bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
The Threefold of Academia Europeana: A Case of Universitas Vilnensis
Authors: Šaulauskas Marius Povilas , Bumblauskas Alfredas
Published: January 2019

The article argues that universitas or Academia Europeana is, first and foremost, a category of value and not an economic, professional or political entity. Axiological structure that unites the university habitat is threefold. It consists of the three clusters of values coming from the different epochs. First, polylogue of the Middle Ages based on the principle of multicentrism and unmediated, face to face sharing of competence. Second, modern statism and scientism founded in the national monocentrism and a combination of mediated, written, and unmediated, verbal, sharing of competence. Third, modern economism and globalism supported by the national monocentrism and the instrumentation of mediated sharing of competence. It has been showed that Vilnius University possesses all three value clusters, while the idea of the millennium of Lithuania serves as an impetus to conceptually recapture the historic experiences of Vilnius University. The article shows that the three value formations of the Academia Europeana in the history of Vilnius University, which is posited as the extreme edge of the European university habitat, underwent an essential, even extreme, radicalization. It has been argued, that sustainable development of university education is unthinkable without the consonant development of all three historically formed clusters of values, the most important of which still continues to be centered around the tradition of classical polylogue – unmediated search for existential values that is carefully passed on from hands to hands and from generation to generation.
INTRIGUOJANTI KELIONĖ NARATYVINIO SUBJEKTO PĖDOMIS
Authors: Juzefovič Agnieška
Published: January 2019

An Intriguing Journey in the Footsteps of a Narrative SubjectAgnieška Juzefovič
 
span>
FOUCAULT IDĖJŲ SKLAIDA ŠVIETIME: DISCIPLINUOJANČIOS MOKYKLOS DEMASKAVIMAS
Authors: Duoblienė Lilija
Published: January 2019

Straipsnyje plėtojama Michelio Foucault idėja apie visuomenės kontrolę ir drausminimą, objektu pasirenkant vieną socialinio gyvenimo sritį – švietimą. Remiantis esminėmis Foucault teorijos sąvokomis: drausminimas, kontrolė, diskurso konstravimas ir galių atpažinimas, praktikų režimas ir valdysena, straipsnyje siekiama atskleisti švietime ir ypač mokyklose vis giliau įsivyraujančias ritualines praktikas, eliminuojančias mokyklų bendruomenių sąmoningumą, kritiškumą, refleksiją. Bandoma pagrįsti, kad instrukcijomis suvaržytos mokyklos ir viena kryptimi mąstančio mokinio ugdymo prielaidos slypi pačioje švietimo sistemoje, orientuotoje į kontrolę ir socialinę reprodukciją. Remiantis postmoderniajai ugdymo filosofijai bei kritinei pedagogikai atstovaujančiais švietimo teoretikais – R. Edwardsu, R. Usheriu,M. Apple’u, P. McLarenu, H. Giroux, T.S. Popkewitzu ir kitais, plėtojusiais Foucault idėjas, kritikuojami mokyklos liberalizavimas, marketizavimas ir asmens autonomijos simuliacija per mokyklos ir asmens savivaldos praktikas. Kritikuojamas ir konservatyviosios politikos bandymas išsaugoti tradicines vertybes, kurios padėtų švietimo sistemoje ir visuomenėje užtikrinti status quo.Pagrindiniai žodžiai: panoptikumas, švietimas, mokinių kontrolė, drausminimas, diskursas, galia, autonomija.The Development of Foucault’s Ideas in Education: Unmasking of Disciplining SchoolLilija Duoblienė
 
SummaryThe article deals with the idea of education, which is understood as a system used for social control and social reproduction. This notion is based on the philosophy of M. Foucault and his explanation of Bentham’s Panopticon. The main concepts of Foucault’s theory – punishment, control, power, governmentality, construction of knowledge, and discourse – are used to define the education instruments for disciplining students. Foucault’s idea of a social system helps to perceive education policies and reforms as the practices that lead students and teachers to a one-way thinking and unreflected ritual behavior. This disciplining contradicts to the declarations of education policy-makers who emphasize the importance of developing a new democratic and self-governing school as well as promoting personal autonomy. The instruments of control are investigated from the educational philosophy perspective, mostly in the tradition of critical pedagogy. Edwards, Usher, Apple, McLaren, Giroux, Burbules, Torres, Popkewitz, etc. – the authors who rethink the problems of education in the framework of Foucault’s philosophy – are also presented in this article. Their works are used as a basis for criticizing the idea of liberalization and marketization of schools. The article criticizes both the autonomy simulation process and the protection of the traditional moral values used by conservative forces to ensure the status quo at school.Keywords: panoptikon, education, student control, disciplining, discourse, power, autonomy.
FILOSOFIJA LIETUVOJE PO 500 METŲ
Authors: Stoškus Mindaugas
Published: January 2019

Philosophy in Lithuania after 500 Years Mindaugas Stoškus
KĄ REIŠKIA HUSSERLIO FENOMENOLOGIJOS AKTUALIZACIJA ŠIUOLAIKINIAME FILOSOFIJOS KONTEKSTE?
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Actualisation of Husserlian Phenomenology in a Contemporary Context Mintautas Gutauskas
FILOSOFIJA IR LITERATŪRA: DVI SUSILIEJIMO KRYPTYS
Authors: Luks Leo
Published: January 2019

Straipsnyje „Filosofijos ir literatūros susiliejimas nihilistiniame mąstyme“ (Problemos 2010, 77) rašiau, kad postmetafizinė filosofija turėtų suintensyvinti dialogą su literatūra ir galų gale su ja susilieti. Šiame straipsnyje siūlomos dvi galimos šio susiliejimo kryptys: 1) ribų tarp realybės ir išmonės išnykimas. Kartu su G. Vattimo atsisakę korespondentinės tiesos teorijos, prieisime prie išvados apie principinę galimybę bet kuriam naratyvui būti teisingam (angl. truthful). Nihilistiniam mąstymui būdingas silpnesnis realybės jausmas, skeptiškas požiūris į sveiko proto ar natūralistinę poziciją. Tokia situacija,aprašyta Nietzsche’s, skirtį tarp realaus pasaulio ir net neįtikėtinų pasakų daro iš principo neįmanomą. Iš to plaukia keletas toli siekiančių epistemologinių ir etinių konsekvencijų. 2) Susiliedama su literatūra, nihilistinė filosofija ieško kalbos, galinčios artikuliuoti niekį, reprezentuoti tai, kas nereprezentuojama. Straipsnyje šis siekis analizuojamas pasitelkiant postmodernaus diskurso sąvokas – literatūros erdvė, nerimas. Remiamasi Maurice Blanchot, Rolando Barthe’o ir Jeano-François Lyotard’o kūriniais. Susiliedama su literatūra nihilistinė filosofija gali gyvuoti ir neturėdama ką pasakyti.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, hermeneutika, pramanytumas, niekis, postmodernus.Philosophy and Literature: Two Lines of FusionLeo Luks
SummaryIn the article “The Fusion of Philosophy and Literature in Nihilist Thought” (Problemos 2010, 77) I argued that post-metaphysical philosophy should intensify its dialogue with literature to the point of their eventual fusion. In this paper I will start from the conclusions of my previous article and will highlight two possible lines of this fusion:1) The disappearance of the boundary between reality and fiction. Once we let go of the correspondencetheory of truth, as Vattimo recommends, we will arrive at the principled possibility of the truthfulness of any and all narratives. Nihilist thought is characterised by a weakened sense of reality, a renouncement of common sense and naturalism. This condition, described by Nietzsche,where making a distinction between the real world and tall tales is impossible in principle, has several far-reaching epistemological and ethical consequences.2) In its fusion with literature, nihilist thought seeks for a language to articulate the nothing, to represent the unrepresentable. In the paper I will analyse this pursuit by way of the concepts of postmodernity, the space of literature, and anxiety. I will draw on the views of Maurice Blanchot, Roland Barthes and Jean-François Lyotard.By fusing with literature, nihilist philosophy can continue in a situation where it has nothing to say.Keywords: nihilism, hermeneutics, fictionality, nothingness, postmodern.
IŠTIKIMYBĖ ESAČIAI KAIP PAMATINIS LIETUVOS FILOSOFIJOS ORIENTYRAS
Authors: Dainys Augustinas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami kai kurie paskutinį sovietmečio dešimtmetį ir du pastaruosius antrosios nepriklausomybės dešimtmečius skelbti Lietuvos filosofų tekstai, geriausiai atskleidžiantys Lietuvos filosofijos savitumą, kurį, autoriaus manymu, nusako ištikimybės esačiai filosofema. Teigiama, kad Lietuvos filosofijos savitumą lėmė ikimodernioji pasaulio patirtis, kuri dar kitaip įvardijama kaip valstietiškas pasaulio patyrimo būdas. Šiandienės Lietuvos filosofijoje vyrauja ir viena kitą veikia analitinės filosofijos, fenomenologinės filosofijos ir postmoderniosios filosofijos paradigmos. Joms visoms būdinga pripažinti anapus filosofinio proto mąstomų teiginių esančią tikrovę ir jai suteikti ontologinį statusą.Pagrindiniai žodžiai: esatis, ikimodernioji patirtis, tikrovė, filotopija, topokratija.Fidelity to the Presence as the Key Landmark of Lithuanian PhilosophyAugustinas Dainys
SummaryThe article analyzes the texts of Lithuanian philosopers published during the last Soviet decade and the two latest decades of independence. It is argued that Lithuanian philosophy is characterized by originality which is best described by the philosopheme of fidelity to the presence. It is argued that the originalityof Lithuanian philosophy was determined by pre-modern world experience, which has been otherwise identified as a peasantry way to experience the world. The contemporary Lithuanian philosophy is dominated and interacted by the paradigms of analytic philosophy, phenomenological philosophy, and postmodern philosophy. They all can be characterized by the recognition of the reality beyond the propositions contemplated by philosophical reason, and granting it the ontological status.Keywords: presence, pre-modern experience, reality, phylotopy, topocracy.
POZITYVIOJI IR NEGATYVIOJI TIKROVĖS TEMATIZACIJA. ŠLIOGERIS IR BAUDRILLARD’AS
Authors: Ruzas Mantautas , Šaulauskas Marius P.
Published: January 2019

Straipsnis skirtas Arvydo Šliogerio filosofijos ontologinių nuostatų tyrimui, jame analizuojamos ir lyginamos Šliogerio ir Baudrillard’o tikrovės ontologinio statuso traktuotės. Šliogerio filosofijoje tikrovės ontologinis statusas tematizuojamas parodant ir tai, kas yra, ir tai, kas nėra tikrovė. Baudrillard’as tikrovės ontologinį statusą įvardija negatyviai tematizuodamas tik tai, kas nėra tikrovė. Šliogerio filosofija yra grindžiama paradoksalia ontologine prielaida, jog metadiskursyvinė tikrovė funkcionuoja kaip galutinis neredukuojamas referentas, kuris savo ruožtu traktuojamas kaip juslinė substancija (Esmas). Tačiau pati juslinė substancija, nors ir būdama pamatiniu principu, įgalinančiu prasmingumą, pati negali būti adekvačiai įvardyta ex definitio, nes ji iš principo esti neredukuojama į jokį prasminį darinį ir juo labiau į prasminę sistemą. Baudrillard’o filosofija grindžiama semiologiniu reduktyvizmu, t. y. prielaida, kad prasminės nuorodos į metadiskursyvinę tikrovę yra autoreferentiški simboliniai konstruktai (simuliakrai), todėl bet koks bandymas ir apčiuopti tikrovę, ir apibrėžti ją pozityviai tesukuria negatyvų efektą, t. y. spontanišką ir neišvengiamą kitų autoreferentiškų simbolinių konstruktų gamybą.Pagrindiniai žodžiai: Tikrovė, simuliakras, Baudrillard’as, Šliogeris, ontologija.Positive and Negative Thematization of Reality: Šliogeris and BaudrillardMantautas Ruzas, Marius P. Šaulauskas
SummaryThe article aims to elucidate the dialectical nature of the most fundamental ontological tenets of Šliogerian philosophy while contrasting them to Baudrillard’s interpretation of the ontological status of the Real. In contrast to Šliogeris who thematizes the Real both in terms of what it is an what it is not, Baudrillard proceeds in a negative way only by showing what the Real is not. Šliogeris’ philosophy is based on a paradoxical ontological argument that the metadiscursive Real functions as the final non-reductive referent conceptualised as the ultimate perceptual substance (Isness). As an ultimate metaphysical principle, it serves as a core of experience, although it cannot be adequately described ex definitio or else somehow reduced to any meaningful counterpart of the conceptual system. Baudrillard’s philosophy, on the contrary, is based on the principle of semiological reductionism, i.e. on the premise that all meaningful links to metadiscursive reality follow the self-referential logic and therefore are merely interrelated symbolic constructions (simulacra) precluding any direct access to the Real and not only to its positive (cataphatic) articulation.Keywords: the Real, simulacrum, Baudrillard, Šliogeris, ontology.
AR EGZISTUOJA FENOMENOLOGINĖS FILOSOFIJOS TRADICIJA LIETUVOJE?
Authors: Jonkus Dalius
Published: January 2019

Fenomenologinės filosofijos recepcija Lietuvoje visų pirma galėtų būti siejama su Vosyliaus Sezemano bandymu inkorporuoti Husserlio fenomenologiją į savąją gnoseologijos sistemą. Tačiau tolesnė fenomenologinės filosofijos sklaida Lietuvoje sietina su Heideggerio, o ne su Husserlio filosofijos įtaka. Lietuvoje panašiai kaip ir kitose Europos šalyse fenomenologija buvo suprasta kaip bandymas sukurti grynosios sąmonės doktriną, kuri kaip „griežtas mokslas“ galėtų pagrįsti kitas mokslines disciplinas. Atsisakant moksliškumo fenomenologinė filosofija buvo transformuojama į antropologinę, egzistencinę ir hermeneutinę filosofiją. Antanas Maceina ir Juozas Girnius egzistencinę filosofiją jungė su teistiškai orientuota religijos filosofija. Arvydas Šliogeris, Arūnas Sverdiolas ir Tomas Sodeika interpretuoja fenomenologiją per Heideggerio „egzistencinio mąstymo“ prizmę. Straipsnio tikslas – parodyti, jog fenomenologinės filosofijos interpretacijų įvairovė ne paneigia, bet patvirtina fenomenologinės filosofijos tradicijos egzistavimąLietuvoje.Pagrindiniai žodžiai: fenomenologija, tradicija, egzistencinis mąstymas, Husserlis, Heideggeris.On the Issue of Phenomenological Tradition in LithuaniaDalius Jonkus
SummaryThe reception of phenomenology in Lithuania first and foremost could be associated with an attempt by Vosylius Sezemanas to incorporate Husserlian phenomenology within his own gnoseological system. However, the subsequent development of phenomenological philosophy is related to the influence of Heideggerian rather than Husserlian philosophy. In Lithuania, like in other European countries, phenomenology was understood as an attempt to create a doctrine of pure consciousness which, as a “rigorous science”, could ground other scientific disciplines. Simultaneously with the rejection of scientific pretensions, phenomenology was transformed into anthropological, existential, and hermeneutical philosophy. Antanas Maceina and Juozas Girnius associated existential philosophy with the philosophy of religion. Arvydas Šliogeris, Arūnas Sverdiolas and Tomas Sodeika have all interpreted phenomenology in terms of Heidegger’s “existential thinking”. The latter three thinkers have a tendency of romantic nostalgia for “Reality”. Each of them understand Reality in different terms – as sensual particular objects, as nature opposed to and outside of culture, and as an inexpressible secret discovered beyond textual narratives respectively, yet, despite these differences, they are united in their attempts to discover this uncorrupted reality as an ultimate existential basis. The goal of the article is to show that the diversity of interpretations in phenomenological philosophy does not deny but, on the contrary, confirms the existence of the tradition of phenomenological philosophy in Lithuania.Keywords: phenomenology, tradition, existential thinking, Husserl, Heidegger.
ANALITINĖ KALBOS IR MOKSLO FILOSOFIJA LIETUVOJE
Authors: Dagys Jonas , Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama analitinės kalbos ir mokslo filosofijos raida Lietuvoje. Konstatuojama, kad analitinė filosofija Lietuvoje pradėta plėtoti XX amžiaus aštuntajame dešimtmetyje, kai Evaldas Nekrašas ir Rolandas Pavilionis paskelbė savo pirmųjų mokslo filosofijos ir kalbos filosofijos tyrinėjimų, kuriuose remiamasi analitine tradicija, rezultatus. Straipsnyje analizuojami jų ir kitų tyrėjų, kurie rėmėsi ta pačia tradicija, pirmiausia Algirdo Degučio ir Albino Plėšnio darbai. Analitinė filosofija buvo pirmoji nemarksistinės filosofijos kryptis, pradėta plėtoti pokarinėje Lietuvoje, todėl aštuntajame ir devintajame dešimtmečiuose ji atliko svarbų vaidmenį plečiant šalyje filosofinių tyrinėjimų tematiką ir keičiant jų metodologinius pagrindus. Nors pastaruoju metu jos įtaka Lietuvos filosofijoje kiek sumažėjo, ji aiškiai juntama kai kuriuose pastarojo meto darbuose, kuriuose nagrinėjamos sąmonės filosofijos, priežastingumo, humanitarinių ir socialinių mokslų metodologijos problemos. Ji padarė nemažą poveikį ir pozityvizmo raidos bei politinės filosofijos problemų tyrimui.Pagrindiniai žodžiai: Lietuvos filosofija, analitinė filosofija, kalbos filosofija, mokslo filosofija, pozityvizmas.Analytical Philosophy of Language and Science in LithuaniaJonas Dagys, Evaldas Nekrašas
SummaryThe paper presents an overview of analytical philosophy in Lithuania. It is observed that analytical philosophy had not been studied or developed in Lithuania before the 1970s, when Evaldas Nekrašas and Rolandas Pavilionis began their work in philosophy of science and philosophy of language, rooted in analytical tradition. The article discusses the works of Nekrašas and Pavilionis, as well as those of others (e.g., Degutis and Plėšnys). It notes that analytical philosophy was the first non-Marxist trend of philosophy to be developed in post-war Lithuania, and thus it was of considerable influence at the time when the Marxist methodology had to be overthrown. Although the influence of analytical philosophy in Lithuania has diminished during later years in favour of postmodern trends, it is still evident in some recent works on philosophy of mind, philosophy of causation, and methodology of the humanities and social sciences. It has also made a strong impact upon the development of political philosophy and research in the history of positivism.Keywords: Lithuanian philosophy, analytical philosophy, philosophy of language, philosophy of science, positivism.
BIBLIOGRAFIJOS RODYKLĖ
Authors: Putelienė ir Salomėja Peciulkienė Sudarė Angelė
Published: January 2019

BibliographyAngelė Putelienė and Salomėja Peciulkienė, editors
K. NARBUTAS IR APŠVIETOS PRADŽIA LIETUVOS DIDŽIOJOJE KUNIGAIKŠTYSTĖJE
Authors: Tarasiuk Jana
Published: January 2019

Straipsnyje tyrinėjamas Apšvietos mąstymo formavimasis Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje, analizuojamos pagrindinės Kazimiero Narbuto idėjos. Narbutas buvo vienas iš tų, kurie inspiravo edukacinių kursų pokyčius ir darė įtaką filosofijos raidai Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.Pagrindiniai žodžiai: Apšvieta, Narbutas, proto problema, logika, pažinimas.K. Narbutt and the Beginning of Enlightenment in the Grand Duchy of LithuaniaJana Tarasiuk 
SummaryThis article focuses on the process of formation of Enlightenment’s thought in the Grand Duchy of Lithuania. The main ideas of Kazimierz Narbutt are analyzed. He was one of those persons who inspired changes of educational courses and influenced the development of philosophy in the Grand Duchy of Lithuania.Keywords: Enlightenment, Narbutt, problem of reason, logic, cognition.
KVIESTINĖ PASKAITA BUFFALO UNIVERSITETE
Authors: Šerpytytę kalbina Nijolė Radavičienė Profesorę Ritą
Published: January 2019

Invited Lecture at Buffalo University Interview with Professor Rita Šerpytytė
KOMUNIKACIJOS SAMPRATOS ANALIZĖ
Authors: Bikauskaitė Renata
Published: January 2019

Analysis of the Concept of CommunicationRenata Bikauskaitė
TIESOS IR MENO KŪRINIO SANTYKIS: B. CROCE IR H. G. GADAMERIS
Authors: Daraškevičiūtė Vaiva
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas tiesos ir meno kūrinio santykis B. Croce’s ir H. G. Gadamerio filosofijoje. Lyginami Croce’s estetikos ir Gadamerio meno filosofijos principai, analizuojami panašumai ir skirtumai. Croce akcentuoja meno autonomiją ir subjektyvųjį intuityviojo pažinimo lygmenį, jo estetikoje per meno kūrinį patiriamas intuityvusis tiesos matmuo, tačiau esama ir universalumą suponuojančių meno patirties aspektų. Gadameris meno kūrinio supratimo analize siekia pagrįsti hermeneutikos universalumą – tiesa čia priešinama metodologijai ir suvokiama kaip supratimo įvykis. Straipsnyje grindžiama tezė, kad Croce’s estetikoje tiesos ir meno kūrinio santykis analogiškas Gadamerio hermeneutikoje aptariamam tiesos ir meno kūrinio santykiui.Pagrindiniai žodžiai: meno kūrinys, tiesa, intuityvusis pažinimas, ekspresija, hermeneutika. 
The Relationship Between Truth and the Work of Art: B. Croce and H. G. GadamerVaiva Daraškevičiūtė
SummaryThe article analyzes the relationship between truth and the work of art in Benedetto Croce’s aesthetics and Hans Georg Gadamer’s philosophy of art. It compares the main principles of art in their philosophies, showing their similarities and differences. The approaches of these two thinkers are compared by presenting their concepts of truth, the art work and art experience. Croce considers art as an autonomic, subjective cognition. Nevertheless, the universal dimension of art experience is especially important in his aesthetics as well. Gadamer, for his part, uses the reflection of the experience of the art work as the foundation of a hermeneutic universality. The truth in this case is described as contrasting with methodology and is taken to be an event of understanding. The article concludes that the relationship between truth and the art work which we find in Croce’s aesthetics is analogous to the one that lies in Gadamer’s philosophy of art.Keywords: Truth, Art work, Hermeneutics, Intuition, Experience.t: 115%;">
VEIKSMŲ ATPAŽINIMAS KAIP VIRTUS DORMITIVA
Authors: Dranseika Vilius
Published: January 2019

Straipsnyje siūlomos konceptualios priemonės, leidžiančios formuluoti tvirtinimą, kad tose socialinių mokslų filosofijos teorijose, kuriose veiksmų atpažinimas yra laikomas metodologiniu socialinio aiškinimo pagrindu, jis yra traktuojamas kaip „virtus dormitiva“. Tuomet veiksmų atpažinimas gali būti suprantamas kaip tiesioginė veiksmų tipų įžvalga elgsenoje arba neapibrėžta, holistinė veiksmų interpretavimo procedūra. Abiem atvejais susiduriama su neskaidrios ir toliau neaiškinamos pažįstančiojo episteminės galios postulavimu. „Virtus dormitiva“ problema tampa ypač aštri, jei pripažįstame veiksmo atpažinimo problemos metodologinį pirmumą prieš veiksmo aiškinimo problemą1.Pagrindiniai žodžiai: veiksmų atpažinimas, veiksmų aiškinimas, veiksmų tipai ir atvejai, socialinių mokslų filosofija.Action Recognition as Virtus DormitivaVilius Dranseika
SummaryIn this paper, I propose the conceptual means that allow for the formulation of the claim that in the theories of philosophy of social science that take action recognition as the methodological basis of social explanation, action recognition is treated as a virtus dormitiva. Here action recognition may be understood either as a direct perception of action-types in behaviour or as an indeterminate holistic procedure of action interpretation. In both cases we encounter positing of nontransparent and further unexplainable epistemic power. The problem of virtus dormitiva becomes especially pressing if we recognize the methodological primacy of the problem of action recognition over the problem of action explanation.Keywords: action recognition, explanation of actions, action types and act tokens, philosophy of social sciences.
MOKYMASIS KAIP STRATEGINIS PROCESAS – HINTIKKOS MODELIO PLĖTOTĖ
Authors: Mutanen Arto
Published: January 2019

Šiame straipsnyje mokymasis aiškinamas kaip strateginis procesas. Remiamasi Jaakko Hintikkos mokymosi interogatyviu modeliu, pagal kurį protavimas interpretuojamas kaip strateginis paieškos procesas. Pagal šį modelį visi relevantiški veiksniai atlieka metodologiškai pagrįstą vaidmenį. Mokymosi procesas vyksta laike ir erdvėje: mokymasis yra aktyvi naujo žinojimo paieška. Siekiant geriau suprasti šiuos procesus, reikia juos schemizuoti. Mokymasis kaip aktyvi paieška yra su tikrovės objektais susijęs veikimas. Veikiantysis savąja veikla keičia realybę. Eksperimentavimas turi būti suprantamas kaip metodinis veikimas. Tai leidžia suprasti mokymąsi kaip strateginį procesą: mokinio, kaip ir mokytojo, veiksmai turi būti pagrįsti strategiškai ir metodologiškai.Pagrindiniai žodžiai: Hintikka, strategija, sistemos pokytis, aukštos kokybės mokymasis, stebėjimas, eksperimentavimas.Learning as a Strategic Process: Development of Hintikka’s ModelArto Mutanen
SummaryIn this article learning process is studied as a strategic process. In this we have as a background information Jaakko Hintikka’s interrogative model of learning which understand all reasoning as a strategic searching process in which all the relevant factors have methodologically motivated roles. A learning process takes place in space and time: learning is an active search for new knowledge. To get a better understanding the whole framework has to be schematized. Learning as an active search is object related acting in reality. While acting an actor brings about some changes in reality. Experimentation has to be understood as methodical acting. This is a key to understand learning process as a strategic process: actions of learner and teacher have to be motivated strategically or methodologically.Keywords: Hintikka, strategy, system transformation, high quality learning, high quality teaching, observation, and experimentation.">
PATNEMIŠKASIS ANTISKEPTIKAS, VERSIJA 3.00: NAUJI PAVIDALAI – SENI REZULTATAI
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – aptarti ir įvertinti epistemologijoje pasitaikančius antiskeptinius argumentus, paremtus kauzaline referencijos teorija. Ypatingas dėmesys skiriamas Hilary Putnamo „smegenų megintuvėlyje“ argumento patobulintam variantui, kurį pasiūlė Olafas Mülleris. Pasak Müllerio, jo patobulintasis argumentas remiasi metafiziškai neutraliais semantinio eksternalizmo ir kabučių panaikinimo (diskvotacijos) principais. Tačiau skrupulingesnė šių principų ir galimybės juos pritaikyti antiskeptinėms reikmėms analizė atskleidžia Müllerio argumentacijos spragas. Jis prieina prie savo išvados supainiodamas sintaksiškai vienodas, tačiau semantiškai skirtingas „smegenų megintuvėlyje“ kalbos, „normalios“ kalbos ir metakalbos ištaras. Müllerio argumento rekonstrukcija ir analizė leidžia tvirtinti, kad jeigu jo prielaidos būtų formuluojamos taip, kad nekliūtų skeptikui, t. y. būtų metafiziškai neutralios, argumentas neįrodytų nieko daugiau nei originalus Putnamo suformuluotas argumentas.Pagrindiniai žodžiai: skepticizmas, Olaf Müller, semantinis eksternalizmas, kabučių panaikinimas, smegenys mėgintuvėlyje.Putnamian Anti-Envattor ver. 3.00: New Features – Same ResultsJonas Dagys
SummaryThe paper is devoted to a discussion and critical evaluation of antisceptical arguments in epistemology that are based on causal theory of reference, with the special focus upon the revised version of the Hilary Putnam‘s Brain-in-a-Vat argument presented by Olaf Müller. Müller claims that his argument is based on the metaphysically neutral principles of semantic externalism and disquotation, however more thorough analysis of these principles and of the possibility to use them for antisceptical purposes reveals the flaw in his argument. It seems that Müller reaches his conclusion by confusing the syntactically identical, though semantically distinct utterances in BIV language, non-BIV language, and metalanguage. The reconstruction and analysis of Müller‘s argument shows that his argument, provided that its premises are formulated carefully so as not to beg the question against the sceptic, fails to establish anything more than the original version provided by Putnam.Keywords: scepticism, Olaf Müller, semantic externalism, disquotation, brain-in-a-Vat.
2002–2011 M. „PROBLEMOSE“ (T. 61–80) IŠSPAUSDINTŲ STRAIPSNIŲ RODYKLĖ
Authors: Kalenda Česlovas , Radavičienė Nijolė
Published: January 2019

Index of Papers Published in “Problemos”, 2002–2011 (Vol. 61–80) Compiled by Česlovas Kalenda and Nijolė Radavičienė
MOKSLO ISTORIJOS IR FILOSOFIJOS TYRINĖJIMAI BALTIJOS EUROPOS STUDIJŲ ŽURNALE
Authors: Mackonis Adolfas
Published: January 2019

History and Philosophy of Science in the Journal of Baltic European StudiesAdolfas Mackonis
KAIP ATSIKRATYTI SUBJEKTO? APIE KELETĄ NIETZSCHE’S SUBJEKTIŠKUMO KRITIKOS ASPEKTŲ
Authors: Vihalem Margus
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama subjekto (kartais vadinamo savastimi) samprata Friedricho Nietzsche’s filosofijoje, remiamasi tekstais, susijusiais subjekto samprata, ypač gausybe pomirtinių fragmentų, paskelbtų kaip Nachlass Colli ir Montinari kritiniame leidime. Straipsnyje tvirtinama, jog subjekto reikšmės klausimas užima reikšmingą vietą Nietzsche’s filosofijoje ir yra būtinas jo valios valdyti morfologijos supratimo pamatas. Iškilaus filosofo pateikiama subjekto sąvokos kritika yra dažnai nuvertinama dėl šio klausimo fragmentiškumo jo raštuose. Straipsniu siekiama vėl pristatyti Nietzsche’ę kaip vieną iškiliausių šiuolaikinės antisubjekyvistinės mąstysenos proponentų ir parodyti, kodėl šio mąstytojo pateikiama subjekto sampratos kritika yra integrali dvidešimtojo amžiaus kritinės minties dalis.Pagrindiniai žodžiai: Nietzsche, subjektas, subjektiškumas, savastis.How to Get Rid of the Subject? On Some Aspects of Nietzsche’s Critique of SubjectivityMargus Vihalem
SummaryThe article deals with the concept of the subject (also referred to as the self) in Friedrich Nietzsche’s philosophy and is based on a range of texts relating to the concept of the subject, especially his numerous posthumous fragments gathered as Nachlass in Colli/Montinari’s critical edition. The article argues that the question of the subject’s place and meaning in general carries crucial weight in Nietzsche’s thinking and forms an indispensable basis for understanding his morphology of the will to power. The importance of his critique of the concept of the subject is in fact largely overlooked, due to the fragmented treatment of this topic in his writings. This article is an attempt to re-establish Nietzsche as one of the most eminent proponents of the modern anti-subjectivist thinking and serves to indicate why his critique of the concept of the subject plays an integral role in the 20th century critical thinking.Keywords: Nietzsche, subject, subjectivity, self.
BIOETIKOS METODOLOGINIO PAGRINDO PAIEŠKA (I): DAUGIAPRINCIPINĖ PRIEIGA
Authors: Bartkienė Aistė
Published: January 2019

Pristatomas pirmasis straipsnis iš dviejų, kuriame aptariamos bioetikos teorijos, ieškančios daugiaprincipinės prieigos prie esminių bioetikos kontroversijų. Nors bioetikos problemos pradėtos spręsti XX amžiaus antrojoje pusėje, tačiau susidomėjimas metodologiniais pagrindais išryškėjo tik paskutiniais praeito amžiaus dešimtmečiais. Bioetikos srityje iškilo tiek naujų klausimų, kad klasikinės etikos teorijos pasirodė nepakankamos mėginant į juos atsakyti, todėl bioetikoje imtasi formuluoti principus ir jų rinkinius, parankiausius sprendžiant konkrečias medicinoje iškylančias problemas. Kita vertus, mėginant taikyti pačias bioetikos teorijas praktikoje, išryškėjo poreikis rasti tokią prieigą, kuri padėtų atsakyti tiek į senus, tiek į naujus medicinos klausimus, atsižvelgiant į pakitusį gydytojo ir paciento santykį bei visuomenės moralinių įsitikinimų įvairovę. Pradėta ieškoti naujų būdų, kurie padėtų išspręsti praktikoje kylančias problemas, kartais netgi bandant suderinti deontologiją su utilitarizmu vienoje teorijoje. Šiame straipsnyje aptariamos daugiaprincipinės bioetikos teorijos. Teigiama, kad jos, bioetinių principų ieškodamos kasdienėje moralėje, neišvengia pastarajai būdingo prieštaringumo, atsispindinčio ir pačiose teorijose, todėl nepasiūlo iš esmės jokių naujų ir vienareikšmiškų bioetinių kontroversijų sprendimo būdų.Pagrindiniai žodžiai: bioetika, autonomija, geradarybė, žala, teisingumas.Search for Methodological Premises of Bioethics (I): Poliprincipal ApproachAistė Bartkienė
SummaryThis is the first article out of two. In the first article poliprincipal approach to fundamental controversies in bioethics is represented. Even though it was started to deal with bioethical problems in the middle of XX century but the interest in methodological basis was clearly emphasized only in the end of it. In the field of bioethics a lot of new questions emerged and traditional theories of ethics appeared insufficient in order to answer those questions. This is one of the reasons why the quest for suitable principles employed in solving concrete bioethical problems started. On the other hand application of bioethical theories in practice exposed the need to find such an approach which could help to solve bioethical questions considering variety of moral convictions and reversed relationship between doctor and patient. New ways to solve these problems where looked for and in some instances thinkers even combined utilitarianism and deontology in one theory. While representing poliprincipal approach to bioethics it is claimed that these theories deducing bioethical principals out of everyday morality can not avoid inconsistency which is characteristic to everyday moral convictions and for that reason can not offer any fundamentally new and uncontroversial ways to solve bioethical controversies.Keywords: bioethics, authonomy, beneficience, harm, justice.
ROLSIŠKASIS „TEISINGUMAS“ IR EVOLIUCINĖ LOŠIMŲ TEORIJA: KULTŪRINĖ EVOLIUCIJA IR NATŪRALIOS MAKSIMALAUS MINIMUMO TAISYKLĖS KILMĖ
Authors: Radžvilas Mantas
Published: January 2019

Straipsnyje nauju aspektu analizuojama kertinė Johno Rawlso teisingumo teorijos koncepcija – vadinamasis maksimalaus minimumo principas. Aptariami sunkumai, kuriuos kelia šis principas, kai mėginama pateikti natūralistinę J. Rawlso teisingumo teorijos interpretaciją. Atlikta analizė atskleidžia, kad maksimalaus minimumo principas, kurį Rawlsas laikė racionalia ir „teisinga“ elgesio strategija nežinojimo uždangos situacijoje, iš tiesų nesuderinamas su modernios, tikimybių analize grindžiamos racionalių sprendimų teorijos principais. Straipsnyje nagrinėjamos galimybės išspręsti šią problemą pasitelkiant naujausius evoliucinės lošimų teorijos laimėjimus. Jie atveria galimybę suderinti maksimalaus minimumo principą su tam tikru natūraliai kultūrinės evoliucijos būdu įsitvirtinančiu žmogaus socialinio elgesio modeliu.Pagrindiniai žodžiai: maksimalus minimumas, Nasho derybų lošimas, evoliucinė lošimų teorija, evoliuciškai stabili strategija, mokymosi taisyklės.Rawlsian “Justice” and the Evolutionary Theory of Games: Cultural Evolution and the Origins of the Natural Maximin RuleMantas Radžvilas
SummaryThis paper is dedicated to the analysis of the maximin principle, which is one of the key theoretical concepts of John Rawls’s theory of justice, and the problem that this principle creates for any attempt to provide a naturalistic interpretation of Rawls’s concept of fairness . Analysis shows that maximin principle is, in fact, incompatible with the Bayesian decision theory. This paper is intended to show that recent breakthroughs in evolutionary game theory could help to reconcile the maximin principle with a certain naturally emerging and evolutionary stable pattern of human social behaviour.Keywords: Maximin principle, Nash bargaining game, Evolutionary Game Theory, Evolutionary Stable Strategy, learning rules.
POLITINĖS FILOSOFIJOS IR POLITIKOS MOKSLO SANTYKIS: LEO STRAUSSO POZICIJA
Authors: Stoškus Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas politinės filosofijos ir politikos mokslo santykis bei Leo Strausso požiūris į pagrindines politikos mokslo raidos tendencijas, pamatines jo prielaidas ir politinės filosofijos reikšmę. Atsiradusiame politikos moksle iš karto ėmė reikštis du skirtingi požiūriai į tai, koks turėtų būti politikos mokslo ir politinės filosofijos ryšys. Vieni politikos mokslininkai palaikė mintį, kad politikos mokslas turi išlaikyti glaudžius santykius su politine filosofija, o kiti buvo už griežtą šių disciplinų atskyrimą. Šiame straipsnyje analizuojami pagrindiniai skirtingų stovyklų atstovų argumentai. Antroje XX amžiaus pusėje į šį ginčą įsitraukė ir politikos filosofai, nes tuo metu kilęs bihevioristinis judėjimas politikos moksle ėmė atvirai kvestionuoti ne tik politinės filosofijos reikšmę politikos mokslui, bet ir apskritai pačią jos galimybę ir prasmingumą. Leo Straussas iškilo kaip vienas griežčiausių bihevioristinio politikos mokslo kritikų ir politinės filosofijos gynėjų. Straipnyje aptariama Strausso pamatinių politikos mokslo prielaidų kritika, jo požiūris į politinės filosofijos reikšmę ir prasmę.Pagrindiniai žodžiai: politikos mokslas, politinė filosofija, pozityvizmas, biheviorizmas, Straussas.Relation between Political Philosophy and Political Science: Attitude of Leo StraussMindaugas Stoškus
SummaryThe aim of this article is to discuss the relation between political philosophy and political science. The development of political science highlighted two main approaches toward this relation. One group of political scientists says that political science must stay close to political philosophy while another group demands strict dissociation. Behaviorism in political science marked the enormous growth of influence of the later group. Leo Straus appeared as a rigid critic of behavioral political science and an influential defender of political philophy. This paper deals with his criticism of basic premises of political science and his attitude to the significance of politi-cal philospohy.Keywords: political science, political philosophy, positivism, behaviorism, Strauss.
NIUJORKAS, PASAULIO PABAIGA IR „NUOBODŪS“ FILMAI
Authors: Anušauskaitė Miglė
Published: January 2019

New York, the End of World and “Boring” Movies. Philosopher Nerijus Milerius Interviewed by Miglė Anušauskaitė
STUDENTŲ VASAROS VERTIMO SEMINARAS
Authors: Dranseika Vilius
Published: January 2019

Summer Workshop on TranslationVilius Dranseika
MORALĖS MISTIKA
Authors: Jokubaitis Alvydas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – išplėtoti Ludwigo Wittgensteino mintį apie mistinius moralės elementus. Tai daroma remiantis Blaise’o Pascalio ir Immanuelio Kanto idėjomis. Pascalis kalbėjo apie meilės fenomeno mistiškumą. Kantas samprotavo apie praktinio proto mistiką. Šių dviejų autorių moralės samprata leidžia kalbėti apie mistinius moralės elementus. Remiantis Pascalio ir Kanto idėjomis, bandoma įrodyti, kad mistika nėra vien religinio mąstymo dalis, bet gali būti traktuojama kaip svarbus moralinio patyrimo elementas.Pagrindiniai žodžiai: moralė, mokslas, mistika, meilė, transcendentalizmas.Mysticism of MoralityAlvydas Jokubaitis
SummaryThe aim of this article is to develop Wittgenstein’s idea of mystical elements of morality. This is done by invoking the thoughts of Blaise Pascal and Immanuel Kant. Pascal talked about mysticism of love. Kant philosophized about the mysticism of practical reason. The conception of morality developed by these two thinkers allows us to speak about mystical elements of morality. Building on from the ideas of Pascal and Kant one can try to prove that mysticism is not exclusively part of religious mode of thinking but should be treated as important part of moral experience.Science demands the usage of empirical facts. Religious people are mystics, they acknowledge entities that are not describable in scientific terms. Discussions about mysticism do not necessarily have to be based on religion. Scientists cannot accept the proposition “God exists” or “the soul is immortal”, there is no sense in talking about mysticism with them. Another way of defending mysticism looks much more promising – to prove that moral judgement has mystical elements. Ludwig Wittgenstein thought that ethics cannot be expressed in ordinary scientific language but directs towards something that is absolute and mystical.Wittgenstein thought that science is capable of exhausting the entirety of valid propositions. In his opinion, sentences about morality center on things that are absolute, transcending the world of empirical facts. This viewpoint is in agreement with the basic intentions we find in philosophy of morality of Pascal and Kant. Ethical judgement can be interpreted as one of many forms of mystical thinking. Mystical approach to ethics is dislodged to the margins of Western philosophical discourse. This has very much to do with philosophers’ distrust in religion. This article presents arguments, which prove that we can reasonably talk about mysticism of morality.Keywords: mortality, science, mysticism, love, transcendentalism.
FILOSOFIJOS ŠANSAI IR PARAŠTĖS
Authors: Habdankaitė Daina
Published: January 2019

Contemporary Philosophy: its Chances and Marginalia.Philosopher Kristupas Sabolius Interviewed by Daina Habdankaitė
NUO ONTOLOGIJOS PRIE ETIKOS
Authors: Junutytė Laura
Published: January 2019

From Ontology Towards EthicsLaura Junutytė
 
/span>
AR KELIAS Į TIESĄ GALĖTŲ BŪTI GRĮSTAS GERIAUSIO PAAIŠKINIMO IŠVEDIMU?
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

Is Inference to the Best Explanation Truth Conducive? Jonas Dagys
APOKALIPSĖS KINAS KAIP KONTRFAKTINIS FENOMENAS
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas pramoginio apokalipsės kino ir kasdienybės santykis. Kinematografinius pasaulio pabaigos vaizdus ir kasdienybę įprasta traktuoti per jų tarpusavio opoziciją. Tačiau straipsnyje parodoma, jog tokia įprasta traktuotė yra smarkiai modifikuojama, jei domėn priimama kasdienybės  kontrfaktinių negatyvių galimybių sritis.Kaip argumentavo anglų teoretikas A. Giddensas, įprastoje kasdienių veiksmų, įvykių ir situacijų tėkmėje kontrfaktinės negatyvios galimybės yra suskliaustos ir užblokuotos, nes gresia kasdienio subjekto egzistencijai. Kad ir kokios, globalios ar lokalios, būtų kontrfaktinės galimybės – nuo Armagedono iki banalaus komiško eksceso, – jos neutralizuojamos kaip ardančios įprastos kasdienybės nustatytą tvarką.Apokalipsės kinas aktyvuoja suskliaustas kontrfaktines galimybes, bet kartu sukuria specifinį mechanizmą jas neutralizuoti. Taigi tai, kas kasdienybėje funkcionuoja savaime, beveik automatiškai, apokalipsės kine eksploatuojama intencionaliai. Kinematografiniame santykyje „matyti–būti matomam“žiūrovui suteikiama privilegijuota pozicija, leidžianti matyti, bet išlikti nematomam, nepaveiktam globalių destrukcijos vaizdų.Pagrindiniai žodžiai: apokalipsės kinas, kasdienybė, negatyvios kontrfaktinės galimybės.
 
Apocalypse Cinema as Counterfactual PhenomenonNerijus Milerius
SummaryThe article deals with the relationship of apocalypse cinema genre to the everyday. Usually cinematic images of the end of the world and the routine everyday are treated through the prism of their mutual opposition. It is argued, however, that such interpretation should be essentially modified, by taking into account the realm of the negative counterfactual possibilities of the everyday.As Anthony Giddens has put it, in the habitual flow of everyday actions, events and situations, counterfactual negative possibilities are bracketed out and blocked, since negative counterfactual world threatens the self-identity of the everyday subject. All the counterfactual possibilities, irrespective to theirlocal or global character, small misunderstandings or Armageddon, are neutralized as something that destroys the pre-established everyday order. Apocalypse cinema activates bracketed counterfactual possibilities but also creates the special mechanism to neutralize them. Procedure, which functions in the ordinary everyday automatically, is created intentionally in the apocalypse cinema. In the cinematic relationship “to see – to be seen”, a spectatoris given the privileged position that allows him/her to see, but remain unseen, not affected by the images of the global destruction.Key words: apocalypse movie, the everyday, negative counterfactual possibilities.
KANTIŠKOJI „DAIKTO PATIES SAVAIME“ PROBLEMA RAE LANGTON INTERPRETACIJOJE
Authors: Rimkus Edvardas
Published: January 2019

Straipsnyje pristatomas ir nagrinėjamas Rae Langton požiūris į kantiškąją „daikto paties savaime“ problemą. Autorė noumeno ir fenomeno perskyrą interpretuoja kaip dviejų „daikto paties savaime“ savybių rūšių perskyrą. Fenomenas – tai išoriškai noumeno atžvilgiu pasireiškiančios jo savybės. Išorinės savybės yra noumeno generuojamos jėgos. Noumenas turi ir vidines savybes, vidinę prigimtį, kuri nepasireiškia išoriškai ir todėl nėra prieinama pažinimui. „Vidinių savybių“ koncepcija kritikuojama teigiant, jog ji pernelyg išplečia Kanto apriorinių intelekto kategorijų taikymo sferą ir yra nesuderinama su noumeno, kaip nekonceptualizuoto ir nepriklausomo nuo juslinio receptyvumo daikto, galima reikšme Kanto filosofinėje teorijoje.Pagrindiniai žodžiai: Langton, Kantas, daiktas pats savaime, išorinės savybės, vidinės savybės.Rae Langton’s Interpretation of the Kantian Problem of the Thing-in-ItselfEdvardas Rimkus
SummaryThe paper presents and examines Rae Langton’s approach to the Kantian problem of noumena. Langton treats the distinction between noumena and phenomena as a distinction between two kinds of properties of the thing-in-itself. Phenomena are externally manifested qualities of noumena. Appearance is the power generated by noumena. Noumena also have intristic properties or the inner nature, which are not externally manifest and thus are not accessibleto cognition. The paper criticizes such conception of intrinsic properties, since it extends the scope of application of Kant’s intellectual apriori categoriesand are not compatible with the possible significance of noumena as nonconceptual things independent of sensory receptivity.Key words: Langton, Kant, thing-in-itself, intrinsic property, extrinsic property.
KIEK BENDRAS MŪSŲ BENDRAS PASAULIS? HANNAH ARENDT IR SOCIALUMO IŠKILIMAS
Authors: Kattago Siobhan
Published: January 2019

Remiantis Hannah’os Arendt įvesta viešumo ir privatumo skirtimi, straipsnyje teigiama, jog iš pirmo žvilgsnio elitinę jos demokratiją galima sutaikyti supolitiniais idealais, kuriais remiantis kuriamas polis: tai įvairovė, laisvė ir veiksmas. Toks sutaikymas įmanomas, jei politiškumas yra suprantamas kaip erdvė tarp žmonių, o ne skrupulingai suręsta fizinė erdvė, išstumianti visus privatumo aspektus. Straipsnyje taip pat teigiama, kad socialumo iškilimas žymi ne tik politiškumo kolonializaciją, bet ir demokratinę ekspansiją tų, kurie, kaip ir pati Arendt, anksčiau galėjo būti išstumti iš politinio dalyvavimo bendramepasaulyje.Pagrindiniai žodžiai: Arendt, pasaulis, politika, laisvė, viešumas, privatumas, socialumas.How Common is our Common World? Hannah Arendt and the Rise of the SocialSiobhan Kattago
SummaryBased on Hannah Arendt’s distinction between the public and the private, the paper argues that it is possible to reconcile her seemingly elite democracy with the political ideals upon which the polis is constructed, namely, plurality, freedom and action. Such reconciliation is possible when the political is understood as the space between people, rather than as a carefully constructed physical space that excludes all aspects of privacy. Likewise, the paper argues that the rise of the social represents not only the colonialization of the political, but also a democratic expansion of those, who like Arendt herself might have been formerly excluded from political participation in our common world.Key words: Arendt, world, politics, freedom, public, private, social.