Авторське право на об'єкти архітектурної діяльності: колізії і конкуренції норм
Authors: Косович В. М. 
Published: July 2022

Стаття присвячена висвітленню актуальних питань, пов'язаних з колізіями та конкуренціями норм, які врегульовують авторські права на об'єкти архітектурної діяльності. Проаналізовано законодавчі положення щодо об'єктів, суб'єктів авторського права на твори архітектури, щодо майнових та особистих немайнових прав на них. Визначено існуючі законодавчі колізії та конкуренції цих норм. Встановлено, що Закон України «Про архітектурну діяльність» є спеціальним нормативно-правовим актом, який врегульовує відносини у сфері архітектурної діяльності, в тому числі і щодо авторських прав на об'єкти архітектурної діяльності. Доведено, що недоліком законодавчої техніки є не розмежування твору архітектури і планів, карт, креслень тощо, які можуть стосуватися архітектурної діяльності, оскільки часто виникає конкуренція щодо застосування відповідної норми і трактування певного об'єкту або як твору архітектури, або як твору (план, креслення тощо), який стосується архітектури. Обґрунтовано, що твір архітектури має власний правовий режим, особливу форму вираження, спеціальний суб’єктний склад тощо, натомість твори (плани, креслення, карти, ескізи тощо, що стосуються архітектури) спеціальних норм, які б визначили їх правовий режим, не мають, що свідчить про відсутність правової визначеності щодо цього об'єкту авторського права і його правового режиму. Встановлено, що в законі не визначено, хто саме може бути автором твору архітектури (архітектор чи будь-яка особа). Доведено, що слід вирішити законодавчу колізію між ч. 3 ст. 29 Закону України «Про архітектурну діяльність» (яка трактує як автора твору архітектури будь-яку особу, яка створила цей твір) і між іншими нормами цього ж закону, які вказують саме на архітектора як автора твору архітектури. Колізія може бути вирішена шляхом внесення відповідних змін до цих статей з обранням уніфікованого підходу до суб’єктного складу вказаних відносин. Обґрунтовано, що з точки зору законодавчої техніки доцільно змінити місцями ст. 30 і 31 Закону України «Про архітектурну діяльність», оскільки особисті немайнові авторські права мали би бути висвітлені першими, порівняно з майновими правами (такий підхід відображено і в Конституції України, і в ЦК України, і в Законі України «Про авторське право і суміжні права»). Доведено, що станом на сьогодні частини 1 і 2 ст. 30 Закону України «Про архітектурну діяльність» позбавлені змістовного навантаження, оскільки вони дублюють загальне правило щодо набуття майнових авторських прав на службові твори і твори, створені на замовлення, яке вказано у ЦК України. Встановлено, що норма, передбачена ч. 5 ст. 30 Закону України «Про архітектурну діяльність», в якій вказано про виключність права автора твору архітектури на внесення змін до не завершеного будівництвом чи збудованого твору архітектури у разі зміни його функціонального призначення чи реконструкції, надає додаткові майнові авторські права архітектору як спеціальному суб’єкту авторських прав на архітектурні твори. Доведено, що ця норма є незавершеною, та потребує вдосконалення, оскільки має місце конкуренція норм законодавства про архітектурну діяльність і законодавчих положень про право власності, які сформульовані у ЦК України, відповідно до яких власник самостійно розпоряджається належним йому майном (ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України). Обґрунтовано, необхідність вирішення конкуренції норм: ч. 1 ст. 31 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка відносить до особистих немайнових прав автора твору архітектури право фотографувати, здійснювати відеозйомку відповідного об'єкта архітектури як об'єкта авторського права, і ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зі змісту якої вбачається, що фотографування може трактуватися як відтворення певного вже існуючого твору, тобто йдеться про здійснення майнових авторських прав.