bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
АНТИОКСИДАНТНО-ПРООКСИДАНТНЕ СПІВВІДНОШЕННЯ У ТКАНИНАХ ПЕЧІНКИ ПРИ РЕЗЕКЦІЇ РІЗНИХ ОБ’ЄМІВ ЇЇ ПАРЕНХІМИ
Authors: Monastyrska N. Ya.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Сьогодні у хірургічних стаціонарах широко виконують резекцію печінки, видалення великих об’ємів якої призводить до різних пострезекційних ускладнень і до змін антиоксидантної та прооксидантної систем.

Мета – вивчити антиоксидантно-прооксидантне співвідношення у тканинах печінки при резекції різних об’ємів її паренхіми.

Матеріал і методи. Дослідження проведені на 45 білих щурах, яких було поділено на 3 групи. 1-а група нараховувала 15 контрольних тварин, 2-а – 15 щурів після резекції 31,5 % паренхіми печінки; 3-я – 15 тварин після видалення 58,1 % її об’єму. Евтаназію тварин здійснювали кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу через місяць від початку експерименту. В печінці щурів визначали: концентрацію малонового діальдегіду, дієнових кон’югатів, відновленого глутатіону, активність каталази, а також антиоксидантно-прооксидантне співвідношення. Печінка досліджувалася морфологічно. Проводили кореляційний аналіз між біохімічними та морфометричними показниками. Кількісні показники обробляли статистично.

Результати. Встановлено, що резекція 58,1 % паренхіми печінки призводила до портальної гіпертензії та збільшення рівня малонового діальдегіду на 22,7 %, а дієнових кон’югатів – на 23,6 %, вміст відновленого глутатіону зменшився на 20,1 %, а активність каталази – на 26,8 % (Р<0,001), антиоксидантно-прооксидантне співвідношення знизилося на 12,26 % (Р<0,001), порівняно з контролем. Відносний об’єм пошкоджених гепатоцитів при цьому зріс у 7,4 раза, ядерно-цитоплазматичні відношення у гепатоцитах – на 10 %, а стромально-паренхіматозні відношення – на 47,56 % (P<0,001). Найбільшого значення кореляційні зв’язки досягали між відносним об’ємом пошкоджених гепатоцитів та антиоксидантно-прооксидантним співвідношенням. Знайдене свідчить, що пошкодження значної кількості гепатоцитів призводить до вираженого дисбалансу між прооксидантною та антиоксидантною системами печінки. Світлооптично у печінці тварин 3-ї групи відмічалися судинні розлади (розширення, повнокров’я венозних судин, деформація їх просвіту), осередки гіпертрофії, дистрофії гепатоцитів, поява лімфоїдно-гістіоцитарних інфільтратів та збільшення стромальних структур.

Висновки. Проведеними дослідженнями встановлено, що резекція 58,1 % паренхіми печінки призводить до пострезекційної портальної гіпертензії та порушення балансу між прооксидантною та антиоксидантною системами, що адекватно відображалося антиоксидантно-прооксидантним співвідношенням, яке у досліджуваних умовах експерименту виявилося порушеним на 12,3 %.
КЛІНІКО-ПСИХОПАТОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ПАЦІЄНТІВ З ТРАВМАТИЧНИМ УШКОДЖЕННЯМ ОРГАНА ЗОРУ
Authors: Pshuk N. G. , Belov O. O. , Matsko N. G.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Проблема втрати зору є однією з актуальних медичних і соціальних проблем.

Мета – дослідити особливості клініко-психопатологічних проявів, асоційованих зі значним погіршенням зору внаслідок травматичного пошкодження зорового аналізатора.

Матеріал і методи. Досліджено особливості психопатологічної симптоматики у 37 чоловіків і 11 жінок зі значною втратою зору внаслідок травматичного пошкодження в динаміці у перші два тижні з моменту травми, через 3 місяці, і 12 місяців після травми з використанням шкал депресії і тривоги M. Hamilton, шкал реактивної та особистісної тривожності C. Spilberger та опитувальника SCL-90-R.

Результати. Встановлено поступове значуще (р<0,01) зростання рівня депресивних проявів у динаміці через два тижні, 3 і 12 місяців після травматичної втрати зору як в цілому ((18,5±2,1) балів, (24,2±3,7) балів, (30,6±7,0) балів), так і в розрізі окремих видів депресії; а також тривоги в цілому ((23,4±4,9) балів, (26,7±5,7) балів, (23,5±5,0) балів), психічної і соматичної тривоги.

Реактивна тривожність є високою після травми, зростає протягом перших трьох місяців після неї і поступово знижується в подальшому ((46,1±10,7) балів, (48,5±12,0) балів, (41,0±10,1) балів). Рівень особистісної тривожності з часом зростає, максимально у період після 3 місяців ((43,3±11,4) балів, (47,6±12,5) балів, (54,6±14,3) балів), відображаючи формування стійких патохарактерологічних рис.

У гострий та віддалений періоди після травматичної втрати зору спостерігається значуще зростання показників соматизації, обсесивно-компульсивної симптоматики, міжособистісної сенситивності, депресії, тривожності, ворожості та фобічної тривожності (р<0,01). У чоловіків показники вищі, ніж у жінок, однак статистично значущими ці відмінності є лише для міжособистісної сенситивності та депресії.

Висновки. Тяжка втрата зору травматичного ґенезу супроводжується несприятливими психопатологічними порушеннями, насамперед депресивними і тривожними; виразність психопатологічних феноменів поступово наростає після травми. Тяжкість усіх психопатологічних проявів, асоційованих з травматичним ушкодженням зору тяжкого ступеня, у чоловіків є більшою, порівняно з жінками.
ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ СТАН СЕРЦЕВО-СУДИННОЇ СИСТЕМИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ ВЕЛОЕРГОМЕТРІЇ І ЛІПІДНИЙ СКЛАД КРОВІ У ХВОРИХ НА СТАБІЛЬНУ ІШЕМІЧНУ ХВОРОБУ СЕРЦЯ ЗАЛЕЖНО ВІД КІЛЬКОСТІ УРАЖЕНИХ КОРОНАРНИХ АРТЕРІЙ
Authors: Kupnovytska I. G. , Romanyshyn N. M.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Серед кардіальної патології ішемічна хвороба серця (ІХС) займає провідну позицію. Тривала ішемія міокарда, незалежно від соціально-економічного розвитку країни, є причиною смертності та інвалідизації населення. Основними доведеними факторами ризику розвитку серцево-судинних захворювань є гіпер- та дисліпідемія й абдомінальне ожиріння.

Мета – проаналізувати гемодинамічні та ергометричні показники серця за даними велоергометрії (ВЕМ), ліпідний склад крові та оцінити антропометричні дані у пацієнтів із стабільною ІХС залежно від кількості уражених коронарних артерій (КА).

Матеріал і методи. У дослідженні взяли участь 62 хворих на стабільну ІХС з стенокардією напруги функціонального класу (ФК) ІІІ із серцевою недостатністю (СН) ІІА ФК ІІІ із збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (ФВ ЛШ). Серед обстежених переважали чоловіки – 52 особи (83,9 %). Середній вік пацієнтів становив (61,2±1,2) року. Клінічні групи поділені на підгрупи залежно від кількості уражених КА: у 16 (25,8 %) хворих за даними коронароангіографії (КАГ) виявлено односудинне ураження, а в 46 (74,2 %) пацієнтів – кількасудинне.

Результати. Доведено, що коронарний та міокардіальний резерви і скоротлива здатність міокарда за даними ВЕМ виявилися зниженими в обох підгрупах спостереження, проте вираженими ці зміни були у випадку ураження двох і більше КА (р<0,05). Антропометричні показники – індекс маси тіла (ІМТ) та обвід талії – перевищували нормативне значення у 42 (67,7 %) хворих (р<0,001), причому в пацієнтів із ураженням двох і більше КА ці зміни були більш виражені, ніж у пацієнтів з ураженою однією КА (р<0,05).

Кількість холестерину загального (ХСЗ), тригліцеридів (ТГ), ХС ліпопротеїдів низької та високої щільності (ХС ЛПНЩ, ХС ЛПВЩ) в сироватці крові достовірно відрізнялися у обох групах пацієнтів (р<0,05).
ПАТОМОРФОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ РОЗВИТКУ ЛІПОПОЛІСАХАРИДНОГО ПАРОДОНТИТУ НА ФОНІ ХРОНІЧНОГО АТРОФІЧНОГО ГАСТРИТУ
Authors: Bedenyuk O. S. , Korda M. M.
Published: February 2020

Запальні захворювання тканин пародонта є однією з найважливіших проблем стоматології. Існує стійкий зв’язок між патологією пародонта і запальними захворюваннями шлунка.

Мета – дослідити патоморфологічні зміни у тканинах пародонта щурів з генералізованим ліпополісахаридним пародонтитом, асоційованим із хронічним атрофічним гастритом.

Матеріал і методи. У щурів моделювали генералізований ліпополісахаридний пародонтит шляхом введення в тканини ясен ліпополісахариду в дозі 40 мкл (1 мг/мл) протягом 2 тижнів. Атрофічний гастрит викликали шляхом інтрагастрального введення протягом 6 тижнів 2 % саліцилату натрію і 20 мМ деоксихолату натрію. Гістологічні препарати фрагментів верхньої щелепи фарбували гематоксиліном і еозином.

Результати. При генералізованому ліпополісахаридному пародонтиті відбувається реорганізація всіх структурних компонентів тканин ясен. Вона проявляється змінами епітелію слизової оболонки ясен, збільшенням зроговілого і зменшенням остистого шарів, розширенням міжклітинних просторів, зростанням лімфоцитарної інфільтрації, набряком сполучної тканини слизової оболонки, розширенням, кровонаповненням вен і гемокапілярів, потовщенням стінки артерій, набряком аморфної речовини сполучної тканини і пошкодженням її волокнистих структур. При пародонтиті на фоні гастриту всі структурні зміни проявляються у більшому ступені, ніж при пародонтиті без соматичної патології.

Висновки. Супутній хронічний атрофічний гастрит суттєво погіршує патоморфологічну картину пародонтиту, індукованого у тварин ендотоксином грамнегативної мікрофлори ліпополісахаридом.
ВПЛИВ ВЕСТИБУЛЯРНОГО НАВАНТАЖЕННЯ НА ПСИХОМОТОРНІ ОСОБЛИВОСТІ МОЛОДИХ ОСІБ
Authors: Vadzyuk S. N. , Shmata R. M.
Published: February 2020

Психомоторні реакції та складні інтегративні взаємодії рухових ядер центральної нервової системи відіграють значну роль у забезпеченні рухової діяльності. Тому злагодженість і впорядкованість рухів у часі й просторі широко вивчаються у психофізіології, фізіології спорту та фізіології праці. Це обумовлює надзвичайну важливість подальшого вивчення особливостей психомоторних показників в умовах подразнення вестибулярного аналізатора в осіб з підвищеною вестибулярною чутливістю.

Мета – цінити вплив вестибулярного навантаження на психомоторні особливості осіб з підвищеною чутливістю вестибулярного аналізатора.

Матеріал і методи. Вестибулярну чутливість визначали за допомогою анкетування. Психомоторні показники визначали за допомогою комп’ютерної системи «Діагност-1М» в режимі «теппінг-тесту» до та після вестибулярного навантаження. Обертальну пробу проводили на кріслі Барані. Оцінку сили нервових процесів проводили за класифікацією, запропонованою Е. П. Ільїним.

Результати. Нами встановлено, що особи, як з належною, так і з підвищеною вестибулярною чутливістю, мали середньо-сильну, середню та середньо-слабку нервові системи, однак, серед осіб із підвищеною чутливістю у 44 % випадків спостерігали середньо-слабку нервову систему. У них після вестибулярного навантаження максимальний темп руху кисті прямолінійно направлений на зниження. Оскільки методика теппінг-тесту має важливе значення в діагностиці функціонального стану центральної нервової системи, а наші результати виявляють ознаки фізичної втоми в осіб із підвищеною вестибулярною чутливістю під впливом вестибулярного навантаження, то це є важливою основою для подальшої профілактики та корекції відповідних станів, а саме, для вибору оптимальних навантажень для таких осіб.

Висновки. У стані спокою відмінності психомоторних показників відображають відмінності в силі нервової системи. Аналіз сили нервових процесів в осіб із підвищеною чутливістю вестибулярного аналізатора показав, що значне зниження працездатності спостерігається в другій половині тесту.
СУЧАСНІ ОСОБЛИВОСТІ КЛІНІЧНОЇ ФЕНОМЕНОЛОГІЇ ПЕРВИННОГО ЕПІЗОДУ БІПОЛЯРНОГО АФЕКТИВНОГО РОЗЛАДУ
Authors: Mysula Yu. I.
Published: February 2020

Проблема біполярного афективного розладу (БАР) є однією з найактуальних проблем сучасної психіатрії.

Мета – вивчити клінічну феноменологію первинного епізоду біполярного афективного розладу з урахуванням гендерного фактора і клінічного варіанту дебюту БАР.

Матеріал і методи. Проаналізовано особливості перебігу первинного епізоду БАР на підставі даних клінічного обстеження 153 хворих.

Результати. Встановлено, що депресивному і змішаному варіантам дебюту ПЕ БАР притаманний раптовий початок (відповідно у 84,1 % чоловіків та у 72,0 % жінок, і у 83,3 % чоловіків та у 80,0 % жінок); а маніакальному – поступовий (66,7 % чоловіків і 62,5 % жінок). У структурі депресивного варіанта ПЕ БАР домінував знижений настрій (40,9 % і 54,7 %), рідше виявлялися прояви дратівливості (25,0 % і 25,3 %), притуплення емоцій (13,6 % і 18,7 %) та емоційна лабільність (15,9 % і 12,0 %). При маніакальному варіанті найпоширенішими симптомами були гіпертимність (у всіх хворих), ейфорія (86,7 % і 25,0 %, р<0,01) та дратівливість (66,7 % і 62,5 %); рідше – емоційна лабільність (40,0 % і 25,0 %), сенситивність (0,0 % і 12,5 %). Змішаний варіант дебюту характеризувався поєднанням депресивної і маніакальної симптоматики: зниженого настрою (83,3 % і 80,0 %), емоційної лабільності (100,0 %), дратівливості (66,7 % і 40,0 %), притуплення емоцій (16,7 % і 0,0 %), сенситивності (66,7 % і 80,0 %), гіпертимності (66,7 % і 60,0 %), ейфорії (50,0 % і 20,0 %).

Висновки. Хворим з первинним епізодом БАР притаманні відмінності у клінічній феноменології, зумовлені переважно клінічним варіантом дебюту захворювання при другорядній ролі гендерного фактора. У чоловіків поширеніші ейфорійна симптоматика і емоційна лабільність, а у жінок – сенситивність. Виявлені закономірності можуть бути використані при розробці лікувально-реабілітаційних і профілактичних заходів при БАР.
Труднощі діагностики та лікування атипового біліарного синдрому в пацієнтів похилого та старечого віку
Authors: Ioffe O. Yu. , Stets M. M. , Antoniv V. R. , Stetsenko O. P. , Perepadia V. M. , Molnar I. M. , Tsiura Yu. P.
Published: February 2020

Мета роботи: покращення діагностики та лікування хворих похилого та старечого віку з механічною жовтяницею.

Матеріали і методи. З 2014 по 2019 р. у Київській міській клінічній лікарні № 3 було проліковано 471 пацієнта з механічною жовтяницею різного генезу. В структурі хворих із синдромом жовтяниці механічний генез непухлинного походження виявився у 357 (76,0 %) випадках, бластоматозного генезу – 114 (24,0 %). Середній вік хворих (складав 64+1,7) року. З них жінок було 330 (70,0 %), чоловіків – 171 (30,0 %). У всіх хворих були прояви токсикосептичного біліарного синдрому (ТСБС), який був зумовлений обструкцією жовчних шляхів, жовтяницею, гіпербілірубінемією, порушенням гемодинаміки печінки і цитолізом, накопиченням продуктів тканинної деструкції, і супроводжувались лихоманкою, енцефалопатією, токсичною кардіоміопатією, болем у правому підребер’ї, посвітлінням випорожнень та темною сечею. Атиповий перебіг гнійного холангіту, зумовленого холедохолітіазом, мав місце у 27 пацієнтів, а у 6 з бластоматозним ураженням гепатобіліарної системи. Оцінку стану ендогенної інтоксикації визначали шляхом встановлення лейкоцитарного індексу інтоксикації, гематологічного індексу інтоксикації, коефіцієнта де Рітіса, цитолітичної активності цільної сироватки крові, токсинозв’язувальної активності автологічної сироватки крові.

Результати досліджень та їх обговорення. Транспапілярні втручання було виконано у 357 хворих із холедохолітіазом: з них – у 311 літоекстракцію, а у 46 – літотріпсія з літоекстракцією. З 114 хворих із механічною жовтяницею бластоматозного генезу у 75 хворих вдалося ліквідувати холангіт транспапілярним стентуванням, у 39 хворих довелося долати холангіт за допомогою черезшкірної холангіостомії під контролем ультразвукового сканування. Методом вибору лікування хворих із токсикосептичним біліарним синдромом залишаються мініінвазивні ендобіліарні втручання.
Хірургічна тактика лікування гострого некротичного панкреатиту
Authors: Khomiak I. V. , Rotar O. V. , Rotar V. I. , Khomiak A. I. , Palianytsia A. S. , Petriuk B. V.
Published: February 2020

Мета роботи: оцінити ефективність розробленої хірургічної тактики лікування гострого некротичного панкреатиту.

Матеріали і методи. Проведений аналіз результатів лікування 317 хворих на гострий некротичний панкреатит, в яких протягом 2013–2019 рр. використовували запропоновану тактику проведення хірургічних втручань. Для оцінки ефективності лікування вивчали вперше виявлену органну недостатність після операції, тривалість інтенсивної терапії, післяопераційні ускладнення та летальність.

Результати досліджень та їх обговорення. Застосовували покрокову тактику хірургічного лікування, яка розпочиналася з діапевтичних транскутанних втручань у 48,2 % та ендоскопічних – у 46,2 % спостережень. Транскутанні втручання супроводжувалися меншою частотою ускладень у хворих із гострими некротичними скупченнями, а ендоскопічні – у пацієнтів із відмежованими вогнищами панкреатичного некрозу. Широкі лапаротомні некрсеквестректомії виконані в 14,5 % спостережень після 4 тижня від початку захворювання. Загальна летальність становила 3,5 %, післяопераційна – 6,5 %.

Використання покрокової хірургічної тактики лікування хворих на гострий некротичний панкреатит зменшує потребу в широких лапаротомних некрсеквестректоміях та сприяє зниженню рівня післяопераційних ускладнень.
BMAL1-Downregulation Aggravates
Porphyromonas Gingivalis
-Induced Atherosclerosis by Encouraging Oxidative Stress
Authors: Xie Mengru , Tang Qingming , Nie Jiaming , Zhang Chao , Zhou Xin , Yu Shaoling , Sun Jiwei , Cheng Xiang , Dong Nianguo , Hu Yu , Chen Lili
Published: February 2020

Rationale:

Atherosclerotic cardiovascular diseases are the leading cause of mortality worldwide. Atherosclerotic cardiovascular diseases are considered as chronic inflammation processes. In addition to risk factors associated with the cardiovascular system itself, pathogenic bacteria such as the periodontitis-associated
Porphyromonas gingivalis
(
P gingivalis
) are also closely correlated with the development of atherosclerosis, but the underlying mechanisms are still elusive.

Objective:

To elucidate the mechanisms of
P gingivalis
-accelerated atherosclerosis and explore novel therapeutic strategies of atherosclerotic cardiovascular diseases.

Methods and Results:

Bmal1
−/−
(brain and muscle Arnt-like protein 1) mice,
ApoE
−/−
mice,
Bmal1
−/−
ApoE
−/−
mice, conditional endothelial cell
Bmal1
knockout mice (
Bmal1
fl/fl
;
Tek
-Cre mice), and the corresponding jet-legged mouse model were used.
P
gingivalis
accelerates atherosclerosis progression by triggering arterial oxidative stress and inflammatory responses in
ApoE
−/−
mice, accompanied by the perturbed circadian clock. Circadian clock disruption boosts
P gingivalis
-induced atherosclerosis progression. The mechanistic dissection shows that
P gingivalis
infection activates the TLRs-NF-κB signaling axis, which subsequently recruits DNMT-1 to methylate the
BMAL1
promoter and thus suppresses
BMAL1
transcription. The downregulation of BMAL1 releases CLOCK, which phosphorylates p65 and further enhances NF-κB signaling, elevating oxidative stress and inflammatory response in human aortic endothelial cells. Besides, the mouse model exhibits that joint administration of metronidazole and melatonin serves as an effective strategy for treating atherosclerotic cardiovascular diseases.

Conclusions:

P gingivalis
accelerates atherosclerosis via the NF-κB-BMAL1-NF-κB signaling loop. Melatonin and metronidazole are promising auxiliary medications toward atherosclerotic cardiovascular diseases.
Designing Investment Dispute Settlement à la Carte: Insights from Comparative Institutional Design Analysis
Authors: Schill Stephan W. , Vidigal Geraldo
Published: February 2020

The multilateral expression of the desire to reform investor-state dispute settlement (ISDS) at the United Nations Commission on International Trade Law (UNCITRAL) obscures the diverging preferences states have in respect of which future dispute settlement model to adopt. In order to garner broad acceptability, this article proposes that the reformed system could be designed as “dispute settlement à la carte”, with a Multilateral Investment Court coexisting with other forms of dispute resolution under the umbrella of one multilateral institution. With a view to showing that such a system is feasible, this article draws on comparative institutional design analysis, that is, a comparative assessment of dispute settlement design features across different international dispute settlement systems. This approach helps to explore what institutional design features are a useful source of inspiration for a future investment dispute settlement system that preserves flexibility for states in the choice of their preferred means of adjudication, while safeguarding legal certainty and promoting coherence in investment dispute settlement.
The Transformation of the Indian Economy in the Contemporary Period: from the Colonial to the Post-Colonial
Authors: Mukherjee Aditya
Published: February 2020

The paper contrasts the important economic parameters during the last few decades of colonialism in India with those during the first few decades after independence. In doing so it questions the colonial position that colonialism led to development in the colony and further argues that it was the breaks from colonialism, rather than the continuities, which explain the post-colonial developments. The paper also critiques the Orthodox Left and the Dependency school argument that all post-colonial developments in the colony would lead to further underdevelopment or dependency unless the post-colonial country broke away from the capitalist system into socialism. Finally, it is argued that the continuities with colonialism are not so much in the economic sphere but in the social and intellectual sphere. The longest lasting legacies of colonialism have been that it has left behind a divided people and a people who are yet to fully overcome the colonization of the mind.
“Barbarian Ships Sail Freely about the Seas”: Qing Reactions to the British Suppression of Piracy in South China, 1841–1856
Authors: Kwan C. Nathan
Published: February 2020

Chinese piracy presented numerous problems for the Qing and British empires in Chinese waters, but cooperation against pirates was rare before 1842. The colonization of Hong Kong and other treaty arrangements after the Opium War enabled the British to take more vigorous action against Chinese pirates. Although such actions impinged on China’s maritime sovereignty and jurisdiction, Qing officials quickly recognized the efficacy of British naval forces in suppressing piracy. Hong Kong and Kowloon developed a system of cooperation for the suppression of piracy. This system was replicated elsewhere along the coast of Guangdong and beyond. By receiving captured pirates from the Royal Navy, Qing officials effectively used an important tool of British imperialism as a means of enforcing and extending their own authority. At the same time, cooperation became a means for the Qing to engage with emerging international law.
The nomenclature of Lophorina (Aves: Paradisaeidae), with remarks on the type and type locality of L. superba
Authors: ELLIOTT ANDY , COLLAR NIGEL J. , BRUCE MURRAY D. , KIRWAN GUY M.
Published: February 2020

Based on molecular and morphological analyses, Irestedt et al. (2017) propose various taxonomic revisions for the genera Lophorina and Ptiloris (Paradisaeidae). Concerning Lophorina, which they recommend treating as three species rather than one, they hypothesize that the no longer extant type specimen of L. superba, heretofore believed to come from the Vogelkop in westernmost mainland New Guinea, in fact pertained to a different population (and different species, under their revised taxonomy), and they attempt to consolidate the nomenclatural repercussions of this by proposing a neotype for the name superba. However, the historical and specimen evidence fails to uphold their nomenclatural proposals, and the neotypification contains procedural errors. In particular, our examination of specimen material identifies nine points of conflict between what is clearly the most accurate contemporary illustration of the type and the plumage pattern and structure in the population to which Irestedt et al. assert it should be ascribed; we find not a single point in their favour. The only other relevant depiction of the type from the same period, while less accurate, also differs crucially from the population Irestedt et al. claim that it represents, especially in lacking black spots on the breast-shield. Furthermore, there is a strong historical rationale not only to believe that the type of superba was collected in the Vogelkop, as all contemporary commentators indicated, but also to regard the notion of tribespeople transporting it more than 600 km from its point of collection, as Irestedt et al. effectively suggest, as exceedingly unlikely. Consequently, with all this evidence against the proposed reidentification, the name L. s. superba should be maintained for populations of the Vogelkop, and the neotype designation rejected. The type locality reverts to the Vogelkop, but herein is further restricted to the Tamrau Mountains.
Dolichocaudus, a new genus in the leafhopper subfamily Evacanthinae (Hemiptera: Cicadellidae), with description of two new species
Authors: WANG YANG , ZHANG YALIN
Published: February 2020

A new genus Dolichocaudus gen. n. with two new species, D. acicephalus sp. n. and D. brevicephalus sp. n., is described and illustrated based on specimens from China and Thailand. This new genus differs from the closely related genera Transvenosus Wang & Zhang and Cunedda Distant in having a larger body, digitiform male pygofer apex, strongly elevated and keel-like median longitudinal carina of the crown and indistinctively inflated anteclypeus, and front femur row AV with 6 enlarged basal setae.
Neotropical Monogenoidea. 63. Atopogyrodactylus praecipuus gen. et sp. n. (Gyrodactylidae), an oviparous gyrodactylid from the external surface
of a bristlenose catfish Ancistrus sp. (Siluriformes: Loricariidae) from the Rondônian Amazon, Brazil
Authors: KRITSKY DELANE C. , BOEGER WALTER A. , PATELLA LUCIANA
Published: February 2020

Atopogyrodactylus n. gen. (Gyrodactylidae) is proposed for Atopogyrodactylus praecipuus n. sp. (type species by monotypy), a protandrous and oviparous gyrodactylid from the external surfaces of an unidentified bristlenose catfish Ancistrus sp. (Siluriformes: Loricariidae) from the head waters of the Rio Candeias in the State of Rondônia, Brazil. The new genus contains species morphologically similar to those of Nothogyrodactylus Kritsky & Boeger, 1991 as shown by members of both genera having accessory copulatory sclerites associated with the male copulatory organ (MCO). Atopogyrodactylus differs from Nothogyrodactylus by its species lacking haptoral bars and having a sclerotized haptoral plate overlying the ventral anchors. The new species most closely resembles Nothogyrodactylus amazonicus Kritsky & Boeger, 1991 by possessing a flared proximal filament on the egg and a single morphologically similar accessory copulatory sclerite associated with an allantoid MCO.
Latitudinal Structure of the Meridional Overturning Circulation Variability on Interannual to Decadal Time Scales in the North Atlantic Ocean
Authors: Zou Sijia , Lozier M. Susan , Xu Xiaobiao
Published: February 2020

The latitudinal structure of the Atlantic meridional overturning circulation (AMOC) variability in the North Atlantic is investigated using numerical results from three ocean circulation simulations over the past four to five decades. We show that AMOC variability south of the Labrador Sea (53°N) to 25°N can be decomposed into a latitudinally coherent component and a gyre-opposing component. The latitudinally coherent component contains both decadal and interannual variabilities. The coherent decadal AMOC variability originates in the subpolar region and is reflected by the zonal density gradient in that basin. It is further shown to be linked to persistent North Atlantic Oscillation (NAO) conditions in all three models. The interannual AMOC variability contained in the latitudinally coherent component is shown to be driven by westerlies in the transition region between the subpolar and the subtropical gyre (40°–50°N), through significant responses in Ekman transport. Finally, the gyre-opposing component principally varies on interannual time scales and responds to local wind variability related to the annual NAO. The contribution of these components to the total AMOC variability is latitude-dependent: 1) in the subpolar region, all models show that the latitudinally coherent component dominates AMOC variability on interannual to decadal time scales, with little contribution from the gyre-opposing component, and 2) in the subtropical region, the gyre-opposing component explains a majority of the interannual AMOC variability in two models, while in the other model, the contributions from the coherent and the gyre-opposing components are comparable. These results provide a quantitative decomposition of AMOC variability across latitudes and shed light on the linkage between different AMOC variability components and atmospheric forcing mechanisms.
Deciphering the Role of Small-Scale Inhomogeneity on Geophysical Flow Structuration: A Stochastic Approach
Authors: Bauer Werner , Chandramouli Pranav , Chapron Bertrand , Li Long , Mémin Etienne
Published: February 2020

An important open question in fluid dynamics concerns the effect of small scales in structuring a fluid flow. In oceanic or atmospheric flows, this is aptly captured in wave–current interactions through the study of the well-known Langmuir secondary circulation. Such wave–current interactions are described by the Craik–Leibovich system, in which the action of a wave-induced velocity, the Stokes drift, produces a so-called “vortex force” that causes streaking in the flow. In this work, we show that these results can be generalized as a generic effect of the spatial inhomogeneity of the statistical properties of the small-scale flow components. As demonstrated, this is well captured through a stochastic representation of the flow.
A Preliminary Polarimetric Radar Comparison of Pretornadic and Nontornadic Supercell Storms
Authors: Van Den Broeke Matthew S.
Published: February 2020

Supercell thunderstorms produce a variety of hazards, including tornadoes. A supercell will often exist for some time prior to producing a tornado, while other supercells never become tornadic. In this study, a series of hypotheses is tested regarding the ability of S-band polarimetric radar fields to distinguish pretornadic from nontornadic supercell storms. Several quantified polarimetric radar metrics are examined that are related to storm inflow, updraft, and hailfall characteristics in samples of 19–30 pretornadic and 18–31 nontornadic supercells. The results indicate that pretornadic supercells are characterized by smaller hail extent and echo appendages with larger mean drop size. Additionally, differential reflectivity ZDR column size is larger and less variable in the pretornadic storms in the 25–30 min prior to initial tornadogenesis. Many of the results indicate relatively small polarimetric differences that will likely be difficult to translate to operational use. Hail extent and ZDR column size, however, may exhibit operationally useful differences between pretornadic and nontornadic supercells.
Vaccine Refusal and Pharmaceutical Acquiescence: Parental Control and Ambivalence in Managing Children’s Health
Authors: Reich Jennifer A.
Published: February 2020

Parents who confidently reject vaccines and other forms of medical intervention often seek out pediatric care, medical treatments, and prescription medications for their children in ways that seem to contradict these views. Drawing on in-depth interviews with 34 parents who rejected some or all vaccines for their children, this article examines the strategies they use to pharmaceutically manage their children’s health, even when espousing a larger rejection of pharmaceutical interventions like childhood vaccines. Rather than treating decision-making as solely an internal process, this article shows how medication use results from individual, interactional, and institutional contexts, with different mechanisms of encouragement and enforcement. Using three illustrative cases, I show how parents manage ambivalence, which allows them to accept medication for their children as a tool to be deployed as deemed necessary in particular contexts while at the same time communicating their rejection of it. I conclude with suggestions for how to engage parents around healthcare decision-making.
Shared Gaze Fails to Improve Team Visual Monitoring
Authors: McCarley Jason S. , Leggett Nathan , Enright Alison
Published: February 2020

Objective

The aim was to test the value of shared gaze as a way to improve team performance in a visual monitoring task.

Background

Teams outperform individuals in monitoring tasks, but fall short of achievable levels. Shared-gaze displays offer a potential method of improving team efficiency. Within a shared-gaze arrangement, operators collaborate on a visual task, and each team member’s display includes a cursor to represent the other teammates’ point of regard. Past work has suggested that shared gaze allows operators to better communicate and coordinate their attentional scanning in a visual search task. The current experiments sought to replicate and extend earlier findings of inefficient team performance in a visual monitoring task, and asked whether shared gaze would improve team efficiency.

Method

Participants performed a visual monitoring task framed as a sonar operation. Displays were matrices of luminance patches varying in intensity. The participants’ task was to monitor for occasional critical signals, patches of high luminance. In Experiment 1, pairs of participants performed the task independently, or working as teams. In Experiment 2, teams of two participants performed the task with or without shared-gaze displays.

Results

In Experiment 1, teams detected more critical signals than individuals, but were statistically inefficient; detection rates were lower than predicted by a control model that assumed pairs of operators searching in isolation. In Experiment 2, shared gaze failed to increase target detection rates.

Conclusion and application

Operators collaborate inefficiently in visual monitoring tasks, and shared gaze does not improve their performance.
Neck Muscular Load When Using a Smartphone While Sitting, Standing, and Walking
Authors: Yoon Woojin , Choi Seobin , Han Hyeseon , Shin Gwanseob
Published: February 2020

Objective

Myoelectric activity of neck extensor muscles and head kinematic variables, when using a smartphone for one-handed browsing and two-handed texting while sitting, standing, and walking, were evaluated to compare the neck muscular load during these tasks and across the posture conditions.

Background

There has been limited research on the relation between head-down postures and the muscular load on the neck of smartphone users.

Methods

Twenty-one asymptomatic young users were asked to perform one-handed browsing and two-handed texting tasks in each of the posture conditions, and the myoelectric activities of the neck extensor muscles, head kinematic variables, and upper back posture were quantified.

Results

The muscle activation level when using a phone during walking was 21.2% and 41.7% higher than that of sitting and standing on average ( p < .01). Head vertical and angular accelerations were also significantly greater ( p < .01) for walking than for sitting and standing conditions. Between the two conducted tasks, participants flexed their heads more significantly ( p < .01) with higher activation of the neck extensor muscles ( p < .01) when texting as compared to when browsing.

Conclusion

Results indicate that two-handed texting while walking would be the most physically demanding scenario for neck musculature, and it might be attributable to the dynamics of the head while walking with the head facing downwards.

Application

These findings can be used to better understand the potential relation between smartphone use and the occurrence of neck musculoskeletal problems and to inform the users of the ergonomic risks of using smartphones while walking.
Religion, sexual ethics, and the politics of belonging: Young Muslims and Christians in the Netherlands
Authors: Beekers Daan , Schrijvers Lieke L
Published: February 2020

This article offers a comparative study of everyday sexual ethics among Dutch Sunni Muslim and evangelical Christian young adults, both those born into religious families and those converted later in life. In European public debates, the sexual values of observant Christians and – especially – observant Muslims, are commonly understood to deviate from progressive norms. Particularly for Muslims, this has become a ground for questioning their belonging to the moral nation. Our ethnographic analysis complicates these conventional representations, which are partly reflected in quantitative survey research. We argue that the sexual ethics of the young Muslims and Christians we studied are multi-layered, situational, and dialogical. Discussing the convergences and divergences between these groups, we point to a paradox: while Muslims tend to be set apart as sexually ‘other’, the young Christians we worked with – and to a lesser extent the converted Muslims – put strikingly more effort into distinguishing themselves from, and criticising, dominant sexual norms.
Does Diversity Matter? School Racial Composition and Academic Achievement of Students in a Diverse Sample
Authors: Conway-Turner Jameela , Williams Joseph , Winsler Adam
Published: February 2020

Research findings on school diversity and its impact on children’s educational outcomes is mixed. This study examined school racial diversity and educational outcomes for ethnically diverse students. Data came from third graders, N = 33,857 (51.8% male; 57.2% Latinx), in 278 schools. Using multilevel models, we examined the association between school racial composition and academic outcomes. Results showed that increased school diversity was negatively related to academic achievement, but this association was moderated by race. For White students, more equal representation was positively related to academic achievement, but this association was negative for Black and Latinx students.
How to construct a common and consensual multicultural civic discourse
Authors: Golden Seán
Published: February 2020

The 21st-century construction of a new Chinese political discourse faces the same dilemma that Chinese intellectuals first identified in the 19th century – how to make currently pre-eminent Eurocentric sociocultural, economic and political theory and praxis compatible with Sinocentric sociocultural, economic and political circumstances. At the same time, among Chinese thinkers and strategists, there is a growing self-confidence in China’s ability to play a pre-eminent role in a new post-Western world order. Euro-American faith in the convergence of all societies into a single economic, social and political model defined by the heritage of the European Enlightenment and by Euro-American history is challenged by the emergence of new economic powers outside the Euro-American sphere that resist this model. Eurocentric sociocultural, economic and political theory and praxis must adapt themselves to the emerging paradigms and praxis of an emerging multicultural world order. During a historical period when Afro-Eurasian connectivity was at its height and Ibn Battuta and Marco Polo traversed Eurasia, Ramon Llull (1232–1316) tried in his Ars Magna Generalis (ca. 1274) to develop a new common and consensual terminology and logic of key terms and beliefs that would facilitate mutual understanding among Christians, Jews and Muslims. Shortly thereafter, in his Muqaddimah, Ibn Khaldun (1332–1406) elaborated a universal theory of history. Giambattista Vico (1668–1744) tried something similar in Principi di Scienza Nuova d’intorno alla Comune Natura delle Nazioni. The development of new cross-cultural paradigms on a common, multicultural and consensual basis is needed, based on better knowledge of the non-Euro-American languages and cultures involved and more collaborative international and multicultural efforts to promote and build better mutual knowledge and understanding. Mutual respect requires mutual knowledge in order to construct a common and consensual multicultural civic discourse that could lead to more innovative and productive paradigms and more meaningful cooperation.
Targeting Viral DNA and Promoter Hypermethylation in Salivary Rinses for Recurrent HPV‐Positive Oropharyngeal Cancer
Authors: Shen Sarek , Saito Yuki , Ren Shuling , Liu Chao , Guo Theresa , Qualliotine Jesse , Khan Zubair , Sadat Sayed , Califano Joseph A.
Published: February 2020

Objective

The incidence and survivorship of human papillomavirus (HPV)–associated oropharyngeal squamous cell carcinoma (OPSCC) are increasing. Presence of HPV DNA and epigenetic alterations in salivary rinses are independently associated with clinical prognosis. We evaluated the utility of a combined panel in detecting disease recurrence during surveillance. We also assessed the assay’s applicability in screening for HPV+ OPSCC.

Study Design

Retrospective cohort study.

Setting

Two tertiary academic hospitals.

Subjects and Methods

Forty‐nine patients with posttreatment OPSCC were enrolled. Separately, 21 treatment‐naive patients and 40 controls were included in the screening analysis. Salivary rinses were obtained from these cohorts and biomarker levels were quantified. Receiver operative characteristic (ROC) curves and multivariate logistic models were used to assess performance of biomarker combinations.

Results

Eight patients (16.3%) in the posttreatment cohort developed locoregional recurrence. Recurrence was associated with alcohol use (odds ratio [OR], 6.12; 95% confidence interval [CI], 0.26‐3.79) and advanced nodal disease (OR, 2.21; 95% CI, 1.52‐3.01). A panel of HPV DNA and methylated EDNRB improved detection of recurrent disease (area under the curve [AUC], 0.88) compared to single markers (AUC, 0.69‐0.78). Positive biomarkers preceded clinical detection by 2.4 ± 1.6 months and was associated with nearly 40‐fold risk of recurrence (OR, 36.4; 95% CI, 1.15‐45.22). Within the screening analysis, single biomarkers demonstrated moderate sensitivity and specificity (AUC, 0.59‐0.83) in the detection of primary disease. A panel combining HPV DNA markers with methylated EDNRB and methylated PAX5 improved AUC to 0.93.

Conclusion

Detection of high‐risk HPV DNA or aberrant hypermethylation in oral rinses is associated with presence and recurrence of OPSCC. Targeting both markers in saliva may have utility in long‐term surveillance.
Association of pulmonary sequestration with elevated serum cancer antigen 125 levels: a case report
Authors: Teng Guojie , Nie Xiuhong , Wang Dandan
Published: February 2020

Pulmonary sequestration is a rare congenital lung anomaly that is characterized by a nonfunctioning pulmonary parenchyma, which typically lacks connection to the tracheobronchial airways, and thus has an anomalous systemic blood supply. Here we report the case of a 37-year-old man who was diagnosed with pulmonary sequestration and also presented with high levels of the serum tumor marker cancer antigen 125 (CA125). Computed tomography of the chest indicated the presence of a heterogeneous mass with low attenuation in the right S10 region that had a single aberrant artery supplying blood from the descending aorta. The patient eventually underwent thoracoscopic surgery with resection of the right sequestrated lung. Immunohistochemistry showed positive staining for CA125 in bronchial epithelial and epithelioid cells. After surgery, CA125 levels returned to the normal range. In summary, this report describes a case of pulmonary sequestration associated with elevated serum CA125 levels, and further provides relevant literature for this presentation.
Are Patients Who Undergo the Latarjet Procedure Ready to Return to Play at 6 Months? A Multicenter Orthopaedic Outcomes Network (MOON) Shoulder Group Cohort Study
Authors: Frantz Travis L. , Everhart Joshua S. , Cvetanovich Gregory L. , Neviaser Andrew , Jones Grant L. , Hettrich Carolyn M. , Wolf Brian R. ,   MOON Shoulder Group, Baumgarten Keith M. , Bollier Matthew J. , Bravman Jonathan T. , Kuhn John E. , Ma C. Benjamin , Marx Robert G. , McCarty Eric C. , Ortiz Shannon F. , Zhang Alan L. , Bishop Julie Y.
Published: February 2020

Background:

The Latarjet procedure is growing in popularity for treating athletes with recurrent anterior shoulder instability, largely because of the high recurrence rate of arthroscopic stabilization, particularly among contact athletes with bone loss.

Purpose:

(1) To evaluate return of strength and range of motion (ROM) 6 months after the Latarjet procedure and (2) to determine risk factors for failure to achieve return-to-play (RTP) criteria at 6 months.

Study Design:

Case-control study; Level of evidence, 3.

Methods:

A total of 65 athletes (83% contact sports, 37% overhead sports; mean ± SD age, 24.5 ± 8.2 years; 59 male, 6 female) who enrolled in a prospective multicenter study underwent the Latarjet procedure for anterior instability (29% as primary procedure for instability, 71% for failed prior stabilization procedure). Strength and ROM were assessed preoperatively and 6 months after surgery. RTP criteria were defined as return to baseline strength and <20° side-to-side ROM deficits in all planes. The independent likelihood of achieving strength and motion RTP criteria at 6 months was assessed through multivariate logistic regression modeling with adjustment as needed for age, sex, subscapularis split versus tenotomy, preoperative strength/motion, percentage bone loss, number of prior dislocations, preoperative subjective shoulder function (American Shoulder and Elbow Surgeons and Western Ontario Shoulder Instability Index percentage), and participation in contact versus overhead sports.

Results:

Of the patients, 55% failed to meet ≥1 RTP criteria: 6% failed for persistent weakness and 51% for ≥20° side-to-side loss of motion. There was no difference in failure to achieve RTP criteria at 6 months between subscapularis split (57%) versus tenotomy (47%) ( P = .49). Independent risk factors for failure to achieve either strength or ROM criteria were preoperative American Shoulder and Elbow Surgeons scores (per 10-point decrease: adjusted odds ratio [aOR], 1.61; 95% CI, 1.14-2.43; P = .006), Western Ontario Shoulder Instability Index percentage (per 10% decrease: aOR, 0.61; 95% CI, 0.38-0.92; P = .01), and a preoperative side-to-side ROM deficit ≥20° in any plane (aOR, 5.01; 95% CI, 1.42-21.5; P = .01) or deficits in external rotation at 90° of abduction (per 10° increased deficit: aOR, 1.64; 95% CI, 1.06-2.88; P = .02).

Conclusion:

A large percentage of athletes fail to achieve full strength and ROM 6 months after the Latarjet procedure. Greater preoperative stiffness and subjective disability are risk factors for failure to meet ROM or strength RTP criteria.