bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Синдром хронічної втоми, асоційований з герпесвірусними інфекціями
Authors: Maltsev D.V.
Published: September 2019

Синдром хронічної втоми (СХВ) є важливою медико-соціальною проблемою з огляду на великий вплив на якість життя й інвалідність у сучасній людській популяції. Слід розрізняти власне СХВ від аналогічного за клінічними проявами синдрому, зумовленого хронічною реактивованою лімфотропною герпесвірусною інфекцією, викликаною вірусом Епштейна — Барр, вірусом герпесу 6-го і 7-го типу і рідше — цитомегаловірусом. Вірусасоційована хвороба має двофазний перебіг із переважанням імунозапальних розладів протягом перших місяців/років і розвитком нейродегенерації за типом скроневого медіанного склерозу в подальшому. Оскільки загальновизнані нині критерії діагностики СХВ, запропоновані Centers for Disease Control and Prevention, не дозволяють відрізнити ці дві різнорідні хвороби, наріжним каменем діагностики є ідентифікація реактивованого герпесвірусу за результатами полімеразної ланцюгової реакції лейкоцитів крові (однак не сироватки крові) або виявлення специфічних антитіл до певних молекул вірусу, асоційованих з реактивацією. Другий важливий компонент діагностики — оцінка імунного статусу та ідентифікація на підставі отриманих даних імунодефіцитної хвороби, що є причиною підтримання хронічного реактивованого стану опортуністичного вірусу в організмі людини внаслідок послаблення імунного нагляду. Згідно з результатами контрольованих клінічних досліджень, при СХВ, асоційованому з герпесвірусною інфекцією, оптимальною є комбінована терапія, що включає ациклічний аналог гуанозину для пригнічення вірусної активності та агент адресної імунотерапії для компенсації причинної імунодефіцитної хвороби. Даний огляд присвячений всебічному висвітленню накопиченої доказової бази щодо етіології, патогенезу, діагностики і лікування СХВ, асоційованого з герпесвірусною інфекцією.
Діагностика, лікування й прогнозування епілептичних нападів у дітей із гідроцефалією
Authors: Chomolyak Y. , Malets M.
Published: September 2019

Гідроцефалія є одним з найбільш поширених мозкових розладів. Кожен рік у світі виникає майже 400 000 нових випадків гідроцефалії в дітей. Згідно з даними міжнародної робочої групи з вивчення гідроцефалії, поширеність дитячої гідроцефалії коливається від 1 до 32 випадків на 10 000 новонароджених. Частота гідроцефалії в Україні, за даними різних авторів, становить 1–4 випадки на 1000 народжених живими/рік. При цьому нерідко супутником гідроцефалії є епілепсія. Поширеність епілепсії серед пацієнтів із гідроцефалією становить від 12 до 50 % за даними різних авторів. Причини гідроцефалії, її лікування й ускладнення лікування є потенційними причинами епілепсії. При цьому епілепсія може бути також і наслідком хірургічного лікування гідроцефалії. У даній ситуації питання діагностики, призначення антиконвульсантів, хірургічного лікування й прогнозування перебігу епілепсії залишається дискутабельним. Метою нашого дослідження був огляд літератури щодо діагностики, лікування й прогнозування епілепсії в дітей із гідроцефалією на сучасному етапі розвитку медичної науки. Проведено пошук наукових публікацій за допомогою електронних баз даних PubMed, Google Scholar за ключовими словами «гідроцефалія», «епілепсія», «вентрикуло-перитонеальне шунтування». Загалом знайдено 47 публікацій, серед них 25 оригінальних досліджень. Метааналіз досліджень за вказаними критеріями не проводився.
Вплив інтерлейкіну-10 на фактори імунної системи й антиоксидантного захисту головного мозку, функцію тимуса і поведінку у мишей із токсичною купризоновою моделлю демієлінізації
Authors: Labunets I.F. , Rodnichenko A.Ye. , Utko N.O. , Pokholenko Ya.O.
Published: September 2019

Актуальність. Відома участь макрофагів, Т­лімфоцитів і факторів оксидативного стресу в ушкодженні нервових клітин, що може призвести до порушення їх функціонування. Гормон тимуса тимулін виявляє імуномодулюючі властивості, а інтерлейкін­10 (IL­10) — протизапальні та нейротропні властивості. Мета: дослідити зміни вмісту макрофагів, Т­лімфоцитів, малонового діальдегіду (МDА) та активності антиоксидантних ферментів у головному мозку, рівня тимуліну в крові, а також поведінкових реакцій у мишей, яким вводили нейротоксин купризон і рекомбінантний IL­10 людини (rhIL­10). Матеріали та методи. Дорослі миші лінії 129/Sv отримували з їжею купризон щоденно впродовж 3 тижнів, а з 7­ї доби купризонової дієти — ін’єкції rhIL­10 у дозі 5 мкг/кг (3 ін’єкції з інтервалом 3 доби). Результати. Встановлено, що у мишей під впливом купризону в головному мозку підвищувався вміст СD3+ Т­клітин, що фагоцитують латекс макрофагів і МDА, тоді як активність антиоксидантних ферментів знижувалась. Після ін’єкцій rhIL­10 спостерігалось зменшення числа СD3+ Т­клітин і функціональної активності макрофагів; активність супероксиддисмутази, каталази і глутатіонпероксидази ставала значно вищою. Під впливом цитокіну зростав також у крові рівень тимуліну. При оцінці поведінкових реакцій встановлено значне зниження горизонтальної рухової, емоційної та дослідницької активності мишей, які отримували купризон, тоді як після введення цитокіну значення досліджуваних показників суттєво підвищувались. Висновок. При вивченні рухової, емоційної та дослідницької активності показано, що rhIL­10 поліпшував функціонування центральної нервової системи у мишей, що отримували купризон. Ефекти rhIL­10 у мишей з купризоновою моделлю демієлінізації були в основ­ ному пов’язані зі змінами кількості Т­лімфоцитів головного мозку, активності макрофагів і антиоксидантних ферментів, а також ендокринної функції тимуса. Інтерлейкін­10 або речовини/методи, що підсилюють його синтез у центральній нервовій системі, можуть бути перспективними при лікуванні демієлінізуючої патології.
Мануальна терапія вертебральних грудних неврологічних синдромів
Authors: Kozyolkіn O.A. , Medvеdkova S.O. , Lisova O.A.
Published: September 2019

Мета: підвищити ефективність комплексного лікування хворих на вертебральні грудні неврологічні синдроми (ВГНС) шляхом диференційованого застосування прийомів мануальної терапії (МТ) і кінезотерапії на етапі реабілітації. Матеріали та методи. Під нашим спостереженням і лікуванням перебували 500 хворих на ВГНС, які становили основну групу, де проводилася комплексна терапія відповідно до стандартів і протоколів (медикаментозна, фізіобальнеотерапія, голкорефлексотерапія, тракційна терапія тощо). Крім того, їм призначалися МТ і кінезотерапія. До групи зіставлення увійшли 200 хворих із ВГНС, яким проводилося аналогічне комплексне лікування, але без застосування МТ і кінезотерапії. Обидві групи хворих були порівнянні за ступенем інтенсивності болю, порушеннями вертебродинаміки, термінами екзацербації й іншими видами вертеброневрологічних проявів. Усі хворі лікувалися в умовах спеціалізованого вертеброневрологічного відділення. Результати. Аналіз результатів лікування показав, що вони виявилися кращими у хворих основної групи, де застосовувалися МТ і кінезотерапія. Так, зі значним поліпшенням були виписані 345 хворих (69,0 %) порівняно з групою зіставлення — 79 (39,5 %), з поліпшенням — 106 пацієнтів (21,2 %) проти 40 (20,0 %). Цим хворим була повністю відновлена працездатність: в основній групі — 451 хворому (90,2 %), а в групі зіставлення — 119 (59,5 %). Середні терміни лікування в основній групі становили 14,2 ± 2,1 дня, а в групі зіставлення — 20,1 ± 1,9. Висновки. Включення МТ у комплекс лікувальних заходів у хворих ВГНС значно підвищує його ефективність і сприяє більш швидкому відновленню хворих.
Церебральний венозний тромбоз (клінічний випадок)
Authors: Sayko O.V. , Malankevich Yu.I.
Published: September 2019

Тромбоз мозкових вен і венозний тромбоз мозкових синусів зустрічається рідко (до 1 % від усіх випадків інфарктів мозку). За даними ISCVT (International Study on Cerebral Vein and Dural Sinus Thrombosis, 2004), захворюваність щорічно становить 3–4 випадки на 1 млн у дорослих. Летальність при даному захворюванні становить від 5 до 30 %. Міжнародне дослідження тромбозу мозкових вен та венозних синусів (ISCVT) визначало частоту оклюзій за локалізацією так: поперечний синус — 86 %, верхній сагітальний синус — 62 %, прямий синус — 18 %, кортикальні вени — 17 %, внутрішні яремні вени — 12 %, вена Галена і внутрішні мозкові вени — 11 %. Основними факторами ризику розвитку тромбозу мозкових вен і венозного тромбозу мозкових синусів у популяції є інфекційні запальні процеси (отити, мастоїдити, синусити, септичні стани) і неінфекційні причини: черепно-мозкова травма, пухлини, хірургічні втручання в ділянці голови та шиї, а також імплантація кардіостимулятора чи постановка центрального венозного катетера. Захворювання, що сприяють даній патології: порушення гемодинаміки (застійна серцева недостатність, зневоднення організму), захворювання крові (поліцитемія, серпоподібноклітинна анемія, тромбоцитопенія) і коагулопатії (синдром дисемінованого внутрішньосудинного згортання крові, дефіцит антитромбіну, протеїну С і S), а також тромбофілітичні стани, пов’язані з вагітністю, родами та прийомом пероральних контрацептивів, антифосфоліпідний синдром, системні васкуліти. При цьому в 15 % випадків причина розвитку синус-тромбозу залишається невстановленою. Венозний тромбоз мозкових синусів характеризується дуже різноманітним клінічним перебігом, складною діагностикою, різноманітною етіологією і прогнозом. Одним з ускладнень тромбозу синусів є інсульт, що спостерігається приблизно в 30 % хворих та часто призводить до смерті хворого. У статті подано опис клінічного випадку церебрального венозного тромбозу, що ускладнився несумісним із життям двопівкульним субарахноїдально-паренхіматозним крововиливом.
Порівняльна характеристика активності протеолізу за умов експериментального перитоніту та його розвитку на тлі цукрового діабету
Authors: Grynchuk F.V. , Grynchuk A.F.
Published: September 2019

Актуальність зумовлена недостатнім вивченням стану протеолітичних реакцій за поєднання цукрового діабету (ЦД) iз гострим перитонітом (ГП), що дедалі частіше трапляється в практиці. Мета дослідження: вивчення особливостей протеолітичної активності плазми за ГП, що розвивається на тлі ЦД. Матеріали та методи. Сто білих нелінійних щурів. ГП моделювали шляхом черезстравохідної перфорації шлунка, ЦД — уведення 1,6% розчину алоксану. Вивчали протеолітичну активність плазми крові за азоказеїном (АзКз), азоальбуміном (АзАл), азоколагеном (АзКл). Тварини були поділені на групи: інтактні щури, тварини з модельованим ЦД, інтактні щури з модельованим ГП (перша група), тварини з модельованим ГП на тлі ЦД (друга група). Результати. Початковий рівень лізису АзКз і АзАл у тварин з модельованим ЦД був статистично вiрогiдно вищий. Рівень лізису АзКл майже не відрізнявся. Через 6 год з моменту моделювання ГП рівень лізису АзКз збільшився в обох групах, значно більше в першій, але цей показник все одно залишався меншим у першій групі. Значно збільшився рівень лізису АзАл. Рівень лізису АзКл у першій групі майже не змінився, а в другій групі значно зріс. Через 12 год рівень лізису АзКз у першій групі дещо знизився, а в другій групі продовжував зростати. Лізис АзАл суттєво зріс в обох групах, показники в другій групі були вищими. Рівень лізису АзКл у першій групі статистично вiрогiдно знизився, натомість у другій групі значно зріс. Через 24 год рівень лізису АзКз у першій групі суттєво не змінився, а у другій групі продовжував значно зростати. Рівень лізису АзАл у першій групі вірогідно зменшився, натомість у другій групі істотно зріс. Рівень лізису АзКл в обох групах істотно зріс. Через 48 год рівень лізису АзКз і АзАл зріс в обох групах, показники у другій групі були вищими. Рівень лізису АзКл у першій групі дещо знизився, а в другій групі продовжував зростати. Висновки. За експериментального цукрового діабету зростає активність лізису високомолекулярних і низькомолекулярних білків плазми крові. За експериментального гострого перитоніту активується протеолітична система плазми зі збереженням рівноваги між її ланками впродовж 24 годин. Розвиток гострого перитоніту у тварин iз модельованим цукровим діабетом вже через 6 годин суттєво відрізняється за кількісними характеристиками протеолітичної активності плазми крові, що проявляється її надмірним зростанням, розвитком дисбалансу між ланками протеолізу з ознаками виникнення неконтрольованого протеолізу через 24 год. Підґрунтям виявлених відмінностей є зміни функціональної активності протеолітичної системи, зумовлені впливом цукрового діабету, що створює передумови порушень механізмів регуляції запалення.
Порівняльна оцінка активності клітин вродженого імунітету в пацієнтів із доброякісними та злоякісними захворюваннями щитоподібної залози після радіойодотерапії
Authors: Zakharchenko T.F. , Gulevaty S.V. , Volynets I.P.
Published: September 2019

Мета: дослідити вплив радіойодотерапії (РЙТ) на цитотоксичну активність NK­клітин та метаболічну активність нейтрофілів (НФ) у хворих на токсичний зоб (ТЗ) та у хворих на диференційований рак щитоподібної залози (ДРЩЗ) у динаміці. Матеріали та методи. Визначали функцію імунологічних показників у двох групах хворих. У групу А ввійшли 30 хворих на ТЗ віком від 23 до 67 років. Пацієнти отримали курс терапії йодом­131 активністю від 380 до 784 МБк. Групу В становили 29 пацієнтів віком від 24 до 65 років після тиреоїдектомії, в яких було діагностовано папілярну карциному без віддалених метастазів. Пацієнти групи В отримали курс терапії йодом­131 активністю від 3900 до 4720 МБк. Імунологічне дослідження проводили напередодні та в три терміни після РЙТ: 1 (5 чи 6 діб), 2 (від 1,5 до 3 міс.), 3 (від 6 до 7 міс.). Контрольні групи становили донори відповідного віку і статі. Цитотоксичну активність NК­клітин проти індикаторних клітин­мішеней визначали, використовуючи спектрофотометрію. Метаболічну активність НФ досліджували в стандартному тесті відновлення НСТ (нітросиній тетразолій). Результати. Виявлено, що у хворих на ТЗ і у хворих на ДРЩЗ напередодні РЙТ активність NK­клітин знижена в обох групах, активність НФ збільшена у хворих на ТЗ і знижена у хворих на ДРЩЗ. У ранній термін після РЙТ активність NK­клітин у хворих на ТЗ істотно збільшується, тоді як у хворих на ДРЩЗ цей показник не зазнає істотної зміни, активність НФ у хворих на ТЗ залишається високою, а у хворих на ДРЩЗ збільшується. У терміни від 1,5 до 7 міс. після РЙТ активність NK­клітин у хворих на ТЗ знижується до початкового значення, а у хворих на ДРЩЗ залишається низькою, активність НФ у хворих обох груп знижується. Висновки. Порівняльний аналіз результатів виявив різну динаміку активності NК­клітин та метаболічної активності НФ після РЙТ у хворих на ТЗ і у хворих на ДРЩЗ.
Синдром Клайнфельтера у дітей і підлітків: поєднання генетики й ендокринології
Authors: Sorokman T.V. , Popeliuk N.O. , Makarova O.V.
Published: September 2019

Метою роботи було навести огляд даних літератури щодо етіології і патогенезу синдрому Клайнфельтера (СК). Нами проведений огляд наукової літератури щодо СК за ключовими словами «синдром Клайнфельтера — Klinefelter syndrome», «синдром Клайнфельтера — Рейфенштейна — Олбрайта — Klinefelter-Reifenstein-Albright syndrome», «пубертатне недорозвинення сім’явивідних канальців — pubertal underdevelopment of seminiferous tubules», «синдром 47, XXY — syndrome 47, XXY» з використанням PubMed як пошукової системи. Статистичні дані щодо СК неоднозначні. Окремими авторами частота народження осіб із СК визначена як 1 випадок на 500–1000 живонароджених хлопчиків, надалі зростає до 3–4 % серед безплідних чоловіків, у пацієнтів із азооспермією діагностується у 10–12 % випадків. Приблизно 10 % випадків СК виявляються шляхом пренатальної діагностики. Фенотипова мінливість може залежати від ступеня вираженості генетичних дефектів, дефіциту андрогенів, чутливості андрогенних рецепторів (CAG-поліморфізм) або від випадкової інактивації додаткового матеріалу X-хромосоми. Педіатри повинні знати про фенотипову мінливість синдрому Клайнфельтера, зокрема звертати увагу на психологічні та вербальні порушення. Необхідно також проводити комплексне молекулярно-генетичне дослідження з медико-генетичним консультуванням усіх дітей із неоднозначними статевими органами. Вчасно призначена терапія зможе мінімізувати не тільки комплекс фенотипових проявів синдрому, але й, можливо, відстрочити швидку втрату клітин сперматогенезу, що дозволить допомогти цим пацієнтам у реалізації їх репродуктивної функції.
Чоловічий фактор безпліддя: алгоритм лабораторної діагностики причин (частина 2)
Authors: Rykova O.V.
Published: September 2019

Раніше були висвітлені теми лабораторної діагностики: оцінка андрогенного статусу чоловіка: що вибрати — тестостерон загальний або вільний; або використовувати розрахунковий показник — індекс вільного тестостерону; що важливо враховувати при направленні на оцінку рівня тестостерону; як правильно інтерпретувати результат з урахуванням залежності від цілої низки чинників; чому необхідно як мінімум двічі оцінити рівень тестостерону; які критерії постановки діагнозу чоловічого гіпогонадизму; яке подальше обстеження слід проводити після встановлення діагнозу. У даній статті ми продовжуємо розглядати лабораторні алгоритми діагностики цілої низки причин гіпогонадизму. Окремо зупинимося на спермограмі як тесті, що дозволяє комплексно оцінити роботу всіх систем, відповідальних за формування сперми.
Особливості фітотерапії цукрового діабету крізь призму коморбідності й профілактики ускладнень (огляд літератури)
Authors: Voloshin O.I. , Glubochenko O.V. , Pankiv I.V. , Glubochenko V.G. , Malkovich N.M.
Published: September 2019

Стаття присвячена огляду літератури з фітотерапії хворих на цукровий діабет (ЦД) крізь приз­му коморбідних процесів і профілактики ускладнень. У статті приділено увагу огляду складових частин рослин, що відповідають за гіпоглікемічну дію, таргетним шляхам їх дії, а також основним принципам і патогенетичним механізмам фармакологічної дії фітопрепаратів при ЦД. Наголошено на комплексності антиглікемічної дії, яка обумовлена взаємодією різних речовин. Автори детальніше зупинились на окремих представниках лікарських рослин, які найчастіше використовуються при лікуванні ЦД, таких як чорниця звичайна, галега лікарська, квасоля звичайна, бузина лікарська, аралія висока, кульбаба лікарська, оман високий, льон звичайний, аралія висока, момордика, гімнема звичайна, гуньба сінна, гінкго дволопатеве. Розглянуто основні комплексні препарати, протидіабетичні рослинні збори, дієтичні добавки, які є на фармацевтичному ринку України. Висвітлені основні підходи до застосування лікарських рослинних препаратів та їх роль у лікуванні та довготривалій реабілітації хворих на ЦД. Наголошено на необхідності проведення наукових пошуків зі створення полікомпозитних ліків рослинного походження багатоцільової дії та вдосконалення лікувально-профілактичних заходів за допомогою фітотерапії.
Стан забезпечення вітаміном D населення Західного регіону України
Authors: Pankiv V.I. , Povorozniuk V.V. , Pankiv I.V. , Boyko V.I. , Glugovska S.V.
Published: September 2019

У лекції розглядаються основні причини недостатнього забезпечення вітаміном D населення Західного регіону України, а також наводяться дані про поширеність дефіциту вітаміну D серед різних груп населення, що підтверджують повсюдну поширеність дефіциту вітаміну D в країні. Численні дослідження свідчать про те, що в даний час відзначається недостатнє забезпечення вітаміном D населення України (знижені рівні 25(ОН)D виявляються в середньому у 85 % осіб у загальній популяції), обумовлене як низьким рівнем його ендогенного синтезу, так і недостатнім надходженням із їжею: територія країни розташована в зоні низької інсоляції, і в той же час в раціоні населення дуже обмежені як основні природні джерела вітаміну D (морська риба жирних сортів), так і фортифіковані вітаміном D продукти. Вживання заходів щодо підвищення статусу вітаміну D і підтримання оптимальної концентрації 25(ОН)D у крові в дитячого й дорослого населення, адекватне споживання вітаміну D дозволять не лише покращити стан кістково-м’язової системи, але й знизити ризик розвитку деяких хронічних захворювань.
Латентний автоімунний діабет у дорослих (LADA): сучасний погляд на проблему
Authors: Pashkovska N.V.
Published: September 2019

У лекції подані сучасні відомості щодо латентного автоімунного діабету у дорослих (LADA). Наведені дані літератури щодо епідеміології, чинників і механізмів розвитку, клінічних особливостей цього захворювання. Виділені та охарактеризовані можливі варіанти перебігу LADA. Розкриті питання діагностичних особливостей, диференційної діагностики та зазначені перспективи лікування.
Звернення головного редактора
Authors: Pankiv V. I.
Published: September 2019

.
К вопросу оценки сердечно-сосудистого риска у больных первичной хронической подагрой в сочетании с метаболическим синдромом
Authors: Cherniaieva A.O. , Mykytyuk M.R. , Karachentsev Y.I. , Kravchun N.O.
Published: September 2019

Цель исследования: изучить частоту метаболического синдрома (МС) и оценить суммарный сердечно­сосудистый риск у больных с первичной хронической подагрой в зависимости от наличия МС. Материалы и методы. Обследованы 82 больных с первичной хронической подагрой, диагностированной с учетом квалификационных критериев S.І. Wallаsе и соавт. В основную группу вошли больные подагрой с МС (n = 52), которые составили 63,4 % всех обследованных. МС диагностировали по критериям IDF. Группу сравнения составили больные МС, репрезентативные по полу и возрасту (n = 46). Проведено клиническое (антропометрические параметры, артериальное давление) и лабораторное обследование (уровень гликемии натощак, мочевой кислоты, липидограмма, пероральный тест толерантности к глюкозе), учтено наличие в анамнезе сердечно­сосудистых заболеваний и их осложнений, оценен сердечно­сосудистый риск по шкалам SCORE и PROCAM. Результаты. Частота ожирения в исследуемых группах составила 65,4 и 63,0 % соответственно. Частота дополнительных критериев МС была высокой в обеих исследуемых группах. Артериальная гипертензия и гипертриглицеридемия одинаково часто диагностировались у больных с МС независимо от наличия подагрического артрита (р < 0,001). Как минимум один дополнительный критерий МС выявлялся у всех обследуемых. У 28,8 % больных основной группы и у 4,3 % пациентов группы сравнения диагностированы все пять дополнительных критериев МС (р < 0,01). У больных основной группы чаще, чем в группе сравнения, выявляли более трех дополнительных критериев МС — 51,9 и 30,4% соответственно (р < 0,01). Суммарный сердечно­сосудистый риск по шкалам SCORE и PROCAM у больных основной группы был значимо выше, чем в группе сравнения (р < 0,05 и р < 0,01 соответственно). Выводы. МС диагностировали у 63,4 % больных с первичной хронической подагрой. Больные с первичной хронической подагрой в сочетании с МС имеют более высокий суммарный сердечно­сосудистый риск по шкалам SCORE и PROCAM в сравнении с больными с МС. Оценка критериев МС наряду с оценкой сердечно­сосудистого риска может быть использована в рутинной клинической практике для стратификации больных с первичной хронической подагрой, нуждающихся в модификации образа жизни и/или дифференцированных подходах к медикаментозному лечению.
Витамин D — все ли так просто, как кажется?
Authors: Tovstolytkina N.
Published: September 2019

Даже через столетие после открытия витамина D остаются пробелы в понимании роли его эндокринной системы. Понятно, что витамин D имеет большое значение для стимуляции всасывания кальция в кишечнике при нормальном/низком введении кальция и, как следствие, для поддержания нормального гомеостаза кальция и роста костей. Кроме того, были выявлены плейотропные действия витамина D. Эта статья содержит информацию о метаболизме витамина D, его значении для общего здоровья, об основных направлениях обследования, оптимальной тактике лечения и возможных осложнениях при лечении. Также внимание было уделено лабораторной диагностике как методу ­определения недостаточности и дефицита витамина D и контроля возможных осложнений лечения препаратами витамина D.
Звернення головного редактора
Authors: Pankiv V.I.
Published: September 2019

.
Саркопенія і ревматоїдний артрит
Authors: Povoroznyuk V.V. , Dzerovych N.I. , Ivanyk O.S. , Karasevska T.A.
Published: September 2019

Актуальність.На сьогодні серед синдромів і захворювань, асоційованих із віком, науковці приділяють велику увагу вивченню саркопенії, за наявності якої спостерігається збільшення ризику падінь, погіршення якості життя, порушення рухової активності, зниження тривалості життя та зростання летальності пацієнтів. У 2016 році саркопенія внесена до Міжнародної класифікації хвороб. Виділяють первинну та вторинну форми саркопенії. У статті наведені дані літератури та результати власних досліджень щодо саркопенії у пацієнтів із ревматоїдним артритом. Метою даного дослідження було оцінити показники мінеральної щільності кісткової тканини, знежиреної маси та частоту пресаркопенії у пацієнтів із ревматоїдним артритом. Матеріали та методи. Обстежено 461 жінку віком 40–87 років (середній вік — 57,17 ± 0,71 року), серед яких 71 пацієнтка з ревматоїдним артритом і 390 жінок контрольної групи. Проводили клінічне й лабораторне обстеження (визначення швидкості осідання еритроцитів та С­реактивного білка у сироватці крові). Вираженість больового синдрому визначали за допомогою візуально­аналогової шкали болю, якість життя — за допомогою анкети HAQ. Показники знежиреної маси, мінеральної щільності кісткової тканини визначали за допомогою рентгенівської абсорбціометрії (Prodigy, GEHC Lunar, Madison, WI, USA). Пресаркопенію (І стадію саркопенії) визначали при індексі апендикулярної знежиреної маси менше 5,72 кг/м2 (Поворознюк В.В., Дзерович Н.І., 2016). Статистичний аналіз проводили з використанням програми Statistica 6.0. Результати. У пацієнток із ревматоїдним артритом виявлені вірогідно нижчі показники мінеральної щільності кісткової тканини на рівні шийки стегнової кістки (р = 0,002), знежиреної маси всього тіла (р = 0,01) та апендикулярної знежиреної маси (р < 0,01). Частота пресаркопенії у жінок із ревматоїдним артритом становила 49 %, в осіб контрольної групи — 18 %. Висновки. При ревматоїдному артриті у пацієнтів виявлено ураження не тільки кісткової тканини, але й скелетної м’язової тканини, що призводить до значного погіршення функціональних можливостей та якості життя пацієнтів. Враховуючи вагоме медико­соціальне значення проблеми, необхідні подальші дослідження щодо вивчення механізмів розвитку, розробка методів профілактики та лікування саркопенії у пацієнтів із ревматоїдним артритом.
Гігантоклітинний артеріїт: епідеміологія, діагностика, прогноз
Authors: Netiazhenko V.Z. , Puzanova O.G.
Published: September 2019

Гігантоклітинний артеріїт (ГКА) — найпоширеніший системний васкуліт, що уражує великі судини в осіб старше 50 років. Захворювання на нього пов’язане з підвищеним ризиком розвитку низки інших запальних хвороб і судинних ускладнень. Розв’язанню основних асоційованих з ГКА проблем присвячено численні зарубіжні наукові дослідження та настанови. Метою публікації є аналітичний огляд, систематичне узагальнення та обговорення доказів, що стосуються різних аспектів епідеміології ГКА, сучасних підходів і методів його діагностики, а також чинників ризику несприятливого прогнозу.
Кальциноз при системній склеродермії: поширеність, клініка, менеджмент, ускладнення
Authors: Yehudina Ye.D. , Golovach I.Yu.
Published: September 2019

У даному літературному огляді підсумовано сучасні дані щодо епідеміології, патофізіології, діагностики та лікування шкірного кальцинозу у пацієнтів із системною склеродермією (ССД). Проведено аналіз обсерваційних досліджень, що описують частоту кальцинозу при ССД і асоційованих з ним клінічних ознак; молекулярних досліджень, що вивчають потенційні патогенетичні механізми; наведені клінічні випадки, що описують нові діагностичні підходи і методи лікування кальцинозу. Шкірний кальциноз — це відкладення нерозчинного кальцію в шкірі і підшкірних тканинах. Кальциноз — одна з основних, погано керованих клінічних проблем у пацієнтів із ССД, яка зачіпає щонайменше одну четверту частину хворих. Кальциноз асоційований з більшою тривалістю хвороби, дигітальними виразками, акроостеолізом, позитивними антицентромерними і антитопоізомеразними антитілами. Хоча патогенез кальцинозу остаточно невідомий, є докази, що підтверджують роль місцевої хронічної травматизації, хронічного запалення, судинної гіпоксії і дисрегуляції білків кісткового матриксу як потенційних механізмів розвитку цього патологічного стану у пацієнтів із ССД. Діагноз може бути встановлений на основі клінічних даних або за допомогою стандартної рентгенографії. Кілька фармакологічних методів лікування були застосовані у пацієнтів із кальцинозом зі змінними і не такими значущими результатами, у свою чергу, хірургічне видалення депозитів кальцію залишається основним методом лікування.
Наш досвід застосування торакопластики за Нассом як методу корекції лійкоподібної деформації грудної клітки
Authors: Fishchenko Ia.V. , Shevchuk A.V. , Saponenko A.І. , Yeremik N.E.
Published: September 2019

Актуальність. Лійкоподібна деформація грудної клітки (ЛДГК) — дефект її розвитку, що нерідко є про­явом дисгістогенетичних синдромів. У 1998 р. Nuss з колегами повідомили про новий метод мінімально інвазивної корекції ЛДГК. Безумовними перевагами методу Насса є мінімальна травматичність і максимальний косметичний ефект. Разом із тим багато авторів вказують на досить високу частоту ускладнень при використанні даної методики. Мета: оцінити результати хірургічного лікування лійкоподібної деформації грудної клітки за методом Насса. Матеріали та методи. Обстежено 97 пацієнтів з ЛДГК, яким проведена мінімально інвазивна корекція за методом Насса. Дослідження проведено в клініці хірургії хребта ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» в період з 2015 по 2018 р. Результати. У 83 (85,5 %) пацієнтів нам вдалося досягти ідеального косметичного результату. У 88 (90,7 %) використовували один фіксатор, у 6 (6,1 %) — 2 фіксатори, у 3 (3,2 %) — 3 фіксатори. Серед ускладнень у 10 (10,3 %) визначали наявність пневмотораксу, у 2 (2,06 %) — гемоторакс із подальшим виконанням плевральної пункції. Пневмонію діагностували у 2 (2,06 %) пацієнтів, плевральний випіт — у 2 (2,06 %), емпієму — у 1 (1,03 %), сірому — у 1 (1,03 %), глибоку інфекцію — у 1 (1,03 %). Один пацієнт (1,03 %) переніс повторну операцію через вивих фіксатора. На даний час фіксатори були видалені у 46 пацієнтів (47,4 %), кінцеві результати цих пацієнтів визначалися як хороші безпосередньо під час виписки й при повторному спостереженні через 1 місяць. Висновки. Торакопластика за Нассом є найменш травматичною операцією для корекції ЛДГК і може бути застосована в дітей із раннього віку. У свою чергу, ми вважаємо оптимальним віком для операції 13–16 років. Обґрунтуванням для цього є те, що зміни з боку серця й легенів у цьому віці оборотні, а фіксатор продовжує залишатися аж до закінчення росту, що мінімізує можливість рецидиву деформації.
Остеопетроз: класифікація, патоморфологія, генетичні порушення, клінічні прояви (огляд літератури та власне клінічне спостереження)
Authors: Povoroznyuk V.V. , Dedukh N.V. , Bystrytska M.A. , Musiienko A.S.
Published: September 2019

Остеопетроз — спадкове захворювання з автосомно-рецесивним чи автосомно-домінантним типом успадкування, спричинене порушенням функціональної активності остеокластів внаслідок мутації генів. У статті на основі аналізу літературних джерел систематизовані дані про етіологію, класифікацію, патоморфологію, генні порушення і висвітлені сучасні підходи до лікування остеопетрозу. Описано три типи остеопетрозу з різним ступенем вираженості порушень у скелеті та тяжкості патології. Подані основні патоморфологічні зміни у структурній організації кісткової тканини, відзначені особливості стану остеокластів залежно від мутації генів, які контролюють їх функціональну активність. Протоколів лікування цієї патології немає, але проводиться розробка методів лікування на основі використання гемопоетичних стовбурових клітин. Наведено клінічний приклад пацієнтки з остеопетрозом.
Патологические и возрастные изменения кожи: медико-экономические, социальные и психологические аспекты проблемы
Authors: Glebova E. Y. , Horachuk V. V.
Published: September 2019

Цель исследования: определение современных аспектов проблемы патологических и возрастных изменений кожи., анализ и обобщение результатов научных исследований по теме и определение направлений укрепления здоровья. Материалы и методы. Использовались научные литературные источники (20 ед.), нормативно-правовые акты (1 ед.), методы системного подхода, системного анализа, медико-статистический. Результаты. Выделены несколько аспектов проблемы патологических и возрастных изменений кожи: медицинский, экономический, социальный, психологический. Установлено, что в Украине за время независимости произошли значительные потери населения (уменьшение на 9727,6 тыс. человек) в основном за счет естественных причин, старение (удельный вес лиц в возрасте 60 лет и старше - 22,9%) и неблагоприятные изменения популяционного здоровья, в частности, с возрастом увеличивается распространенность болезней кожи и подкожной клетчатки. В структуре распространенности последних преобладают инфекции кожи (9,2%), атопический дерматит (10 - 20,0%), контактный дерматит (18,1%), псориаз (5,54%). Удельный вес немеланомных болезней кожи возрастает по мере старения населения. Расходы на лечение болезней кожи постоянно растут и обусловлены высокой стоимостью лекарственных средств, диагностических обследований, расходами на содержание больничной койки. Контингент пациентов, которым устанавливают группу инвалидности вследствие хронических тяжелых заболеваний кожи, ежегодно растет. Визуальные признаки поражений и возрастных изменений кожи становятся причинами снижения качества жизни, стигматизации и дискриминации больных. Выводы. Многоаспектность проблемы патологических и возрастных изменений кожи требует комплексного подхода к решению с участием государства, общества, здравоохранения, пациентов.
Организация службы управления госпитальной помощью
Authors: Zaremba Ye. H. , Furtak I. I. , Golunov A. I. , Vovk L. G. , Gavchak I. Yu. , Mamchin M. M., , Zaremba-Fedchishin O. V. , Zaremba O. V. , Vіrna M. M.
Published: September 2019

Актуальность. В статье анализируется ход процессов и перспективы реформирования госпитальной помощи. Целью исследования является анализ действующей практики организации службы управления госпитальной помощью. Результаты. Различают три основных подхода к организации финансирования госпитальной помощи: полная ретроспективная компенсация всех понесенных расходов; компенсация за любую деятельность, основанную на заданной модели использования сборов - например, на модели групп, объединенных в соответствии с диагнозом (DRG); проспективное финансирования ожидаемых будущих расходов с использованием фиксированных бюджетов. Выводы. Для успешного функционирования системы интегрированных медицинских услуг необходимы тщательно проработанные стимулы, благодаря которым поэтапная оптимизация была бы экономически выгодной для всех заинтересованных сторон. Создание системы интегрированной медицинской помощи заключается в необходимости разработки новой модели оплаты медицинских услуг, при которой врачи были бы материально заинтересованы в тщательном планировании предоставляемых ими услуг. Новые интегрированные системы представляют собой не только согласованно действующие структуры оказания медицинской помощи пациентам, но и позволяют материально заинтересовать врачей в предоставлении услуг наивысшего качества по минимально возможной цене.
Категория качества в сфере охраны здоровья: трансформация определения
Authors: Voronenko Yu. V. , Shekera O. G. , Krut A. G. , Horachuk V. V.
Published: September 2019

Цель исследования: определение содержания понятия качества на современном этапе развития мировой, в частности, отечественной сферы здравоохранения; анализ и обобщение результатов научных и международных исследований по теме в хронологическом аспекте. Материалы и методы. Проанализированы научные источники по теме (7 ед.), международные документы (11 ед.), законодательные и нормативно-правовые акты (3 ед.) с использованием методов системного подхода, системного и контент-анализа, графический. Результаты. Прослежена трансформация понятия качества в сфере здравоохранения с 1860 года, когда главной характеристикой качества была аксиома «Прежде всего, не навреди», до 2018 года, когда к характеристикам качества отнесены клиническая и экономическая эффективность, ориентированность на пациента, справедливость, безопасность, доступность (всесторонний охват доступом). Трансформация понятия в хронологическом аспекте происходила в зависимости от взглядов ученых (Томас Сиденгам, А. Донабедиан, John Ovretveit), а затем экспертов - представителей ВОЗ, Всемирного Банка, ОЭСР. Установлено, что отрицания предварительных характеристик качества в обновленных определениях не происходило; со временем характеристики дополнялись и приобретали более глубокое содержание в соответствии с изменением потребностей заинтересованных в качестве сторон: пациентов, профессионалов, менеджеров здравоохранения. Значительная роль в реализации феномена качества в здравоохранении в настоящее время принадлежит первичной медико-санитарной помощи. Выводы. Изменения понятия качества в сфере здравоохранения могут быть использованы при пересмотре и оптимизации политики и стратегии в области качества руководством отечественной отрасли и учреждений здравоохранения, а также местных территориальных общин при планировании мероприятий по повышению качества медицинской помощи и улучшению здоровья населения.
Подготовка семейных врачей на до- и последипломном этапе, проблемы и пути их решения
Authors: Zaremba Ye. H. , Sichkoriz O. E.
Published: September 2019

Актуальность. В статье проанализированы программы специализации врачей-интернов и курсантов цикла переподготовки участковых врачей терапевтов и педиатров по специальности «Общая практика - семейная медицина». Предложены пути решения некоторых проблем, связанных с подготовкой врачей в Украине. Целью исследования является анализ и оптимизация системы подготовки семейных врачей на до- и последипломном этапе. Результаты. Реформирование здравоохранения на принципах семейной медицины является целесообразным, неуклонным и необратимым процессом в Украине. Решение по реформированию должны быть взвешенными и, прежде всего, соответствовать действующему законодательству Украины. Выводы. Современное состояние семейной медицины свидетельствует о том, что организационная структура, порядок финансирования, кадровое, материально-техническое обеспечение требуют усовершенствования путем приближения ее к населению, увеличение объема услуг, повышение их качества и эффективности. Реформирование системы здравоохранения на принципах семейной медицины в Украине, особенно активно в последние годы, показало некоторые положительные результаты, но вместе с тем проблемы качества медицинского образования и обучения требуют дальнейшего решения.
Влияние сопутствующей гастроэзофагеальной рефлюксной болезни на течение артериальной гипертензии и хронической ибс у больных пожилого возраста
Authors: Stadniuk L. A. , Moreva D. Yu.
Published: September 2019

Цель исследования: изучение особенностей течения артериальной гипертензии (АГ) и ИБС при наличии сопутствующей гастроэзофагеальной рефлюксной болезни (ГЭРБ) у пациентов пожилого возраста. Материалы и методы. Обследовано 107 больных АГ и хронической ИБС в возрасте от 44 до 78 лет, из них у 65 пациентов была сопутствующая ГЭРБ. Комплексное обследование проводилось на фоне постоянного общепринятого лечения АГ и ИБС, а также после присоединения параллельного 12-недельного лечения ГЭРБ. Результаты. При сочетании АГ и ИБС с ГЭРБ у 41 (63,1 %) больного ГЭРБ протекала на фоне грыжи пищеводного отверстия диафрагмы (ГПОД). Среди больных ГЭРБ 32,3 % имели ожирение ІІ та ІІІ степени. При наличии ГПОД больные чаще имели изжегу в ночные часы и отрыжку кислым. У больных АГ и хронической ИБС при наличии ГЭРБ чаще выявлялась фибрилляция предсердий (ФП), суправентрикулярная и желудочковая екстрасистолии и эпизоды депрессии сегмента S-T при суточном мониторировании ЭКГ, а также отмечено большее повышение АД. После присоединения к терапии курсового лечения ГЭРБ наряду с уменьшением клинических и морфологических проявлений ГЭРБ отмечено уменьшение выраженности АГ, частоты выявления политопних экстрасистол и эпизодов депрессии сегмента S-T при мониторировании ЭКГ. Улучшение течения ИБС и АГ при адекватной терапии сопутствующей ГЭРБ можна объяснить предупреждением ваго-вагальных рефлексов. Выводы. Для повышения эффективности лечения АГ и ИБС важно своевременно выявлять сопутствующую ГЭРХ и адекватно ее лечить.
Обоснование критериев прогнозирования рекуррентных респираторных инфекций в детском возрасте по комплексу конституционально-биологических факторов
Authors: Barchan G. S.
Published: September 2019

Актуальность. Среди факторов, вызывающих нарушение функционирования иммунной системы у детей с рекуррентными респираторными инфекциями (РРИ), конституционно-биологические факторы, влияние окружающей среды, дисгармоничное физическое развитие, увеличение доли патологических типов общих неспецифических адаптационных реакций. Именно поэтому, обоснование критериев прогнозирования рекуррентных респираторных инфекций является актуальным. Цель исследования заключалась в изучении диагностической ценности и прогностического значения конституционно-биологических маркеров недифференцированной дисплазии. Материалы и методы. Исследование частоты, диагностической ценности и прогностического значения конституционно-биологических маркеров выполнено среди 184 человек, включая 92 детей с РРИ и 92 практически здоровых детей без РРИ, подобранных по методике «копи-пара» M. J. Glesby. Технология определения критериев прогнозирования основана на использовании последовательного анализа Вальда в модификации Е. В. Гублера. Оценку симптоматических и синдромологического проявлений выполнено по методике А. В. Клемёнова, которую дополнено с учетом локализации стигм дисэмбриогенеза и большего их количества. Результаты. Наиболее информативным оказался показатель дисгармоничного состава массы тела по показателю костной компоненты (среди больных с РРИ достоверно чаще среди детей контрольной группы; соответственно, у 59,8±5,1% и 19,6±4,1% лиц). На втором ранговом месте - показатель дисгармоничного состава массы тела по показателю мышечной компоненты (среди больных с РРИ достоверно чаще среди детей контрольной группы; соответственно, у 63,0±5,0% и 23,9±4,4% человек). Наличие сколиоза или других проявлений нарушения осанки в качестве фенотипологичного признака обнаружены у больных с РРИ достоверно чаще, чем среди пациентов группы контроля (соответственно, у 67,4±4,9% и 29,3±4,7% лиц; р <0,001). На четвертом ранговом месте - в качестве фенотипологичного признака - стигмы дисэмбриогенеза: «малая или приросла мочка уха»; у больных с РРИ зарегистрирована достоверно чаще, чем в группе контроля (соответственно, в 39,1±5,1% и 8,7±2,9% человек). На пятом ранговом месте - показатель дисгармоничного состава массы тела по показателю жировой компоненты (среди больных с РРИ достоверно чаще среди детей контрольной группы; соответственно, у 53,3±5,2% и 18,5±4,0% человек. Выводы. В исследовании двух групп детей (с и без рекуррентных респираторных инфекций) определены диагностическая ценность и прогностическое значение конституционально-биологических факторов и выявлены достоверные различия между групами по 32 из 43 маркеров недифференцированной дисплазии соединительной ткани. Доказано, что ниболее диагностически ценными и прогностически значимыми конституционально-биологическими факторами являются показатели гармоничности структуры массы тела и отдельные стигмы дисэмбриогенеза.
Комбіноване лікування хворих на колоректальний рак із резектабельними віддаленими метастазами (досвід роботи)
Authors: Boyko V.V. , Savvi S.A. , Starikova A.B. , Zhydetskyy V.V. , Korolevskaya A.Yu.
Published: September 2019

У статті наведено результати комбінованого лікування 34 хворих із резектабельними метастазами колоректального раку. На першому етапі усім хворим було проведено хірургічне лікування, на другому — від 3 до 6 циклів хіміотерапії за схемою FOLFOX. Виконання оптимальної чи субоптимальної циторедукції приводить до максимального скорочення пухлинної маси в організмі хворого, що дозволяє не тільки збільшити термін життя пацієнтів, але й покращити його якість завдяки тому, що з’являються світлі проміжки без системної хіміотерапії.
Променева терапія з модульованою інтенсивністю (IMRT) раку прямої кишки методом пролонгованого курсу (опис серії випадків)
Authors: Spizhenko N.Yu. , Odarchenko S.P. , Chebotareva T.I. , Yarmak O.G. , Matvievskaya L.V. , Zelinsky R.M. , Kopaneva Yu.P. , Tsibriy N.Yu.
Published: September 2019

Мета: показати переваги сучасних технологій променевого лікування раку прямої кишки. Матеріали та методи. В Центрі онкології та радіохірургії «Клініка Спіженка» використовуються сучасні технології променевої терапії в лікуванні раку прямої кишки: здійснюється променева терапія з модульованою інтенсивністю доставки опромінення, що дозволяє формувати дозовий розподіл у мішенях складної форми з мінімізацією ушкодження суміжних органів, можливістю використання інтегрованого буста й одночасного опромінення пахових лімфовузлів. Висновки. Застосування в лікуванні раку прямої кишки передопераційного променевого лікування в комбінації з радіомодифікацією капецитабіном, у подальшому доповненого ад’ювантним хіміотерапевтичним лікуванням, може зменшити ймовірність розвитку рецидиву злоякісного процесу.
Злоякісні новоутворення в Україні (аналітично-статистичний довідник). Київ — 2019
Authors: Authors No
Published: September 2019

Нет анотації
Habitat Suitability Mapping of Rastrelliger Brachysoma Using MODIS Image in WPP 711
Authors: Aryaguna Prama Ardha
Published: September 2019

Important factors that needs to be understood in the management of fishery resources is fish habitat. Fish habitat is an ideal water conditions of a fish species to spawn, breed, feed and grow into adults. Distribution of fish habitat can be approach using variety method, such Habitat Suitability/Species Distribution Modeling. Remote sensing analysis is effective method in providing daily oceanography information. Modis is Remote sensing imagery can be used for modeling Rastrelliger brachysoma fish habitat. Date acquired MODIS image at 28 March 2015, depend on existing field data. The results indicate that, the highest probability of Rastrelliger brachysoma fish habitat location in WPP 711 are in the middle waters of the WPP border between the deep sea of Indonesia and the Pacific Ocean. The lowest probability value for habitat of Rastrelliger brachysoma fish is in the southern shallow waters of Bangka Belitung island which is around 0.1-0.25.
An Intraspeaker Study of /t/-glottaling in Scottish English
Authors: Miller Sophia
Published: September 2019

Recent sociolinguistic research suggests that the previously-stigmatised glottal replacement of /t/ has begun to appear more frequently in more standard varieties of Scots and Scottish English, as well as further south in RP. This study investigates the patterns of /t/-glottaling used by Scottish television presenter Lorraine Kelly and whether her rates of /t/-glottaling differ by interlocutor, by comparing two audio clips where she acts as interviewer and interviewee respectively. Whilst a high rate of word-final /t/-glottaling is found, there is no difference in /t/-glottaling between the two contexts, making it difficult to explain this variation through contextual social factors.
Ética y política.
Authors: HURTADO MARTÍN Santiago
Published: September 2019

En este trabajo se hace la distinción entre la ética, la moral y lo recto, y se intenta una mirada al ejercicio del poder no sólo por parte del Estado sino desde la vida cotidiana. Este ensayo explora diferentes formas de ejercer el poder y la relación entre ética y política. Finalmente, una preocupación central es determinar el papel de la ética en el Estado o en el poder político, cerrando este análisis con una panorámica sobre las superpotencias.