bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Креативний клас як провідна група сучасного суспільства
Authors: Sakalo O. Y.
Published: September 2019

У статті розглядається один із сучасних підходів до вивчення соціальної структури суспільства. В якості головної рушійної сили, провідного соціального класу сучасного суспільства визначається креативний клас. Автор розглядає історію виникнення поняття креативного класу, зокрема, концепцію Р. Флоріди, визначає його характерні риси та особливості. Аналізується вплив, який здійснює креативний клас на розвиток суспільства, трансформаційні процеси, систему соціальних цінностей. З’ясовується роль креативного класу у становленні креативної, інноваційної економіки доби постіндустріального суспільства. Розглядаються взаємовідносини креативного класу з іншими соціальними класами сучасного суспільства. Визначається сутність поняття креативності та аналізується одна із найважливіших проблем сучасної епохи – постійний конфлікт між креативністю та організацією. Здійснюється порівняльний історичний аналіз так званої «організаційної» або «індустріальної» та «креативної» або «постіндустріальної» епохи. Розглядається роль креативного класу у розвитку та соціальних змінах американського суспільства новітнього часу. Аналізується питання становлення та розвитку креативного класу в сучасному українському суспільстві, визначаються особливості та труднощі цього процесу. Акцентується увага на необхідності державної підтримки становлення вітчизняного креативного класу, його зміцненні та зростанні.
Проблема наукової інтерпретації поняття «світова політика»
Authors: Telenko O. M.
Published: September 2019

У статті досліджено проблему тлумачення поняття «світова політика». Висвітлено підходи до його трактування українськими та зарубіжними вченими. Наведено приклади його вживання у науковій літературі. Дослідники послуговувалися цим поняттям ще на початку ХХ століття, описуючи колоніальну політику провідних держав Європи. Від середини ХХ століття і дотепер опубліковано чимало праць, у назві яких є термінологічне словосполучення «світова політика». Труднощі інтерпретації поняття насамперед зумовлені неоднозначністю трактування змісту його складових частин – «світова» і «політика». Світову політику трактують як з макрополітичної точки зору, відштовхуючись від глобальної системи з проекцією на діяльність різних учасників міжнародних відносин, так і з мікрополітичної, приймаючи за точку відліку взаємодію міжнародних акторів у глобальному вимірі. Деякі дослідники визначають поняття «світова політика» через зіставлення з поняттям «міжнародні відносини» і трактують його як відносини у політичній сфері, як сучасний етап розвитку міжнародних відносин або як тотожний міжнародним відносинам термін. Показано взаємозв’язок понять «глобальна політика», «міжнародна політика», «світова політика». Визначальним при розгляді світової політики є поняття глобалізації, адже вона є однією з провідних тенденцій розвитку світу та сприяє його формуванню як єдиного економічного, культурного, політичного простору. Отже, світова політика охоплює проблеми, які стосуються усього людства. Однак існує й інша думка, згідно з якою досліджуваний термін тлумачиться як сукупність зовнішніх політик держав на глобальному рівні. Висвітлено низку проблем, які входять у поняття «світова політика», та наголошено на їх взаємозалежності.
Специфіка маркетингового стратегічного планування виборчих кампаній в Україні
Authors: Shinkarenko O. Y.
Published: September 2019

У статті розглянута низка проблем, що пов’язані як із загальними підходами до стратегічного планування виборчих кампаній, так і його специфікою в умовах сучасної України. Аналізуються роль стратегічного планування в процесі організації та проведення виборчих кампаній, різноманітні типи стратегій, що використовуються. Наводиться інформація про різновиди стратегій, які були використані українськими політичними партіями та блоками у період виборів 2014 року у Верховну Раду. В статті проведений аналіз деяких (проблема є дуже широкою, щоб казати про можливість повністю її розв’язати у межах одного короткого дослідження) ключових аспектів проблеми стратегічного планування виборчих кампаній. Та, з іншого боку, наводяться приклади використання подібних підходів в останніх виборчих кампаніях, що були здійснені в Україні. Стратегічне планування виборчих кампаній виступає як найважливіший аспект їх організації, в процесі якого визначається зміст кампанії, тобто те, що необхідно передати потенційному електорату, щоб він проголосував певним чином. Розробка стратегії кампанії є необхідним етапом її організації, потребує використання досвідчених креативних фахівців та низки методів і технологій, призначений для досягнення необхідного кандидату чи політичній партії, що беруть участь у виборах, результату. Виділяють різноманітні типи і різновиди стратегій виборчої кампанії, які розрізняються по типу виборів, ресурсному забезпеченню, цілях кандидатів, по конфігурації виборчої кампанії, використовуваних змістовним і технологічним підходам, а також ритму здійснення виборчої кампанії. Визначено, що на виборах у Верховну Раду у 2014 році всі партії, що пройшли до парламенту, включаючи й Опозиційний блок, використовували різні стратегії, які тим чи іншим чином визначили їх електоральний успіх.
Діяльність польського партизанського формування під командуванням Роберта Сатановського
Authors: Dashko V. V.
Published: September 2019

Стаття присвячена діяльності польського партизанського з’єднання під командуванням Роберта Сатановського, який діяв на півночі Рівненщини в роки німецько­радянської війни. Радянські партизанські рейдові з’єднання, які восени 1942 р. перейшли на поліські землі з Лівобережної України, посилили вплив на місцевих поляків. У складі рейдових з’єднань виникли спочатку польські розвідувальні групи, а з часом ­ цілі партизанські загони. Перші партизанські групи, які з’явились на Поліссі в середині 1942 р., також мали у своєму складі певну кількість поляків. У подальшому з числа польських партизан було організовано польське партизанське з’єднання під командуванням Р.Сатановського, формально підпорядковане Рівненському обласному штабу партизанського руху (РОШПР). Одним із основних завдань Р.Сатановський вбачав негайний перехід за р. Буг і початок там диверсійної діяльності, що суперечило настанові РОШПР про продовження партизанської боротьби на території Рівненської області. Розбіжності між командиром польського партизанського формування та РОШПР вплинули на збройне забезпечення і кадрову підготовку польських партизанських загонів, що, в свою чергу, позначилось на результатах їхньої диверсійної діяльності. Зі звільненням Західної України від нацистів розпочалося реформування польських загонів та вербування поляків до нових загонів з метою перенесення партизанського руху на територію Польщі.
Роль етнічного чинника у виникненні міждержавних прикордонних конфліктів
Authors: Lutsyshyn H. I.
Published: September 2019

Розглянуто роль етнічного чинника у виникненні міждержавних прикордонних конфліктів. Наголошується, що від того, яка ситуація складеться у прикордонних регіонах, великим чином залежить рівень міждержавної співпраці. Добре налагоджене прикордонне спілкування сприяє покращенню міжнаціонального взаєморозуміння, подоланню бар’єрів та стереотипів, які склались історично, а також пониженню конфліктності у межуючих регіонах. Виникнення прикордонних конфліктів часто зумовлено етнічними, конфесійними чи мовними особливостями у прикордонній зоні, феноменом «розділеного етносу», який прагне до об’єднання в одній державі. Зазначається, що проблема є особливо актуальною для сучасної України, оскільки існує військова загроза і загроза територіальної цілісності, зміна державного кордону внаслідок агресії, у багатьох прикордонних регіонах складна етнічна структура населеня. Важко вирішити прикордонні суперечки, коли одна і та ж територія географічно тяжіє до однієї держави, а етнічно – до іншої. Розвиток прикордонних відносин значною мірою залежить і від адміністративної політики, яка є наслідком соціально­економічного, демографічного чинника та етнокультурної єдності, геополітичного розвитку та стратегії прикордонного діалогу. Зазначено, що прикордонний конфлікт може перерости у широкомасштабний збройний конфлікт у боротьбі за прилеглі території, у протистоянні етнічних, культурних, релігійних цінностей і тому прикордонна політика повинна формуватись на основі дипломатичної, правової, економічної та культурної діяльності.
Віртуальне навчання як головний вектор нової інформаційної епохи
Authors: Polovaya N. O.
Published: September 2019

Використання теxнологій віpтуальної pеальності в oсвіті спричинило пoяву вiртуального оcвітнього cередовища, в pамках якoго мoжна здійснювати бeзперервну сaмореалізацію та cаморозвиток вiльної, aктивної та твоpчої оcобистості зa yмов oрганізації і фyнкціонування відкритих oсвітніх cистем нa основі теxнологій віpтуальної рeальності. В oсвітньому пpоцесі домінує iнтерактивне cамонавчання зa нaявності пoстійного звoротного зв’язкy в cистемі «виклaдач-cтудент», a oрганізація сaмостійної pоботи cпрямована на pозвиток умінь твoрчості, пiзнавальної діяльності та cистемності миcлення cуб’єктів нaвчання. Вaжливими компонентами є зaбезпечення дoцільності нaвчання зa рaхунок дoтримання прiоритету нaвчання пеpед виклaданням; передавання дiяльнісного типy нaвчання; оpганізація сaмостійної нaвчальної дiяльності; пiдвищення мoтивації нaвчання зa дoпомогою викoристання зaсобів кoмплексного пpедставлення тa мaніпулювання aудіовізуальною iнформацією; пiдвищення pівня eмоційного cприйняття iнформації тa фоpмування навичок pеалізовувати pізні фoрми сaмостійної дiяльності щoдо oбробки та аналізу iнформації. Віpтуальне оcвітнє cередовище є типoвим твoрчим cередовищем cаморозвитку відкритої тa aктивної людини, якiй притаманні активність, виcока cамооцінка, воля, a тaкож cвобода мiркувань. Переважаючим y віpтуальному oсвітньому cередовищі є мeтод iнтeрактивного сaмонавчання iз пoстійною спiвпрацею сyб’єктів виклaдання тa сyб’єктів нaвчання зa yмови присутності бeзперервних звoротних зв’язкiв мiж ними.
Стратегії інституційної мінімізації впливу політичного фамілізму на політичний процес в Україні
Authors: Sambros A. S.
Published: September 2019

У даній статті аналізуються характерні наслідки впливу політичного фамілізму на політичний процес в Україні, робиться висновок про в цілому негативну сутність досліджуваного явища. Виходячи з цього, з метою виокремлення ефективних стратегій боротьби з проявами політичного фамілізму вивчається світовий досвід – від загальних документів типу конвенції ООН проти корупції до прикладів конкретних держав. Предметом дослідження є політика країн, що вважаються зразками ефективної боротьби з корупцією у світовому (Сінгапур) і регіональному (Грузія) масштабах. Аналізується історичний шлях цих держав – від критичного розвитку політичного фамілізму до проведення вдалих антифамілістичних реформ з їх подальшим закріпленням в інституційному тілі держави. Відповідно, визначаються можливість і очікувана ефективність втілення наявних зразків інституційної мінімізації політичного фамілізму в українських політичних реаліях, оцінюються переваги й недоліки відомих методів боротьби з фамілістичними практиками. Окремо аналізуються очікувані наслідки прийняття закону України стосовно державного фінансування політичних партій як одного із можливих засобів мінімізації політичного фамілізму.
Зовнішня торгівля українських губерній російської імперії (кінець ХІХ – початок ХХ ст.): сучасна вітчизняна історіографія
Authors: Zhilenkova I. M.
Published: September 2019

Проаналізовано стан наукового вивчення питань зовнішньої торгівлі України кінця ХІХ – початку ХХ ст. сучасними вітчизняними історіографами. Основну увагу акцентовано на з’ясуванні їх ставлення до політики Російської імперії у відповідній сфері. Розкрито особливості сучасного бачення зазначеної проблематики в українській історичній науці доби незалежності. Наявну наукову літературу розподілено на тематичні групи; для аналізу виділено найбільш значні статейні, монографічні та дисертаційні дослідження, означено їх ключові змістові лінії та вказано на маловивчені проблеми. Визначено спільні та відмінні риси оцінок специфіки зовнішньої торгівлі вказаного періоду, впливу державної політики на рівень конкурентоздатності сільськогосподарської та промислової продукції на світовому ринку. Констатовано залежність позиції авторів від зміни політичного курсу на початку 1990-х рр., їх намагання ретельно опрацьовувати праці попередників, а також визначатися із контроверсійними питаннями, на основі застосування нової методологічної бази, які потребують відповіді у ході дослідження цієї економічної проблеми. Виявлено, систематизовано та охарактеризовано основні групи історіографічних джерел з історії зовнішньої торгівлі України зазначеної доби. Виділено комплекс недостатньо досліджених та дискусійних аспектів проблеми, що потребують системного вивчення.
Ґенеза та становлення атрибуту військової влади українського козацтва XVI – XVIII ст.
Authors: Babkova N. V.
Published: September 2019

Розглянуто проблему становлення та розвитку бунчуків, як складової частини клейнодів кошових отаманів та гетьманів українського козацтва. Тюркомовна за походженням лексема «бунчук» з плином часу трансформувалася у сучасне значення, що є загальноприйнятим в українській культурі. Традиційно вважається, що перший зафіксований випадок використання військовими бунчуків пов’язаний із ім’ям арабського халіфа Абу-Бакра та його військовими баталіями на території сучасної Сирії в 7 ст. В ході активних міжкультурних контактів, на початку 13 ст. бунчуки стали відомими спочатку у монголів, а пізніше і у турків. Ранні Османи використовували їх не лише як військовий знак, але й як маркер рангу придворного чиновника, статусний подарунок, що підвищував соціальне положення певної людини. Від турків бунчуки перейняли представники Речі Посполитої та надали їм значення спочатку сим- волу військової влади гетьманів кварцяного війська, а пізніше, з середини XVII ст. і польського короля. Історична традиція пов’язала використання бунчуків українським козацтвом з військовими реформами польського монарха Стефана Баторія. Але сучасні вчені, вивчаючи військову історію козацтва першої чверті XVII ст. й користуючись матеріалами польських архівів заперечили цю тезу, та акцентували увагу на турецького-татарському векторі. Для запорожців бунчуки були одними з атрибутів легітимності влади або законності певного дійства. В зовнішньому оформленні переважали червоно-чорні кольорові гами. Державна символіка ранньомодерної Української держави середини 17 – 18 ст., в основу якої лягли атрибути влади запорожців, зафіксувала бунчуки особистими штандартами гетьманів. Для розрізнення із запорожцями, гетьмани почали використовувати білі бунчуки. Історичні джерела зберегли відомості саме про такі знаки в арсеналі гетьмана Богдана Хмельницького, Петра Дорошенка, Івана Мазепи та Кирила Розумовського. До бунчуків наказних гетьманів додавалися дві срібні китиці. Саме під цим знаком керівники козацької держави приймали військові паради, зустрічали іноземних послів, вели зовнішньо-політичні переговори. Під час виборів нового гетьмана, бунчуки на рівні з булавою виступали атрибутом правомірності обрання тієї чи іншої особи на роль голови Української держави. В разі смерті гетьмана, згідно з Московськими статтями 1665 р., бунчуки, запаковані у спеціальні ящики, відправлялися російському воєводі у Київ, який передавав їх до Збройної Палати Московського Кремля.
Енвайронменталізм і типологічні характеристики глобалістичної свідомості
Authors: Kolisnichenko R. M.
Published: September 2019

Проаналізовано антропорятівний та глибинно-екологічний підходи до розуміння сутності енвайрон- менталізму. Запропоновано визначення енвайронменталізму як глобальної екологічної течії, що визнає самоцінність природного світу, всіх його елементів та має на меті порятунок людства від світових екологічних загроз, шляхом досягнення стійкого балансу планетарної екосистеми, забезпечення належного стану навколишнього природного середовища, гармонійного розвитку людини і природи. Розроблено типологію глобалістичної свідомості за ставленням до розв’язання глобальних проблем у сфері взаємовідносин людини і природи. Основні типи глобалістичної свідомості, по мірі зростання рівня бережливості у ставленні до природи, розташовано у наступній послідовності: екодеструктивний, антропоцентричний, екоспоживацький, екотрадиційний, енвайронментальний, священно-етичний, природоцентричний та антропофобський. Розробляючи типологію глобалістичної свідомості за зазначеним критерієм також виділено її нейтральний тип. Доведено, що енвайронментальна глобалістична свідомість є екологічно орієнтованою системою уявлень, яка відображає шляхи розв’язання глобальних екологічних проблем у відповідності до принципів енвайронменталізму. Цей тип глобалістичної свідомості відрізняється високим ступенем усвідомлення глобальних екологічних проблем, стійким прагненням до реалізації ефективних способів їх гуманного розв’язання, чим обумовлюється його оптимальність, необхідність максимального поширення серед населення планети. Зроблено висновок, що становлення енвайронментальної глобалістичної свідомості, як запоруки порятунку людства від власноруч створених глобальних екологічних загроз, може бути значно прискорене за умов відповідного сприяння з боку урядів, засобів масової інформації, навчальних закладів, політичних партій, громадських організацій та інших інститутів політичної соціалізації.
Етимологічні та соціологічні контексти поняття «місто»
Authors: Lavrik V. A.
Published: September 2019

Стаття пояснює основні етимологічні та соціологічні контексти поняття «місто». Це обумовлено проблемою множинності дискурсів та підходів, що визначають поняття «місто» у соціології. Проблема потребує вирішення з метою подолання фрагментарного бачення поняття міста, а також для цілісного розгляду у соціології поняття «місто» як соціальної системи. Метою статті є дослідження основних концептуальних підходів та теоретико-методологічних засад визначення поняття «місто» у соціології. Об’єктом дослідження виступає поняття «місто» у соціології. Предметом статті є теоретичні підходи та дискурси визначення поняття «місто» у соціології. Проведений етимологічний аналіз поняття «місто» дозволив виділити такі його основні характеристики: просторова обмеженість; щільність проживання; масштабність (охоплення фізичного простору та проникнення культурних кодів у соціальний простір), наявність дистанції та формалізації відносин між індивідами, домінування закону на права на противагу традиціям спільноти; різнорідність соціальних груп; глибока спеціалізація праці, конвертація різних видів капіталів. Сформульоване інтегральне визначення міста. Місто – це соціологічне поняття, що позначає масштабне просторово-територіальне утворення, що характеризується щільністю соціальних зв’язків населення, високоспеціалізованим розподілом праці, конвертацією різних видів капіталів (соціальних, економічних, політичних, воєнних, технологічних) для забезпечення життєдіяльності людей.
Політична еліта України як уособлення субкультури влади
Authors: Grabina G. V.
Published: September 2019

Стаття присвячена вивченню феномена субкультури влади. Об’єктом дослідження постає політична еліта сучасної України, яка, з точки зору автора, уособлює в своїй діяльності культурні особливості реалізації владних практик в соціум у цілому. Особлива увага приділяється проблемі методологічних принципів та методів визначення специфічних рис феномена субкультури влади. За основу методології дослідження взято поєднання мікрополітичного (біографічного) та макрополітичного підходів. Простежено особливості формування ціннісної системи та поведінкового коду політичного класу України за часи незалежності. Виявлено наявність константних (тренди непотизму, патерналізму та групової замкненості) та інноваційних (тенденція зниження рівня соціально-політичної інклюзивності та зростання конфліктного характеру міжгрупової комунікації) елементів у структурі вітчизняної субкультури влади. Констатується, що схильність правлячої еліти до вирішення своїх проблем за допомогою неформальних інститутів та практик, внаслідок її референтності для інших соціальних груп, об’єктивно підтримує існування різноманітних неконвенційних та девіантних соціальних практик серед цих верств, проблематизує загальний характер перебігу політичного транзиту в Україні, роблячи його кінцевий результат важкопрогнозованим тощо.
Концепт державної інформаційної політики в сучасних умовах
Authors: Edeleva M. A.
Published: September 2019

Розглянуто різні визначення поняття «державна інформаційна політика» в науковій літературі та правових актах. Висвітлюються концептуальні засади державної інформаційної політики. Досліджується вплив інформації на демократичні процеси у державі в період модернізації політичної системи України. Термін «інформаційне суспільство» вказує на те, що інформація на даний час є пріоритетним ресурсом у суспільстві. Інформація може бути використана політиками по-різному і в різних сферах своїх повноважень (з метою перемоги на виборах, мобілізації громадян, пояснення причин або, навпаки, з метою приховати реальні причини соціальних проблем і т.д.). Посилення ролі інформації в суспільстві викликало розвиток інформаційної політики, її формування, визначення цілей, основні напрямки її реалізації та вплив державної інформаційної політики на політичний, економічний і соціальний розвиток країни в період модернізації політичної системи України. Проблема державної інформаційної політики сьогодні є дискусійною, створює попит на дослідження цієї галузі. Актуальність теми обумовлена тим, що Україна знаходиться на етапі становлення та розвитку інформаційного суспільства, включена в процеси інтеграції в світове інформаційне співтовариство. В українській державі вільний доступ громадян до інформації визначений як одне з пріоритетних завдань. Державна інформаційна політика – це квінтесенція зусиль держави, спрямованих на формування свідомості громадян для об’єднання прагнень спрямованих на зміцнення країни, політичних і громадських інститутів, які формують основи держави.
Співвідношення секуляризації і модернізації: до постановки проблеми
Authors: Medviedieva Y. Y.
Published: September 2019

У статті розглянуто проблему співвідношення секуляризації і модернізації. Десакралізація релігії, на думку авторки, виступає головним елементом проекту модернізації, наслідком якої стає поширення світської раціональності з теоретичного знання на соціальні технології та соціально-нормативні системи, зокрема – на правову систему, конституції, демократію, громадянське суспільство, права людини і т.д., що відповідає неотеології сцієнтизму як стратегії модернізації традиційного суспільства через наукове пізнання в контексті десакралізації релігійної етики та декомпозиції її інституційних засад у вигляді католицької церкви. Поруч з модернізаційним дискурсом сцієнтистської неотеології формуються інші напрямки використання імпліцитного клерикального дискурсу для прямого або опосередкованого формулювання альтернативних програм контрмодернізації, яка так чи інакше пов’язана з (частковим або повним) відтворенням сакралізованості традиційного суспільству в язичницьких релігіях. Тут йдеться, зокрема, про антрополатричні культи героїв в ідеологіях фашизму та комунізму, які, на тлі десакралізації християнства, можна назвати контрмодернізаційними ресакралізаціями язичництва. Ці версії релігій та ідеологій, акцентуючи певні елементи соціальної модернізації, за своїми сценаріями, впроваджують у соціальний контекст фасадові ознаки модерного суспільства, за якими приховується традиційне суспільство. Весь спектр проектів контрмодернізації, всупереч своїм домаганням бути продовженням ідеології просвітництва і відповідності формальним ознакам буржуазності, в порівнянні з секулярними програмами, стає субститутом месіаністської неоесхатології, генетично простуючи до маргінальних соціальних рухів Європи, які розвивалися паралельно із секуляризацією.
Персональна метафізика Б. П. Боуна як особистісний досвід пізнання
Authors: Patsan V. O.
Published: September 2019

Стаття націлена на визначення особливостей первинної для американського персоналізму — здійсненої Б. П. Боуном - експлікації особового характеру пізнавальної діяльності, що стала основоположною для його «персоналізованої» онтології. На основі аналітичного огляду основних векторів проблематизації персонально-суб’єктивного, прокладених у філософсько-гуманітарному просторі сучасності, виявляється переростання персоналістичної інспірації постнекласичної філософії в поновлення тієї взаємодії філософського і богословського дискурсів, яка виявилася висхідною для персоналістської думки і спрямовувалася на возз’єднання раціональності з її духовними першоджерелами в ході рефлексії персонального способу буття, відкритого на підгрунті теїзму. Орієнтація на таке подолання розмежованості раціонального та етичного вимірів особистісності пов’язується зі ствердженням на нинішньому - «постсекулярному» - етапі  філософствування метаонтологічного характеру проблеми особистості, встановленого у середині ХХ ст. видатним православним богословом і філософом-персоналістом В. М. Лоським. Доводиться, що для подальшого осмислення метаонтології особистісного, відкритої Священним Писанням і викладеної святоотецькою тріадологією, необхідною є і ретроспекція тієї траєкторії наближення філософської думки до Надприродного Одкровення, яка була прокладена при спробах персоналізації онтології, здійснених наприкінці ХІХ й у першій половині ХХ ст., зокрема — при формуванні боунівської персональної метафізики. У ході історико-філософської реконструкції епістемологічних підвалин «особистісного світу», побудованого основоположником персоналістичної філософії США, встановлюється, що самодостатнім пізнавальним критерієм для нього виступає емпіричний факт «дійсності персонального знання», яка формується «живим я», самоусвідомленим не як феномен, я як «найбільш конкретна реальність» і здатним у своєму «внутрішньому досвіді» подолати обмеженість чуттєвого сприйняття, відчувши «етичну потребу в етичному Творці» і звернувшись безпосередньо до Нього. Шляхом зіставлення поглядів Б. П. Боуна з ідеями І. Канта та О. Конта, охопленими його рефлексією, обгрунтовується перевага боунівської концепції особистості  над  «об’єктивованими» визначеннями  суб’єкта, яка забезпечується її генетичним  зв’язком із християнським вченням.
Особливості змін структури українського суспільства у глобалізаційному процесі
Authors: Glushkova L. V.
Published: September 2019

У статті розглянуті окремі аспекти структурних змін в українському суспільстві, які торкаються соціальної,економічної, політичної сфер, системних соціальних трансформацій, які не ототожнюються тільки з політичною модернізацією,проблеми культурно-цивілізаційних змін суспільного життя, які виникають у нових умовах глобалізації, тобто сфери змін, експериментування, вибору нових напрямів розвитку. Приділено увагу структурним змінам, формуванню нових класових утворень за даними досліджень підприємців, бізнесменів, власників-близько п’яти відсотків, висококваліфіковані фахівці та інтелігенція – близько вісімнадцяти відсотків, робітників – близько двадцяти відсотків і так далі[5], основні критерії, які притаманні перехідному українському суспільству та впливають на процеси соціальної диференціації, формування середнього класу, який виступає у ролі культурного стабілізатора в суспільстві та є носієм нової інформаційної цивілізації. Проаналізовано проблеми, які пов’язані з усвідомленням фундаментальних цілей модернізації,що знаходяться за межами політики і те як вони узгоджуються з сучасним цивілізаційним розвитком,підсумки пострадянської трансформації в українському суспільстві та проблеми в соціальній сфері,які виникають внаслідок цього
Модернізаційні і контрмодернізаційні складові синтоїзму та дзен-буддизму: ретроспектива і сучасність
Authors: Medviedieva Y. Y.
Published: September 2019

Статтю присвячено проблемі співвідношення модернізаційних і контрмодернізаційних складників ключових релігій Японії та (частково) інтродукованого християнства. Авторкою зроблено висновок про те, що різні складники релігійної свідомості японців стали контратетичними щодо двох основних елементів, які складають основу сучасної культури Заходу і зумовлюють японський опір модернізації. По-перше, це наука і техніка, які  працюють на основі використання законів природних явищ, які протиставляються світу надприродному і метафізичному. По-друге, виражений індивідуалізм і атомізм у вигляді гіпертрофованої поваги до людської особистості, ліберальна надзосередженість на людині, яка підриває соціальну консолідованість корпоративного суспільства. Японська культура в минулому була орієнтованою в напрямку модернізації, але прогрес був дуже повільний. До того ж, в цьому процесі Японія виявилася набагато консервативнішою, оскільки в японському суспільстві регуляторні інститути армії, релігії та промислових корпорацій можна вважати своєрідними константами, які не стільки можуть бути адаптованими під модернізацію євро-американського штибу, скільки припускають вибір автентичного сценарію, сумісного, передусім, із життєвими цінностями корпоративізму і солідарної відповідальності. Саме в цьому вимірі модернізаційні проекти, пов’язані із християнським прозелітизмом, також виявилися «зірваними». Причиною такого зриву можна вважати невиокремленість релігії з соціальної цілісності, її фактичне злиття із соціальними інституціями, а також прихований магізм та скептицизм релігійного світогляду, який поєднує синтоїстські, конфуціанські та дзен-буддійські елементи. Оскільки модернізація в християнстві передбачала розрізнення затемненої свідомості клерикальної епохи та «просвітленої просвітництвом» свідомості епохи нового часу, то саме ця дихотомія дозволяла протиставляти релігійне «невігластво» і наукову «просвітленість», духовенство і світську інтелігенцію, університети та інтелектуальні клуби як середовища поширення ідеології буржуазії і монастирі як осередки релігійного клерикалізму. Для японського буддизму така дихотомія залишалася нерелевантною, оскільки  в цій релігійній системі, як і, до речі, в синтоїзмі, немає протиставлення світської/соціальної та релігійної раціональності, що означає відсутність розмежування між інтелігенцією, священством та соціальним прошарком адміністраторів, які утворюють деякий соціальний кластер вищої страти і виступають носіями традиційної раціональності за Вебером.
Approaches to the study of the phenomenon of counterculture: the attempt of typology
Authors: Шафраньош O. І.
Published: September 2019

In the article the author analyzes the directions of studying the phenomenon of counterculture in Western science. An attempt is also made to typologize these scientific approaches. The term is first encountered in the work of Talcott Parsons «Social System» in 1951. The term is used in the context of a discussion on the ideology of subculture movements and deviant groups. His term sounds like «counter-culture». In a somewhat modified writing, with an expanded description of the term, it is used by American sociologist J. Milton Jinger in 1960. His term «contraculture» in English first encountered in 1960. The term gained its scientific and public popularity in 1969 after Theodore Roszak`s publication “The Making of a Counter Culture”. He used this term to describe countercultural, subcultural movements in the United States of the 1960s, including the hippies, the «New Left». The term also was related to their critical program, as well as to characterizing an alternative society, whose creation was propagated, and partly carried out by the representatives of the movements of the sixties. This approach characterizes counterculture in a narrow sense. In the broad sense, it does not connected to a concrete time period and defines a set of ideas, values, world outlook, which oppose the official basic culture. After investigating the views of scholars on counterculture, since the 1970s the author identifies three different directions, divided by the criterion of relation to counterculture. Among them are apologetic, critical and balanced approaches. To the apologetic approach belongs the work of researchers, which is characterized by a clearly positive attitude to counterculture, social and political aspects of its activities. Often there are some critical remarks but they do not change the general picture of the author’s commitment to the phenomenon. Critical approach include researchers who consider counterculture as a negative social phenomenon and practice. The most radical representatives include Daniel Bell, Joseph Heath and Andrew Potter and others. Balanced approach combines the work of many researchers, which combines efforts to investigate counterculture as an objective phenomenon, while taking into account its weaknesses and strengths. At the same time, the authors recognize the importance of existence of the phenomenon, its influence on socio-cultural and political processes. Criticism relates to radical cultural practices, political extremism and excessive interest in psychedelics among representatives of counterculture. The approaches of researchers to this direction vary, from the «pioneer» of research of the phenomenon J. Milton Jinger, and to the researchers who tried to conduct research directly inside of the countercultural movement, in particular Kenneth Keniston, and others.
The political life of the occupied territory of the Luhansk region in the print media
Authors: Котеленець К. М. , Боровенська І. І.
Published: September 2019

The article deals with the public life of the occupied territory of the Lugansk region in printed mass media. This methodology of research, painted methods and methodology of the research of printed mass media, a sample is drawn up. The article presents some results of the content analysis of newspapers that were printed during the year in three settlements of the so-called Luhansk People’s Republic, namely Lugansk, Stakhanov (Kadyivka) and Antratsyt. The papers of selected newspapers reflecting social processes in the occupied territory of the Luhansk region have been analyzed. It is the media that makes it possible to conclude that newspapers have an information content direction that the information they provide most often has a household or an economic nature, and that focus is on situational events. It is proved that a lot of publications are paid to the political life of the so-called Luhansk People’s Republic. However, it has been found that the number of publications about Ukrainian or Russian authorities is almost the same. It was also discovered that, although there are newspapers and negative articles about Ukraine, it is still more often covered in a neutral context. As for publications on international political events, there are very few such publications, which suggests preserving political thought within the two countries and directly by the LNR. After analyzing publications in the print media of the so-called Luhansk People’s Republic, the authors concluded that the political life of the occupied territory is most frequently covered. An interesting fact was the number of publications about Ukrainian or Russian authorities. They do not have much discrepancy. It was also discovered that, although there are newspapers and negative articles about Ukraine, it is still more often covered in a neutral context.
Towards the Concept of Calling: Existential Philosophy and Ethics
Authors: Мулярчук Є. І.
Published: September 2019

The article is devoted to the analysis of the philosophical approaches to the concept of calling relevant tostudy of this phenomenon in the views of the contemporary world. On the base of his own previous researchand the trends in philosophy, the author proves the priority of persons’ subjectivity, self-development and selfdeterminationin the contemporary scientific and commonplace understanding of calling. Thereafter adequatefor the research of the phenomenon of calling in philosophy is existential ontology related to M. Heideggerand his followers. However, this approach should undergo the critical analysis from the ethical point of viewthe principles of which were developed by the philosophy of E. Levinas. The tension between the senses ofexistential philosophy and ethics is evident on the base of S. Kierkegaard’s existentialism. The philosopherargues that the personal choice for calling comes into collision with everyday morality. Heidegger makes thistrend even deeper in his research of the themes of attentive listening to the call of being and caring for itstruth, the themes of existential conscience and persuasion to be oneself, looking for individual possibilities andsolitude of the person in the being-toward-death. However, on the base of the philosophy of Levinas calling isinterpreted as openness of a person for the Other, as obligation to take care of the good which is higher thanthe person’s own. The author defines calling as response of a person to the call of being which gains the ethicalmeaning together with the responsibility before the other people.The novelty of the study is the attempt to combine within the theoretical frame of the concept of calling the lines ofphilosophic approaches of Kierkegaard, Heidegger and Levinas. Moreover, the author proves the actuality of the researchin this combined approach to the phenomenon of calling in the situation of the renascence of the paradigm of subjectivityin the contemporary philosophy. The further development of concept of calling is in the view of the unity of ontology andethics, in the context of understanding of person’s existence and of goodness of person’s coexistence with other people.
“The Golden Age of Patristics”: Hellenophonic Patristic Discourse in the 4th–6th Centuries
Authors: Верланов Д. С.
Published: September 2019

In the early 4th century the Roman Empire suffered a number of important socio-political changes. TheEdict of Milan (313), having recognised in full the existence of the Church and its rights for worship, declaredreligions toleration, and put the end to the era of persecutions, but at the same time actualised and reinforced thestruggle of ideas between Christians and pagans. This controversy between Christians and pagans contributedimmensely to process of the becoming of Christian intellectual culture. In order to answer the most burningquestions and challenges of the time, the fathers of the Church deepened understanding and interpretation ofthe message of the Bible, created a large moral and ascetic literature, designed the dogmatic system. The mainpurpose of the present study is to specify the origins and main directions of patristic thought. In order to dothis I examine how fathers of the Church solve complex philosophical and theological issues, focusing on theepistemic aspect of the issue.According to the patristic tradition, the first step to acquire the true knowledge is to cleanse the self fromevery impurity of sin and passions. It is attained through keeping God’s commandments and maintaining asceticefforts. The sign of correct spiritual growth is a specific ability to penetrate into nature of things, which thefathers call “διάκρισις”. The fathers of the Church and Christian writers of the epoch recognise this ability asa religio-intuitive. One who receives this gift of divine grace becomes able of self-knowledge, distinguishingbetween good and evil, and understanding of the will of God. A Christian who possesses it becomes fully awareof personal spiritual condition, and as a result becomes capable to make the right choice of the way of salvation.There are two sources of the knowledge of God: natural (from the experience of being into the world) andsupernatural (divine revelation). The cognitive process therefore has two major aspects: sensual and speculative.The senses allow knowing God from his creation, as the mind or intellect enables man to contemplating ofincorporeal. The latter aspect enables one to self-knowledge or introspection and contemplation of the mind orsoul, which has been created in the image and likeness of God.The clarification of the Hellenophonic patristic discourse in 4th–6th centuries, on a large scale, allowsreconstructing another important phenomenon of this period, known as the “Golden Age” of Patristics.
Erratum
Authors: Powell Richard
Published: September 2019

Connecting Language and Disciplinary Knowledge in English for Specific Purposes: Case Studies in Lawby Alissa J. Hartig (2017)Multilingual Matters xi +191 ppReviewed by Le Cheng and Jiamin Pei https://journals.equinoxpub.com/IJSLL/article/view/37650 The print version of this article included an error which has been corrected in the online PDF.
Twelve Tips for Creating Your Program's Social Media Footprint
Authors: Fick Laurel , Potini Yogitha , Axon Katherine
Published: September 2019

This article was migrated. The article was marked as recommended. Social media is an emerging and underutilized tool in graduate medical education. Current generations of physicians increasingly rely on social media for information and connectedness. The use of social media in medical education provides a low-resource/high-impact strategy to improve physician wellness, reduce burnout, enhance medical knowledge, and supplement residency programs' recruiting efforts. Creating and maintaining an effective social media presence necessitates the use of a well-rounded team of residents at varying levels of training to ensure diverse posting perspectives. Account managers should establish goals and policies to ensure continuity and cohesiveness in their posting. Social media teams should work to increase the account's reach and interaction through engaging images, topical hashtags, location geo-tags, and tagging other accounts and follow their own progress through analytics. Using these twelve tips will help your program create a robust, impactful social media presence.
Developing an online continuing professional development course for busy healthcare professionals: 12 tips for course developers
Authors: Mealey Elaine
Published: September 2019

This article was migrated. The article was marked as recommended. Health professionals are finding it increasingly hard to attend Continuing Professional Development (CPD) that involve time away from work. Short CPD courses offered as eLearning can help meet the flexible needs of these busy professionals. Framework and guidelines for developing these courses is lacking. This article aims to provide readers with practical advice based on the author's personal experiences and the literature available to help course developers construct an engaging course for this specific audience. Tips are offered from the initial scoping exercise, to developing the course, carefully considering the specific differentiation and technical support that is required for developing online learning activities and assessments compared to face to face CPD courses for a diverse range of learners.
Walrasian Dynamics in Multi-Unit Markets
Authors: Brânzei Simina , Filos-Ratsikas Aris
Published: September 2019

In a multi-unit market, a seller brings multiple units of a good and tries to sell them to a set of buyers that have monetary endowments. While a Walrasian equilibrium does not always exist in this model, natural relaxations of the concept that retain its desirable fairness properties do exist. We study the dynamics of (Walrasian) envy-free pricing mechanisms in this environment, showing that for any such pricing mechanism, the best response dynamic starting from truth-telling converges to a pure Nash equilibrium with small loss in revenue and welfare. Moreover, we generalize these bounds to capture all the (reasonable) Nash equilibria for a large class of (monotone) pricing mechanisms. We also identify a natural mechanism, which selects the minimum Walrasian envy-free price, in which for n=2 buyers the best response dynamic converges from any starting profile. We conjecture convergence of the mechanism for any number of buyers and provide simulation results to support our conjecture.
Solving Imperfect-Information Games via Discounted Regret Minimization
Authors: Brown Noam , Sandholm Tuomas
Published: September 2019

Counterfactual regret minimization (CFR) is a family of iterative algorithms that are the most popular and, in practice, fastest approach to approximately solving large imperfectinformation games. In this paper we introduce novel CFR variants that 1) discount regrets from earlier iterations in various ways (in some cases differently for positive and negative regrets), 2) reweight iterations in various ways to obtain the output strategies, 3) use a non-standard regret minimizer and/or 4) leverage “optimistic regret matching”. They lead to dramatically improved performance in many settings. For one, we introduce a variant that outperforms CFR+, the prior state-of-the-art algorithm, in every game tested, including large-scale realistic settings. CFR+ is a formidable benchmark: no other algorithm has been able to outperform it. Finally, we show that, unlike CFR+, many of the important new variants are compatible with modern imperfect-informationgame pruning techniques and one is also compatible with sampling in the game tree.
Random Dictators with a Random Referee: Constant Sample Complexity Mechanisms for Social Choice
Authors: Fain Brandon , Goel Ashish , Munagala Kamesh , Prabhu Nina
Published: September 2019

We study social choice mechanisms in an implicit utilitarian framework with a metric constraint, where the goal is to minimize Distortion, the worst case social cost of an ordinal mechanism relative to underlying cardinal utilities. We consider two additional desiderata: Constant sample complexity and Squared Distortion. Constant sample complexity means that the mechanism (potentially randomized) only uses a constant number of ordinal queries regardless of the number of voters and alternatives. Squared Distortion is a measure of variance of the Distortion of a randomized mechanism.Our primary contribution is the first social choice mechanism with constant sample complexity and constant Squared Distortion (which also implies constant Distortion). We call the mechanism Random Referee, because it uses a random agent to compare two alternatives that are the favorites of two other random agents. We prove that the use of a comparison query is necessary: no mechanism that only elicits the top-k preferred alternatives of voters (for constant k) can have Squared Distortion that is sublinear in the number of alternatives. We also prove that unlike any top-k only mechanism, the Distortion of Random Referee meaningfully improves on benign metric spaces, using the Euclidean plane as a canonical example. Finally, among top-1 only mechanisms, we introduce Random Oligarchy. The mechanism asks just 3 queries and is essentially optimal among the class of such mechanisms with respect to Distortion.In summary, we demonstrate the surprising power of constant sample complexity mechanisms generally, and just three random voters in particular, to provide some of the best known results in the implicit utilitarian framework.
An Equivalence between Wagering and Fair-Division Mechanisms
Authors: Freeman Rupert , Pennock David M. , Vaughan Jennifer Wortman
Published: September 2019

We draw a surprising and direct mathematical equivalence between the class of allocation mechanisms for divisible goods studied in the context of fair division and the class of weakly budget-balanced wagering mechanisms designed for eliciting probabilities. The equivalence rests on the intuition that wagering is an allocation of financial securities among bettors, with a bettor’s value for each security proportional to her belief about the likelihood of a future event. The equivalence leads to theoretical advances and new practical approaches for both fair division and wagering. Known wagering mechanisms based on proper scoring rules yield fair allocation mechanisms with desirable properties, including the first strictly incentive compatible fair-division mechanism. At the same time, allocation mechanisms make for novel wagering rules, including one that requires only ordinal uncertainty judgments and one that outperforms existing rules in a range of simulations.