bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
ПОДІБНИЙ ДО КАВАСАКІ МУЛЬТИСИСТЕМНИЙ ЗАПАЛЬНИЙ СИНДРОМ, ПОВ’ЯЗАНИЙ З COVID-19, У ДІТЕЙ ТА ДОРОСЛИХ
Authors: Малий В.П. , Делікатна Т.О. , Асоян І.М.
Published: November 2022

Боротьба з наслідками COVID-19 є серйозним і дуже актуальним завданням, що стоїть перед сучасною медициною. Ця недуга нерідко перебігає тяжко і супроводжується поліорганним ураженням, системним імунним запаленням, коагулопатією, нейроендокринними та метаболічними порушеннями, функціональними і психоемоційними розладами.

З’являється все більше повідомлень про зростання випадків виникнення гіперзапального Кавасакі-подіб­ного синдрому в дітей та дорослих, які перенесли COVID-19. Патогенез цього постковідного синдрому ще до кінця не вивчений, хоча встановлено, що він є поствірусною й імунною реакцією на SARS-CoV-2.

Симптоми гіперзапального Кавасакі-подібного синдрому нагадують синдром Кавасакі, але спостерігаються суттєві відмінності: старший вік хворих, частіше є ознаки ураження травного каналу, дихальних шляхів, серця, тобто має системні особливості й іноді розглядається як «сузір’я» хвороби Кавасакі.

Метою дослідження було проаналізувати літературні дані та ознайомити лікарів з патогенезом, клінічною картиною, діагностикою постковідного гіперзапального синдрому, який імітує хворобу Кавасакі у хворих на COVID-19, що часто потребує імуномодулювальної та інших варіантів терапії.
РОЛЬ ІНФЕКЦІЙ У ГЕНЕЗІ ЗАХВОРЮВАНЬ ВУЛЬВИ
Authors: Дунаєвська В. В.
Published: November 2022

Мета дослідження – вивчення особливостей захворювань вульви та їх взаємозвʼязку зі статевими інфекціями.

Матеріали та методи. Пацієнтів із захворюваннями вульви необхідно обстежувати за допомогою вульвоскопії, досліджувати на наявність різних інфекцій, визначати місцевий імунологічний статус і регулярно проводити біопсію, коли під час вульвоскопії є спірна картина або нетипові ознаки. Медикаментозне лікування повинно включати причинно-наслідкове лікування відповідно до чутливості до протигрибкових, протимікробних та противірусних препаратів, а також має активувати процес відновлення слизової оболонки вульви.

Результати дослідження та їх обговогення. Дистрофічні зміни слизової оболонки вульви формують клінічний діагноз – хронічний вульвіт або дисплазія вульви. Основний збудник захворювання в досліджуваному матеріалі Candida albicans становив 81,6 %. 160 жінок мали кандидозну інфекцію або 95,9 % характеризувалися хронічною та тривалою.

Висновки. З огляду на хронічний характер запального захворювання з різними змінами слизової оболонки вульви, медикаментозне лікування повинне тривати протягом періоду від 1 до 6 місяців, поки мікроорганізми повністю не елімінують та атрофія слизової оболонки вульви не відновиться.
OPTIMIZATION OF METHODS FOR DIAGNOSTIC PLACENTAL DYSFUNCTION IN PREGNANT WOMEN
Authors: Khlibovska O. I. , Boychuk A. V. , Yakymchuk Yu. B. , Dzhyvak V. G.
Published: November 2022

The aim of the study: to find effective and reliable predictors of early diagnosis of placental dysfunction.

Materials and methods. To solve the tasks, we conducted a study of 60 pregnant women (the main group) with placental dysfunction. The control group consisted of 30 pregnant women with a physiological course of pregnancy, who gave birth to live full-term children with weight and growth characteristics according to the gestation period. The state of the fetoplacental complex was studied based on the study of the levels of hormones (PAPP-A, B-chorionic gonadotropin (B-hCG), progesterone, placental lactogen). biophysical state of the fetus (BPP). To study the uteroplacental and fetoplacental hemocirculation, blood flow spectra were recorded in the uterine arteries, umbilical arteries, and the basin of the middle cerebral artery (MCA) of the fetus. For each vessel, the pulse index (PI), resistance index (IR) and systole were calculated -diastolic ratio (S/D).

Results and discussion. Based on the analysis of anamnestic data of pregnant women with placental dysfunction, the factors that indicate the development of the pathology are highlighted. As a result of the conducted research on the search for predictors of early diagnosis of placental dysfunction and evaluation of their effectiveness, it was established that the level of human chorionic gonadotropin decreased by 1.3 times, and progesterone in the blood serum at 10-11 weeks decreased by 1.2 times, compared to control and reduction of placental lactogen. Therefore, such signs of CTG, such as a decrease in the amplitude of oscillations less than 3 beats/min, the absence of accelerations, the appearance of decelerations, indicate pronounced signs of fetal hypoxia and require timely treatment and a solution to the issue of childbirth. With Doppler blood flow in the uterine arteries, umbilical arteries and veins, it was found that a characteristic sign of a violation of the blood flow velocity curve in the uterine arteries is a decrease in the diastolic component and the appearance of a dicrotic notch in the early diastole phase.

Conclusions. As a result of the analysis, early predictors of placental dysfunction are a decrease in the level of human chorionic gonadotropin, PAPP-A, progesterone, and placental lactogen. For the diagnosis of utero-placental disorders, it is advisable to conduct a dynamic recording of cardiotocography, ultrasound fetometry and placentometry, and to evaluate dopplerometry in the uterine vessels and umbilical artery. It is the complex of these markers that has a high predictive value and makes it possible not only to predict placental dysfunction, but also to diagnose it in a timely and adequate manner.
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ЛІКУВАННЯ ГЕНІТАЛЬНОГО ПРОЛАПСУ У ЖІНОК З ЕКСТРАГЕНІТАЛЬНОЮ ПАТОЛОГІЄЮ
Authors: Сафонов Р. А. , Лазуренко В. В.
Published: November 2022

Мета дослідження – підвищення ефективності лікування та попередження рецидивів генітального пролапсу в жінок із хронічними екстрагенітальними захворюваннями.

Матеріали та методи. Обстежено 139 жінок із генітальним пролапсом, з яких 70 мали генітальний пролапс у поєднанні з екстрагенітальною патологією (основна група), а 69 – випадіння статевих органів (група порівняння). 20 хворих із генітальним пролапсом основної групи, які страждали від хронічних захворювань дихальної системи, склали 1 підгрупу; 20 жінок із пролапсом геніталій, які мали ожиріння, увійшли до 2 підгрупи, а 30 жінок, що страждали від цукрового діабету другого типу – до 3 підгрупи. Види хірургічного втручання залежали від екстрагенітальної патології пацієнток.

Результати дослідження та їх обговорення. Аналізуючи обсяг оперативного втручання по групах було визначено, що трансвагінальну екстирпацію матки без придатків, передню кольпорафію, кольпоперинеорафію з леваторопластикою, сакроспінальну кольпопексію виконано переважно при неповному випадінні статевих органів. Передню кольпорафію, кольпоперинеорафію з леваторопластикою, сакроспінальну кольпопексію із сітчастим ендопротезом здійснювали переважно при повному або неповному генітальному пролапсі з наявністю супутньої екстрагенітальної патології. Однобічна сакропексія дозволяє скоротити час операції за рахунок однобічної, а не двобічної фіксації, що не знижує ефективність оперативного втручання. Використання поліпропіленового сітчастого протеза дає майже однакову кількість рецидивів у жінок основної групи та групи порівняння.

Висновки. Персоналізований підхід у лікуванні генітального пролапсу в жінок із хронічною екстрагенітальною патологією сприяє підвищенню ефективності хірургічних заходів та зниженню рецидиву захворювання. Використання поліпропіленового сітчастого ендопротеза сприяє запобіганню виникненню рецидивів, підвищує результативність і може бути рекомендовано до застосування у гінекологічній практиці. Виконання однобічної сакроспінальної кольпопексії жінкам похилого віку з наступним використанням супозиторіїв із гіалуроновою кислотою в ранній післяопераційний період також демонструє підвищення ефективності хірургічного лікування генітального пролапсу та сприяє зниженню рецидивів захворювання.
БІОРЕГУЛЯТОРНІ ТА ІМУНОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ РОЗВИТКУ ПЕРЕДЧАСНИХ ПОЛОГІВ
Authors: Щербина М. О. , Потапова Л. В. , Ліпко О. П. , Щербина І. М. , Мерцалова О. В.
Published: November 2022

Мета дослідження – аналіз потенційної кореляції між рівнем гормону релаксину в сироватці крові матері та підвищеним ризиком передчасних пологів, а також дослідження ролі цитокінів, зокрема інтерлейкіну-6 (ІЛ-6) у розвитку зазначеної патології.

Матеріали та методи. Проведено обстеження 75 вагітних, яких було розділено на 3 клінічні групи. Основну групу склали 30 жінок із передчасними пологами в термін 35–37 тижнів. Групу порівняння склали 35 вагітних із фізіологічним перебігом першого періоду пологів. Контрольну групу склали жінки з фізіологічним перебігом III триместру вагітності. Всім вагітним проводили збір анамнезу, повне клініко-лабораторне обстеження, імунологічні дослідження та дослідження рівня релаксину проводили методом імуноферментного аналізу. Статистичну обробку отриманих результатів здійснювали на персональному комп’ютері з використанням програми «STATISTICA-6».

Результати дослідження та їх обговорення. Встановлено достовірне підвищення вмісту релаксину у вагітних із передчасними пологами (р<0,05) та значне збільшення рівня ІЛ-6 у вагітних із передчасними пологами та особливо при фізіологічних термінових пологах. Визначено важливу біологічну роль досліджених молекулярно-біологічних показників у складному патогенетичному механізмі настання пологів.

Висновки. Процеси настання передчасних пологів асоційовані із наростанням концентрації релаксину та прозапальних міокінів, зокрема ІЛ-6. Досліджені фактори можуть стати надійними імунобіологічними маркерами предикторів настання передчасних пологів.
МУЛЬТИСИСТЕМНИЙ ЗАПАЛЬНИЙ СИНДРОМ, АСОЦІЙОВАНИЙ ІЗ КОРОНАВІРУСНОЮ ІНФЕКЦІЄЮ В ДИТЯЧОМУ ВІЦІ: АНАЛІЗ УКРАЇНСЬКИХ ТА ЄВРОПЕЙСЬКИХ ДАНИХ
Authors: Павлишин Г. А. , Боднарчук-Сохацька Н. Я.
Published: November 2022

Мета дослідження – проаналізувати клініко-лабораторні ознаки MIS-C серед дитячого населення у групі спостереження та порівняти їх з основними характеристиками в європейських країнах.

Матеріали та методи. Аналіз 11 медичних карт дітей, які перебували на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров’я міста Тернополя – КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР та КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» – із серпня 2021 до березня 2022 р. з приводу MIS-C, асоційованого із SARS-CoV2.

Результати дослідження та їх обговорення. Діагноз MIS-C встановлено 11 дітям у Тернопільських закладах охорони здоров’я на основі діагностичних критеріїв протоколу, затвердженого МОЗ України [10]. Середній вік дітей склав – 6,6 року (діапазон 1,7–12,2 року), співвідношення хлопчиків до дівчаток – 9:2. У 10-ти дітей (91 %) анамнестично встановлений факт контакту із COVID-19. В усіх дітей відмічено гіпертермічний синдром, у 10 (91 %) – залучення серцево-судинної системи та неврологічної симптоматики, 7 (81 %) дітей мали прояви шкірно-слизового та респіраторного синдрому, більше половини дітей 6 (54 %) – прояви гастроінтестинальних розладів. Лімфопенію спостережено у 9 (81 %) дітей, анемію – у 8 (72 %), відхилення рівня тромбоцитів від норми – у 5 (63 %), високу активність маркерів запалення (СРБ, феритин, ШОЕ) – в усіх дітей. Зниження фракції викиду на даними ЕХо-КС – у 2 дітей, перикардит – у 10 (90 %) пацієнтів, у двох дітей відзначено аневризматичні та дилатаційні зміни коронарних судин. План лікування усіх дітей включав терапію глюкокортикоїдами, імуноглобулін людини внутрішньовенно та антитромбоцитарні препарати отримали 8 (72 %) дітей, антибактеріальну терапію – 9 (81 %), антикоагулянти – 3 (27 %), одна дитина потребувала оксигенотерапії за допомогою носових канюль. Повне клініко-лабораторне одужання настало у 100 % пацієнтів.

Висновки. Розвиток MIS-С у дітей, зумовлений попереднім контактом із вірусом SARS-CoV-2, може викликати тяжкі запальні зміни в будь-яких органах і тканинах. Порівнюючи отримані дані групи спостереження із даними європейських досліджень, слід відзначити їх ідентичність за клініко-лабораторними ознаками.
СИНДРОМ ДИСПЛАЗІЇ СПОЛУЧНОЇ ТКАНИНИ В СИСТЕМІ ДИСПАНСЕРНОГО СПОСТЕРЕЖЕННЯ СІМЕЙНОГО ЛІКАРЯ
Authors: Процайло М. Д. , Чорномидз І. Б. , Горішний І. М. , Воронцова Т. О.
Published: November 2022

Мета дослідження – провести аналіз результатів наукових публікацій, що відображають взаємозв’язок системного ураження сполучної тканини та її різноманітних симптомокомплексів, допомогти сімейним лікарям окреслити основні напрямки обстеження лікування, профілактики дітей з синдромом дисплазії сполучної тканини.

Матеріали та методи. Проведено поглиблений аналіз результатів обстежень, лікування, реабілітації та профілактики науковців терапевтичного, хірургічного профілів, які описують системність ураження при даній патології та її основні клінічні критерії, які необхідно враховувати при лікуванні, профілактиці, реабілітації та соціальній адаптації таких дітей.

Результати дослідження та їх обговорення. Синдром дисплазії сполучної тканини відносно «молода» нозологіна назва недуги, що поступово посідає цільне місце серед інших захворювань. Класичні методи розпізнавання даного захворювання не завжди спрацьовують, оскільки в даному випадку потрібно оцінювати  одночасно стан декількох систем організму – кісткової, нервової, ендокринної, травної, кровотворної та інших. Ціль лікаря в даному випадку зуміти об’єднати отримані результати посиндромного обстеження з метою подальшого лікування такого пацієнта. Така схема обстеження є новою і викликає певні труднощі серед практичних лікарів, оскільки вимагає спільних зусиль травматологів, ендокринологів, педіатрів, генетиків, окулістів, гематологів, психологів, стоматологів та інших спеціалістів.

Висновки. При наявності даного синдрому (або одного з його типів) мінімальними, обов’язковими, базовими методами обстеження є оцінка гіпермобільності суглобів, ЕКГ або УЗД серця, УЗД органів черевної порожнини, контроль зору. Залежно від типу хвороби необхідна цілеспрямована консультація  ортопеда, педіатра (кардіолога, гастроентеролога, ендокринолога), ЛОР-спеціаліста. Необхідно пам’ятати, що даний синдром є спадковим і може мати прихований перебіг з невираженою клінікою.
Реперфузійно-реоксигенаційний синдром при реконструкції аорто-стегнового сегмента в умовах хронічної критичної ішемії – профілактика та лікування
Authors: Венгер І. К. , Фарина І. В. , Сельський Б. П. , Герасимюк К. О.
Published: November 2022

Мета роботи: покращити результати реконструктивних операцій на аорті та магістральних артеріях в умовах хронічної критичної ішемії нижніх кінцівок.

Матеріали і методи. В роботу включено 61 пацієнт з облітеруючими ураженнями аорти та артерій нижніх кінцівок із ІІ, ІІІА, ІІІВ, IV ст. хронічної артеріальної недостатності.

Для профілактики і лікування розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому на доопераційному та післяопераційному періодах здійснювали комплексний підхід консервативного та хірургічного лікування.

Для діагностики характеру ураження артеріального русла й особливостей гемодинамічних порушень застосовували показники ультразвукової доплерографії, дуплексного сканування, рентгеноконтрастної цифрової ангіографії. Для одержання інформації про зміни капілярного кровотоку і артеріо-венулярного шунтування крові застосовували метод лазерної доплерівської флоурометрії.

Результати досліджень та їх обговорення. За об’ємом реваскуляризації аорто/клубово-стегно-підколінного сегмента пацієнтів розділили на дві групи. І група – пацієнти, яким проведено одномоментне аорто-біфеморальне алошунтування (19 спостережень) і однобічне аорто/клубово-стегнове алошунтування (11 спостережень). В ІІ групу включили 31 пацієнта, із поєднаним атеросклеротичним ураженням аорто/клубово-стегнового сегмента та стегно-підколінного сегмента. Показанням до проведення додаткової реконструкції стегно-підколінного сегмента у хворих другої групи у післяопераційному періоді слугував динамічний ультразвуковий моніторинг стану гемодинаміки стегно-підколінного сегмента, що дав змогу виявити зниження пікової систолічної швидкості та індексу резистентності.
Поняття про троакарну грижу як ускладнення після лапароскопічних операційних втручань: причини та частота виникнення, класифікація, методи лікування і профілактики
Authors: Дзюбановський І. Я. , Варварук М.-І. Р.
Published: November 2022

Троакарна грижа – це тяжке ускладнення, яке виникає після різних типів лапароскопічних операційних втручань, на даний момент частота виникнення цього ускладнення не є високою. Проте внаслідок збільшення в сучасній медичній практиці лапароскопічних операційних втручань збільшується, відповідно, і кількість пацієнтів, у яких може виникати дане захворювання. Дослідження у сфері ускладнень міні-інвазивної хірургії є, безперечно, актуальними у наш час. Незважаючи на те, що це захворювання можна вважати сучасним, перший випадок троакарної грижі був описаний у лапароскопічній гінекології у 1960 р. У даній статті ми систематизуємо усі відомості про класифікацію, найпоширеніші причини утворення троакарних гриж, методи їх профілактики, лікування.
ОСОБЛИВОСТІ ОБМІНУ ВІТАМІНУ D У ДІТЕЙ З АТОПІЧНИМ ДЕРМАТИТОМ
Authors: Камуть Н. В. , Кісельова М. М. , Сеймівська О. М.
Published: November 2022

Вступ. Вітамін D – важливий для дерматології стероїдний гормон. Шкіра є унікальним органом, оскільки в ній синтезується цей вітамін під час перебування на сонці, та органом-мішенню для його діяльності. Надзвичайно важливі в медицині дослідження фізіології метаболізму, механізму дії вітаміну D та його впливу на шкіру. Разом із тим, важливою опцією є участь вітаміну D у роботі уродженого й адаптивного імунітету, а саме його вплив на функцію кератиноцитів і проліферацію, що може свідчити про ймовірну роль вітаміну D у шкірній алергічній сенсибілізації та розвитку атопічного дерматиту (АД).
Мета дослідження – визначити рівень вітаміну D у дітей з атопічним дерматитом різного ступеня тяжкості залежно від значення індексу SCORAD за допомогою імунохімічного методу з хемілюменісцентною детекцією для глибшого розуміння патогенетичних механізмів розвитку атопічного дерматиту, оптимізації діагностичних втручань, персоніфікованого терапевтичного підходу до вибору схеми дотації вітаміну в дітей з атопічним дерматитом.
Методи дослідження. Роботу виконували на базі ВП “Лікарня Святого Миколая” КНП “1 ТМО м. Львова”. У дослідження залучено 42 дитини віком від 3 до 14 років із проявами АД різного ступеня тяжкості, які утворили основну групу, та 27 здорових дітей віком від 3 до 14 років без хронічних захворювань, які сформували контрольну групу.
Результати й обговорення. Обстежено 69 дітей віком від 3 до 14 років, серед них було 36 (52 %) хлопчиків та 33 (48 %) дівчинки. За віком їх поділили таким чином: від 3 до 6 років – 28 (41 %), від 7 до 10 років – 14 (20 %), від 11 до 14 років – 27 (39 %). Усіх дітей, які мали прояви АД, поділили за тяжкістю (залежно від індексу SCORAD): діти з легким ступенем тяжкості – 18 (43 %), із середнім ступенем – 14 (33 %), з тяжкими проявами – 10 (24 %). У результаті дослідження встановлено зв’язок між рівнем вітаміну D у сироватці крові та ступенем тяжкості проявів АД у дітей віком від 3 до 14 років. Аналіз результатів дослідження показав, що рівень 25-гідроксихолекальциферолу (25(ОН)D) був достовірно нижчим у дітей з тяжким ступенем АД порівняно з його показником у дітей із середньотяжким перебігом захворювання (р<0,05). 
Висновки. Результати нашого дослідження підтверджують наявність кореляційного зв’язку (r=-0,47; p<0,05) між рівнем 25(ОН)D у сироватці крові та клінічними проявами АД у дітей віком від 3 до 14 років основної групи. Рівень вітаміну D у сироватці крові вірогідно нижчий при середньотяжкій і тяжкій формах АД та достовірно корелює із загальною оцінкою тяжкості АД за шкалою SCORAD та інтенсивністю клінічних проявів. Результати дослідження збігаються з даними літератури, які підтверджують наявність кореляційного зв’язку між розвитком атопічного дерматиту в дітей та рівнем у сироватці їх крові ­25(ОН)D. Дані нашого дослідження показують, що є дуже важливим застосування диференційованого підходу до лікування АД відповідно до чинних протоколів та з урахуванням рівня 25(ОН)D у сироватці крові дітей.
ОЦІНКА ФАКТОРІВ РИЗИКУ КРОВОТОЧИВОСТІ ПІД ЧАС ТЕРАПІЇ ВАРФАРИНОМ ПРИ ІШЕМІЧНІЙ ХВОРОБІ СЕРЦЯ, УСКЛАДНЕНІЙ ФІБРИЛЯЦІЄЮ ПЕРЕДСЕРДЬ
Authors: Панібратюк О. А. , Яковлева О. О.
Published: November 2022

Вступ. Антикоагулянтна терапія вкрай потрібна хворим з фібриляцією передсердь. Кожен із препаратів має свої особливості, в тому числі варфарин. Це препарат з вузьким терапевтичним вікном і чутливістю до впливу різних факторів на його фармакокінетику та фармакодинаміку.

Мета дослідження – проаналізувати вплив модифікуючих факторів на ефективність лікування за даними літератури, зокрема, особливостей харчування, способу життя і дотримання релігійних канонів (посту), шкідливих звичок, лікарської взаємодії, щоб мінімізувати їх вплив на результати дослідження та оцінити вплив постійних чинників (віку, статі, генетичної мутації CYP2C9, супутньої патології, кровотеч в анамнезі) на ефективність і безпеку варфарину.

Методи дослідження. У дослідження було включено 100 пацієнтів, яким проведено загальноклінічні, інструментальні обстеження, фармакогенетичні дослідження: ідентифікацію поліморфних алелів Arg144Cys гена CYP2C9*2 та Ile359Leu гена CYP2C9*3 виконано методом полімеразної ланцюгової реакції. Саме ці варіанти асоційовані з більшим ризиком виникнення кровотеч. Статистична обробка передбачала: оцінку відповідності розподілу генотипів очікуваним значенням за рівновагою Харді – Вайнберга; визначення міжгрупової достовірної різниці кількісних величин – розраховано за T-test for independent samples by groups і % – за критерієм χ2.

Результати й обговорення. Серед усіх вищеперерахованих немодифікованих факторів найпотужніший вплив мав варіант індивідуальної фармакогенетики. З високою достовірністю встановлено залежність геморагічних ускладнень від наявності змінених (мутантних) алелів ензимів детоксикації CYP2C9. Усього протягом дослідження геморагічні ускладнення мали 34 пацієнти, 8 з яких – двічі, один – тричі. Було ідентифіковано 30 пацієнтів з наявністю будь-якої мутації. Серед носіїв мутантного алеля кровотечу мали 24 пацієнти (70,6 %) проти 6 осіб (9,1 %) без мутації (р<0,0001). У гетерозигот (С/Т) обох видів мутації геморагічні ускладнення розвинулися в 14 осіб (41,2 %) проти 6 (9,1 %) (р<0,0001). У гомозигот (Т/Т) обох видів мутації кровотечі спостерігали в 11 пацієнтів (32,4 %) проти 0 (0) у групі осіб з незміненими алелями (р<0,0001); оскільки обидва алелі мають заміщення амінокислот, сповільнюється метаболізм лікарських засобів, залежних від CYP2C9, в нашому випадку – варфарину, що призводить до зростання його концентрації у крові та ризику виникнення кровотеч.

Висновок. Дослідження і впровадження індивідуального генетичного паспорта пацієнта може бути перспективним напрямком для забезпечення ефективності та безпеки застосування варфарину.
ОСОБЛИВОСТІ ПОРУШЕНЬ ЕНЕРГОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ М’ЯЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ТОВСТОЇ КИШКИ ЗА УМОВ ПОСТРЕЗЕКЦІЙНОЇ ПОРТАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ
Authors: Гнатюк М. С. , Процайло О. М. , Татарчук Л. В. , Монастирська Н. Я. , Коноваленко С. О.
Published: November 2022

Вступ. Пострезекційна портальна гіпертензія ускладнюється повнокров’ям, ураженням, погіршенням енергетичного забезпечення органів басейна ворітної вени, якого у м’язовій оболонці кишок не вивчено.

Мета дослідження – встановити особливості порушень енергетичного забезпечення м’язової оболонки товстої кишки за умов пострезекційної портальної гіпертензії.

Методи дослідження. Біохімічно та морфологічно вивчено товсту кишку 50 щурів, яких поділили на 3 групи: 1-ша – 15 інтактних тварин; 2-га – 20 щурів з пострезекційною портальною гіпертензією; 3-тя – 15 тварин з поєднанням пострезекційної портальної гіпертензії і поліорганної недостатності. Пострезекційну портальну гіпертензію моделювали шляхом резекції лівої та правої бокових часток печінки (58,1 % її паренхіми). Через місяць від початку досліду здійснювали евтаназію щурів кровопусканням за умов використання наркозу. Енергозабезпечення м’язової оболонки товстої кишки визначали за вмістом аденозинтрифосфату, аденозиндифосфату, аденозинмонофосфату, відношенням аденозинтрифосфату/аденозиндифосфату. На мікропрепаратах вимірювали товщину м’язової оболонки товстої кишки, відносний об’єм міоцитів, строми, ушкоджених міоцитів, стромально-міоцитарні відношення, діаметр міоцитів, їх ядер, ядерно-цитоплазматичні відношення в міоцитах. Між біохімічними та морфометричними показниками проводили кореляційний аналіз. Кількісні величини обробляли статистично.

Результати й обговорення. Резекція 58,1 % паренхіми печінки призводила до пострезекційної портальної гіпертензії, розширення та повнокров’я ворітної печінкової вени, брижових вен, венозного русла тонкої і товстої кишок, спленомегалії, асциту, рідше – до розвитку поліорганної недостатності. У стінці товстої кишки виявили дистрофію, некробіоз епітеліоцитів, міоцитів, ендотеліоцитів, стромальних структур, інфільтративні та склеротичні процеси. У м’язовій оболонці стромально-міоцитарні відношення зросли на 19,4 %, ядерно-цитоплазматичні відношення в міоцитах – на 6,7 %, відносний об’єм ушкоджених міоцитів збільшився в 7,2 раза, при розвитку поліорганної недостатності – на 25,7 %, 9,1 %, у 16,3 раза відповідно. У м’язовій оболонці зменшилися рівні аденозинтрифосфату, аденозиндифосфату, аденозинмонофосфату, відношення аденозинтрифосфату/аденозиндифосфату, тобто погіршилось її енергозабезпечення.

Висновки. Видалення лівої та правої бокових часток печінки в лабораторних статевозрілих білих щурів-самців призводить до розвитку пострезекційної портальної гіпертензії, вираженого ураження та погіршення енергетичного забезпечення м’язової оболонки товстої кишки. Ступінь порушення енергетичного забезпечення м’язової оболонки залежить від вираження ушкоджень її структур та поєднання пострезекційної портальної гіпертензії з поліорганною недостатністю.
ЗМІНИ ПОКАЗНИКІВ ВУГЛЕВОДНОГО ОБМІНУ ТА ВМІСТУ ЛЕПТИНУ У ХВОРИХ НА ДІАБЕТИЧНУ РЕТИНОПАТІЮ
Authors: Гореча М. Ю. , Лаповець Л. Є. , Ткачук С. О. , Степась Ю. М.
Published: November 2022

Вступ. У презентованій статті наведено зміни показників лептину, вуглеводного обміну у хворих на діабетичну ретинопатію. За даними літератури, вміст лептину й інших ліпоцитокінів відображає ступінь вираження метаболічного синдрому, ожиріння, запалення та ангіогенез, які призводять до розвитку ретинопатії. У хворих на діабетичну ретинопатію спостерігають гіперлептинемію, яка є несприятливим фактором у формуванні судинних та проліферативних захворювань сітківки.

Мета дослідження – виявити зміни вмісту лептину в крові хворих на діабетичну ретинопатію за умов порушень вуглеводного обміну.

Методи дослідження. Проведено клініко-лабораторне обстеження 130 хворих на діабетичну ретинопатію (1-ша група – 70 пацієнтів, які є інсулінозалежними, 2-га група – 60 інсулінонезалежних пацієнтів). Середній вік хворих становив від 20 до 55 років. Отримані лабораторні показники порівнювали з показниками контрольної групи, до якої ввійшли 30 практично здорових осіб.

Результати й обговорення. Стимулювальний вплив естрогенів на метаболізм жирової тканини, зокрема, проявлявся вищим рівнем лептину в жінок, ніж у чоловіків. Співвідношення вмісту лептину в жінок та чоловіків у контрольній групі становило 1,97 – “гендерний” показник лептину. Виявлено перевищення контрольного рівня лептину в обох групах, особливо в групі інсулінозалежних пацієнтів. Більш виражений дисбаланс показників вуглеводного обміну спостерігали в групі інсулінозалежних пацієнтів.

Висновки. При діабетичній ретинопатії в інсулінозалежних пацієнтів виявлено гіперлептинемію, не залежну від гендерної належності. Дискордантні зміни вуглеводного обміну в таких хворих пов’язані зі зниженням резервів підшлункової залози. При діабетичній ретинопатії у пацієнтів без інсулінової залежності виявлено гіперлептинемію в жінок та нормальні показники лептину в чоловіків – різко виражена гендерна диференціація. Порушення вуглеводного обміну пов’язані з деяким виснаженням інсуліносекреторної здатності β-клітин підшлункової залози.
КЛІНІКО-ЕПІДЕМІОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ТА ІМУННІ ЗРУШЕННЯ У ХВОРИХ НА КРОПИВʼЯНКУ
Authors: Петрук А. М.
Published: November 2022

Вступ. Вивчення клініко-епідеміологічних особливостей та імунних зрушень у хворих на  кропив’янку, в тому числі за наявності супутніх Лайм-бореліозу і лямбліозу, залишається актуальною проблемою сучасних інфектології та дерматології.

Мета дослідження – вивчити клініко-епідеміологічні особливості та імунні зрушення у хворих на кропив’янку.

Методи дослідження. Під спостереженням перебувало 67 хворих на кропив’янку віком від 18 до 71 року. Пацієнтів поділили на 3 групи, з них 23 (1-ша група) – пацієнти з кропив’янкою і Лайм-бореліозом, 20 (2-га група) – хворі на кропив’янку та лямбліоз, 24 (3-тя група) – хворі на кропив’янку без Лайм-боре­ліозу і лямбліозу. Контрольну групу становили 25 донорів крові, які за віком і статтю суттєво не відрізнялись від обстежених осіб і в анамнезі вказували на відсутність факту присмоктування кліщів. У сироватці крові хворих на кропив’янку методом імуноферментного аналізу (ІФА) визначали антитіла до антигенів комплексу B. burgdorferi s. l., застосувавши тест-системи компанії “Euroimmun AG” (Німеччина). Для виявлення цист лямблій готували мазок нативного матеріалу фекалій, який досліджували у світлооптичному мікроскопі при малому і великому збільшенні (об. ×8, ×40, ок. ×10). Антитіла імуноглобулінів класу M до антигенів лямблій у сироватці крові пацієнтів визначали методом ІФА, використавши набори “Лямблія-IgM-ІФА-Бест”. Концентрацію імуноглобулінів класу E визначали методом ІФА, застосувавши набори “ІФА-Бест”. Рівень ендогенної інтоксикації оцінювали за сорбційною здатністю еритроцитів, яку визначали за методом А. А. Тогайбаєва (1981).

Результати й обговорення. Встановлено епідеміологічні особливості Лайм-бореліозу у хворих на кропив’янку: більшість осіб зазнала нападів кліщів з квітня до жовтня, при цьому пік припав на липень; пацієнти суттєво частіше зазнавали нападу кліща один раз; переважали укуси кліщів у верхні кінцівки (p<0,05); допомогою лікаря чи медичної сестри для видалення кліщів скористалися 43,8 % опитаних. У хворих на кропив’янку і лямбліоз клінічна картина недуги суттєво відрізнялася від клінічної картини кропив’янки без лямбліозу: достовірно частіше відзначали гіркоту в роті, тяжкість у правому підребер’ї і нудоту (p<0,05). Відзначено ще й тенденцію до частішого виявлення в таких пацієнтів нестійкості випорожнень (закрепи, проноси). Суттєво вищі показники сироваткових імуноглобулінів класу E відмічено у хворих на кропив’янку порівняно з особами з кропив’янкою і Лайм-бореліозом (p<0,05). Підвищення сорбційної здатності еритроцитів діагностовано у пацієнтів усіх 3 груп щодо обстежених контрольної групи та достовірно більше у хворих на кропив’янку і лямбліоз порівняно з групою обстежених із кропив’янкою та Лайм-бореліозом (p<0,05).

Висновок. Доцільно хворих на кропив’янку, в яких є гіркота в роті, тяжкість у правому підребер’ї і нудота, обстежувати на наявність можливого інфікування лямбліями.
ВМІСТ ЦИТОКІНІВ У СЛИНІ ПРИ АЛЬВЕОЛІТАХ ПІСЛЯ АТИПОВОГО ВИДАЛЕННЯ ЗУБІВ МУДРОСТІ
Authors: Трускавецький О. М. , Акімова В. М. , Лаповець Л. Є.
Published: November 2022

Вступ. Поширеним запальним ускладненням після операції з атипового видалення зуба мудрості є альвеоліт (локальний остеїт), який трапляється в 14–35 % випадків таких операцій. Оперативне втручання та вогнище інфекції відіграють роль патогенетичних чинників у розвитку альвеоліту. Для оцінки ефективності профілактики та лікування цього ускладнення запропоновано комплекс лабораторних показників, які відображають перебіг запалення. Водночас інформації щодо вмісту ключових прозапальних цитокінів місцевого значення є недостатньо.

Мета дослідження – дослідити вміст інтерлейкіну 1β (IL-1β) та інтерлейкіну 6 (IL-6) в слині пацієнтів після атипового видалення зубів мудрості.

Методи дослідження. Проведено клінічне та лабораторне обстеження хворих на альвеоліт після операції з видалення зуба мудрості. Концентрацію IL-1β та IL-6 визначали методом імуноферментного аналізу.

Результати й обговорення. Концентрація IL-1β у слині пацієнтів до проведення оперативного втручання з видалення ретинованого зуба була вірогідно в 11,6 раза вищою, а концентрація IL-6 – у 13 разів більшою порівняно з показником у здорових осіб. На 3-й день після операції рівень IL-1β зріс у 6,7 раза, а IL-6 – в 1,6 раза порівняно з доопераційним показником. На 7-й день після операції вміст IL-1β знизився у 3,6 раза, а IL-6 – у 2 рази порівняно з показником на 3-й день, однак залишався вищим порівняно з показником до операції та порівняно з контролем.

Висновки. У пацієнтів з ретинованими 8 зубами виявлено підвищений рівень прозапальних цитокінів IL-1β та IL-6 у слині, що свідчить про наявність хронічного запалення. Після видалення зуба мудрості спостерігали значне зростання концентрації досліджуваних цитокінів у слині, що вказує на активацію моноцитарно-макрофагальної системи. На основі комплексної оцінки клінічного стану і дослідження цитокінів встановили, що рівень IL-1β та IL-6 в слині значно збільшується у хворих на альвеоліт (локальний остеїт).
АКТИВНІСТЬ ПРОЦЕСІВ ПЕРОКСИДАЦІЇ ЛІПІДІВ У СЕРЦІ ЩУРІВ-САМЦІВ, ЯКІ ЗАЗНАЛИ КАСТРАЦІЇ
Authors: Регеда М. С. , Вервега Б. М. , Степась Ю. М. , Ярошенко Т. Я.
Published: November 2022

Вступ. Патологія серцево-судинної системи займає провідне місце у структурі захворюваності та смертності. Однією з причин її розвитку є статеві гормони.

Мета дослідження – оцінити розвиток оксидативного стресу в гомогенаті серця щурів-самців після кастрації та замісної терапії.

Методи дослідження. Досліди виконано на щурах лінії Вістар масою 160–180 г. Тварин було поділено на 5 груп: контроль; кастрація 1 місяць тому; кастрація 2 місяці тому; кастрація + замісна терапія 1 місяць тому; кастрація + замісна терапія 2 місяці тому. Замісну гормонотерапію в кастрованих тварин відтворювали тестостерону пропіонатом (“Фармак”) – 1 мг/кг підшкірно 1 раз на день протягом усього експерименту. В гомогенаті серця визначали вміст дієнових кон’югатів (ДК), ТБК-активних продуктів (ТБК-ап), супероксиддисмутазну і каталазну активність.

Результати й обговорення. У групі тварин, яким 1 місяць тому здійснили кастрацію, вміст ДК і ТБК-ап, порівняно з контролем, зменшився, а в щурів, яким 2 місяці тому провели кастрацію, – збільшився. Замісна терапія призвела до модуляторних впливів рівня ДК і ТБК-ап: одномісячна терапія викликала зростання показників, а двомісячна – зниження. Значення ДК при замісній терапії достовірно не відрізнялися від контролю, але були вищими після двомісячного курсу замісної терапії. Значення ТБК-ап при замісній терапії не залежали від тривалості курсу і достовірно не відрізнялися від контролю. Ензимна ланка антиоксидантної системи збільшилася через 1 місяць після кастрації і зменшилася через 2 місяці. Замісна терапія проявила модулюючий ефект, зумовлюючи нормалізацію показників супероксиддисмутазної і каталазної активності.

Висновки. Кастрація щурів-самців через 1 місяць викликає підвищення супероксиддисмутазної і ­каталазної активності, зниження інтенсивності процесів пероксидації ліпідів порівняно з контролем. Кастрація тварин через 2 місяці спричинює зменшення супероксиддисмутазної і каталазної активності, зростання інтенсивності процесів пероксидації ліпідів порівняно з контролем. Проведення замісної терапії статевими гормонами кастрованим тваринам наближає досліджувані біохімічні показники до рівня щурів контрольної групи.
ЗМІНИ ВМІСТУ МОЛЕКУЛ СЕРЕДНЬОЇ МАСИ У ЩУРІВ-САМЦІВ, ЯКІ ЗАЗНАЛИ КАСТРАЦІЇ І СТРЕСУ, В ПРОЦЕСІ РОЗВИТКУ АДРЕНАЛІНОВОГО ПОШКОДЖЕННЯ СЕРЦЯ
Authors: Друзюк Р. Б. , Денефіль О. В.
Published: November 2022

Вступ. За сучасних умов життя, у зв’язку з війною, вивчення впливу стресу на організм є найбільш актуальним. Адреналін, що виділяється при цьому, є пусковою ланкою розвитку серцево-судинної патології. Доведено також, що стрес викликає пригнічення синтезу тестостерону та сперматогенезу.

Мета дослідження – оцінити розвиток ендогенної інтоксикації у щурів, які зазнали кастрації і стресу, в процесі розвитку адреналінового пошкодження серця (АПС).

Методи дослідження. Дослідження виконано на 240 білих щурах-самцях лінії Вістар. Тварин поділили на 4 серії: 1-ша – контроль; 2-га – стрес; 3-тя – кастрація; 4-та – кастрація і стрес. Для відтворення адреналінового пошкодження серця щурам вводили одноразово внутрішньочеревно 0,18 % розчин адреналіну гідротартрату з розрахунку 0,5 мг/кг маси. Стрес викликали з 1,5- до 3-місячного віку шляхом постійного утримування тварин у клітках з обмеженням життєвого простору вдвічі. Кастрацію проводили під тіопентал-натрієвим знеболюванням. Ендогенну інтоксикацію оцінювали за визначенням вмісту молекул середньої маси (МСМ280, МСМ260, МСМ254, МСМ238) у контролі, через 1, 3, 7, 14 і 28 діб після АПС.

Результати й обговорення. При аналізі показників МСМ у контрольних групах усіх серій відмічено таке. Вміст МСМ238 був найвищим у 4-й серії щурів, вміст МСМ254 значно зріс у 2-й і 4-й серіях, вміст МСМ260 знизився у 2-й серії і підвищився – в 4-й, вміст МСМ280 був найменшим у 1-й серії, найбільшим – у 4-й. У кожній із серій накопичення різних фракцій МСМ залежало від терміну, що минув після введення адреналіну. Вміст МСМ238 через 1 добу АПС був максимальним у 3-й серії, 3 доби – у 3-й, 7 діб – у 2-й і 3-й, 14 діб – у 3-й, 28 діб – у 2-й і 3-й. Вміст МСМ254 через 1 добу АПС був максимальним у 3-й серії, 3 доби – у 1-й, 7 діб – у 3-й, 14 діб – у 3-й, 28 діб – у 2-й і 3-й. Вміст МСМ260 через 1 добу АПС був максимальним у 2-й і 3-й серіях, 3 доби – у 1-й, 7 діб – у 1-й, 14 діб – у 2-й, 28 діб – у 2-й. Вміст МСМ280 через 1 добу АПС був максимальним у 2-й с, 3-, 74-, 14 2-, 283-.

ерії, 3 доби – в 1-й, 7 діб – у 4-й, 14 діб – у 2-й, 28 діб – у 3-й.

Висновок. Поєднання кастрації і стресу в щурів-самців спричинює найбільше накопичення МСМ. У кожній із серій накопичення різних фракцій МСМ залежить від терміну, що минає після введення адреналіну. Найбільший розвиток ендогенної інтоксикації при АПС спостерігають у тварин, які зазнали кастрації.
ДОСЛІДЖЕННЯ ОПТИМАЛЬНОГО СКЛАДУ КАПСУЛЬНОЇ МАСИ З ЕФІРНОЮ ОЛІЄЮ ЧЕБРЕЦЮ ЗВИЧАЙНОГО ПРИ РОЗРОБЦІ ТВЕРДИХ КАПСУЛ
Authors: Зарівна Н. О.
Published: November 2022

Вступ. Фармацевтична розробка муколітичного лікарського засобу на основі густого екстракту чебрецю повзучого (ЧП) та ефірної олії чебрецю звичайного (ЧЗ) у вигляді твердих капсул включала насамперед технологію одержання рідкого і густого екстрактів ЧП. Останні отримано за технологією, що дозволила зберегти і відтворити біологічно активні речовини трави ЧП. У попередній роботі розглянуто питання щодо підбору ексципієнтів-лідерів згідно з їх властивостями і функціональним призначенням для отримання порошкової маси з ефірною олією ЧЗ. Крім того, висвітлено основні технологічні моменти, які полягали у виборі кращих поєднань допоміжних речовин та способу введення ефірної олії ЧЗ у порошкову масу. Необхідним було також вивчення впливу кількісних факторів на властивості одержаної порошкової маси, які дозволять підібрати відповідну кількість допоміжних речовин, вивчити їх взаємодію та запропонувати оптимальний склад капсульної маси з ефірною олією ЧЗ із задовільними фармако-технологічними показниками для заповнення твердих желатинових капсул.

Мета дослідження – підібрати кількість допоміжних речовин і вивчити їх вплив на якість одержаної капсульної маси на основі ефірної олії чебрецю звичайного при розробці твердих капсул.

Методи дослідження. Під час дослідження використано ефірну олію чебрецю звичайного, допоміжні речовини (неусілін UFL 2 (“Fuji Chemical Industry”, Японія), просолв SMHD 90 (“JRS Pharma”, Німеччина), кальцію дигідрофосфат (“JRS Pharma, Німеччина”)), регресійний аналіз.

Результати й обговорення. Вплив кількісних факторів на властивості капсульної маси вивчали методом регресійного аналу, використовуючи симетричний композиційний ротатабельний уніформ-план другого порядку. В результаті реалізовано 14 дослідів експерименту та 6 додаткових – щодо встановлення помилки експериментатора. Для одержаних порошкових мас з ефірною олією ЧЗ визначено головні фармако-технологічні показники капсульної маси, показано взаємозв’язок між ними у вигляді рівнянь регресії, які приводили до канонічного вигляду, і на основі перетворених моделей будували лінії рівного виходу. Враховуючи результати їх розміщення, було запропоновано оптимальний склад капсульної маси на основі ефірної олії ЧЗ.

Висновок. Використання регресійного аналізу дозволило підібрати оптимальну кількість відібраних допоміжних речовин, а також вивчити їх вплив на якість одержаної капсульної маси на основі ефірної олії ЧЗ і запропонувати її оптимальний склад при створенні твердих капсул.
Quality of Life Trajectory and Its Mediators in Older Patients With Acute Decompensated Heart Failure Receiving a Multi-Domain Rehabilitation Intervention: Results From the Rehabilitation Therapy in Older Acute Heart Failure Patients Trial
Authors: Whellan David , McCarey Melissa M. , Chen Haiying , Nelson M. Benjamin , Pastva Amy M. , Duncan Pamela , Mentz Robert J. , Kitzman Dalane W. , Reeves Gordon , Reed Shelby D.
Published: November 2022

Background:

As patients with heart failure experience worsening of their condition, including acute decompensated heart failure, quality of life deteriorates. However, the trajectory of quality of life changes and their determinants in the context of the Rehabilitation Therapy in Older Acute Heart Failure Patients trial physical rehabilitation intervention are unknown.

Methods:

Patients ≥60 years old admitted for acute decompensated heart failure (n=349) were randomized to either attention control or intervention. Quality of life outcomes (Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire; 12-Item Short-Form Health Survey) were measured at baseline (inpatient), 1 month, and 3 months. Intervention effects were assessed using linear mixed effects regression, including covariates to model the main effects of the intervention and timing of outcome assessments. Mediation analysis determined if changes in Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire were due to improvement in physical function (short physical performance battery, 6-minute walk distance).

Results:

Baseline Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire summary score was similarly poor in the intervention and control arms (40.2±20.6 versus 41.5±20.6). Although the intervention experienced nominally greater Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire improvement than control at 1 month (64.7±1.9 versus 61.1±1.9,
P
=0.13), the difference was not statistically significant until 3 months (67.7±1.9 versus 60.8±1.9,
P
=0.004). Twelve-Item Short-Form Health Survey Physical and Mental Composite Scores increased in both arms at 1 month and continued improvement only in the intervention. The 3-month improvement in short physical performance battery score explained 64.1% of the improvement in Kansas City Cardiomyopathy Questionnaire (
P
<0.001).

Conclusions:

In older patients hospitalized for acute decompensated heart failure, quality of life improves in the first month after discharge. The quality of life benefit of a post-discharge physical rehabilitation intervention is detected early with large significant improvements at 3 months achieved primarily through improvement in short physical performance battery.

Registration:

URL:
https://clinicaltrials.gov
; Unique identifier: NCT02196038.
Infants With Congenital Heart Disease at Risk of Early Atherosclerotic Disease
Authors: Moustafa Ahmed , Popat Himanshu , Ayer Julian , Haghighi Marjan , Skilton Michael , Carmo Kathryn Browning
Published: November 2022

Background

Aortic intima‐media thickness (aIMT) measurement is an established indicator of preclinical atherosclerosis. We aimed to describe the aIMT in infants with congenital heart disease undergoing cardiac surgery over the first year of life and explore its association with cardiopulmonary bypass, growth velocity, and a diagnosis of left heart obstruction.

Methods and Results

A prospective cohort study measuring mean and maximum aIMT preoperatively, at 3 months, and 1 year of age in neonates with congenital heart disease undergoing cardiac surgery. Twenty‐four infants with a median gestation of 39 weeks and a median birth weight of 3184 g were included. Sixteen (67%) infants had left outflow tract obstruction. Gestation correlated inversely with baseline mean aIMT (β=−0.027,
P
=0.018) and positively with the percentage of increase in mean and maximum aIMT between baseline and 3 months (β=17%,
P
=0.027 and β=15%,
P
=0.023). The presence of left outflow obstruction was significantly associated with increasing mean and maximum aIMT between baseline and 1 year (mean aIMT change: β=34%,
P
=0.017 and maximum aIMT change β=43%,
P
=0.001). Both subgroups of left heart obstruction and non‐left heart obstruction significantly changed over time (
P
=0.001 and
P
<0.001) but trends were not statistically different between both subgroups (
P
=0.21). Growth velocity and cardiopulmonary bypass were not associated with baseline or change in aIMT over the first year of life.

Conclusions

AIMT significantly increased over the first 3 months in our cohort of infants with repaired congenital heart disease. Increasing gestation was associated with decreasing aIMT at 3 months. Growth velocity and cardiopulmonary bypass were not associated with aIMT changes over the first year. Left heart obstruction was associated with a trend toward increased aIMT.
Sleep Health as a Determinant of Disparities in Stroke Risk and Health Outcome
Authors: Khot Sandeep P. , Taylor Breana L. , Longstreth W.T. , Brown Arleen F.
Published: November 2022

Sleep is essential to human survival and overall vascular health. Sleep health encompasses the objective and subjective qualities associated with one’s daily pattern of sleep and wakefulness and has become a growing clinical and public health concern. Impaired sleep duration and quality can increase stroke risk and mediate the relationship between the physical aspects of an individual’s environment and disparities in stroke incidence. Here, we review observational studies evaluating the association between sleep health and cerebrovascular disease. We assess the influence on sleep of the physical environment, including the ambient environment with noise levels and the built environment. We also describe the influences on sleep health and stroke risk of social determinants of health, including the chronic stressor of racial discrimination. Finally, we discuss how changes in historical neighborhood characteristics or societal policies can influence the social factors affecting sleep health and stroke risk among socioeconomically disadvantaged groups or ethnic and racial minorities. Given the regional and racial or ethnic differences in stroke risk across the United States, an understanding of novel vascular risk factors, such as the multifaceted role of sleep health, will be critical to develop effective public policies to improve population health.