ЗМІСТОВНО-ПРАГМАТИЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ МЕТАМОВНИХ ВИСЛОВЛЕНЬ В ЕПІСТОЛЯРНИХ ТЕКСТАХ ОЛЕКСІЯ РЕМІЗОВА
Authors: Куварова О. 
Published: January 2024

Постановка проблеми. Листи письменників є джерелом відомостей про етичні, естетичні, соціально-політичні погляди їх авторів, факти їхньої біографії та історичні події, свідками яких вони були. Листи О. Ремізова Н. Кодрянській, крім розповідей про повсякденні справи, містять і практичні поради молодій письменниці, і аналіз написаних нею творів, і виклад власних творчих планів, і міркування про пошук потрібного слова, а у зв’язку з цим – дослідження виразних можливостей мови. Метамовна рефлексія письменника експлікована в метамовних висловленнях, змістовно-прагматичний потенціал яких є предметом нашого дослідження.

Метою цієї розвідки є з’ясування особливостей метамовної рефлексії в епістолярних текстах Олексія Ремізова, аналіз змістовних і прагматичних властивостей метамовних висловлень письменника, що постають складником осмислення процесу літературної творчості, фактів зовнішнього та внутрішнього буття.

Методи дослідження. Для розв’язання поставлених завдань використано загальнонаукові методи і прийоми (індукція, дедукція, аналіз, синтез) і описовий метод лінгвістичного аналізу, що включає прийоми спостереження, зіставлення, інтерпретації, узагальнення і класифікації мовного матеріалу. Застосовано методику контекстуального та комунікативно-прагматичного аналізу, що співвідносить текстові явища з низкою екстралінгвальних чинників, передусім стосунками учасників письмового спілкування.

Основні результати дослідження. Зміст метамовних висловлень в листах О. Ремізова складають деякі принципи словесної творчості, реалізовані ним як в епістолярних, так і в художніх текстах. Ці принципи стосуються передусім добору лексики та побудови фрази в письмовому мовленні. Письменник повинен, на думку Ремізова, уловити природний лад мови, тенденції її розвитку, закладені в зразках літератури давніх епох, і розвивати мову в руслі цих тенденцій. Проголошуючи пріоритет сказаного слова, в синтаксисі письмового тексту Ремізов рекомендував орієнтуватися на усне розмовне мовлення. Що стосується вибору лексики, письменник віддавав безумовну перевагу корінним російським словам і наполягав на тому, щоб уникати невиправданих запозичень і кліше іншомовних зразків. Він сполучав наслідування традиції з мовним новаторством, головним виявом якого були лексичні новоутворення, що дозволяли вийти за межі арсеналу слів, наданого системою мови. Листи Ремізова стали справжньою лабораторією слова, де він шукав і знаходив нові слова, апробував способи їх творення, демонструючи безмежні можливості російської мови передавати нові смисли та образи, створювати нові, часом несподівані, а завдяки цьому особливо виразні лексеми на базі існуючих словотворчих засобів.

Висновки і перспективи. Метамовні висловлення в листах О. Ремізова мають складну прагматику. Коментуючи власне слововживання та спосіб творення оказіональних слів, він декларує власні стилістичні пріоритети та ідіолектні настанови, а також забезпечує глибину розуміння адресатом тих авторських смислів, які отримують нестандартні засоби вираження в тексті. Деякі метамовні висловлення містять поради молодій письменниці, надані з дидактичною метою. Метамовні висловлення подекуди стають елементом гри зі словом. Значна частина метамовних висловлень містить оцінний компонент, який потребує подальших досліджень.