Az epilepsziasebészet eredményességének változása 2006 és 2016 között az Országos Klinikai Idegtudományi Intézetben
Authors: Jordán Zsófia , Horváth Boglárka , Hajnal Boglárka , Halász László , Ujvári Ákos , Fogarasi András , Halász Péter , Kelemen Anna , Erőss Loránd , Fabó Dániel 
Published: March 2021

Összefoglaló.
Bevezetés és célkitűzés: A terápiarezisztens fokális
epilepsziák sebészeti kezelése elterjedten használt kezelési lehetőség. Célunk
az epilepsziasebészet-hatékonyság változásának vizsgálata egy évtizednyi
távlatból a budapesti centrumban. Módszerek: Az Országos
Klinikai Idegtudományi Intézetben reszektív epilepsziasebészeti beavatkozásokon
átesett fokális epilepsziás betegek adatai kerültek feldolgozásra. A vizsgált 10
év beteganyagát két periódusra osztottuk a műtét időpontja szerint (2006–2010 és
2011–2016). Vizsgálati szempontjaink: demográfiai adatok, az epilepszia kezdete
és típusa, mágnesesrezonancia-lelet, preoperatív rohamfrekvencia, műtéttípus és
szövettani lelet. Az epileptológiai kimenetelt az Engel-klasszifikáció alapján
értékeltük. Eredmények: Epilepsziasebészeti beavatkozás 187
betegen történt, akik közül 137-nél került sor reszekciós műtétre. A betegek
65%-ában temporalis, 18%-ában frontalis, míg 7%-ában olyan multilobaris
epilepszia igazolódott, mely a temporalis vagy a frontalis lebenyt érintette.
Teljes rohammentességet (Engel I/A) az 1. évben 68%-ban, a 2. évben 64%-ban, míg
az 5. évben 63%-ban mértünk. A két intervallum összehasonlításakor az 1 éves
rohammentesség aránya 60%-ról (temporalis: 67%, extratemporalis: 50%) 73%-ra
(temporalis: 79%, extratemporalis: 62%) javult a második periódusban. Az
etiológia szempontjából a hippocampalis sclerosis aránya 28%-ról 14%-ra
csökkent, a fokális corticalis dysplasiák aránya 22%-ról 31%-ra növekedett.
Következtetés: A sebészeti kezelés fokális epilepsziák
esetén – alapos előzetes kivizsgálást követően – általában biztonságos és a
legnagyobb arányban sikeres beavatkozás. A legkedvezőbb kimenetel temporalis
lokalizációban érhető el. A hatékonyság az évek során egyre javuló tendenciát
mutatott az egyre nehezebb sebészeti esetek ellenére. Ez magyarázható a
sebészeti technikák fejlődésével, illetve a jobb, műtét előtti
elektrofiziológiai és képalkotó technikákkal, amelyek bevezetésével pontosabb
lokalizáció adható. Orv Hetil. 2021; 162(6): 219–226.

Summary.
Introduction and objective: The surgical treatment of medically
intractable focal epilepsies is a well established practice. Our aim was to
examine the efficacy of epilepsy surgery within a decade long period in our
centre in Budapest. Methods: Data of drug-resistant patients
with resective epilepsy surgery in the National Institute of Clinical
Neurosciences were evaluated. The examined 10-year period was divided based on
the year of the operation in two parts (2006–2010 and 2011–2016). The following
data were collected: demography, beginning and type of epilepsy, magnetic
resonance, preoperative seizure frequency, type of surgery and histology.
Epileptological outcome was based on modified Engel’s classification.
Results: Out of 187 surgeries, we identified 137 patients
with resective intervention: 65% temporal lobe, 18% frontal, and 7% multilobar
epilepsy. Seizure-freedom (Engel I/A) was 68% in the first postoperative year,
64% in the second, and 63% in the fifth year. In the first period, 1-year
seizure freedom was 60% (temporal: 67% extratemporal: 50%), while in the second
period it was 73% (temporal 79%, extratemporal 62%). Hippocampal sclerosis ratio
dropped from 28% to 14%, while focal cortical dysplasia ratio increased from 22%
to 31%. Conclusion: Surgical treatment in focal epilepsy –
after thorough presurgical evaluation – is generally safe and successful. The
most favorable outcome is in temporal localization. The efficacy tended to
improve over time despite of the more challenging cases. This can be explained
with the development of surgical techniques and improvement of presurgical
localization. Orv Hetil. 2021; 162(6): 219–226.