa. Tämän tutkimuksen tavoitteena onkin kuvata maatilakytkentäisten yritysten kehittymistä sekä ymmärtää elinkaaren muodostumiseen johtaneita syitä. Tutkimuksessa vastataan seuraaviin tutkimuskysymyksiin: Millaisia kehityspolkuja maatilakytkentäisillä yrityksillä on tunnistettavissa? Mitkä tekijät ovat aiheuttaneet kyseisen kehityspolun muodostumisen? Miten maatila on kehittynyt yritystoiminnan rinnalla? Tutkittava aihe on moni-ilmeinen, joten sitä lähestytään kvalitatiivisesti. Tutkimusmenetelmänä on case-tutkimus. Maatilakytkentäisiä yrityksiä on mukana kolmelta eri toimialalta: elintarvikkeiden jatkojalostus, matkailu ja koneurakointi. Yrityksiä on mukana kuusi kultakin kolmelta toimialalta eli yhteensä 18. Yrityksistä hankittiin tietoja ennalta lähetetyn taustatietolomakkeen, haastattelun ja muun saatavilla olleen materiaalin avulla. Yrityksen kehittymistä voidaan mitata monella tavalla. Tässä liikevaihdon kehittymisen avulla tarkastellaan, noudattaako yritysten elinkaari jotain kirjallisuudesta löydettyä mallia. Kehittymistä tarkastellaan myös kuvaamalla, miten toiminta on muuttunut vuosien aikana. Lisäksi analysoidaan, miten yritykset ovat suunnanneet kasvua vuosien aikana. Tutkimus antaa tietoa maatilakytkentäiset yrityksien kehittymisestä. Maatilojen muun yritystoiminnan kehityspolut seuraavat melko hyvin perinteistä elinkaarimallia (esim. Baliga ja Hunt 1988). Pitkään toimineiden maatilakytkentäisten yritysten kehityskaarissa ovat tunnistettavissa myös Kallion (2000) raportoimat mikroelinkaaret. Tutkimus vahvistaa näkökantaa, että muu yritystoiminta ei ole pelkkä siirtymävaihe maataloudesta yritystoimintaan, vaan niitä voidaan harjoittaa myös yhdessä. Tutkimus osoittaa, että muun yritystoiminnan toimialalla on merkitystä maatilan kehittymiseen. Urakoitsijoista valtaosa on lisännyt myös maataloutta, kun taas matkailuyrittäjät ovat supistaneet tai pitäneet maatilan toiminnot samoina. Elintarvikeyrityksissä maatalous on kehittynyt vaihtelevasti. Tutkimuksen avulla on tunnistettu eri toimialoille tyypillisiä kehityspolkuja ja tekijöitä, jotka ovat vaikuttaneet muun yritystoiminnan kehittymiseen.
Maitotilojen kustannustehokkuus ja sen kehittäminen
Authors: Ovaska Sami , Sipiläinen Timo , Ryhänen Matti
Published: April 2019

Maidontuottajat toimivat useiden teknisten, taloudellisten ja hallinnollisten rajoitteiden sekä kannustimien ympäristössä. Maidontuotannon tärkeimpiin ohjauskeinoihin on kuulunut tilakohtainen maitokiintiö, minkä vuoksi maitoa pyritään usein tuottamaan kiintiötä vastaava määrä mahdollisimman pienin yksikkökustannuksin. Benchmarkingin avulla pyritään kehittämään oman tilan toimintaa. Tämä tehdään vertaamalla oman tilan toimintaa tehokkaampiin vertailutiloihin ja ottamalla oppia niillä sovelletuista käytännöistä. Tällä hetkellä tilakohtaisia vertailuja käytetään laajasti ProAgrian neuvontatyössä. Tuotosseurannassa on mukana yli 11 000 maitotilaa. Tätä laajempaa talousseurantaa (laaja Matu - maidontuotannon tuloslaskelma) tehdään vuosittain noin 2 000 maitotilalla. Sen tavoitteena on tuottaa tuotannon ja talouden mittarilukuja tilan suorituskyvyn vertailuun suhteessa muihin tiloihin. Tilakunto on puolestaan ProAgrian internetpohjainen vertailupalvelu maitotiloille, missä seuraava kehitysaskel on parhailta tiloilta oppimisen tehostaminen. Tutkimuksessa käytettiin DEA (Data Envelopment Analysis) –malleja, joiden avulla voidaan määrittää esimerkiksi maatilojen keskinäisiä suhteellisia tehokkuuksia (Färe ym. 1994; Coelli ym. 1998). Niiden avulla voidaan selvittää mahdollisuus vähentää panoskäyttöä ja/tai yksikkökustannuksia pitäen tuotos ennallaan. Tulosten perusteella maitotilojen tekninen tehokkuus sekä kustannustehokkuus olivat suurilla tiloilla keskimäärin pieniä tiloja korkeammalla tasolla. Jos kaikki alle 25 lehmän tilat pystyisivät toimimaan yhtä tehokkaasti kuin aineiston parhaat tilat, niiden yksikkökustannukset alenisivat keskimäärin 33 %. Vastaavasti yli 70 lehmän tiloilla alennus olisi 18 %. On kuitenkin huomattava, että tehokkuuserot eivät aiheudu pelkästään viljelijän hallittavissa olevista tekijöistä. Tämän vuoksi eroja ei voida kokonaan poistaa. Maidontuotannon yksikkökustannukset olivat yli 50 lehmän tiloilla keskimäärin 0,43 €/l (peltotuet vähennetty kotoisen rehun osalta). Pienillä alle 25 lehmän tiloilla vastaava luku oli keskimäärin 0,58 €/l. Tiloilla, joilla maidontuotannon kustannustehokkuus oli korkea, saavutettiin pääosin myös hyviä kannattavuuslukuja. Kustannustehokkuudeltaan aineiston 105 parhaasta tilasta 75 % saavutti myös omalle työlle ja omalle pääomalle vaaditut korvaukset. Pienillä, alle 20 lehmän tiloilla, kustannustehokkuudet jäivät alhaiselle tasolle. Tähän kokoluokkaan kuului 35 % aineiston tiloista, mutta kustannustehokkuudeltaan parhaimpien 105 tilan joukossa niiden osuus oli vain 7 %. Sen sijaan yli 50 lehmän tiloja oli aineistossa vain 5 %, mutta kustannustehokkaimpien tilojen joukossa niiden osuus oli 18 %.
Suomalainen pihatto lehmän näkökulmasta
Authors: Hakkarainen Kristiina , Kivinen Tapani , Kaustell Kim O. , Hurme Timo , Tuure Veli-Matti , Karttunen Janne
Published: April 2019

Kirjoituksessa esitellään vuosina 2004 – 2006 toteutetun kotimaisen pihattotutkimuksen, ”Lypsykarjarakennusten toiminnalliset mitoitusvaihtoehdot”, tuloksia. Pihattotutkimukseen osallistui 100, keskilehmäluvultaan yli 40 lehmän tilaa eri puolilta Suomea. Tutkimusten tulosten mukaan Suomalaisissa pihatoissa asuvilla lehmillä esiintyy runsaasti ihovaurioita. Lehmistä viidesosa ontui, ja suurimmalla osalla tiloista olisi selvästi parannettavaa lehmien jalkojen puhtaudessa. Kinnervaurioiden esiintyvyyteen olivat yhteydessä lehmän poikimakerta, makuuparren leveys ja käytetty kuivikemateriaali. Ontumisen esiintyvyyteen olivat yhteydessä lehmän rotu ja poikimakerta, lantakäytävän liukkaus, ruokintakäytävän leveys, ruokintaesteen malli ja veden tarjontatapa. Lehmien jalkojen puhtauteen olivat yhteydessä niskapuomin korkeus ja lantakäytävän pintamateriaali. Maidon solulukuun olivat yhteydessä kiimaisten erottaminen ryhmästä ja tunnutettavien hiehojen siirtoaika lehmien joukkoon. Koelypsypäivän maitotuotokseen olivat yhteydessä väkirehuautomaattien lukumäärä, ruokintakäytävän leveys, niskapuomin korkeus ja parren kaltevuus. Tulevaisuuden pihatoissa tulisi lantakäytävien olla nykyistä leveämpiä, parsien suurempia ja pehmeämpiä, ja ruokintapöytätilaa olla enemmän lehmää kohden. Lannanpoiston toimivuuteen tulisi kiinnittää nykyistä enemmän huomiota. Tutkimuksen loppuraportti ja pihaton uudet mitoitussuositukset löytyvät internetosoitteesta http://www.mtt.fi/mtts/pdf/mtts137.pdf
Kestävä kehitys luonnonvara- ja ympäristöalan koulutuksessa
Authors: Virtanen Anne , Rohweder Liisa
Published: April 2019

Kestävän kehityksen ajatukselle rakentuvan elämäntavan ja työelämän käytänteiden omaksuminen on kansallisesti ja maailmanlaajuisesti lähiaikojen suurimpia haasteita. Koulutus on tärkeässä roolissa edistettäessä kestävää kehitystä tukevia arvoja sekä lisättäessä ihmisten kykyä kehittää paikallisia, alueellisia ja globaaleja ratkaisuja ekologisen, taloudellisen sekä sosiaalisen ja kulttuurisen kestävän kehityksen yhteensovittamiseen liittyviin haasteisiin. Suomen kansallisen koulutusjärjestelmän kestävän kehityksen visio edellyttää, että korkeakoulututkinnon suorittaneella tulee olla perustiedot ja -taidot ammatissa ja asiatuntijana toimimiseen, yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen ja päätöksentekoon sekä ammatti- ja osaamisalansa seuraamiseen ja tutkimukseen pohjautuvaan kehittämiseen kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti. Tämän viitekehyksen pohjalta toteutettiin vuonna 2006 kyselytutkimus, jolla selvitettiin minkälaisia esteitä ja toisaalta mahdollisuuksia kestävän kehityksen edistämiseen ammattikorkeakouluissa esiintyy erityisesti opetuksen osalta. Tutkimus liittyi laajempaan tutkimushankkeeseen, jossa tilannetta selvitettiin Suomen kaikkien ammattikorkeakouluopettajien osalta ja jossa myös rakennettiin pedagoginen malli kestävää kehitystä edistävän koulutuksen tueksi. Tässä artikkelissa keskitytään tarkastelemaan luonnonvara- ja ympäristöalan ammattikorkeakouluopettajien suhtautumista kestävään kehitykseen, miten he ottavat kestävän kehityksen huomioon osana opetusta sekä mikä on kestävän kehityksen osaamisen tilanne tällä alalla. Tulokset kertovat, että luonnonvara- ja ympäristöalan opettajilla on hyvä tietotaso kestävästä kehityksestä ja erityisesti sen ekologisesta ja taloudellisesta ulottuvuudesta. Kestävä kehitys on myös yksi opetussuunnitelman tavoitteista, ja suuri osa opettajista ottaa sen jo tällä hetkellä huomioon opetuksessaan. Kehittämistarpeita esiintyy erityisesti sosiaalisen ja kulttuurisen kestävyyden linkittämiseksi opetukseen. Koska tulevaisuudessa kestävän kehityksen merkityksen nähdään korostuvan, tarvitaan uudenlaista osaamista integroivasta kestävästä kehityksestä sekä siitä, minkälaisin pedagogisin ratkaisuin kestävää kehitystä edistävää koulutusta voidaan toteuttaa.
Siniketun rehuhyötysuhteen perinnölliset tunnusluvut
Authors: Kempe Riitta , Stranden Ismo , Rekilä Teppo , Koskinen Nita , Mäntysaari Esa
Published: April 2019

Rehu on turkistuotannon suurin kustannustekijä ja siinä saavutettavat säästöt alentavat merkittävästi turkisten tuotantokustannuksia. Kotieläinten parempi rehuhyötysuhde vähentää myös ympäristöpäästöjä. Sinikettujen rehuhyötysuhde tai rehunkulutus eivät ole nykyisissä valintaohjelmissa mukana jalostettavina ominaisuuksina. Tämä johtuu siitä, että yksilöllistä rehunkulutusta on ollut vaikea mitata suuresta yksilömäärästä. Rehunkulutustietojen kerääminen on tullut mahdolliseksi uusien yksilöllistä rehunkulutusta mittaavien automaattisten ruokintajärjestelmien myötä. Rehuhyötysuhteen laskeminen vaatii rehunkulutustietojen lisäksi tiedon eläimen painonmuutoksesta vastaavana ajankohtana. Tutkimuksessa selvitettiin rehuhyötysuhteen ja kasvunopeuden periytyvyys ja perinnölliset yhteydet eläimen kokoon. Aineisto koostui 2076 siniketusta. Sukulaistiedot saatiin Suomen turkiseläinten kasvattajainliiton ylläpitämästä Sampo-ohjelmasta. Häkkikohtainen rehunkulutus mitattiin päivittäin ja ketut punnittiin kolmen viikon välein vieroituksesta nahkontaan ulottuvalla jaksolla. Rehuhyötysuhde laskettiin kasvun ja häkkikohtaisen rehunkulutuksen perusteella (g kasvu/g rehunkulutus). Gradeeraus eli elävän eläimen arvostelu tehtiin noin kuukausi ennen nahkontaa. Aineisto analysoitiin restricted maximum likelihood -menetelmällä (DMU-ohjelma) soveltaen eläinmallia. Sinikettujen rehuhyötysuhteen periytymisasteet olivat keskinkertaisia (0,36-0,43), mutta todennäköisesti hieman yliarvioituja. Tämä tarkoittaa, että valinnalla voidaan parantaa sinikettujen rehuhyötysuhdetta. Hyvä rehuhyötysuhde oli, ainakin taloudellisessa mielessä, suotuisasti korreloitunut nopean kasvun kanssa. Pelkän rehunkulutuksen perusteella näyttäisi kuitenkin olevan vaikea jalostaa siniketun rehuhyötysuhdetta, sillä päivittäisen rehunkulutuksen ja rehuhyötysuhteen väliset fenotyyppiset ja geneettiset korrelaatiot olivat matalia. Toisaalta tämä merkitsee sitä, että rehuhyötysuhdetta voidaan todennäköisesti parantaa ilman, että rehunkulutus lisääntyy. Käytännön olosuhteissa rehuhyötysuhteen mittaaminen vaatii kuitenkin rehunkulutuksen seurannan lisäksi eläinten punnituksia vähintään kaksi kertaa kasvatuskauden aikana. Gradeerausajankohtana mitatun rehuhyötysuhteen geneettiset ja fenotyyppiset korrelaatiot koko-ominaisuuksien kanssa olivat matalammat ja suotuisammat kuin nahkonta-ajankohtana mitatut korrelaatiot. Nykyisessä valintaohjelmassa siniketun kokoa ei haluta enää voimakkaasti lisätä. Eläimen suuremman koon jalostaminen ja/tai eläimen lihottaminen äärimittoihin johtaa erilaisiin hyvinvointi ongelmiin ja mm. kettujen pentutulos ja jalkaterveys ovat heikentyneet viime vuosina. Toisaalta kuitenkin eläimen nopeakasvuisuus liittyi hyvään rehuhyötysuhteeseen ja suureen kokoon, joten todennäköisesti eläinten koon kasvamista ei voida täysin välttää, mikäli rehuhyötysuhdetta halutaan parantaa.
Asenteet monivaikutteista maataloutta kohtaan
Authors: Hyytiä Nina , Kola Jukka
Published: April 2019

Tutkimuksen tavoitteena oli tutkia suomalaisten kuluttajien asenteita monivaikutteista maataloutta kohtaan ja selvittää, millainen suhde näillä asenteilla ja estimoidulla maksuhalukkuudella oli. Lisäksi tarkasteltiin asenteiden, maksuhalukkuuden ja sosioekonomisten tekijöiden välisiä suhteita. Tutkimuksessa käytettiin vuonna 2002 kerättyä aineistoa (N=1300), josta on aiemmin estimoitu maksuhalukkuus contingent valuation –menetelmällä. Asenneulottuvuudet selvitettiin faktorianalyysin avulla. Faktorianalyysissä päädyttiin neljän faktorin ratkaisuun. Vastaajat jaettiin ryhmiin klusteriana-lyysissä asenneulottuvuuksista laskettujen faktoripisteiden pohjalta. Klusterianalyysissä vastaajista muodostui kuusi erilaista ryhmää, joiden välistä merkitsevyyttä testattiin maksuhalukkuutta ja sosio-ekonomisia tekijöitä vasten.Vastaajien korkea sosiaalinen asema heijastui myönteisinä asenteina, mutta matalana maksuhalukkuutena. Naisten maksuhalukkuus oli miehiä suurempi, mutta miesten asenteet olivat naisia myönteisempiä. Eteläsuomalaiset ja Vaasan läänin alueella asuvilla oli kaikkein myönteisimmät asenteet, mutta alhainen maksuhalukkuus.Olisi todennäköistä, että ihmiset, joilla on myönteiset asenteet, esittäisivät myös korkeita maksuhalukkuuksia. Tässä tutkimuksessa näiden välillä ei kuitenkaan havaittu positiivista riippuvuutta. Korkein maksuhalukkuus oli ryhmissä, jonka jäsenten asenteet kuvastivat välinpitämättömyyttä tai jopa kielteisyyttä monivaikutteista maataloutta kohtaan. Koska suurin osa maanviljelijöistä kuului tähän ryhmään, voidaan olettaa, että viljelijät eivät pidä monivaikutteisuutta tai ainakaan kaikkia sen osia tärkeinä. Viljelijöiden korkeiden maksuhalukkuuksien taustalla voi olla myös halu varmistaa tukien jatkuminen tulevaisuudessa. Kuluttajien kohdalla myönteisten asenteiden esittäminen yhdessä alhaisen maksuhalukkuuden kanssa voi kuvastaa ihmisten halua antaa itsestään edullinen kuva toisten silmissä. Aiemmissa tutkimuksissa tällaista toimintaa on selitetty strategisella käyttäytymisellä.Kuluttajatutkimuksessa on usein törmätty ihmisten asenteiden ja käyttäytymisen väliseen ristiriitaan. Tätä on selitetty sosiaalisilla ja psykologisilla tekijöillä. Tällainen usein todettu epäjohdonmukaisuus ihmisten toiminnassa on aiheellista ottaa huomioon myös talous- ja politiikkatutkimuksessa.Suomalaiset haluavat edelleen ensisijaisesti tukea kotimaista maataloutta puhtaan ja turvallisen ruoan tuottajana. Monivaikutteisen maatalouden muut tuotokset eivät ole kansalaisille yhtä tärkeitä, vaikkakin huomattavalla osalla suomalaisista on myönteiset asenteet näitä maatalouden tuottamia ulkoisvaikutuksia kohtaan.
Agricultural policy analysis with the AGMEMOD model: A new super model takes the stage?
Authors: Jansik Csaba , Kettunen Lauri , Lehtonen Heikki , Niemi Jyrki
Published: April 2019

This paper presents an econometric, recursive dynamic, partial equilibrium multi-commodity model for the Finnish agricultural sector developed within the AG-MEMOD modelling framework, a joint endeavour by several European research institutes. The objective of the AGMEMOD project is to build and validate an econometric model of the whole EU agricultural sector for projection and policy simulation purposes. The building blocks of the AGMEMOD model are the national policy models. The specific aim of the Finnish modelling project was to build a country model on a common format so that it would link-up to provide an integrated model for the whole EU. The different commodities in the model are linked together through cross-price effects in supply and demand equations and the price transmission equations that link domestic prices with EU prices. The responsiveness of the model to policy changes is demonstrated by comparing the results of different policy scenarios with that of the baseline scenario, i.e. continuation of the Agenda 2000 agricultural policy. The policy scenario examined in the paper is the CAP reform approved at the EU Agricultural Council in Luxembourg in 2003. The main impacts of the CAP reform in Finland can be summarised as follows. Changes in crop sector are moderate. As regards to milk, the results indicate that the additional 10 percent cut in intervention price of butter beyond the Agenda 2000 agreement is estimated to reduce milk producer price by 4 percent and total milk production by 6 percent relative to the baseline. The impact in the beef production is expected to be dominated by the developments on the dairy sector. Beef output will decline progressively to stand at around 6 percent below the baseline levels by 2010. Lower beef availability in the EU will trigger a rise in EU producer prices of some 6.5 percent and result a 3 percent higher producer price in Finland at the end of the simulation period compared to the baseline. Though the broad patterns of reactions to agricultural policy reform are fairly predictable, the specific details are not so. In particular, when several geographic markets simultaneously change the policy, the impact of policy reform depends not only on domestic price elasticities, but also on the transmission of domestic production and consumption adjustments to the other countries’ markets for that commodity, and the feedback effects between market prices and production and consumption decisions in the group of countries pursuing policy reform. It is also highly promising that the findings are consistent with the other studies on the impacts of CAP reform on Finnish agriculture. Thus although there remains substantial scope for further research on the model (improving the estimation and specification of the sub-models), the model offers considerable potential for application even without additional development.
Yhteisen maatalouspolitiikan soveltamisen hyvinvointivaikutukset Suomessa
Authors: Niemi Jyrki
Published: April 2019

Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, miten EU:n yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) soveltaminen on vaikuttanut Suomessa maataloustuotteiden tuottajien ja kuluttajien sekä veronmaksajien hyvinvointiin. YMP:n aiheuttamien hyvinvointivaikutusten määrittämiseksi vuosien 1995-2003 toteutunutta kehitystä on verrattu hypoteettiseen tilanteeseen, jossa Suomi olisi vuosina 1995-2003 ollut EU:n ulkopuolella ja jatkanut kansallisen maatalouspolitiikkansa harjoittamista. Hinta- ja tukipolitiikan muutosten vaikutuksia maataloustuotteiden tuotantoon ja kulutukseen on arvioitu staattisen kysyntätarjontamallin avulla. Hyvinvointivaikutukset on mitattu metodologisesti kuluttajan ja tuottajan hyvinvointifunktioista. Hyvinvoinnin mittarina on käytetty hyvinvointitalousteorian ylijäämäkäsitteitä: tuottajan ja kuluttajan ylijäämää. Taloudellisilla ylijäämäkäsitteillä on arvioitu euromääräisesti, kuinka paljon kukin ryhmä on politiikan muutoksen seurauksena hävinnyt tai voittanut. Vaikka taloudellisia ylijäämäkäsitteitä on arvosteltu niiden puutteiden takia, ne ovat edelleen käyttökelpoinen tapa määrittää eri politiikkavaihtoehtojen vaikutukset yhteiskunnan eri ryhmien kannalta. Tuottajan ylijäämä ilmaisee viljelijän tuotantotoiminnastaan saaman voiton ja kiinteitä kustannuksia kattamaan jäävän osuuden kokonaistulosta. Kuluttajan ylijäämä kuvaa puolestaan hyödykkeen markkinahinnan ja kuluttajan maksuhalukkuuden välistä eroa. Vaikeutena hyvinvointianalyysin tekemisessä on tarvittavien kysyntä- ja tarjontafunktioiden estimointi. Tämä on yleensä rajoittava tekijä, koska hintasäätely sekä erilaiset ohjaus- ja tukijärjestelmät vääristävät maataloustuotteiden tarjonta- ja kysyntäreaktioita. Tässä tutkimuksessa maatalousmarkkinoita on tarkasteltu kahdeksan eri maataloustuotteen osalta: maito, naudanliha, sianliha, siipikarjanliha, kananmunat, vehnä, ohra ja kaura. Näiden tuotteiden osuus Suomen maatalouden markkinahintaisesta tuotosta oli vuonna 2003 yli 90%. EU-jäsenyyden vaikutusten saamiseksi esille on tarjonnan ja kysynnän joustojen avulla konstruoitu ensin hypoteettiset estimaatit kulutuksen ja tuotannon määrille, jotka olisivat toteutuneet ilman EU-jäsenyyttä. Saatujen estimointitulosten pohjalta on sen jälkeen määritelty tuottajien, kuluttajien ja veronmaksajien hyvinvointimuutokset integraalilaskennan avulla. Tutkimuksen mukaan tuottajat ovat kärsineet noin 570-600 miljoonan euron hyvinvointitappion EU- jäsenyyden seurauksena. Kuluttajat ovat sitä vastoin saaneet yhteensä 815-875 miljoonaa euroa hyvinvointivoittoa maataloustuotteiden hintojen laskun myötä. Valtion varoista maksettujen tukien lasku on puolestaan tuottanut veronmaksajille noin 470-580 miljoonaa euroa hyvinvointivoittoa. Veronmaksajien hyvinvointivoitto on seurausta muun muassa vientikustannusmaksujen siirtymisestä EU:n budjetin kautta rahoitettaviksi. Koko yhteiskunnalle on koitunut EU-jäsenyyden seurauksena noin 500-700 miljoonaa euroa hyvinvointivoittoa.