Döntési szempontok és az eszközös terápia elfogadásához szükséges idő előrehaladott Parkinson-kórban
Authors: Szász József Attila , Szatmári Szabolcs , Constantin Viorelia , Mihály István , Rácz Attila , Frigy Attila , Nagy Előd , Kelemen Krisztina , Forró Timea , Almásy Emőke , Orbán-Kis Károly 
Published: August 2021

Összefoglaló.
Bevezetés: Az előrehaladott Parkinson-kór bizonyos fázisában a
motoros komplikációk már nem befolyásolhatók hatékonyan a hagyományos orális,
illetve transdermalis gyógyszerekkel. Ilyenkor meg kell fontolni, komplex
felmérési és döntési folyamatot követően, az invazív eszközös terápiák
bevezetését. Célkitűzés: A döntéshozatal és a fontosabb
klinikai paraméterek elemzése levodopa-karbidopa intestinalis géllel kezelt
betegeinknél az elfogadás időtartamának függvényében. Módszer:
Retrospektíven vizsgáltuk azon betegeink adatait, akiknél a marosvásárhelyi 2.
Sz. Ideggyógyászati Klinikán 2011. június 1. és 2019. december 31. között
vezettük be a levodopa-karbidopa intestinalis géllel történő terápiát. A kezelés
elfogadásához szükséges időintervallum szerint két csoportot alkottunk: egy
hónap vagy annál rövidebb, illetve egy hónapnál több idő az első, célzott
kivizsgálás és a tesztelés megkezdése között. Eredmények: A
vizsgált időszakban 163 betegnél teszteltük orrszondán a kezelés hatékonyságát,
közülük 127 esetben történt meg a terápia véglegesítése. A döntéshozatal 56
betegnél egy hónap vagy annál rövidebb időt, míg 71 betegnél egy hónapnál több
időt igényelt. A dyskinesisek átlagos időtartamának szempontjából szignifikáns
különbséget találtunk a két csoport között (3,1 ± 0,7 vs. 2,8 ± 0,8 óra, p =
0,02). Az eszközös terápia bevezetése előtti levodopa-átlagadag 821,5 ± 246,6 mg
volt, naponta átlagosan 5-ször adagolva. A kiegészítő terápiák alkalmazási
arányai: a dopaminagonisták 80,3%-ban, a katechol-O-metiltranszferáz-gátlók
62,2%-ban, illetve a monoaminoxidáz-B-gátlók 68,5%-ban. Az átlagos
off időtartam 4,7 ± 1,1 óra volt, és 85 betegünknél
tapasztaltunk 2,9 ± 0,8 óra átlag-időtartamú dyskinesist.
Következtetés: Hamarabb fogadják el az eszközös terápiát
azok az előrehaladott Parkinson-kóros betegek, akiknek hosszabb időtartamú a
napi dyskinesisük, illetve régebbi a betegségük. A terápiás irányelvek
gyakorlatba ültetésekor figyelembe kell venni a helyi sajátosságokat: a
kiegészítő gyógyszerekhez, illetve az eszközös terápiákhoz való hozzáférést. Orv
Hetil. 2021; 162(21): 839–847.

Summary.
Introduction: In advanced stages of Parkinson’s disease, motor
complications cannot be effectively controlled with conventional therapies. In
such cases, the complex assessment and decision-making process that leads to
device-aided therapies should be considered. Objective: To
analyze the decision-making and key clinical parameters, as a function of
duration of acceptance, patients treated with levodopa-carbidopa intestinal gel.
Method: We retrospectively examined the data of patients
who started levodopa-carbidopa intestinal gel therapy at the 2nd Department of
Neurology Târgu Mureş, between 1 June 2011 and 31 December 2019. Two groups were
formed: less than one month and more than one month between the first targeted
examination and the start of testing. Results: Therapeutic
efficiency was tested with nasal tube on 163 patients, out of whom 127 patients
remained on treatment. Decision-making took one month or less for 56 patients
and more than a month for 71 patients. Duration of dyskinesias was significantly
different between the two groups (3.1 ± 0.7 vs 2.8 ± 0.8 hours, p = 0.02). Mean
dose of levodopa prior to the introduction of device-aided therapy was 821.5 ±
246.6 mg, administered 5 times daily. Dopamine agonists were used in 80.3%,
catechol-O-methyltransferase inhibitors in 62.2%, and monoamine oxidase-B
inhibitors in 68.5% of cases. The mean off-time was 4.7±1.1
hours and data from 85 patients showed 2.9 ± 0.8 hours of dyskinesia.
Conclusion: Device-aided therapy is adopted sooner by
patients with advanced Parkinson’s disease with longer disease duration and more
dyskinesias. Local specificities, such as access to add-on medication and
device-aided therapies, must be taken into account when implementing therapeutic
guidelines. Orv Hetil. 2021; 162(21): 839–847.