Repensant el territori català: cap a una bicapitalitat catalana i metropolitana?
Authors: Masip Tresserra Jaume , Roca Cladera Josep 
Published: December 2017

Des de fa anys, el debat territorial en l’organització territorial de Catalunya i de la Regió Metropolitana de Barcelona s’ha mogut entre dos tipus de reflexions que es formulen com dues visions contraposades. Per una banda, l’aposta decidida pel sistema de ciutats catalanes i, per l’altra, pel fenomen metropolità de Barcelona. La primera opció territorial presenta una visió global que abasta tot el territori català i constitueix la seva base urbana, mentre que el segon es veu com una qüestió que es genera a partir de la macrocefàlia de la ciutat capital, Barcelona, com el fet que marcarà el model territorial de tot el territori català. En la voluntat d’estudiar aquesta qüestió, en el present article s’analitzarà primerament, des d’una perspectiva teòrica, el procés de consolidació de l’actual territori català i metropolità des dels inicis, on aquesta dicotomia territorial s’origina: el Regional Planning del 1932 i la Divisió Territorial del 1936 fins a l’aprovació de l’actual Pla Territorial Metropolità de Barcelona l’abril del 2010. Posteriorment, mitjançant un anàlisi empíric del creixement demogràfic per municipis i comarques dels últims trenta anys, amb la consegüent jerarquia urbana que això implica, es posarà en crítica el model territorial que el Pla Territorial Metropolità de Barcelona preconitza com l’òptim per tal d’assolir els objectius de sostenibilitat ambiental, eficiència econòmica i equitat social. Els resultats empírics mostren doncs un creixement demogràfic acusat i un reforçament de la seva jerarquia urbana en les ciutats vallesanes i, per tant, de la comarca del Vallès Occidental en respecte al territori català i metropolità. La qual cosa pot conduir a una tercera via en aquest debat territorial: des d’un sistema de ciutat de ciutats metropolitanes i monocapitalitat catalana (Barcelona) a un model de sistema de ciutat de ciutats metropolitanes i bicapitalitat catalana (Barcelona-ciutat emergent del Vallès).

Since years, the territorial debate on the territorial organization of Catalonia and the Barcelona Metropolitan Region has moved between two types of thoughts that are formulated as two

opposing options. On the one hand, the firm commitment to the system of Catalan cities, and on

the other hand, the Barcelona metropolitan phenomenon. The first territorial option presents a global view that covers the whole of Catalan territory and it is its urban base; while the second one, is seen as a question that is generated from the macrocephalia of the capital city of Barcelona as well as the urban fact that will define the territorial model of whole Catalan

territory. In this article, this issue is studied by analyzing firstly from a theoretical perspective, the process of consolidation of the current Catalan and metropolitan territory from the beginning on this territorial dichotomy arises: the Regional Planning 1932 and the Territorial Division 1936 until the approval of the current Barcelona Metropolitan Territorial Plan in April 2010. Then, by doing an empirical analysis of population growth at the scale of municipalities and counties for the last thirty years, with the urban hierarchy that its implies, it is reviewed from a critical point of view, the territorial model that the Barcelona Metropolitan Territorial Plan recommends as a optimal to achieve the objectives of environmental sustainability, economic efficiency and social

cohesion. The empirical results show a significant demographic growth and a strengthening of the urban hierarchy in Vallès cities and therefore the county Vallès Occidental in respect of the Catalan and metropolitan territory. Consequently, this urban dynamic can lead to a third option in this territorial debate: from a system of city of metropolitan cities and a Catalan monocapital (Barcelona) to a territorial model of system of city of metropolitan cities and a Catalan Bicapital

(Barcelona-Vallès emerging city).

Desde hace años, el debate territorial en la organización territorial de Cataluña y de la Región Metropolitana de Barcelona se ha movido entre dos tipos de reflexiones que se formulan como dos visiones contrapuestas. Per un lado, la apuesta decidida por el sistema de ciudades catalanas y, por otro, por el fenómeno metropolitano de Barcelona. La primera opción territorial presenta una visión global que abasta todo el territorio catalán y constituye su base urbana, mientras que el segundo es visto como una cuestión que se genera a partir de la macrocefalia de la ciudad capital, Barcelona, como el hecho que marcará el modelo territorial de todo el territorio catalán. En la voluntad de estudiar esta cuestión, en el presente artículo se analizará en primer lugar, desde una perspectiva teórica, el proceso de consolidación del actual territorio catalán metropolitano desde los inicios, donde esta dicotomía territorial se origina: el Regional Planning del 1932 y la División Territorial del 1936 hasta la aprobación del actual Pla Territorial Metropolità de Barcelona l’abril del 2010. Posteriormente, mediante un análisis empírico del crecimiento demográfico por municipios y comarcas de los últimos treinta años, con la consiguiente jerarquía urbana que esto implica, se pondrá en crítica el modelo territorial que el Pla Territorial Metropolità de Barcelona preconiza como óptimo para asoler los objetivos de sostenibilidad ambiental, eficiencia económica y equidad social. Los resultados empíricos muestran un crecimiento demográfico acusado y un refuerzo de su jerarquía urbana en las ciudades vallesanas y, por tanto, de la comarca del Vallès Occidental respecto al territorio catalán y metropolitano. La cual cosa puede conducir a una tercera vía en este debate territorial: desde un sistema de ciudad de ciudades metropolitanas y monocapitalidad catalana (Barcelona) a un modelo de sistema ciudad de ciudades metropolitanas y bicapilaridad catalana (Barcelona-ciudad emergente del Vallès).