bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Метаболічний синдром у людей похилого віку – результати проекту
Authors: Belovičová Mária
Published: May 2023

Метаболічний синдром (МС) в даний час вражає близько 20-30% дорослого європейського населення працездатного віку. Частота метаболічного синдрому значно зростає з віком. У вікових категоріях старше 60 років він зростає до 40%.Метою проекту було визначити захворюваність на метаболічний синдром і стан харчування літніх людей у вибраних будинках престарілих. Усі експертизи проводились на добровільних засадах. В основному проект був зосереджений на клієнтах будинків престарілих, але ми також намагалися перевірити співробітників.Загальні рекомендації щодо здорового харчування, способу життя та профілактики метаболічного синдрому для людей похилого віку подібні до рекомендацій для дорослих не похилого віку (різноманітне, насичене та енергетично збалансоване харчування, кілька разів на день достатніми порціями, достатня кількість якісного білку, основу раціону складають каші, свіжі овочі та фрукти, нежирне м’ясо та риба, низький вміст насичених жирів і трансжирних кислот, помірне споживання рафінованого цукру, солі та алкоголю).У цій статті автори аналізують результати індивідуальних вимірювань, які були статистично оброблені, і на основі отриманих даних виводять рекомендації для практики.Ключові слова: метаболічний синдром, старість, будинки престарілих, здорове харчування, профілактика.
Рівень артеріального тиску у медсестер, що працюють позмінно та фактори, що на нього впливають
Authors: Ціпкало А.І. , Марущак М.І.
Published: May 2023

Мета – оцінити рівень артеріального тиску у медсестер терапевтичних і хірургічних відділень, які працюють позмінно та встановити фактори, що на нього впливають.Методи. У дослідження були включені 20 медсестер терапевтичних відділень і 20 – хірургічних відділень, які працювали позмінно. Вимірювання систолічного (САТ) й діастолічного артеріального тиску (ДАТ) (у мм рт. ст.) проводили згідно зі стандартним протоколом.Результати. Артеріальна гіпертензія виявляється у 65% медсестер терапевтичних відділень та у 45% хірургічних відділень, при цьому рівень систолічного артеріального тиску вірогідно вищий у медсестер терапевтичного профілю (р<0,05).До факторів, що впливають на зростання АТ у медсестер терапевтичних і хірургічних відділень відносять: тривалість роботи по змінах, частота нічних змін протягом місяця, сімейний стан (заміжні, розлучена) та наявність дітей. При цьому АТ у заміжніх та тих, хто має 2 дітей медсестер терапевтичних відділень вірогідно вищий таких даних у працівників хірургічних відділень. Висновки. Медсестри, що працюють позмінно, більш вразливі до серцево-судинних розладів. Ключові слова: артеріальний тиск, серцево-судинні розлади, сімейний стан, ризики, медсестри, позмінна робота
Смертність населення України внаслідок хвороб системи кровообігу в передвоєнний період
Authors: Слабкий Г.О. , Кошеля І.І.
Published: May 2023

Мета: дослідити та проаналізувати показники смертності населення України внаслідок хвороб системи кровообігу в розрізі регіонів України.Матеріали та методи: матеріалами дослідження стали дані галузевої статис.тичної звітності за період 2015, 2020 та 2021 рр. В ході дослідження використано бібліосемантичний і медико-статис.тичний методи та метод структурно-логічного аналізу.Результати. Смертність населення України внаслідок хвороб системи кровообігу за роки дослідження збільшилася на 17,8% і склала 1114,8 на 100 тис. населення. Гранична різниця показника відрізняється в 1,81 разів: від 816,6 у Закарпатській області до 1482,1 в Чернігівській області. Смертність населення України внаслідок ішемічної хвороби серця зросла на 21,0% і склала 788,8 на 100 тис. населення. Гранична різниця показника в розрізі регіонів області склала 3,46 разів: від 358,8 в Закарпатській до 1242,5 в Чернігівській області. Смертність населення внаслідок інфаркту міокарда по Україні зросла на 20,0% і склала 28,2 на 100 тис. населення. Гранична різниця показника смертності населення внаслідок інфаркту міокарда в розрізі регіонів України становила 3,52 разів: від 12,3 в Сумській області до 43,3 в м. Києві.Висновки. Встановлено зростання смертності населення України за період 2015-2021 рр. внаслідок хвороб системи кровообігу, що потребує оптимізації системи комплексної медичної допомоги.Ключові слова: населення, хвороби системи кровообігу, ішемічна хвороба серця, інфаркт міокарду, смертність, показник, регіони.
Законодавче забезпечення розвитку охорони здоров’я населення України за часи її незалежності
Authors: Слабкий. Г.О , Рожкова Марія Геннадіївна
Published: May 2023

Мета: дослідити та проаналізувати рівень законодавчого забезпечення розвитку охорони здоров’я України за часи її незалежності.Матеріали та методи. Матеріали дослідження: Закони України, які забезпечують розвиток системи охорони здоров’я, що були прийняті за роки незалежності держави. Методи дослідження: бібліосемантичний, контент-аналізу, структурно-логічного аналізу.Результати. В Україні прийняті Закони прямої та непрямої дії виконання яких має забезпечувати створення умов для збереження та зміцнення здоров’я населення та отримання ним необхідної доступної та якісної медичної допомоги із інтеграцією системи охорони здоров’я в загальноєвропейський простір.Висновки. Враховуючи значні негативні медико-демографічні наслідки війни проти російської агресії необхідно стратегічні шляхи їх подолання визначити на законодавчому рівні.Ключові слова: Україна, час незалежності, охорона здоров’я, розвиток, закони.
Соціально-психологічні характеристики чоловіків, що мають секс з чоловіками
Authors: Служинська М.Б. , Остап’юк Леся Романівна
Published: May 2023

Мета: дослідження та оцінка соціально-психологічного портрету чоловіків, які мають секс з чоловіками.Матеріали дослідження. Матеріали: результати соціологічного дослідження серед 200 чоловіків, що мають секс з чоловіками. Методи дослідження: соціологічний, медико-статистичний, структурно-логічного аналізу, бібліосемантичний.Результати. Отримана при проведенні дослідження інформація вказує на те, що чоловіки, що мають секс з чоловіками є закритою групою для спілкування. Вони мають низький рівень інформованості із проблем ВІЛ/СНІДу і являються цільовою групою-містком поширення ВІЛ-інфекції.Висновки. Необхідним є посилення профілактичної роботи та забезпечення їх мотивованого консультування з питань профілактики ВІЛ-інфікування.Ключові слова: чоловіки, що мають секс з чоловіками, соціально-психологічна характеристика, соціологічне дослідження, результати.
Аналіз госпітальної захворюваності дорослого населення в Закарпатській області
Authors: Білак-Лук’янчук Вікторія Йосипівна , Шкірта Михайло Іванович
Published: May 2023

Мета: дослідити та провести аналіз показників госпітальної захворюваності дорослого населення та її структури в Закарпатській області в довоєнний період та за перший рік війни проти російської агресії.Матеріали та методи. Матеріалами дослідження виступили дані галузевої статистичної звітності по Закарпатській області: форма 20 «Склад хворих в стаціонарі, строки та результати лікування» за період 2019-2022 роки. Методи дослідження: бібліосемантичний, медико-статистичний, структурно-логічного аналізу.Результати. За період дослідження кількість пацієнтів виписаних із стаціонарів області скоротилася на 11,75% і склала155973 пацієнтів. Кількість померлих в стаціонарах збільшилася на 26,90% і склала 4151 пацієнтів, що вказує на більш тяжкий станпацієнтів під час поступлення на стаціонарне лікування.Висновки. Аналіз структури пацієнтів, які проходили стаціонарне лікування, вказує на недостатній рівень надання медичної допомоги на рівні первинної медико-санітарної допомоги та амбулаторної ланки спеціалізованої медичної допомоги та первинної, вторинної та третинної профілактики, а також безвідповідального ставлення дорослого населення до особистого здоров’я.Ключові слова: склад хворих в стаціонарі, Закарпатська область, 2019-2022 роки.
Динаміка якості життя у пацієнтів з адгезивним капсулітом та міофасціальним больовим синдромом під впливом фізичної терапії
Authors: Русанов Андрій Петрович
Published: May 2023

Мета: дослідити вплив кінцевоамплітудної мобілізації та ішемічної компресії на показники якості життя серед пацієнтів з адгезивним капсулітом плечового суглобу та міофасціальним больовим синдром у грудному відділі.Матеріали та методи. 30 пацієнтів взяли участь у дослідженні. Гоніометрія плечового суглобу, оцінка болю у тригерних точках проводилися перед фізичною терапією та після її закінчення. Оцінка якості життя (за SF-36) проводилася до та через 1,5 місяця після закінчення фізичної терапії. Впродовж 3 тижнів переважна більшість пацієнтів отримала 15 планових процедур кінцевоамплітудної мобілізації, котра виконувалася фізичним терапевтом. Пацієнти самостійно виконували ішемічну компресію після інструктажу та пошуку тригерних точок.Результати. Заключні показники амплітуди руху та болю були статистично ліпшими порівняно з початковими результатами. Оцінювання якості життя також встановило її поліпшення. Усі домени поліпшилися. Сумарна шкала фізичний статус мала більш виражену динаміку порівняно з психічним статусом, проте обидва показника статистично поліпшилися. Результат шкали фізичний статус зріс з 39,17±7,07 до 52,32±4,62 бала, а значення Ме (25%;75%) склали відповідно 37,1 (33,5; 44) бала та 52,3 (50,1; 55,2) бала. Психічний статус покращився з 45,2 (40; 49) балів до 51,5 (48,2; 53,8) балів.Висновки. Використання кінцевоамплітудної мобілізації та ішемічної компресії, котрі входили до фізичної терапії, призвело до поліпшення показників у всіх доменах і сумарних шкалах якості життя.Ключові слова: фізична терапія, реабілітація, мануальна терапія, опорно-руховий апарат, плечовий суглоб, активність.
Виникнення технологій віртуальної реальності і їх введення в медицину
Authors: Петров В.Ф. , Щур О.В. , Яремкевич Р.В. , Маріна В.Н. , Бочар В.Т.
Published: May 2023

У статті проведено екскурс в історію технологій віртуальної реальності. Висвітлено основні тенденції і події, які визначили сучасний стан галузі. Виділено три історичних періоди – до появи концепції віртуальності, період початкових розробок і сучасний період. В сучасному періоді становлення віртуальної реальності значно інтенсифікувались медичні розробки. Практичні застосування технології охоплюють найширші ділянки медицини. В той же час, необхідні доказові дослідження для оцінки їх користі.Ключові слова: віртуальна реальність, підсилена реальність, змішана реальність, змінена реальність.
ЗАГОЛОВОК У РОМАНАХ ВОЛОДИМИРА ЛИСА – ЯДРО ХУДОЖНЬОГО ПОЛОТНА
Authors: Вегеш Анастасія
Published: May 2023

Статтю присвячено дослідженню поетики заголовків художніх творів Володимира Лиса «Століття Якова», «Соло для Соломії», «Країна гіркої ніжності», «Острів Сильвестра», «Графиня», «І прибуде суддя», «В’язні зеленої дачі», «Діва Млинища», «Обітниця», «Стара холера».

Актуальність нашого дослідження зумовлена тим, що в сучасному мовознавстві ще недостатньо вивчено функціонально-стилістичні можливості заголовків художніх прозових текстів відомих авторів. Тому, на наше переконання, вивчення власної назви – заголовка твору – потребує особливої уваги, а ґрунтовний аналіз заголовних лексем романів В. Лиса відкриває можливості для подальших узагальнень у царині відповідної лінгвостилістичної проблематики.

Наша мета – дослідження заголовка як «першого ключового знака», як «основної власної назви в художньому творі» на матеріалі романів В. Лиса. Наше завдання – дослідити семантико-стилістичну роль заголовків, визначити їхні функції в розкритті змісту творів.

З’ясовано, що заголовок у творах В. Лиса акумулює розгортання сюжету разом з усіма літературними героями. Він нерозривно пов’язаний із художнім задумом автора. Досліджено семантико-стилістичну роль заголовків, визначе- но їхні функції (номінативну, інформативну, експресивно-апелятивну, рекламну т. ін.) в розкритті змісту творів. Установлено, що між заголовком і текстом є тісний зв’язок, який проявляється на логічному, структурно-композиційному та стилістичному рівнях.

Доведено, що заголовок – найголовніша власна назва твору, найважливіший «вузловий елемент змісту», «центр ономастичного простору твору». Досліджено характеристичний потенціал заголовків. Зосереджено увагу на особливості заголовків, де фігурують літературно-художні антропоніми – назви головних героїв. Такі заголовки виконують особливу роль – вони є знаками авторського виділення.

Дослідження назв романів В. Лиса дозволило дійти висновку про те, що у заголовках – кодування авторського задуму. У них сконцентровані різні конотації, вони розкривають тему та ідею твору, формують характери, впливають на читача, спонукають до прочитання та узагальнень.
ФРАЗЕОЛОГІЗМИ В РОМАНІ ПАНАСА МИРНОГО «ПОВІЯ»: ЛІНГВОКУЛЬТУРНИЙ АСПЕКТ
Authors: Венжинович Наталія
Published: May 2023

Стаття присвячена опису фразеологізмів із компонентами-соматизмами у романі Панаса Мир- ного «Повія» у лінгвокультурному аспекті. Цей роман виpiзняєтьcя cеpед iншиx твopiв Пaнaca Миpнoгo виcoкoю xудoжньoю мaйcтеpнicтю, cвoєю coцiaльнoю гocтpoтoю, детaльнo пpaвдивим вiдoбpaженням дiйcнocтi i глибoким пcиxoлoгiзмoм. Мoвa poмaну бaгaтa нa oбpaзнi пopiвняння, епiтети, фpaзеoлoгiзми, чacтo взятi з нapoдниx уcт. Констатуємо, що яcкpaвicть, емoцiйнicть, opигiнaльнicть, тoчнicть – xapaктеpнi pиcи його пиcьма. Мoтивaцiйнa ocнoвa тaкиx звopoтiв здебiльшoгo пoв’язaнa зi cвiтoм тpaдицiйниx нapoдниx oбpaзiв, метaфop i cимвoлiв, пpипoвiдoк тa мiфoлoгiчниx уявлень. Нaявнicть тoгo чи тoгo фpaзеoлoгiзму для пoзнaчення певнoгo фpaгменту дiйcнocтi є cвoєpiдним пoкaзникoм йoгo мicця у cиcтемi культурних цiннocтей нapoду. Лінгвокультурна цінність фразеологічних одиниць полягає в тому, що вони відображають своєрідність світобачення мовної спільноти і є найбільш прозорими для культури, втіленої мовними засобами. Саме у фразеології накопичений досвід багатьох поколінь зі своїми, тільки їм властивими особливостями, що складають самобутність кожного народу. Aктуaльнicть дocлiдження пoлягaє в тoму, щo в нaш чac знaчнa увaгa пpидiляєтьcя вивченню влacне укpaїнcькoгo фoнду мoви, пoмiтнoю чacтинoю якoгo є фразеологічні одиниці, яcкpaвo пpедcтaвленi у твopax piзниx пиcьменникiв. Caме тaким пиcьменником i є Пaнac Миpний, мoвa твopiв якого нacиченa фpaзеoлoгiзмaми, a тoму пoтpебує детaльнішoгo вивчення. Метa poбoти – дocлiдити фразеологічні одиниці у poмaні Пaнaca Миpнoгo «Повія» у лінгвокультурному аспекті. Основними завданнями є виокремлення фразем із зазначеного твору, зосередження уваги на вивченні фразеологічних одиниць із компонентами-соматизмами, з’ясування їхньої ролі у відтворенні характерів літературних героїв, ментальних особливостей українців. Унаслідок проведеного дослідження з’ясовано, що значна кількість аналізованих фразеологічних одиниць містить соматичний компонент, зокрема очі, голова, серце, розум (ум), пальці, кров, душа. Це засвідчує цілковиту орієнтованість фразеоло- гічної науки саме на людину, її почуття та переживання, створення неповторної мовної картини світу, на відтворення ментальних особливостей українців, особливостей їхньої культури та побуту.
ДЕЩО З УКРАЇНСЬКОЇ МАКРО- ТА МІКРОТОПОНІМІЇ МАРАМОРОЩИНИ (РУМУНІЯ)
Authors: Гербіл Іван
Published: May 2023

Історія марамороських українців тісно пов’язана з історією Мараморощини, яка, як відомо, уперше зафіксована лише в документі, що стосується 1199 р. Цей факт змушує нас припустити, що присутність українського, праукраїнського населення передує цій даті, покликаючись на замітки Нестора-літописця, де згадується про війни слов’ян із уграми, які проходили на території сучасного Закарпаття в 898 р. Він зазначив: «Воювати на живущие волохи і словіни» (тобто русини, предки українців – І.Г.). І ми не помилимося, якщо скажемо, що ця загальна історія включає й центральну та північну частини Трансільванії.

У цій статті ми намагаємося представити помилкові теорії, навколо яких були розроблені дослідження, присвячені історії марамороських українців та українській топоніміці Марамуреша. Одна із цих теорій пов’язана з поселенням на північно-західному кордоні Мараморощини в другій половині XIV століття князя Ф. Корятовича з 40000 українців. На підставі цієї ж хибної теорії, яка для більшості дослідників стала аксіомою, можливість присутності українців чи їхніх предків у великій кількості на Мараморощині до цієї дати була виключена.

У результаті цього було зроблено багато неправильних висновків, з поміж яких ми наводимо лише два: 1) багато актуальних топонімічних назв (оронімів та гідронімів), що мають слов’янський аспект (або зафіксовані у документах у слов’янській формі), було зараховано до якогось слов’янського населення, але не до українців чи праукраїнців на тій підставі, що останні (тобто українці) прибули лише в XIV ст., можливо, наприкінці XIII ст., і, не беручи до уваги той факт, що українці також мали своїх предків; 2) твердження: «деякі нинішні населені пункти Марамуреша були засновані румунами, але їх імена мають слов’янське походження» (без жодних доказів того, що вони раніше мали румунські

/ волоські імена).

До вищезазначеного додаються десятки українських мікротопонімів, що побутують на територіях відповідних населених пунктів, заселених сьогодні лише румунами.
ТОПОНІМИ Й АНТРОПОНІМИ ЯК СКЛАДНИКИ МЕТОНІМІЧНИХ ПЕРЕЙМЕНУВАНЬ У СУЧАСНИХ МЕДІАТЕКСТАХ
Authors: Гецко Ганна
Published: May 2023

У статті розглядається явище топонімічної та антропонімічної метонімії у сучасних медіа текстах – журналу «Український тиждень». Загалом проаналізовано 15 номерів (листопад-грудень 2020 р. та січень-березень 2021 р.), де зафіксовано 214 прикладів топонімічної та антропонімічної метонімії. Доцільність дослідження аргументовано актуальністю опрацювання механізмів вторинної номінації, а саме процесів метонімізації у мові сучасних засо- бів масової інформації. Метою пропонованої розвідки є встановлення специфіки вживання топонімів й антропонімів як складників метонімічного перейменування у медіатекстах журналу «Український тиждень». Для досягнення зазначеної мети поставлено й розв’язано такі завдання: 1) виявити й описати типові моделі топонімів та антропонімів, які стали джерелом вторинної номінації; 2) дослідити семантичну природу метонімічних перейменувань антропонімічного й топонімічного походження; 3) визначити типи метонімічних перенесень на матеріалі «Українського тижня»; 4) виявити своєрідність функціонування метонімічних перенесень з топонімами й антропонімами у досліджуваних медіатекстах. Журналістські тексти безпосередньо реагують на лексико-семантичні зміни в сучасній мовній практиці, засвід- чуючи таким чином активні явища вторинної номінації, серед яких окреме місце займає метонімія. Увага зосереджується на специфічних моделях топонімів та антропонімів, які стали джерелом метонімічних перенесень. Встановлено, що зафіксовані метонімічні перейменування реалізуються на підставі каузальної, темпоральної та локальної метонімії. Зокрема, більш продуктивними засобами вторинної номінації у досліджуваному журналі є метонімічні перейменування топонімів, які представлені різними моделями локальної метонімії, що регулюють відношення між місцем об’єкта й об’єктом. Натомість трохи менше зустрічаємо метонімій антропонімічного походження, для яких характерні переважно каузальні та темпоральні зв’язки. У мові засобів масової інформації метонімічні перенесення визначаються високою продуктивністю, сприяють посиленню експресії, увиразненню контексту та актуалізації змісту медіаповідомлень.
ВПЛИВ РЕЛІГІЙНОГО ЧИННИКА НА ВИБІР ІМЕНІ В СЕРЕДОВИЩІ УКРАЇНСЬКИХ ПОЛЯКІВ НА ПОЧАТКУ ХХІ СТОЛІТТЯ
Authors: Голотова Ірина
Published: May 2023

У статті окреслено основні тенденції залежності вибору імені від релігійного чинника в середовищі польської етнонаціональної спільноти м. Хмельницького наприкінці ХХ – на початку ХХІ століття; виокремлено найбільш частотні чоловічі та жіночі імена. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю дослідження іменника представників меншинних етнічних спільнот в Україні та зіставлення тенденцій сучасних найменувань з позалінг- вальними чинниками, зокрема поверненням до релігійних традицій під час вибору імені новонародженим, етнічною належністю та актуалізацією рідкісних, забутих, непопулярних імен в іменнику новонароджених у сучасному українському суспільстві. Упродовж останніх років спостерігаємо схильність до вибору незвичних, застарілих та екзотичних імен. Джерелами таких екзотичних імен нерідко стають релігійні календарі, що містять багатий репертуар рідкісних імен, які вийшли з ужитку кілька десятиліть тому й знову стають частотними на початку ХХІ століття. Дослідження впливу релігії на вибір імені представників польської етнонаціональної спільноти м. Хмельницького допоможе виявити основні закономірності процесів асиміляції, адаптації поляків до реалій українського суспільства та конструювання національної ідентичності в умовах тривалого перебування в лінгвокультурному просторі іншої нації. Метою дослідження є простежити вплив релігійного чинника на вибір імені у середовищі українських поляків кінця ХХ – початку ХХІ ст. Об’єктом дослідження є імена новонароджених польської етнонаціональної спільноти м. Хмельницького, зафіксовані у книгах хрещення дітей 1991–2019 рр., предметом – специфіка впливу релігійного чинника на формування іменника українських поляків. До основних завдань дослідження зараховуємо: з’ясування специфіки вияву релігій- ного чинника у процесі присвоєння імені в середовищі українських поляків новітнього періоду; виокремлення най- більш частотних чоловічих та жіночих імен, наданих за святцями у середовищі польської етнонаціональної спільноти м. Хмельницького. Результати роботи можуть бути застосовані під час антропонімічних та соціолінгвістичних студій, присвячених вивченню актуальних тенденцій формування системи сучасного українського іменника та особливостей найменувань в середовищі етнонаціональних спільнот України.

Ключові слова: , , , , , , .
ЧИННИКИ ТВОРЕННЯ НАЗВ ТУРИСТИЧНИХ ФІРМ В УКРАЇНІ
Authors: Зимовець Галина
Published: May 2023

Дослідження мотивації туристичних ергонімів було проведено в межах фреймового підходу до семантики. Фрейм туристичної діяльності містить такі слоти: 1) предмет діяльності; 2) клієнт; 3) агент; 4) місце здійснення діяльності; 5) організаційна форма. Крім цих основних слотів, істотну роль у мотивації ергонімів грають аксіологічний і символічний підфрейми, які виражають систему цінностей і уподобань номінаторів. Аналіз було проведено на матеріалі 200 туристичних ергонімів України, представлених на сайті https://kiev.moygorod.ua. Основною мотиваційною ознакою, яка відображена в туристичних ергонімах, є предмет діяльності. До основних засобів її вираження належать апелятиви тематичного поля туризму переважно іншомовного походження тур, тревел, вояж, подорож. Слот предме- та діяльності виражається також ідеонімами та лексикою на позначення теплої сонячної погоди. У деяких випадках ергонім відображає спеціалізацію компанії, що є ефективним прийомом творення її іміджу. Другою за значенням мо- тиваційною ознакою є місце діяльності. Вона в більшості випадків виражається топонімами або відтопонімними при- кметниками. Топоніми України, як правило, позначають місце розташування самої компанії, а топоніми інших країн окреслюють радше сферу діяльності – поїздки закордон. Крім того, місце діяльності в ергонімах позначається геогра- фічними термінами, характеризуючи типові місця відпочинку. Третє місце за кількістю прикладів посідають мотиватори з аксіологічного субфрейму. До основних оцінних значень, які знайшли своє вираження в туристичному ергоніміконі, належать загальна, нормативна, утилітарна, телеологічна, емоційна та естетична оцінка. Адресант або характеризується за професійною ознакою, або називається за іменем. Слот адресата є недостатньо диференційованим. Мотиватори із символічного підфрейму, як правило, мають зв’язок з предметом діяльності, образно описуючи світ мандрівок. Вагому роль при творенні ергонімів грають також невербальні компоненти та прийоми мовної гри, які в деяких випадках є невід’ємним компонентом трактування назви.
ОНІМОСФЕРА КОМП’ЮТЕРНИХ ІГОР
Authors: Карпенко Олена , Варбанець Тетяна
Published: May 2023

Актуальність дослідження полягає в тому, що воно закладає фундамент для подальшого вивчення онімії комп’ютерних ігор і сучасних технологій загалом за допомогою консолідації й поглиблення наявних розвідок і створення перспектив для нових. Наразі у вітчизняній і закордонній ономастиці є лише поодинокі розвідки з тематики дослідження, які, проте, не мають всеосяжного характеру – у них висвітлено лише певні аспекти ономастики комп’ютерних ігор. Пропоноване дослідження є першою спробою провести її всебічний аналіз. У статті схарактеризовано електронний дискурс комп’ютерних ігор, який ми розуміємо як тексти, реалізовані в ситуації соціальної взаємодії між гравцями та/або їхніми персонажами чи псевдосоціальної взаємодії між гравцем і комп’ютером. Виділено такі його характерні риси: електронний дискурс комп’ютерних ігор розділяється на дві частини, які включають псевдосоціальну – ту, яку створюють розробники (вона має ознаки письмової комунікації), і соціальну – ту, яку створюють гравці (вона має ознаки усної комунікації); комунікація між гравцями може проходити на трьох рівнях: вербальному текстовому, вербальному усному та невербальному; віртуальні репрезентації всіх учасників процесу комунікації співіснують в одному віртуальному всес- віті однієї гри, яким і зумовлено прагматичну мету комунікації; комунікація може проходити за допомогою двох каналів

– першим є стандартизовані розробниками дії віртуального персонажа, які розуміють як комп’ютер, так і живі гравці, другим – вербальна комунікація, яку розуміють лише інші живі гравці; через наявність двох каналів комунікації, можливі дві специфічні для електронного дискурсу комп’ютерних ігор ситуації: ситуація комунікативного дефіциту інформації та ситуація комунікативної надлишковості інформації. Виділено й окреслено такий клас власних назв, як пезоніми, для покликання на назви комп’ютерних ігор, та простіконіми, для покликання на доповнення до ігор. Було схарактеризовано такий новітній напрям в ономастиці, як віртуалміфонімія, і виділено 14 класів власних назв, притаманних електронному дискурсу комп’ютерних ігор. Для опису мотиваційної специфіки віртуалміфонімів було виокремлено шість притаманних віртуалміфонімам типів мотивації: пропозиційний, асоціативний, модусний, концептуально-інтеграційний, змішаний та невідомий. У межах пропозиційного типу мотивації виокремлено такі підтипи: гіперонімічний, еквонімічний, опозитив- ний, категорійний та предикатно-аргументний. У межах асоціативного типу було виокремлено такі підтипи: структурно- метафоричний, дифузно-метафоричний, гештальтний та архетипний.
ОНІМНА СПАДЩИНА В ЛЕКСИКОГРАФІЧНИХ ДЖЕРЕЛАХ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ ХІV–ХVІІІ СТ.
Authors: Кровицька Ольга , Осінчук Юрій
Published: May 2023

У статті звернено увагу на онімний матеріал, уміщений у трьох історичних словниках та картотеках

– «Історичного словника українського язика» за ред. Є. Тимченка, «Словника староукраїнської мови ХІV–ХV ст.»,

«Словника української мови ХVІ – першої половини ХVІІ ст.». Названо українські писемні пам’ятки ХІV–ХVІІІ ст., які фіксують передовсім антропонімну лексику, вказано також на деякі особливості лексичної картотеки «Історичного словника українського язика» за ред. Є. Тимченка. Окрім того, наголошено на різножанрову специфіку писемних джерел ХVІ – першої половини ХVІІ ст.; підкреслено, що яскраву палітру особових власних імен демонструють пам’ятки ділового стилю ХІV–ХVІІІ ст.

У розвідці використано традиційну класифікацію особових найменувань (одночленні, двочленні, багаточленні). У деяких писемних джерелах при найменуванні осіб фіксуємо супроводжувальні апелятиви панъ, пани.

Деякі оніми демонструють високу словотворчу активність, збагачуючи таким способом словотвірну систему української мови.

У текстах досліджуваного періоду спорадично фіксуємо народнорозмовні варіанти особових християнських імен чоловіків та жінок.

Серед двочленних власних назв осіб відапелятивного походження домінують: назви осіб за родом діяльності та професією; назви осіб за територіальною і національною ознаками; назви осіб за соціальним та майновим станом, суспільно-політичним становищем; назви осіб за сімейними і родинними стосунками, свояцтвом; назви осіб за зовнішніми ознаками та внутрішніми властивостями; назви, пов’язані з реаліями навколишнього середовища; назви, пов’язані зі сферою побуту людини тощо.

Найбільшою пам’яткою ХVІІ ст., де вміщені власні особові назви, є «Реєстр Війська Запорозького» 1649 р. (понад 40000 назв осіб). До реєстрової частини «Словника української мови ХVІ – першої половини ХVІІ ст.» залучено, на жаль, лише особові назви відапелятивного походження, які значно доповнюють тогочасну мовну мозаїку рідкісни- ми словами та діалектизмами.
ОНІМІЯ БУКОВИНСЬКОЇ ДІАЛЕКТНОЇ ФРАЗЕОЛОГІЇ
Authors: Кузь Галина
Published: May 2023

У статті на матеріалі словника «Фразеологізми та паремії Чернівеччини» проаналізовано буковинську діалектну фразеологію з ономастичним компонентом. Мета – здійснити комплексний системний опис діалектних фразеологічних одиниць Чернівеччини з компонентом-онімом з погляду семантики та функційних особливостей, ви- значити специфіку семантики ономастичного компонента, з’ясувати його роль у мотивації фразеологічного значення, а також виявити регіональні риси аналізованого пласту фразеології.

Ономастичні фразеологізми систематизовано відповідно до найпоширеніших онімних компонентів на групи, у складі яких є антропоніми, топоніми, геортоніми та етноніми. Здійснений аналіз підтверджує виразний антропоцентричний характер фразеології: переважна більшість цих власних назв є назвами людей. Антропоцентризм властивий і змістовому плану аналізованої фразеології: вони характеризують зовнішні характеристики людини, риси її характеру, поведінку, діяльність. З прагматичної точки зору в аналізованому масиві можна виокремити, окрім номінативних, фра- зеорепліки, прикмети, прокльони та замовляння.

Власні назви людей, передусім імена, у складі фразеологізмів десемантизуються і є носіями загального значення ‘людина’. Це підтверджує варіантність таких компонентів у складі фразем та парономазія, яка властива багатьом онім- ним фраземам. Прізвища в аналізованому матеріалі трапляються рідко і не цілком втрачають своє онімне значення. Фразеологізми з компонентами-етнонімами включають назви народів, з якими буковинці з давніх часів проживали поряд, і відображають загальноукраїнські стереотипи про представників цих етносів. Виявлено, що фраземи з ком- понентом-онімом репрезентують історію та культуру України загалом і Буковини зокрема, відтворюють соціальну, політичну, національну картину регіону.
АНТРОПОНІМ ЯК ОБ’ЄКТ ЛІНГВІСТИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ
Authors: Михальчук Оксана
Published: May 2023

У статті актуалізовано проблеми суспільних функцій антропоніма. Увага зосереджена на питаннях лінгвістичної експертизи власної назви й деяких аспектах практичної діяльності експерта-лінгвіста. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю аналізу нових напрямків прикладної антропоніміки та потребою вироблення ме- тодології лінгвістичної експертизи власних назв. Антропонім як знакова одиниця мови є комунікативною субстанцією і юридичним знаком. Документально зафіксоване ім’я – це кодова лінгвістична інформація про особу, що при будь- яких розбіжностях у записах стає об’єктом юридичних спорів. Мета дослідження – розглянути питання, пов’язані із порушеннями ідентифікаційної функції антропоніма, охарактеризувати теоретичні основи та методологічні підходи до лінгвоекспертного аналізу власних імен людей. Об’єктом аналізу є записи особових імен в офіційних документах фізичних осіб, предметом – специфіка типології розбіжностей та лінгвістична аргументація встановлення ідентич- ності імені. Серед основних завдань: визначити місце антропонімних одиниць в теорії та практиці лінгвоексперто- логії, окреслити типологію лінгвістичної експертизи власних імен людей, описати моделі отримання відповідей на питання ідентичності імен. Поставлені завдання конкретизуються на прикладах встановлення ідентичності особового імені. Зокрема, проаналізовано причинно-наслідкові зв’язки відмінностей між записами імен спільного походження, можливості ідентифікації імен різної етимології, практики записів іншомовних особових імен українською мовою та українських імен латинською графікою. Розгляд особового імені як об’єкта лінгвістичної експертизи є своєрідною діагностикою відкритих питань української прикладної ономастики та соціоономастики, зокрема, проблем правопису власних назв, лексикографічної інтерпретації та ревіталізації витіснених українських імен. Результати роботи можуть бути застосовані при розробці спецкурсів з лінгвоекспертології та в практиці лінгвістичних експертиз, а також послу- жити базою для вироблення рекомендацій щодо правопису власних назв.
ЕТИМОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ УКРАЇНСЬКИХ ВЛАСНИХ ОСОБОВИХ ІМЕН
Authors: Торчинський Михайло
Published: May 2023

Незважаючи на те, що власні особові назви є одним із найбільш давніх розрядів онімної лексики, до сьогодні немає праць узагальнювального характеру, в яких була б наявна інформація про походження, функціонування та інші особливості таких антропонімів. Мета нашої роботи – на матеріалі чоловічого іменникá визначити етимологічні особливості українських власних особових імен; звертається увага й на походження і шлях виникнення таких пропріальних одиниць. За основу взято словники-довідники Л.Г. Скрипник і Н.П. Дзятківської, та І.І. Трійняка, а також власний словник українських імен, що складається із 500 продуктивних в Україні антропонімів.

У процесі дослідження підтверджено загальновідому серед антропонімістів думку, що більшість українських особових імен походить із давньогрецької (42,8 %), латинської (15,2 %), давньоєврейської (12,8 %) та слов’янських (11,8 %) мов. Водночас зазначаємо, що останнім часом, завдяки активним міграційним рухам, значно зросла кількість західноєвропейських антропонімів (12,6 %), трапляються і близькосхідні (4,2 %) та кавказькі (0,6 %) пропріативи. За- позичення може здійснюватися безпосередньо або за посередництвом інших мов.

До питомих (11,8 %) належать антропоніми слов’янського походження, а серед неавтохтонних пропріальних одиниць (88,2 %) майже однакову продуктивність мають засвоєні (32,6 %), власне запозичені (25,8 %) та екзотичні (29,8 %) імена. Практично відсутні оніми з хибною (0,6 %) та народною (0,4 %) етимологією; натомість домінують пропріативи з відомою (89 %) непрозорою (88,6 %) етимологією; значно рідше трапляються оніми, що мають гіпотетичну (11 %) або прозору (11,4 %) етимологію.

Абсолютна більшість чоловічих особових імен виникла природним шляхом (98,4 %), і лише 1,6 % антропономінації може бути кваліфікована як штучні.

На часі – детальна систематизація особових імен українців за структурою, способом творення, семантикою твір- ної основи, мотивацією та багатьма іншими критеріями, що дозволить сформувати цілісне науково достовірне уявлен- ня про цей розряд онімної лексики.
АВТОЕРГОНІМИ В ОНІМНІЙ КАРТИНІ МІСТА (на прикладі назв об’єктів автомобільної тематики м. Чернівці)
Authors: Бабух Надія
Published: May 2023

У статті розглянуто лексико-мотиваційні особливості, зроблена спроба класифікації назв автомобільної тематики м. Чернівці. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю дослідження назв підприємств із надання автомобільних послуг Чернівців як важливої складової ергонімії в ономастичній картині міста. Мета дослідження полягає в тому, щоб з’ясувати та схарактеризувати семантико-мотиваційні особливості назв об’єктів з надання автомобільних послуг; визначити тенденції та комунікативні стратегії називання підприємств сфери автомобільних послуг; проана- лізувати дотримання мовних норм у назвах та вказати особливості структури цього типу назв. Методи дослідження зумовлені його метою та завданнями. У роботі використано такі методи: описовий, аналітичний, семантико-мотивацій- ний, компонентного аналізу, класифікації, елементи статистичного та методу кількісних підрахунків. Наукова новизна роботи полягає в тому, що вперше проаналізовано назви автомобільної тематики м. Чернівці у складі ергонімійної кар- тини міста з погляду семантики, мотивації, структури, дотримання мовних норм на сучасному хронологічному зрізі.

Основне завдання статті ‒ проаналізувати назви автомобільної тематики м. Чернівці як важливого складника ергонімійної картини міста з погляду семантики, мотивації, структури, дотримання мовних норм.

Короткі результати і висновки. Можемо підсумувати, що частина ергонімів має подвійну мотивацію та таке ж подвійне семантичне навантаження, оскільки назви підприємств з обслуговування автомобілів складаються з кількох лексичних компонентів із різним (подвійним, а то й потрійним) значеннєвим навантаженням. Продуктивним способом творення цього типу ергонімів із метою, очевидно, виокремлення з-поміж зрозумілих назв і надання новоствореним назвам відтінку певного шарму, екзотичності та, ймовірно, якоїсь уявної престижності є іншомовні слова, які в назвах автомобільної тематики представлені досить широко. Визначено 7 основних лексико-мотиваційних груп ергонімів автомобільної тематики, назви проаналізовано з точки зору специфіки їх формування та функціонування, семантичного аналізу, систематизації, мотивації, номінації, дотримання мовних норм.
ЗАПОЗИЧЕНІ ЧОЛОВІЧІ ТА ЖІНОЧІ ІМЕНА В ІМЕННИКУ́ УЖГОРОДА ХХ СТОЛІТТЯ
Authors: Шоля Іванна
Published: May 2023

У статті проаналізовано запозичені чоловічі та жіночі власні особові імена, які потрапили в антро- понімікон ужгородців переважно через посередництво угорської мови, зокрема власне угорські, давньогерманські, німецькі, а також оніми англійського, арабського, італійського, румунського, французького походження. Мета статті

– дослідити динаміку функціонування запозичених імен в іменнику́ Ужгорода протягом ХХ століття, з’ясувати їхню кількість, походження, ступінь популярності, частотність та ймовірні причини вживання. Джерельною базою послу- жили матеріали церковних метричних книг Закарпаття 1900–1945 рр. та книги архівного фонду 1945–2000 рр.

Визначено, що найбільшу групу чоловічих імен утворюють давньогерманські запозичення (Vilmos, Imre, Ervin, Zsigmond, Leopold, Norbert, Otto, Hugó), жіночих – німецькі й угорські (Elvira, Emma, Irma, Malvina, Ella; Edita, Yolán, Etelka, Aranka).

Невелику групу запозичень утворюють так звані східні імена. Вони з’являються в іменнику́ міста з 1960-х років і, зазвичай, вказують на національну належність їхніх носіїв. Наприклад: Джиран, Наргіз, Равшан, Дінара – азербай- джанці, Арутюн, Карен, Тігран, Лусік і Наіра – вірмени, Каміль, Заміра і Зухра – узбеки, Рустам, Рашид – татари, Нана і Натела – грузинки.

Аналіз дослідження показав, що динаміка функціонування запозичених жіночих і чоловічих імен дуже схожа. Спостерігається активне використання онімів угорського, німецького, давньогерманського походження в першій по- ловині ХХ ст., що є наслідком довготривалого перебування Закарпаття під Австро-Угорщиною, а також поява нових за- позичень з англійської, італійської, німецької, французької мов та східні запозичення з тюркських – азербайджанської, вірменської, узбецької в другій половині ХХ ст.

За кількістю носіїв чоловічі та жіночі запозичені імена не перевищують групу християнських онімів Це свідчить про те, що в минулому столітті, обираючи імена для новонароджених хлопчиків і дівчаток, ужгородці надавали перевагу не модним запозиченим, а християнським, канонізованим Православною або Католицькою церквою, залежно від національної та конфесійної належності їхніх батьків.
АНТРОПОЛОГІЧНА СУТНІСТЬ СУЧАСНОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРОЗИ (за творчістю Яни Дубинянської)
Authors: Чонка Тетяна
Published: May 2023

Літературознавчий підхід до аналізу сучасної літератури обумовлений її специфікою. Особливого значення набуває вивчення антропологічної сутності прози сучасної української літератури, зокрема у творчості Яни Дубинянської.

У статті проаналізовано жанрово-тематичну специфіку та здійснено інтерпретацію повісті «Дружини привидів». Охарактеризовано двоплановість сюжетної лінії, акцентовано на історичному підґрунті фантастичної держави, у якій прозоро прочитуються реалії стосунків СРСР й Америки та кульмінаційної екологічної катастрофи – вибуху ядерного реактора на ЧАЕС.

Здійснено аналіз проблематики та мотивів, порушених у повісті, з їх необхідним переосмисленням у контексті нашого сьогодення та екстраполяцією на загальнолюдські й власне українські суспільно-політичні та екологічні нагальні проблеми. Навіть на рівні художніх деталей-символів (годинник, безперервний радіаційний дощ) простежується гуманний пафос повісті.

У результаті дослідження можемо констатувати, що саме непрості особистісні, родинні й міжнаціональні напружені стосунки між «їхніми» й «нашими», проблеми сімейного щастя, життєвих пріоритетів і загальнолюдські вічні питання війни й миру – стали предметом соціально-психологічного та художньо-естетичного переосмислення, утіленого у двох світах – реальному й фантастичному.

Морально-етична проблематика повісті та характеристика персонажів, (зокрема фантомів померлих під час ви- буху, що стали уособленням ідеалу чоловіка, для якого пріоритетом є щастя коханої, та головної героїні Вікторії, силь- ної жінки, здатної виправдати своє ім’я – «перемога», а отже, й віра у майбутнє, яке неможливе без усвідомлення цінності кожної окремої людини й родини), дає нам підстави вважати її не фантасмагоричною повістю-«фентезі», а притчею-попередженням усьому людству, особливо актуальною, зокрема, сьогодні для України.

Дослідження антропологічної сутності сучасної української літератури є актуальним і перспективним, адже вба- чаємо необхідність уведення таких текстів до навчальних програм як вишів, так і загальноосвітніх навчальних закладів.
НАЗВОТВІРНІ ОСОБЛИВОСТІ СУБСТАНТИВІТІВ, ЕЛІПТИТІВ, НОМІНАТИВІТІВ (на матеріалі міротопонімії басейну річки Ужа)
Authors: Баньоі Вероніка
Published: May 2023

Важливим питанням для аналізу назвотвірного аспекту мікротопонімів є вивчення всіх етапів їхнього творення. Це дасть можливість з’ясувати особливості формування мікротопонімів і проаналізувати назвотвірний потенціал мікротопонімії регіону. Мета дослідження – охарактеризувати особливості становлення мікротопонімів басейну Ужа, що утворилися шляхом субстантивації, еліптизації, номінативації.

Субстантивіти представлені атрибутивною моделлю «узгоджене означення + апелятив > одночленна назва» й ви- ступають різнородовими двочленами та одночленами. Найбільшою групою субстантивітів басейну Ужа є відантропо- німні мікротопоніми з посесивними формантами -ов- та -ин в однині й множині. Мікротопоніми на -ськ- представлені невеликою групою назв відантропонімного, відойконімного, відмікротопонімного походження.

Група відапелятивних субстантивітів функціонує у формі різнородових атрибутивних членів-сингулятивів, рідше плюративів. Через втрату стрижневого компонента на певному етапі розвитку всі типи субстантивітів можуть іс- нувати у формі різнородових морфологічних варіантів.

Прийменникові конструкції в мікротопонімії басейну Ужа репрезентовані одиницями, утвореними за двома структурними моделями: 1) «прийменник + мікротопонім у непрямому відмінку»; 2) «прийменник + антропонім у непрямому відмінку». За структурою мікротопоніми, що утворилися шляхом еліптизації, представлені дво-, три- та чотиричленними назвами, шляхом номінативації – одно-, рідше двокомпонентними. Базова конструкція субстантивітів мала дво- або трикомпонентний склад.

Аналіз мікротопонімів басейну Ужа, які утворилися шляхом субстантивації, еліптизації, номінативації, засвідчує еволюційний характер функціонування мікротопоніма, оскільки репрезентує перетворення багатокомпонентної назви на однокомпонентну, указує на динаміку онімів у межах однієї системи. Аналізовані одиниці є важливим джерелом дослідження проблеми варіативності власних назв.
ДОСЛІДЖЕННЯ ПРО МІФОЛОГІЧНІ ВИТОКИ УКРАЇНСЬКОГО ФОЛЬКЛОРУ ЗАКАРПАТТЯ
Authors: Мушкетик Леся
Published: May 2023

Тиховська О. Магія та міфологія в українському фольклорі Закарпаття: етнопсихологічний аспект. Ужго- род: РІК-У, 2021. 512 с.
ПОЕТОНІМІЯ В РОМАНІ ГАЛИНИ ВДОВИЧЕНКО «ПІВ’ЯБЛУКА»: ФУНКЦІОНАЛЬНО-СТИЛІСТИЧНИЙ АСПЕКТ
Authors: Бачинська Галина , Тишковець Марія
Published: May 2023

У статті проаналізовано ономастичний простір роману Галини Вдовиченко «Пів’яблука. Інші пів’яблука».

У прозовому дискурсі Г. Вдовиченко поетоніми є яскравими виражально-зображальними засобами, вони під- порядковані загальним законом художності контексту, є експресивними і стилістично навантаженими. Ономастична лексика в романі «Пів’яблука. Інші пів’яблука» не є рідкісним явищем. Тут імена та прізвища, прізвиська, топоніми, ергоніми, ідеоніми та інші класи онімної лексики. Найбільший пласт ономастики становлять імена та прізвища людей. У кожну назву письменниця вкладає своє тлумачення й свій специфічний зміст. Антропоніми в досліджуваному романі не принагідні, а досить уважно підібрані відповідно до змісту й форми твору. Вони виступають одним із важливих сло- весно-художніх засобів реалізації мистецької концепції, кожне ім’я стає комплексним показником безлічі відомостей про його носіїв, розкриває соціальні, вікові, просторові й часові ознаки. Стилістична роль і смислове значення кожного імені орієнтовані на виконання характерологічної функції у творі. Імена в романі сприяють розкриттю людських почуттів, взаємовідносин, внутрішнього світу персонажів, усі оніми письменниця добирає з урахуванням місця особи в сюжеті твору. Серед однослівних антропоетонімів у романі найуживанішими є особові імена в різних структурних варіантах. Вони є виразником авторського задуму.

Значно рідше авторка для найменування персонажів звертається до прізвищ. Їх вона використовує для називання колег, однокласників, товаришів

Для найменування немолодих жінок авторка вдається до імен по батькові. Це, як правило, швидкі, балакучі, енергійні персонажі. У романі «Пів’яблука» представлено й однолексемні прізвиська, які зазвичай наділені негатив- ною інформацією.

Двочленні літературно-художні номінації особи становлять меншу групу. Вони охоплюють поєднання таких характеристик особи, як ім’я та ім’я по батькові, ім’я та прізвище. Антропоформулу ім’я + ім’я по батькові вжито для називання медсестри, лікарки, класного керівника, професійної моделі та колег.

Тричленну номінацію особи авторка використовує лише для найменування вчительки.
РЕФЛЕКСАЦІЯ *Е У ВОЛИНСЬКО-ПОЛІСЬКИХ ГОВІРКАХ
Authors: ДРУЖУК Ірина
Published: May 2023

Волинсько-поліські говірки становлять ядро західнополіського діалекту північного наріччя, проте їхня фонетична система контрастує зі звуковим рівнем середньо- та східнополіського говорів, особливо ця відмінність помітна в реалізації етимологічних *е, *о, *ě. У статті звернуто увагу на волинсько-поліську рефлексацію *е в закритому й відкритому наголошеному й ненаголошеному складах; реалізацію [е] залежно від місця у фонетичній структурі слова та консонантного оточення. Установлено, що характерні в наголошеній позиції закритого складу для волинсько-поліських говірок звуки [і] й [и] (після депалаталізованих шиплячих) паралельно поширені на всій дослі- джуваній території. Для говірок північно-східної частини Волинського Полісся можлива рефлексація *е > [е], перед яким приголосні зберігають м’якість, за винятком шиплячих; у говірках Володимирецького й Дубровицького районів Рівненщини зафіксовано дифтонгічну вимову – [͜іе]. Досліджено специфіку переходу [е] > [о] у волинсько-поліському ареалі, прокоментовано форми лʹ͜уід, шч͜уі́тка, жве́нка, завйу́з, жу́нка, шчудрува́ ти, принʹу́с, ве́чур, утворені за анало-

гією до рефлексації *о. Виявлено, що у відкритих наголошених складах збережено *е. Для ненаголошених відкритих і

закритих складів характерне підвищення й звуження артикуляції [е] > [и]. У статті описано явище заступлення [е] > [а] у волинсько-поліських говірках, окреслено фонетичні умови й ареали його поширення (північ і південь Волинського Полісся), з’ясовано питання стосунку зміни [е] > [а] в обох зонах. На основі аудіозаписів, зроблених автором у польо- вих умовах зі 120 н. пп. Волинської й Рівненської областей, укладено лінгвістичні карти, які ілюструють географію поширення виявів *е в закритому й відкритому наголошеному й ненаголошеному складах на прикладі структур «піч»,

«попіл», «дерево», «село», «церква», «Перехід [е < *е, *ь] > [а]»; додано карту ареальної проєкції зміни [е] > [а].