bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Корекція порушень ремоделювання кісткової тканини при довготривалій кортикостероїдній терапії
Authors: Kutasevych Ya.F. , Oliinyk I.O. , Mashtakova I.O. , Abdalla A.E.
Published: July 2019

Актуальність. При тяжких дерматозах зазвичай призначаються препарати кортикостероїдних гормонів досить тривалими курсами і навіть довічно, у зв’язку з чим діагностика виникнення побічних ефектів від тривалого використання системних глюкокортикостероїдів (ГКС), зокрема порушень кісткового обміну, а також їх профілактика є важливою складовою комплексної терапії тяжких дерматозів. Тому розробка методів ранньої діагностики, лікування і профілактики появи порушень ремоделювання кісткової тканини під впливом тривалої глюкокортикостероїдної терапії у хворих на тяжкі дерматози вкрай актуальна для сучасної дерматології. Мета дослідження — підвищення ефективності та безпечності лікування хворих на тяжкі дерматози шляхом запобігання або мінімізації розвитку побічних ефектів лікування глюкокортикостероїдними гормонами. Матеріали та методи. У дослідження було залучено 134 хворих на тяжкі дерматози (акантолітична пухирчатка, бульозний пемфігоїд, дерматоз Дюрінга, еритродермія тощо). Використовувалися клініко-анамнестичні, біохімічні, цитологічні, імуноферментні, інструментальні та статистичні методи дослідження. Результати. У хворих у результаті тривалої системної глюкокортикостероїдної терапії виявлялося вірогідне зниження кісткової фракції лужної фосфатази у 2,1 раза, рівня остеокальцину — у 6,6 раза і підвищення рівня С-кінцевого телопептиду у 2,2 раза. За даними ультразвукової денситометрії, остеопенію було виявлено у 35,5 %, остеопороз — у 64,5 % пацієнтів. Для корекції ремоделювання кісткової тканини призначалися препарати кальцію з вітаміном D3 та антирезорбтивний засіб. У результаті відзначалося підвищення зазначених показників, що свідчило про відновлення процесів остеосинтезу та нормалізацію процесів резорбції кісткової тканини, що підтверджувалося підвищенням мінеральної щільності кісткової тканини в 1,8 раза. Для запобігання розвитку порушень процесів ремоделювання кісткової тканини в комплексному лікуванні призначалися препарати антирезорбтивної дії, кальцію і вітаміну D3 в поєднанні із системними ГКС протягом усього курсу терапії. Висновки. Проведене дослідження дозволило підвищити ефективність та безпеку терапії хворих на тяжкі дерматози шляхом запобігання або мінімізації розвитку побічних ефектів лікування глюкокортикостероїдами.
Аспекти безпеки замісної терапії препаратами тестостерону у чоловіківіз цукровим діабетом 2-го типу і тестостероновою недостатністю
Authors: Luchytskyy V.Ye. , Tronko M.D. , Luchytskyy Ye.V.
Published: July 2019

Актуальність. Тестостеронова недостатність (ТН) — стан, що негативно впливає на чоловічу сексуальність, репродукцію, загальне здоров’я та якість життя. Терапія тестостероном (ТТ) може покращити симптоми ТН і, можливо, призупинити розвиток коморбідних захворювань або полегшити їх прояви. Мета дослідження — визначити безпеку та прояви побічних ефектів замісної тестостеронової терапії у чоловіків із цукровим діабетом (ЦД) 2-го типу і тестостероновою недостатністю. Матеріали та методи. Замісна терапія препаратами тестостерону проводилася 89 чоловікам із цукровим діабетом 2-го типу та андрогенним дефіцитом, віком від 36 до 72 років, із тривалістю ЦД 1–18 років: перша група (35 чоловіків) отримувала тестостерону ундеканоат (1000 мг), друга група (54 пацієнти) — 1 мл масляного розчину (250 мг) суміші ефірів тестостерону. Результати. В обстежених хворих першої групи середні показники вмісту еритроцитів, гемоглобіну та гематокриту після закінчення періоду спостереження вірогідно не змінювалися. Середні показники простатичного специфічного антигена (ПСА) через 9 місяців після початку ТТ у хворих чоловіків першої групи зростали менше ніж на 10 % від початкових — з 1,48 ± 0,26 нг/мл до 1,62 ± 0,20 нг/мл (p > 0,05). Збільшення об’єму передміхурової залози в динаміці застосування препарату було невірогідним: перед початком лікування 32,1 ± 1,9 см3 та 35,7 ± 1,9 см3 через 9 місяців. У чоловіків другої групи середні показники еритроцитів, гемоглобіну та гематокриту після закінчення замісної терапії тестостероном вірогідно не змінювалися. Середні показники ПСА через 9 місяців після початку ТТ у хворих другої групи залишалися практично незмінними: 1,22 ± 0,30 нг/мл до початку терапії та 1,24 ± 0,20 нг/мл через 9 місяців (p > 0,1). Збільшення об’єму передміхурової залози в обстежених пацієнтів в динаміці застосування препаратів тестостерону було невірогідним: перед початком лікування 28,4 ± 2,2 см3 та 31,6 ± 1,6 см3 через 9 місяців. Висновки. Отримані результати засвідчили, що застосування тестостерону з різною тривалістю дії для компенсації андрогенного дефіциту у чоловіків, хворих на ЦД 2-го типу, є ефективним і безпечним методом.
Фактори ризику рецидиву неактивних аденом гіпофіза у хворих із дефіцитом гормона росту
Authors: Urmanova Yu.M. , Shakirova M.Yu. , Rikhsieva N.T. , Khodgaeva F.S.
Published: July 2019

Актуальність. На даний час залишається актуальним пошук діагностично значущих маркерів агресивності неактивних аденом гіпофіза (НАГ) для визначення подальшого прогнозу в постопераційному періоді. Аденоми гіпофіза, що не мають клінічних проявів гіперсекреції гіпофізарних гормонів, є формами доброякісних пухлин аденогіпофіза. У загальній популяції частота НАГ становить 50 випадків на 1 млн населення. Мета дослідження: визначити клініко­діагностичні маркери агресивності пухлини у хворих із НАГ і дефіцитом гормона росту і їх роль у формуванні тяжкості нейроендокринної симптоматики захворювання. Матеріали та методи. Під наглядом перебувало 87 хворих (із них чоловіків — 44, жінок — 43) із верифікованим діагнозом НАГ після трансназальної гіпофізектомії; період спостереження — від одного до трьох років. Результати. При розподілі хворих на групи залежно від гістологічної характеристики НАГ переважали пацієнти з крупноклітинною хромофобною аденомою гіпофіза (77,5 %). НАГ у жінок супроводжувалася ожирінням, первинним і вторинним гіпотиреозом, вторинним гіпогонадизмом, синдромом персистуючої галактореї — аменореї (симптоматична й ідіопатична форми), нецукровим діабетом, синдромом порожнього турецького сідла та ін. У чоловіків НАГ супроводжувалася ожирінням, первинним і вторинним гіпотиреозом, вторинним гіпогонадизмом, нецукровим діабетом, гінекомастією. Розроблена шкала маркерів агресивності НАГ дозволила ідентифікувати фактори за трьома ступенями і розробити комплекс профілактичних заходів, покликаних унеможливлювати рецидив зростання пухлини. Висновки. Маркерами агресивності перебігу НАГ є: молодий вік пацієнта, перші симптоми маніфестації хвороби, великі розміри пухлини, асиметричність і деформація гіпофіза, ознаки інвазії пухлини в сусідні тканини/артерії/кавернозний синус, наявність дрібноклітинних і/або темноклітинних хромофобних аденом, пангіпопітуїтаризм.
Особливості ремоделювання міокарда лівого шлуночка при гіпотиреозі й ішемічній хворобі серця на тлі хронічного системного запалення
Authors: Horodynska O.Yu. , Bobyrova L.E. , Vesnina L.E. , Izmailova O.V. , Baranova A.F.
Published: July 2019

Актуальність. Дисфункція щитоподібної залози у сучасній медичній науці розглядається як один із факторів ризику серцево-судинних захворювань, на жаль, непередбачливо недооцінюваний. Вiдомо, що навіть незначнi порушення тиреоїдної функцiї можуть супроводжуватися зростанням кардiометаболiчного ризику. Гіпотиреоз вже на ранній (субклінічній) стадії серйозно впливає на формування і розвиток серцево-судинних захворювань. Результати масштабних досліджень демонструють, що субклінічний гіпотиреоз асоціюється з підвищенням ризику розвитку ішемічної хвороби серця (ІХС), інфаркту міокарда і смертності від серцево-судинних захворювань. Мета дослідження — вивчення структурно-функціонального стану міокарда лівого шлуночка при гіпотиреозі та ішемічній хворобі серця на тлі хронічного системного запалення. Матеріали та методи. Проаналізовано 140 історій хвороб та обстежено 55 хворих на гіпотиреоз, ІХС та за умов поєднаної патології. Пацієнти були розподілені на 3 групи: І група — хворі на гіпотиреоз — 81, ІІ група — хворі на ІХС — 67, ІІІ група — хворі на гіпотиреоз в поєднанні з ІХС — 67. Групу контролю становили 20 осіб віком від 20 до 25 років. Результати. Виявлено, що гіпертрофія міокарда розвивається у всіх групах хворих, зниження функції щитоподібної залози характеризується ремоделюванням міокарда лівого шлуночка з розвитком ексцентричної гіпертрофії, з прогресуванням систолічної дисфункції серця в умовах коморбідності. Виявлений прямий кореляційний зв’язок зниження фракції викиду з підвищенням рівня IЛ-8. Висновки. Активація хронічного системного запалення більш виражена в умовах коморбідності з негативним прогностичним впливом на стан серцево-судинної системи. Зниження функції щитоподібної залози призводить до розвитку гіпертрофії міокарда лівого шлуночка з подальшою зміною геометрії серця в бік розвитку ексцентричного ремоделювання. Гіпотиреоз характеризується порушенням центральної гемодинаміки, прояви систолічної дисфункції серця наростають за умов поєднання тиреоїдної патології та ІХС. Активація хронічного системного запалення більш виражена в умовах коморбідності з негативним прогностичним впливом на стан серцево-судинної системи.
Вплив терапії метформіном на рівень вітаміну D у хворих на цукровий діабет 2-го типу
Authors: Masliy K.O.
Published: July 2019

Актуальність. Дослідження останніх років продемонстрували, що хворі на цукровий діабет (ЦД) часто мають захворювання скелета, зокрема зниження мінеральної щільності кісткової тканини, остеопороз. Окрім самого захворювання у збільшення ризику переломів за ЦД суттєвий вклад може вносити і характер цукрознижувальної терапії. Метою дослідження була оцінка впливу цукрознижувального препарату метформін на рівень вітаміну D в сироватці у хворих на ЦД 2-го типу. Матеріали та методи. Під спостереженням перебувало 47 пацієнтів. Основну групу (n = 25) сформували пацієнти, які страждали від ЦД 2-го типу та отримували лікування цукрознижувальним препаратом метформін. Контрольну групу становили практично здорові особи (n = 22). З дослідження виключили пацієнтiв з патологією прищитоподібних залоз, порушенням функції щитоподібної залози, патологією нирок, а також тих, хто приймав препарати вітаміну D або кальцію. Проводилося визначення рівня 25-гідроксивітаміну D (25(OH)D), паратгормону, кальцію іонізованого, глікованого гемоглобіну (HbA1c). Результати. Вік пацієнтів становив від 42 до 69 років (середній вік 58,0 ± 17,5 року). Дослідження рівня 25(OH)D у сироватці показало, що у більшості пацієнтів він виявився низьким. Середній рівень 25(OH)D в обстежених основної групи становив 18,37 ± 7,62 нг/мл (5,89–32,8 нг/мл). Дослідження продемонструвало більш високу поширеність дефіциту вітаміну D серед пацієнтів з ЦД 2-го типу (66,7 %), які отримували метформін, ніж у групі контролю (7,69 %). Визначено, що більш низькі рівні вітаміну D мали пацієнти з гіршими показниками глікемічного контролю ЦД 2-го типу (HbA1c > 7 %) (25(OH)D 15,03 ± 7,60 нг/мл та 22,75 ± 7,62 нг/мл відповідно). Висновки. Дослідження продемонструвало більш високу поширеність дефіциту вітаміну D серед пацієнтів з ЦД 2-го типу (66,7 %), які отримували метформін, ніж у групі контролю (7,69 %). Встановлено вірогідний зворотний зв’язок між підвищеним рівнем HbA1с та зниженням вмісту 25(OH)D. Рівень 25(OH)D виявився вірогідно нижчим в основній групі пацієнтів, які отримували терапію метформіном, порівняно з особами контрольної групи.
Пухлинні маркери в сироватці крові при захворюваннях щитоподібної залози
Authors: Makar R.D. , Vovk V.I. , Pavlovsky I.M.
Published: July 2019

У статті висвітлена роль сироваткових пухлинних маркерів у діагностиці та лікуванні захворювань щитоподібної залози, передусім різних форм раку. Систематизовано клінічні показання до призначення та сучасні рекомендації щодо оцінки результатів визначення тиреоглобуліну, кальцитоніну, раково-ембріонального антигена. Наведено перспективи використання тестів на прокальцитонін, хромогранін А, а також окремих молекулярно-генетичних досліджень.
Превентивна діабетологія на рубежі століть. Профілактика цукрового діабету другого типу: досягнення і перспективи
Authors: Gendeleka G.F. , Gendeleka A.N.
Published: July 2019

У статті наводяться досягнення в області профілактики цукрового діабету (ЦД) 2-го типу. На даний час проведені різні дослідження з профілактики ЦД з різним дизайном, видом втручання, тривалістю спостереження і механізмом дії. Один із можливих механізмів впливу полягає в тому, щоб загальмувати темп досягнення пікової поширеності ЦД. Другий сценарій стосується більшості перевірених медикаментозних втручань, за допомогою яких вдається знизити темп конверсії порушень толерантності до глюкози в маніфестації ЦД. Третя можлива превентивна модель полягає в досягненні стійкої стабілізації толерантності до глюкози. Після виявлення передумов для розвитку ЦД 2-го типу профілактичні заходи повинні проводитися протягом 10–12 років, поки бета-клітини функціонально активні.
Влияние избыточной массы тела на развитие когнитивных нарушений у больных с гипертонической болезнью
Authors: Skybchyk V.A. , Peleshko O.S.
Published: July 2019

Актуальность. На сегодняшний день существуют данные о влиянии повышенного индекса массы тела (ИМТ) на развитие когнитивных нарушений (КН). Цель: оценить роль повышенного артериального давления (АД) и ИМТ в возникновении КН у пациентов с гипертонической болезнью (ГБ). Материалы и методы. В исследование включены 62 пациента (1-я группа) с ГБ II–III стадии 2–3-й степени и 30 практически здоровых лиц (2-я группа) с нормальным уровнем АД. Пациенты 1-й группы были разделены на две подгруппы: 1А подгруппу составили 38 больных с ГБ и повышенным ИМТ, 1Б подгруппу — 24 больных с ГБ и нормальным ИМТ. Для изучения когнитивных функций применялась краткая шкала исследования психического статуса (MMSE). Результаты. Средний балл по шкале MMSE составил 26,9 ± 1,5 и 28,8 ± 1,1 у пациентов 1-й и 2-й группы соответственно, что свидетельствует о достоверном ухудшении когнитивных функций у пациентов с ГБ (p < 0,05). КН были более выраженными у пациентов с ГБ и повышенным ИМТ, средний показатель этих пациентов по шкале MMSE был достоверно ниже по сравнению со средним баллом больных с нормальным ИМТ (26,4 ± 1,4 и 28,0 ± 1,2 соответственно, p < 0,05). У пациентов с ГБ и повышенным ИМТ статистически достоверно выше была частота умеренных КП и деменции. Выводы. У пациентов с ГБ показатели когнитивных функций были достоверно ниже по сравнению с группой контроля. Избыточный вес и ожирение обусловили достоверное ухудшение когнитивных функций у пациентов с ГБ.
Проблемы классификации и диагностики артериальной гипертензии и стратификации риска развития ее осложнений в свете Европейских рекомендаций 2018 года (комментарий к рекомендациям)
Authors: Koval S.M.
Published: July 2019

В статье приведены комментарии автора относительно Европейских рекомендаций 2018 года по артериальной гипертензии. Уделяется подробное внимание таким аспектам, как определение и классификация артериальной гипертензии, диагностика ее степени и стадии и стратификация риска осложнений, обусловленных данным заболеванием.
Диуретики и новые возможности в нефропротекции
Authors: Ivanov D.D. , Rostaing Lionel
Published: July 2019

В статье рассмотрены наиболее часто используемые в нефрологии диуретики, схемы и дозы их применения. Особое внимание уделено новому классу сахаро­снижающих препаратов (глифлозины), которые способны оказывать нефропротективное действие у больных с диабетической нефропатией, а также, вероятно, у пациентов с хронической почечной недостаточностью, не страдающих сахарным диабетом 2-го типа.
Гиперкалиемия и хроническая болезнь почек
Authors: Kushnirenko S.V.
Published: July 2019

Хроническая гиперкалиемия является одним из осложнений хронической болезни почек (ХБП), которое часто встречается, предвещает плохой прогноз и требует тщательного лечения нефрологом. Современные стратегии, направленные на профилактику и лечение гиперкалиемии, как и ранее, не являются оптимальными, о чем свидетельствует относительно высокая распространенность гиперкалиемии у пациентов, находящихся в условиях стабильной нефрологической помощи и даже в идеальных условиях рандомизированных исследований, где лучшее лечение и мониторинг являются обязательными. Цель данного обзора состояла в обнаружении и обсуждении ряда нерешенных вопросов относительно ведения хронической гиперкалиемии при ХБП. Рассмотрены следующие темы, вызывающие клинический интерес: диагностика, связь с основными сопутствующими заболеваниями ХБП, терапия ингибиторами ренин-ангиотензин-альдостероновой системы, эффективность современного диетического и фармакологического лечения, потенциальная роль разных поколений калиевых биндеров.
Дополнительные диагностические возможности пробы с водно-солевой нагрузкой у пациентов с хронической болезнью почек I–III стадии
Authors: Savytska L.M.
Published: July 2019

Актуальность. Ежегодно увеличивается количество пациентов с хронической болезнью почек, в том числе и тех, кто нуждается в почечно-заместительной терапии. Пользуясь рекомендациями KDIGO, мы используем показатель альбуминурии и расчетной скорости клубочковой фильтрации для оценки почечных последствий. Постоянно ведутся поиски новых диагностических маркеров раннего выявления риска прогрессирования хронической болезни почек. Интересна возможность использования с этой целью такого общедоступного показателя, как мочевая кислота сыворотки крови. Цель исследования: оценить изменение уровня мочевой кислоты сыворотки крови у пациентов с хронической болезнью почек I–III стадии на фоне проведения водно-солевой нагрузки 0,5% раствором натрия хлорида из расчета 0,5% от массы тела, а также выявить взаимосвязь этого показателя со снижением расчетной скорости клубочковой фильтрации через год. Материалы и методы. На базе КУ КОС «Киевская областная больница № 2» обследованы 102 пациента с хронической болезнью почек I–III стадии. При определении функционального почечного резерва с использованием модифицированной методики А.И. Гоженка, адаптированной к амбулаторно-поликлиническим условиям при проведении водно-солевой нагрузки 0,5% раствором натрия хлорида из расчета 0,5% от массы тела, дополнительно определялась концентрация мочевой кислоты сыворотки крови до и через один час после нагрузки. Результаты. В течение года наблюдения пациенты, у которых на фоне водно-солевой нагрузки значения мочевой кислоты сыворотки крови увеличились, остались теми же или снизились менее чем на 5 ммоль/л, имели статистически большее снижение скорости клубочковой фильтрации: 9,2 ± 10,7 мл/мин/1,73 м2 по сравнению с пациентами, у которых на фоне водно-солевой нагрузки мочевая кислота снизилась более чем на 5 ммоль/л: 4,1 ± 10,0 мл/мин/1,73 м2. Выводы. При расширении функциональных возможностей теста по определению функционального почечного резерва за счет определения изменения мочевой кислоты можно индивидуализировать прогноз конкретного больного по прогрессированию хронической болезни почек.
Органы мочевыделительной системы: развитие, врожденная патология
Authors: Pishak V.P. , Ryznychuk M.А. , Khmara T.V.
Published: July 2019

Согласно последней информации о врожденных пороках, на факторы наследственного генеза приходится 23–40 % случаев, 50–51 % имеют мультифакторное происхождение, а 2–5 % обусловлены тератогенным воздействием. В общей структуре врожденной патологии пороки мочевой системы составляют от 30 до 50 % и занимают ведущие места в зависимости от территориальных особенностей. В статье рассмотрено эмбриональное развитие почек и кратко проанализирована классификация аномалий мочевой системы. Механизмы тонких процессов нефрогенеза на молекулярном уровне подчинены работе структурных генов, факторов транскрипции, роста и других активных веществ. Главная роль принадлежит генам homeobox F13 i O14 (HOXA13 i HOXD14), которые регулируют активность групп структурных генов. Механизм наследования данных генов, как правило, мультифакторный или сцепленный с полом, а чаще всего — полигенный. Выделены факторы риска развития пороков мочевой системы в общем и представлены факторы риска аномалий мочевой системы в Черновицкой области в зависимости от территориальных особенностей. В горных районах Черновицкой области риск развития врожденных пороков мочевой системы повышался у беременных в возрасте до 20 лет, при третьей беременности, при наличии маловодия и фетоплацентарной недостаточности. В предгорных районах частые аномалии мочевой системы обнаружены пренатальным скринингом у беременных в возрасте от 20 до 24 лет, при второй беременности, которая сопровождалась фетоплацентарной недостаточностью и обвитием пуповиной шеи плода. Риск развития аномалий мочевой системы в равнинных районах возрастал у беременных в возрасте до 20 лет, при третьей беременности. Такая беременность часто сопровождалась маловодием и обвитием пуповиной шеи плода. Часто аномалии мочевой системы диагностировались у плодов мужского пола независимо от места проживания беременной. В развитии патологии мочевыделительной системы играют роль факторы, действующие в перинатальном периоде, а именно хроническая фетоплацентарная недостаточность, маловодие, гестоз различной степени, инфекции органов мочеиспускания, которые у матери во время беременности приводят к хронической гипоксии плода, что в дальнейшем сопровождается формированием врожденных пороков развития мочевой системы.
Звернення головного редактора
Authors: Ivanov D.D.
Published: July 2019

No abstract
Возможности диагностики и лапароскопических методов лечения грыж пищеводного отверстия диафрагмы
Authors: Ratchik V.M. , Prolom N.V. , Tarabarov S.O. , Khokhlenko H.V. , Halinskyi O.O.
Published: July 2019

Цель исследования: оценка диагностических возможностей и результатов хирургического лечения больных с грыжами пищеводного отверстия диафрагмы (ГПОД). Материалы и методы. В отделении хирургии органов пищеварения ГУ «Институт гастроэнтерологии НАМН Украины» за период с 2013 по 2018 год лапароскопические вмешательства по поводу грыж пищеводного отверстия диафрагмы и гастроэзофагеальной рефлюксной болезни были выполнены у 119 пациентов. Результаты. Среди оперированных пациентов у 101 (84,9 %) был установлен диагноз «аксиальная ГПОД (тип І)», у 14 (11,8 %) — «параэзофагеальная ГПОД (тип II)», «смешанная ГПОД с укороченным пищеводом (тип III)» — у 4 (3,4 %). Крурорафия выполнена у 100 % пациентов: задняя — у 67 (56,3 %) пациентов, передняя и задняя — у 36 (30,3 %), у 16 (13,4 %) пациентов — сочетанная и аллопластика. Выполнены лапароскопические фундопликации: фундопликация по Нис­сену — у 96 (80,7 %) пациентов, фундопликация по Тупе — у 12 (10,1 %), фундопликация по Дору — у 11 (9,2 %) пациентов. Фундодиафрагмопексия выполнена у 87 (73,1 %). Летальных исходов после оперативных вмешательств не было. Выводы. Результаты исследования свидетельствуют о высокой эффективности лапароскопических методов в хирургическом лечении пациентов с ГПОД, хорошо переносятся пациентами и характеризуются небольшим процентом интраоперационных и отсутствием послеоперационных осложнений, что позволяет признать их операциями выбора в лечении данной патологии.
Клинико-патогенетические аспекты хронического панкреатита в сочетании с вегетативной дисфункцией
Authors: Babinets L.S. , Sabat Z.I.
Published: July 2019

Актуальность. В статье проанализированы особенности состояния вегетативной нервной системы у больных хроническим панкреатитом (ХП). Проведенные исследования показали, что наличие вегетативной дисфункции (ВД) осложняет течение хронического панкреатита. Все органы и системы нашего тела находятся под постоянным контролем вегетативной нервной системы. Проблема хронического панкреатита остается одной из наиболее актуальных проблем в современной гастроэнтерологии. Несмотря на внедрение новых методов, наблюдается низкая эффективность лечения ХП, что, вероятно, обусловлено недостаточностью знаний об определенных механизмах патогенеза, в частности о роли ВД в развитии и прогрессировании ХП. Итак, особенности состояния вегетативной нервной системы при хроническом панкреатите представляют значительный научный интерес. Цель исследования: изучить степень вегетативных нарушений и их клиническое течение у больных с хроническим панкреатитом. Материалы и методы. Обследовано 45 пациентов с ХП, проходивших лечение в дневном стационаре и гастроэнтерологическом отделении Тернопольской городской клинической больницы № 2. Диагноз «хронический панкреатит» выставляли на основе клинического протокола, принятого в соответствии с приказом № 638 МЗ Украины от 10.09.2014 г. Общеклинические и биохимические обследования проводили больным ХП в фазе обострения и нестойкой ремиссии (10–14 день пребывания в условиях дневного стационара). Результаты. По данным опросника Вейна, у 91,1 % (n = 41) больных ХП обнаружены признаки вегетативной дисфункции, которые сопровождались наиболее выраженными диспеп­тическим ((3,2 ± 1,0) балла) и болевым ((2,9 ± 1,3) балла) синдромами по данным гастроэнтерологического опросника (GSRS). Наличие вегетативной дисфункции у больных ХП сопровождалось повышением реактивной (среднее значение — (45,0 ± 5,7)) и личной (среднее значение — (43,0 ± 5,2)) тревожности, а также ростом нейротизма (среднее значение — (14,7 ± 2,4)) у 75,6 % больных. У больных ХП с ВД по индексу Кердо констатировано преобладание состояния ваготонии (56 %) над симпатикотонией (31 %) при уровне эйтонии 13 %. По результатам клиноортостатической пробы у 13 % пациентов с ХП установлена нормальная реакция гемодинамики на ее проведение, у 6,5 % — гиперсимпатикотонический и гипердиастолический варианты, у 74 % — асимпатикотонический, что указывает на истощение компенсаторных механизмов регуляции вегетативного тонуса. Выводы. По оценке данных исследования, установлено негативное влияние вегетативной дисфункции на течение хронического панкреатита.
Патогенетические аспекты коморбидности хронического панкреатита и хронической обструктивной болезни легких
Authors: Hristich T.N. , Hontsariuk D.O.
Published: July 2019

В обзоре литературы освещается вопрос участия некоторых механизмов в развитии коморбидного течения хронического панкреатита с хронической обструктивной болезнью легких. Внимание обращается на то, что общность механизмов развития может раскрыть суть адаптационных процессов или служить для их использования в разработке стратегии и тактики лечения, профилактики и реабилитации больных при полиморбидности с учетом индивидуального подхода. Авторы попытались осветить вопросы развития и прогрессирования заболеваний с точки зрения теории синтропических и интерференционных механизмов. С учетом данного подхода рассматривается значение окислительного стресса, хронического системного воспаления (в том числе С-реактивного белка в развитии инсулинорезистентности), эндотелиальной дисфункции, микроциркуляторных нарушений и гипоксии. Акцентируется внимание на том, что микроциркуляторные нарушения и гипоксия, а также влияние С-реактивного белка на формирование инсулинорезистентности можно трактовать в качестве транссиндромальных и интерференционных механизмов при коморбидном течении хронического панкреатита с хронической обструктивной болезнью легких. Это важно для тактики и стратегии лечебных и медицинских реабилитационных мероприятий, проводимых с пациентами, страдающими хроническим панкреатитом с хронической обструктивной болезнью легких, поскольку предотвращает полипрагмазию.
Гастроэнтерологические маски парциальной эпилепсии в клинической практике
Authors: Cherniavsky V.V. , Fedorchenko N.O.
Published: July 2019

Целью статьи является привлечение внимания гастроэнтерологов к необходимости проведения более тщательной дифференциальной диагностики у пациентов с синдромом неисследованной диспепсии. В статье приведен иллюстративный клинический случай пациента с абдоминальным вариантом парциальной эпилепсии. Акцентировано внимание на анамнестических критериях, которые позволили заподозрить данное заболевание у пациента с диспепсией, назначить электроэнцефалографическое исследование и консультацию невролога для назначения правильного лечения. Парциальная эпилепсия должна быть внесена в список заболеваний, с которыми проводится дифференциальная диагностика при диспепсии. Гастроэнтерологи и врачи терапевтических специальностей должны быть ознакомлены с клиническими вариантами и симптомами течения парциальной эпилепсии, а также с особенностями ее медикаментозного лечения, что будет способствовать раннему выявлению и лучшим результатам лечения больных эпилепсией. Необходимо проводить детализированный опрос пациента с тщательным сбором жалоб и анамнеза заболевания. Необходимо направлять на консультацию к неврологу пациентов с функциональной диспепсией, в анамнезе которых присутствуют травмы головы, занятия боевыми, рукопашными видами спорта, футболом, недавно перенесенные тяжелые инфекционные заболевания с выраженным интоксикационным синдромом. Раннее выявление «соматических масок» парциальной эпилепсии, которые по своей природе фактически являются «аурой» возможного, непредвиденного вторично-генерализированного эпилептического приступа, позволит своевременно назначать лечение и предотвратить его развитие.
Состояние эндогенной интоксикации и иммуновоспалительной реакции у больных с алкогольным циррозом печени в сочетании с неалкогольной жировой болезнью печени
Authors: Matkovska N.R. , Virstiuk N.H. , Balan U.V.
Published: July 2019

Цель: оценить состояние эндогенной интоксикации у пациентов с алкогольным циррозом печени (АЦП) при сочетании с неалкогольной жировой болезнью печени (НАЖБП) в зависимости от стадии декомпенсации. Материалы и методы. Обследовано 204 пациента. Среди них у 78 человек (I группа) диагностирован АЦП и у 126 лиц (II группа) было сочетание АЦП с НАЖБП. Пациентов разделили на подгруппы в зависимости от классов компенсации по критериям Чайлда — Пью (А, В, С). Проведены общеклинические и инструментальные обследования. Определяли лейкоцитарный индекс интоксикации (ЛИИ), сорбционную способность эритроцитов (ССЭ), уровень резистина, высокочувствительного С-реактивного белка (вч-СРБ) и фактора некроза опухоли α (ФНО-α) в крови. Результаты. У пациентов с сочетанием АЦП и НАЖБП наблюдалась более тяжелая клиническая картина с развитием астеновегетативного, болевого, диспептического, гепаторенального, гепатопульмонального синдромов, желтухи, портальной гипертензии, печеночной энцефалопатии. Отмечались такие тяжелые инфекционные осложнения, как пневмония и спонтанный бактериальный перитонит, чаще у пациентов с субкомпенсацией и декомпенсацией. У всех больных ССЭ, ЛИИ и показатели ФНО-α, вч-СРБ, резистина увеличивались с нарастанием декомпенсации заболевания. Повышенные ССЭ, ЛИИ и более высокие уровни ФНО-α, вч-СРБ и резистина в сыворотке крови наблюдались при сочетании АЦП и НАЖБП, что связано с более тяжелым течением патологического состояния у таких больных. Мы обнаружили положительные связи между уровнем резистина и ФНО-α, вч-СРБ, ССЭ, ЛИИ. Такие результаты свидетельствуют об участии резистина в иммуновоспалительных процессах и развитии эндогенной интоксикации при АЦП. Выводы. С нарастанием декомпенсации АЦП при сочетании с НАЖБП увеличивается степень эндогенной интоксикации, которая сопровождается развитием иммуновоспалительной реакции, о чем свидетельствуют повышенные ССЭ, ЛИИ, а также более высокие уровни ФНО-α, вч-СРБ и резистина. Достоверно более высокие ССЭ, ЛИИ и уровни ФНО-α, вч-СРБ и резистина выявлены у больных при сочетании АЦП с НАЖБП, что сопровождается более тяжелым течением заболевания. У пациентов с АЦП и НАЖХП обнаружены корреляции между уровнем резистина и ФНО-α, вч-СРБ, ССЭ, ЛИИ.
Определение межклеточных контактов у больных с синдромом раздраженного кишечника
Authors: Stepanov Yu.M. , Budzak I.Ya. , Yu.A. Gaidar Yu.A. Gaidar
Published: July 2019

В статье приведен анализ литературных данных о нарушении кишечной проницаемости как одного из патогенетических факторов синдрома раздраженного кишечника. Детально рассмотрено строение плотных контактов как важного элемента нормального функционирования кишечного барьера. Рассмотрены исследования, в которых предварительно изучали экспрессию компонентов плотных контактов у больных с синдромом раздраженного кишечника. Показаны результаты собственного исследования с оценкой экспрессии окклюдина у пациентов с синдромом раздраженного кишечника. Было установлено, что экспрессия окклюдина ниже у больных с синдромом раздраженного кишечника по сравнению со здоровыми лицами.
Основные подходы к профилактике вирусного гепатита А
Authors: Oniskova O.V. , Yushchenko L.O. , Tikholaz V.О. , Oleynik V.S. , Gordiychuk O.O. , Malanina T.V.
Published: July 2019

Профилактика вирусного гепатита А в странах со средним уровнем эндемичности остается актуальным вопросом современности. Наиболее эффективным методом профилактики в мире является вакцинация в сочетании с соблюдением удовлетворительных санитарно-гигиенических условий. Доказано, что прививки против вирусного гепатита А обеспечивают длительную и эффективную защиту, хорошо переносятся и не вызывают серьезных побочных реакций. В регионах со средним уровнем эндемичности по вирусному гепатиту А должна быть рассмотрена возможность вакцинации, особенно категорий населения, относящихся к группам риска.
Тридцать лет на земской службе: штрихи к портрету Надежды Потаповны Кирпотенко — одной из первых женщин-врачей на Екатеринославщине
Authors: Chaban M.P. , Shevtsova Z.I. , Gaponov V.V.
Published: July 2019

В статье впервые представлены жизненный путь, профессиональная и общественная деятельность Надежды Потаповны Кирпотенко — одной из первых женщин-врачей на Екатеринославщине (ныне — Днепропетровщине). Значительное внимание уделено изучению патронажной службы в конце ХІХ — начале ХХ века.
Ретроспективний аналіз етіологічної структури гнійно-запальних захворювань переднього відрізка ока
Authors: Nazarchuk G.G. , Saldan Yu.I. , Nazarchuk O.A.
Published: July 2019

Актуальність. Запальні захворювання органа зору посідають провідне місце (34,5–40,2 %) серед захворювань очей. Мета: дослідити сучасну структуру збудників гнійно-запальних процесів переднього відрізка ока, їх чутливість до антибіотиків. Матеріали та методи. Проведено ретроспективний аналіз результатів бактеріологічних досліджень 43 хворих із гнійно-запальними процесами переднього відрізка ока та його допоміжного апарату, яких обстежували і/або лікували у Вінницькій і Житомирській обласних клінічних лікарнях протягом 2013 року. Результати. Етіологічна структура гнійно-запальних процесів ока була представлена грампозитивними (89,7 %), а саме: S.epidermidis (55,2 %), S.aureus (20,8 %), S.viridans (5,2 %), Е.faecalis (3,4 %), S.heamoliticus (1,7 %), S.pneumoniae (1,7 %), C.hofmannii (1,7 %), і грамнегативними бактеріями: Acinetobacter spp. (5,2 %), E.coli (3,4 %), E.gergoviae (1,7 %). Staphylococcus spp. були малочутливими до пеніцилінів (50,0–78,1 %), цефалоспоринів (50,0–71,9 %), макролідів (50,0–58,3 %), мали варіабельну чутливість до ципрофлоксацину (66,7–78,1%); офлоксацину (75,0–87,5 %), моксифлоксацину (75,0–84,4 %), гентаміцину (66,7–90,6 %), тобраміцину (66,7–93,8 %). Грамнегативним бактеріям була притаманна низька антибіотикочутливість. Висновки. Грампозитивні мікроорганізми є провідними збудниками гнійно-запальних процесів переднього відрізка ока (89,7 %), мають варіабельну чутливість до антибіотиків. Грамнегативні збудники стійкі до більшості досліджуваних антибіотиків.
Офтальмологічні критерії синдрому недиференційованої дисплазії сполучної тканини у дітей з набутою міопією
Authors: Tsybulska T.E. , Zavgorodnya T.S.
Published: July 2019

Метою роботи було визначення офтальмологічних критеріїв синдрому недиференційованої дисплазії сполучної тканини у дітей з набутою міопією. Встановлено, що головними офтальмологічними критеріями зорового аналізатора, які дозволяють проводити дискримінацію при набутій міопії між наявністю синдрому недиференційованої дисплазії сполучної тканини та його відсутністю з точками порогу класифікації, є показник заломлюючої сили рогівки ≤ 41,5 дптр (чутливість 88 %, специфічність 90 %), глибина передньої камери ока ≥ 3,88 мм (чутливість 87 %, специфічність 78 %), діаметр рогівки ≥ 11,85 мм (чутливість 90 %, специфічність 87 %).
Роль кластерина как антиапоптотического фактора глии в развитии диабетической макулярного отека у пациентов с сахарным диабетом 2-го типа
Authors: Suk S.А. , Rykov S.O. , Kyryliuk M.L.
Published: July 2019

Цель работы заключалась в оценке содержания кластерина в крови у больных сахарным диабетом (СД) 2-го типа с диабетическим макулярным отеком (ДМО) разной степени во взаимосвязи с показателями толщины слоев макулы. Материалы и методы. Обследованы 82 больных с СД 2-го типа (145 глаз), разделенных на 4 группы в соответствии с формой ДМО. Средний возраст пациентов составил 65,25 ± 10,85 года, средняя продолжительность диабета — 14,00 ± 7,05 года, средний уровень гликированного гемоглобина — 8,40 ± 1,58 %. Результаты. С помощью однофакторного дисперсионного и регрессионного анализа, методики построения логистических моделей регрессии показано, что кластерин не ассоциируется как с риском высокого значения толщины слоя нервных волокон, слоя ганглионарных клеток, внутреннего пограничного слоя, центральной толщины сетчатки, минимальной толщины центральной ямки, объема макулы и центральной ямки, низкой остротой зрения, так и с общим высоким риском ухудшения состояния макулы в отличие от начальных стадий ДМО. Выводы. Сделано предположение об ограниченной роли кластерина и его относительной недостаточности при тяжелом ДМО и возможности его применения in situ в качестве дополнительного лечебного мероприятия.
Эффективность закрытой субтотальной витрэктомии в сочетании с панретинальной лазеркоагуляцией в лечении диабетической макулопатии у больных сахарным диабетом 2-го типа
Authors: Panchenko Yu.O.
Published: July 2019

В статье приводятся результаты применения закрытой субтотальной витрэктомии и закрытой субтотальной витрэктомии в сочетании с панретинальной лазеркоагуляцией (ПРЛК) в лечении диабетической макулопатии (ДМП) и диабетического макулярного отека (ДМО) у больных диабетической ретинопатией (ДР) и сахарным диабетом 2-го типа (СД2). Под наблюдением находилось 166 больных (166 глаз), составивших две группы наблюдения. В 1-й группе (85 больных, 85 глаз) выполнили витрэктомию с удалением (пилингом) внутренней пограничной мембраны сетчатки (ВПМ), во 2-й группе (81 больной, 81 глаз) — витрэктомию с пилингом ВПМ в сочетании с ПРЛК. Установлено, что закрытая субтотальная витрэктомия 25+ с пилингом ВПМ и закрытая субтотальная витрэктомия 25+ с пилингом ВПМ в комбинации с ПРЛК являются эффективными методами лечения ДМП и ДМО у больных ДР и СД2. Выполнение этих операций привело к резорбции ДМО и регрессу клинических проявлений ДМП в 82,4 и 85,2 % через 1 и 3 месяца и в 75,3 и 72,1 % через 6 месяцев после хирургического лечения соответственно. Установлено, что частота рецидива ДМП после витрэктомии и витрэктомии в комбинации с ПРЛК через 6 месяцев составила 10,6 % в 1-й группе и 9,87 % во 2-й группе. Выполнение ПРЛК как этапа комбинированного лечения ДМП не дало преимуществ по сравнению с выполнением только витрэктомии как в плане резорбции ДМО, так и в повышении остроты зрения при данном объеме исследований и сроке наблюдений. Выполнение ПРЛК в комбинации с витрэктомией было фактором риска развития дополнительных дефектов поля зрения по сравнению с выполнением только витрэктомии у больных ДР, ДМП и СД2. Перспективы повышения эффективности витреоретинальных хирургических вмешательств мы видим в исследовании новых патогенетических механизмов ДМП, которые могут приводить, в том числе, и к ее рецидивированию.
Эффективность эпи-он кросс-линкинга при незаживающей язве роговицы: случай из практики
Authors: Тabalyuk Т.А. , Vavryshchuk А.S. , Rudavska L.М. , Кudryl І.V.
Published: July 2019

В работе представлен клинический случай лечения незаживающей язвы роговицы. Эпи-он кросс-линкинг проведен на левом глазу 37-летней женщины, которая безуспешно лечилась, включая трансплантацию амниотической мембраны, 3,5 месяца после эрозии роговицы. Иррадиация УФ-А излучением 380 нм (3 Мв/cм2), диаметром 9,0 мм была произведена с частым дополнительным увлажнением раствором BSS после имбибиции рибофлавином (капля каждые 2 минуты в течение получаса). Пациентку исследовали до процедуры и через 1 день, 1 неделю, 1, 3 и 9 месяцев после нее. Была показана клиническая эффективность эпи-он кросс-линкинга. Побочных эффектов не было отмечено в течение всего периода наблюдения. Постепенно, до 9 месяцев, купировался болевой, роговичный, отечный синдром; некорригированная острота зрения увеличилась с 0,2 до 0,5; корригированная острота зрения улучшилась до 0,7; нормализовались топометрические, кератометрические, пахиметрические показатели; исчезла иррегулярность роговицы. Полученные результаты подтверждают инструментальное исследование на Pentacam HR (Oculus, Германия) и его Шеймпфлюг-изображения.
Використання математичного моделювання в епідеміологічному нагляді за гострими кишковими інфекціями
Authors: Malysh N.G. , Kuzmenko O.V. , Chemych M.D. , Doan S.I.
Published: July 2019

Актуальність. Гострі кишкові інфекції є актуальними для багатьох країн світу. Міграційні процеси, міжнародний туризм та інші фактори призвели до зміни значущості окремих джерел інфекції, шляхів передачі збудника, етіологічної структури. Мета. На підставі вивчення динаміки захворюваності, факторів ризику запропонувати нові способи удосконалення епідеміологічного нагляду за гострими кишковими інфекціями. Матеріали та методи. Досліджено динаміку захворюваності на шигельоз, сальмонельоз, діареєгенні ешерихіози, демографічну статистику та показники санітарно-гігієнічного моніторингу за період 2001–2017 рр. у Сумській області. Застосовані епідеміологічний та статистичний методи дослідження, багатофакторний аналіз. Результати. Встановлено, що у досліджуваному періоді показники інцидентності на шигельоз зменшилися з 42,3 до 0,5 на 100 тисяч населення; на сальмонельоз зросли з 13,0 до 17,7; на діареєгенні ешерихіози варіювали на рівні 3,70–2,20. Під час статистичного аналізу за допомогою пакета прикладних програм Statistica встановлено: залежність захворюваності від впливу факторів ризику (чисельність і щільність населення; природний і міграційний рух населення; поширеність хвороб органів травлення); частоту виявлення: носіїв патогенних ентеробактерій, нестандартних зразків води, м’яса і м’ясопродуктів, молока і молокопродуктів, цукру і кондитерських виробів, яєць; виділення санітарно-показової мікрофлори з обладнання та рук працівників у закладах громадського харчування, на харчових підприємствах, підприємствах із виробництва кондитерських виробів із кремом, молокозаводах. Висновки. Використання математичного моделювання у системі епідеміологічного нагляду за гострими кишковими інфекціями дозволить спрогнозувати захворюваність і визначити пріоритетні фактори ризику.
Тези науково-практичної конференції з міжнародною участю «Інфекційні захворювання у дітей. Сучасний погляд на діагностику, лікування та профілактику» (28 березня 2019 р., м. Київ, Україна)
Authors: . .
Published: July 2019

.
Сучасні підходи до лікування герпетичної інфекції в дітей
Authors: Kramarov S.O. , Yevtushenko V.V.
Published: July 2019

На даний час відомі 8 патогенних герпесвірусів: два типи вірусу простого герпесу (HSV-1, HSV-2), вірус вітряної віспи, вірус Епштейна — Барр, цитомегаловірус, HHV-6, HHV-7 і HHV-8. Обидва типи вірусу простого герпесу є членами сімейства Herpesviridae й характеризуються здатністю до латенції після первинної інфекції й можливістю реактивації в майбутньому. Після літичної інфекції на поверхні слизової оболонки HSV може інфікувати сенсорні нейрони, спричинюючи латентну інфекцію, при якій реплікація вірусу припиняється. Після того латентний вірус може повторно активувати цикл реплікації з наступним поверненням у периферичні тканини та розвитком рецидиву інфекції. Протигерпетичні лікарські засоби, що використовують сьогодні, включають ацикловір, цидофовір, фамцикловір, фоскарнет, ганцикловір, ідоксуридин, пенцикловір, трифлуридин, валацикловір, валганцикловір і відарабін. Інозину пранобекс є ще одним протигерпетичним препаратом із прямою противірусною та імуномодулюючою активністю. Інозину пранобекс може поліпшувати клінічний перебіг рецидивуючої герпетичної інфекції і прискорювати нормалізацію імунологічних показників.
Мікробіота ротоглотки в дітей у періоді висипання кору
Authors: Volyanska L.A. , Romanyuk L.B. , Burbela E.I. , Gorishna I.L.
Published: July 2019

Метою нашої роботи було вивчити мікробіоту ротоглотки у хворих на кір дітей. Матеріали та методи. Нами проведено спостереження за 35 дітьми, які захворіли на типову форму кору та знаходились на стаціонарному лікуванні. Серед обстежених 23 (65,7 %) мали неускладнений перебіг, у 12 (34,3 %) пацієнтів кір ускладнився пневмонією, бронхітом чи отитом. Матеріал з ротоглотки в періоді висипань досліджено мікробіологічним методом. Уточнюючу ідентифікацію проводили за допомогою напівавтоматичного мікробіологічного аналізатора Vitek-2. Для оцінки частоти зустрічальності у популяції різних мікроорганізмів на слизовій ротоглотки використовували показник зустрічальності (Рі), про ступінь домінування того чи іншого представника мікробіоти в угрупованні судили за частотою його появи у зразках, використовуючи при цьому індекс постійності (С, %). Статистична обробка даних проводилась за допомогою пакета стандартних програм для персонального комп’ютера. Результати. Дослідження мікробіоти ротоглотки у спостережуваних дітей, які хворіли на кір, виявили домінування облігатно резидентних мікроорганізмів: α- та β-гемолітичні стрептококи, Lactobacillus spp., Neisseria spp. Представниками транзиторної мікробіоти були Enterobacter spp., Pseudomonas spp. і Micrococcus spp. Факультативно резидентну флору ротоглотки становили мікроорганізми: Staphylococcus spp., зокрема S.aureus, Streptococcus spp. і з γ-гемолізом, Corynebacterium spp., Moraxella spp., Candida spp. та E.coli і Enteroccocus spp. Максимальний показник зустрічальності мікроорганізмів у ротоглотці хворих на кір був притаманний стрептококам, α- та β-гемолітичні стрептококи виявлялись з однаковою частотою. Висновки. Таким чином, у дітей, хворих на кір, є порушення нормоценозу ротоглотки, що проявляються зменшенням С та Рі константних штамів Staphylococcus spp., Neisseria spp. та Lactobacillus spp. Збільшення індексу постійності та показника зустрічальності свідчить про порушення нормоценозу на межі з дисбактеріозом ротоглотки у дітей, хворих на кір. Порушення співвідношення α-, γ- та β-гемолітичних стрептококів у бік зростання останніх в поєднанні з вираженими факторами їх патогенності є ймовірною причиною бактеріальних ускладнень стрептококової етіології.
Місце таргетного препарату кабозантиніб у лікуванні метастатичного світлоклітинного раку нирки
Authors: Yakovlev P.H.
Published: July 2019

В статті наведені дані останніх клінічних досліджень, в яких представлені переваги призначення таргетного препарату кабозантиніб, інгібітору тирозинкіназ MET, AXL, рецепторів VEGF, у лікуванні метастатичного світлоклітинного раку нирки як у другій, так і в першій лінії терапії.
Клінічний випадок міоепітеліоми молочної залози
Authors: Zaychuk V.V. , Samusieva A.A. , Anikusko N.F. , Dyatel M.V.
Published: July 2019

У статті описано випадок рідкісної пухлини молочної залози, що на етапі передопераційної діагностики трактувалася як підозра на рак. Тільки імуногістохімічне дослідження дозволило встановити природу та доброякісний характер новоутворення і коректний діагноз.
Протипухлинна хіміотерапія: можливі ризики, помилки при проведенні й шляхи їх профілактики
Authors: Samusieva A.A. , Zotov A.S.
Published: July 2019

Хіміотерапія є важливим і невід’ємним методом лікування в онкології, помилки при призначенні й проведенні якої є серйозною проблемою. У статті розглянуто основні організаційні, технічні й адміністративні фактори, від яких залежить частота й характер цих помилок. Окреслені можливі шляхи профілактики порушень стандартів і правил проведення протипухлинного медикаментозного лікування.
Сучасна реабілітація хворих на рак грудної залози
Authors: Yarynich V.I. , Bohatyr H.O.
Published: July 2019

Хірургічні втручання, променева та хіміотерапія, що застосовуються для лікування раку грудної залози, призводять до суттєвих соматичних та психологічних порушень. Тому актуальним є створення реабілітаційних центрів, кабінетів реабілітації і розробка методів реабілітації цієї категорії хворих. Компонентами реабілітаційної програми є реконструктивно-пластичні операції, зовнішнє протезування молочних залоз, профілактика раннього набряку руки, відновлення повного обсягу рухів у плечових суглобах, лікування астенодепресивних станів цієї категорії хворих.