bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Šiuolaikinio žmogaus sielos problema
Authors: Jung Carl Gustav
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas šiuolaikinis žmogus. Ši sąvoka reiškia ne kiekvieną dabartiniu metu gyvenantį žmogų, o tik tą, kuriam būdingas aukščiausias sąmoningumas. Dėl šios savybės šiuolaikinis žmogus yra vienišas ir nuodėmingas: aukštesnis sąmoningumas lemia nutolimą nuo pirmapradžio išskydimo visuotinėje pasąmonėje. Aukštesnis sąmoningumas yra kaltė. Aptariama šiuolaikinės psichologijos savybės, žmogaus ir visuomenės dvasinės problemos. Teigiama, kad didelis domėjimasis psichologija liudija gilius žmonijos sielos sukrėtimus. Apibūdinamos šiuolaikinės žmonijos esminės vertybinės nuostatos – išorinio pasaulio sureikšminimas, visuotinės gerovės ir humaniškumo idealai. Aptariamos domėjimosi siela, subjektyviais faktoriais priežastys.
Descartes ir nauji filosofijos horizontai
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos R. Descartes‘o mąstančiojo žmogaus (homo cogitans), mokslo, pažinimo sampratos, aptariama R. Descartes‘o idėjų raida Lietuvoje. Teigiama, kad R. Descartes manifestavo naujoviškai įprasmintą asmens vertę – žmogus yra pažįstamas iš jo sukurtos civilizacijos, siekiantis įsitikrinti savo buvimu pasaulyje ir paties pasaulio buvimu, suformuluodamas dėl šio buvimo aiškius ir neabejotinus teiginius. R. Descartes‘o mąstantis žmogus yra scientistinis, mokslą laikantis aukščiausia vertybe ir universalia aiškinimo bei veiklos priemone. R. Descartes‘ui būdingas pažintinis optimizmas: proto įžvalga teikia aiškius ir tikslius teiginius, kai vadovaujamasi deramu metodu. Jo pažintinė nuostata buvo individualistinė: aiškios ir neabejotinos tiesos prieinamos kiekvienam asmeniui dėl natūralios proto šviesos ir vadovavimosi deramu metodu. Autorius teigia, jog paaiškėjo, kad tai, ką R. Descartes laikė visiškai aiškiu ir neabejotinu žinojimu, tėra tikimybinis žinojimas.
Descartes'o ontologija ir gamtos valdymo idėja
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Gamtos valdymo idėjos atsiradimas Vakarų civilizacijoje susijęs su ekologinėmis-klimatinėmis ir socialinėmis sąlygomis, taip pat ir su žmogaus prigimties bei mąstymo ypatybėmis (pvz., su žmogaus smegenų funkcijų asimetrija). Vakaruose, skirtingai nei Rytuose, buvo intensyviai plėtojami racionalūs, analitiniai kultūros pradai, pabrėžiantys žmogaus proto autonomiją ir jo priešpriešą gamtai. Teigiama, kad R. Descartes, kaip jėzuitų auklėtinis, plėtojo tradicinį katalikiškąjį požiūrį į pasaulį kaip Kūrėjo kūrinį, pripažino žmogaus ribotumą, atsisakydamas tuometiniam gnosticizmui ir hermetizmui būdingų globalaus viešpatavimo gamtai idėjų. R. Descartes‘o racionalistinė ontologija, gamtą pavertusi matematine schema, funkcinių parametrų visuma, padarė didelę įtaką mechanistiniam pasaulėvaizdžiui. Mechanistinė pozicija skatino objektų fragmentacijos procesus ir valdymo veiksmus, suteikė filosofinę sankciją pertvarkomajam žmogaus santykiui su aplinka ir atvėrė kelią aktyviam žmogaus kišimuisi į gamtą.
Pažinimo turinio matematizavimas ir universalios kalbos idėja
Authors: Aukštuolytė Nijolė
Published: January 2019

Susiformavusi kaip griežtas teorinis žinojimas apie amžinas ir pastovias pasaulio esmes, matematika Naujaisiais amžiais transformavosi į universalų mokslų metodą. Straipsnyje teigiama, kad žinojimo tikrumo paieška ir idealo siekis atvedė R. Descartes‘ą prie visuotinės matematikos idėjos, o ši – prie minties apie universalią mokslo kalbą. Ši idėja jam reiškė pirmiausia visuotinės, arba universalios, matematikos tolesnę raidą, t. y. matematinių procedūrų išplitimą ir gilesnį jų suvokimą. Matematikos kaip universalios kalbos idėja filosofiškai įprasmina matematikos vaidmenį pažinime. Ji tampa ne tik pažintiniu instrumentu, bet ir kalbos, kuria išreiškiame pasaulio struktūrą ir tvarką, paradigma. Šios idėjos įgyvendinimas reikštų išsamią viso galimo pažintinio turinio analizę. Daroma išvada, kad R. Descartes nebandė realizuoti šios idėjos, bet ji tarsi nurodė kryptį ir tapo atramos tašku daugybei konkrečių projektų.
Platono idėjų ir idealų etika
Authors: Balčius Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos Platono etinės idėjos. Teigiama, kad gėrį Platonas suskirstė į keturias sąvokas-dorybes: teisingumą, vyriškumą (narsumą), protingumą ir išmintingumą. Pagrindinė iš jų yra teisingumas, kuriuo grindžiamas visas Platono idealios visuomenės ir valstybės supratimas. Valstybė traktuojama kaip kolektyvinis individas. Platono edukacionistinė dorovinė nuostata grindžiama įsitikinimu, jog visus ir viską galima išauklėti, apšviesti ir taip padaryti išmintingus ir dorus. Blogis atsiranda iš materijos, kaip grynosios nebūties, santykio su grynąja būtimi, arba forma, idėja, o socialinėje srityje – iš žmonių neprotingumo ir nedorumo. Teigiama, jog Platonas yra pirmasis filosofas, pateikęs išbaigtą ontoetinę tikrovės koncepciją Vakarų filosofijoje. Jo etika yra įgavusi aiškų, konkretų, religiniam pasaulėvaizdžiui būdingą retribucionistinį turinį, t. y. glaudžiai susijusi su pomirtinio atpildo už blogus darbus žemėje idėja. Šia prasme Platoną galima laikyti religinės etikos pagrindėju.
Laiškai J. Repšiui
Authors: Grinius Jonas
Published: January 2019

Publikuojami Jono Griniaus (1902–1980) – žymaus literatūros ir meno tyrėjo, estetiko, dramaturgo, kultūros žurnalų redaktoriaus – laiškai Jonui Repšiui (1930–1976), kuris buvo vienas kūrybingiausių marksistinės filosofijos atstovų Lietuvoje. Laiškai spausdinami be kupiūrų, laužtiniuose skliaustuose įrašytas vienas kitas tekstą paaiškinantis intarpas. Laiškus spaudai parengė Ipolitas Ledas.
Natūralistinė socialinio pažinimo problemos sklaida
Authors: Karosas Justinas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas socialinio pažinimo problemos natūralistinis sprendimo variantas pozityviizmo filosofų ir sociologų A. Comte‘o ir H. Spencerio veikaluose. Natūralistiniame visuomenės pažinimo problemų aiškinime socialinio mokslo objektas traktuojamas taip pat kaip ir gamtos pažinimo objektas. Subjektyvumo aspektas ignoruojamas todėl, kad būtų galima pasiekti socialinio pažinimo vertybinio neutralumo ir gryno objektyvumo, t. y. gamtamoksliškumo. Pozityvistinė sociologijos metodologija neadekvati istorijos, kaip interesais bei prasmėmis išreikšto kultūros proceso, prigimčiai. Pozityvistinė sociologija pajėgi tik empiriškai konstatuoti ir aprašyti žmonių visuomenės gyvenimo faktus, bet ji nepajėgi teoriškai rekonstruoti socialinio gyvenimo bendrųjų principų bei dėsningumų. Visuomenės gyvenimo natūralizavimas atveda pozityvizmą prie gnoseologinio aspekto, teoriškai reflektuojant šį gyvenimą, suabsoliutinimo, o tai, savo ruožtu, yra prielaida ne tik idealizuotai socialinio gyvenimo vizijai, bet ir totalitariškoms jo organizavimo nuostatoms atsirasti.
Teisingumas I. Kanto praktinės filosofijos teleologijoje
Authors: Putinaitė Nerija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama I. Kanto teisingumo samprata, traktuojama kaip teisę ir moralę siejanti sąvoka. Apžvelgiami įvairūs filosofiniai ir kasdieniai teisingumo sąvokos apibrėžimai. Teigiama, kad I. Kanto teisingumas negali būti suprastas kaip kategorinio imperatyvo sinonimas: tai yra viena kitą paaiškinančios sąvokos. Teisingumas yra pilietinės visuomenės pagrindas ir reiškimosi būdas. Išskiriamos dvi jo apibrėžtys: absoliučią vertę turintis teisingumas, garbingumas sudarant sutartis ir jų laikantis; bausmės ir atpildo teisingumas, kuris paskelbiamas viešajame teisme ir prasižengusiam yra išorinė prievarta. Teisingumas kuria kultūrinę terpę, kuri yra labiausiai tinkama moraliai būtybei ugdyti, taip pat griežtai laikantis teisingumo. Teisingumas žmonių santykiuose tiek pat būtinas, kiek ir laisva autonomiška žmogaus valia galutiniam aprioriškai mąstomam tikslui pasiekti. Be teisingumu kuriamos pilietinės būklės paklusimas moraliniam imperatyvumui būtų nepatrauklus žmogaus valiai. Kita vertus, laisva valia kuria teisingumu paremtus žmonių santykius, nepaisydama galimų su prigimties ar gamtos trukdymais susijusių nelaimių.
Galios valia ir pasaulio interpretacija F. Nietzsche's filosofijoje
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

1997 m. birželio 19 d. Vilniaus universitete A. Mickevičius apgynė filosofijos daktaro disertaciją „Galios valia ir pasaulio interpretacija F. Nietzsche‘s filosofijoje“. Mokslinis darbo vadovas – prof. E. Nekrašas, oficialieji oponentai: prof. A. Gaižutis ir doc. K. Stoškus. Disertacijoje nagrinėjama galios principu pagrįstos filosofijos prigimtis ir ypatumai, parodomas F. Nietzsche‘s kritikos pobūdis ir mastas klasikinio mąstymo paradigmos atžvilgiu, aptariamas galios valios sukeltas novatoriškumas, sietinas su perspektyvistinio (interpretacinio) pažinimo samprata, analizuojama F. Nietzsche‘s atlikta klasikinio (dualistinio) mąstymo, o kartu ir nihilizmo, įveika.
Filosofija ir specialieji mokslai
Authors: Meškauskas Eugenijus
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas filosofijos santykis su specialiaisiais mokslais naujaisiais amžiais. Apžvelgiama santykio priešistorė senovės graikų filosofijoje. Potencialiai gamtotyrinę ir specifinę filosofinę gamtos sampratą skyrė jų taikoma metodologija. Senovės filosofija, įveikdama mitologinį pasaulėvaizdį, visų pirma vykdė gamtotyros funkcijas. Ji aiškino gamtos procesus kaip natūralią jos daiktų struktūros kaitą. Tuo ji padėjo plėtoti struktūrinio reiškinių aiškinimo principą, tapusį mokslinio gamtos procesų aiškinimo specifikos metodologine išraiška. Daugelis empirizmo krypties filosofinių srovių filosofijos santykį su gamtotyra laiko epistemologine mokslo teorijos problema. Apžvelgiamos šio santykio traktuotės fenomenologijoje, neokantizme, taip pat aptariamas filosofijos santykis su visuomenės mokslais. Daroma išvada, kad filosofijos santykio su specialiaisiais mokslais problema neturi vieningo, visiems priimtino sprendimo. Skirtingai negu specialieji mokslai, filosofija neturi akivaizdžių atramos taškų, tinkančių jos teorijos verifikavimui. Visa tai susiję su neišvengiamu pačios filosofijos pažintinio statuso sampratos konvencionalumu.
Išskirtinė asmenybė
Authors: Radvilavičius Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami Eugenijaus Meškausko asmenybės ir jo pedagoginės veiklos bruožai. Teigiama, kad jam pirmiausia būdingas inteligentiškumas (be miesčioniškumo, arogancijos, pranašumo demonstravimo), mandagumas, kuklumas, delikatumas. E. Meškauskas buvo labiau mokslo, jo metodų, metodologijos, mokslinio požiūrio apskritai skleidėjas nei kūrėjas. Jo vieši pasisakymai išsiskirdavo nestandartiniu mąstymu, tiksliu gvildenamo dalyko formulavimu, metodologiškai nuoseklia analize, logiškomis išvadomis. E. Meškausko plėtotos marksistinės filosofijos sampratos savitumą sudaro nuoseklus filosofijos mokslinio pobūdžio teigimas ir pagrindimas. Mokslinis žinojimas jam buvo aukščiausia ir tikra žmogiškojo žinojimo forma. Jame buvo akcentuojamas abejonės, kritiškumo momentas, taip pat mokslinio žinojimo nepabaigiamumas ir problemiškumas. Aptariamas E. Meškausko vykdytas filosofijos aspirantų paieškos, atrankos ir rengimo procesas, Filosofijos katedros veiklos organizavimas, lėmęs tai, kad ši katedra ilgainiui tapo įtakingiausia, kūrybiškiausia, ruošiančia filosofus visai respublikai, darančia teigiamą poveikį visų aukštųjų mokyklų filosofijos katedrų darbui.
Dekonstrukcija, aporija ir sprendimo kritika
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Dekonstrukcija gali būti apibrėžta kaip filosofinis projektas, interpretacijos metu siekiantis atskleisti tam tikrą prieštaravimą, neišsprendžiamumą, glūdintį filosofiniame tekste. Tai gali būti prieštaravimas tarp teksto formuluojamų teiginių ir jo neįsisąmonintų prielaidų, tarp skirtingų to paties termino reikšmių, tarp skirtingų to paties teiginio funkcijų (konstatyvo ir performatyvo). Toks reiškinys senovės graikų filosofijoje buvo vadinamas aporija. Neišsprendžiamumo, arba aporijos, patirtis reikalinga tam, kad rastųsi būtinybė priimti sprendimą. Aporija yra ne tik sprendimo sustabdymas, jo negalimybė, bet ir sprendimo kaip tokio galimybės sąlyga. Postmoderni etika gali būti apibrėžta kaip tokia etika, kuri suspenduoja etinį sprendimą: jis yra arba prievartiškas ir neįvykdomas, todėl atidėtas grynajai ateičiai, arba yra neįmanomas, bet jau įvykęs praeityje. Postmodernios politikos teorijos taip pat parodo politinio sprendimo negalimybę. Aporija, į kurią patenka įstatymas, taip pat suspenduoja politinį sprendimą. Įstatymo negalimybė savo ruožtu taip pat reiškia politikos kaip įstatymo reguliuojamos santykio su kitu erdvės negalimybę.
Wittgensteino estetikos samprata
Authors: Žiemytė Rasa
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama L. Wittgensteino estetikos samprata ankstyvuoju ir vėlyvuoju jo kūrybos laikotarpiu. Parodoma, kad estetikos sampratai L. Wittgensteino kalbos koncepcija reikšminga tuo, kad tiek ankstyvuoju, tiek vėlyvuoju periodu jai yra pajungiamos visos, taip pat ir estetinės, problemos. Ankstyvajam L. Wittgensteinui etika, estetika, kaip ir mistika, yra tai, ko prasminga kalba išreikšti neįmanoma, todėl apie tai reikia tylėti. Etika ir estetika atsiduria už kalbos, o etinis ir estetinis subjekto santykis išveda už pasaulio ribų. Estetinės problemos vėlyvojoje L. Wittgensteino filosofijoje turi ne mistikos, o kalbinių žaidimų statusą. Estetiką filosofas atriboja nuo mokslo: estetinio išgyvenimo patyrimo neįmanoma nei išmokyti, nei išmokti. Aptariama kalbos žaidimų ir gyvenimo formos samprata bei žodžio prasmės apibrėžtis L. Wittgensteino „Filosofiniuose tyrinėjimuose“. Estetinis išgyvenimas visada lieka estetinio kalbos žaidimo neverbaliniame kontekste. Estetinių išgyvenimų atveju būtent mimika, kinestetiniai pojūčiai yra adekvatesnė tokio išgyvenimo išraiška. Reikšmingi estetikos elementai yra estetinės reakcijos – pasitenkinimas ar nepasitenkinimas, komfortas ar diskomfortas.
Politinių paslaugų kaina
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama politinės paslaugos kaina, kuri apibrėžiama kaip politinės paslaugos vertės išraiška, apimanti penkias dimensijas: finansinę, ekonominę, socialinę, politinę ir psichologinę. Politinės paslaugos kaina yra sudėtinė ir dėl to nepasižymi griežtu apibrėžtumu, nes konkrečiu atveju jos sudedamosios dalys turi skirtingą reikšmę, be to, politinės paslaugos kainai turi įtakos ir politinės paslaugos rūšis. Skiriamos dvi jos rūšys: visuomeninės paslaugos, orientuotos į visą visuomenę ir apimančios visų jos sluoksnių interesus; antra – segmentinės paslaugos, orientuotos į tam tikrą socialinę ar profesinę grupę ir apimančią daugiausia tik jos interesus. Nustatant politinės paslaugos kainą, būtina atlikti šiuos veiksmus: susieti politinę paslaugą su iškeltu tikslu; nustatyti politinės paslaugos paklausą; suderinti politinės paslaugos kainą su kokybe; apskaičiuoti politinės paslaugos gamybos ir teikimo išlaidas; ištirti konkurentus; nustatyti politinės paslaugos galutinę kainą. Politikai (politinės organizacijos), nustatydami ir siūlydami visuomenei politines paslaugas ir jų kainą, turėtų pasiremti psichologų, sociologų, ekonomistų, teisininkų rekomendacijomis.
Antrosios Lietuvos Respublikos lytys: "post-modernėjimo" pradžios ir culturati baigtys
Authors: Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis endogeniniu postkomunistinės Lietuvos socialinio kismo modeliu, tvirtinama, kad, pirma, tarybinis „inteligentijos tarpsluoksnis“ – struktūrinis distributyvinės ekonomikos socialinis sandas – buvo pagrindinis postkomunistinės revoliucijos dalyvis jos ankstyvuoju, t. y. revoliuciniu, laikotarpiu. Vėlyvuoju – evoliuciniu – laikotarpiu dėl transformacijos, viena vertus, į palyginti menką petit bourgeoisie ir, kita vertus, į gausėjančius specializuoto žinojimo sluoksnius, inteligentija vis labiau praranda savo revoliucinamąjį vaidmenį, užleisdama jį naujiesiems politiniams, intelektualiniams ir ekonominiams elitams. Tačiau, antra, socialinės morfologijos kaitos pobūdį lemia ne tik endogeninių, bet ir egzogeninių faktų samplaika, t. y. ne tik Lietuvoje užsimezgantys, bet ir jai primetami nūdienio pasaulio realijos ir procesai. Šiuo požiūriu antroji Lietuvos Respublika pasitinka XXI amžių vis labiau postmodernėjanti. Pateikiamos pagrindinės postkomunistinio bendrabūvio ir jo genezės charakteristikos. Pagrindinis normatyvinis postkomunistinės revoliucijos matmuo – pilietinė pareiga, arba pilietinė dorybė. Šios revoliucija – tai pilietinės visuomenės revoliucija, atvėrusi politinio pilietiškumo bendrabūvio dimensiją.
Politinės paslaugos teikimas ir rėmimas
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Politines paslaugas vartotojams (rinkėjams) teikia politinės organizacijos ir pavieniai politikai. Jas realizuojant dalyvauja ir tarpininkai. Pagrindinis tarpininkas tarp politinės paslaugos ir vartotojo yra politinis agentas – tai politinės organizacijos funkcionierius arba politiko patarėjas. Politinės paslaugos vartotojui gali būti teikiamos įvairiais lygiais (kanalais). Analizuojami trys pateikimo kanalai (lygiai): pirmas – politinės paslaugos nuliniu kanalu (lygiu), arba tiesioginis marketingas. Jam būdingas tiesioginis ryšys tarp politinių paslaugų gamintojų ir vartotojų. Antras lygis – vienas tarpininkas tarp paslaugų gamintojo ir vartotojo; tarpininko vaidmenį čia atlieka politinis agentas (politinis funkcionierius). Šio kanalo privalumai: profesinė pagalba; didėja politinių paslaugų gamintojų (politikų) pajėgumas. Trečias lygis – du tarpininkai: partinis agentas (funkcionierius) ir specialus tarpininkas. Potencialus vartotojas (rinkėjas) gali nuspręsti pirkti paslaugą (t. y. palaikyti politiko projektą ar ne) tik tada, kai turi apie ją pakankamai žinių. Ši informacija perduodama taikant marketingo komplekso elementą – rėmimą. Pardavimas – galutinis marketingo taškas, jo strategijos patikrinimas.
Genomo politika: strategija ir taktika
Authors: Rubikas Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas genomo veikimas, genomo raiškos keliai, genetinės informacijos pastovumas ir keitimasis. Pasitelkiant žmonių visuomenės sąvokas nagrinėjama genomo politika, jo veiklos pagrindai bei esminis tikslas – strategija ir tai, kaip atskirais atvejais genomas keičia save, keičia taktiką, kad būtų pasiektas pagrindinis strateginis tikslas. Ryškiausiai genomo tiesioginė veikla matoma vienaląsčių (ir paprastųjų daugialąsčių) gyvenime. Genomas būtinas ne tiek regimai ląstelės gyvybinei veiklai (medžiagų apykaitai), kiek dauginimuisi – gyvybės tęstinumui kartose. Genomas - tai gyvybės informacija ir ja tampa tik tada, kai pasireiškia. Informacijos raiška ir yra genomo veiklos taktika. Priklausomai nuo genomo struktūros, sudėtingumo, santykių su aplinka genomo veiklos taktika yra gana įvairi, nes informacijos prasmė nevienoda: yra informacija sąveikai, informacija RNR molekulių sintezei ir informacija baltymams. Sudėtingėjantys santykiai su aplinka vertė aukštesniųjų organizmų genomus darytis lankstesniais, ieškant taupesnio kelio informacijos organizavimui ir raiškai. Raiška genomo veikloje – tai taktika, jos pasirinkimą lemia informacijos pobūdis ir evoliucijos bei atrankos veiksniai.
Pirmasis judintojas ir Universumo vieningumo problema
Authors: Litvinas Vytautas Rimvydas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Pirmojo judintojo samprata ir universumo vieningumo problema Aristotelio filosofijoje. Aristotelio absoliutas yra mąstymas, ir universumas, kaip jo mąstymo produktas, turi būti neprieštaringas. Erdvė ir laikas gali būti laikomi akcidentaliu absoliuto veiklos (savikūros) rezultatu, žemiausio ontinio statuso būties modų – erdvinių-laikinių pirmųjų esmių, išsemiančių savo įsibūtinimo galimybes veikiant „causa finalis“ aktualizacijos metu – atsiradimu ir sunykimu. Universumo struktūra įgyja vieningumo, nebelieka radikalios parmenidiškos ar platoniškos būties-nebūties, idėjos-materijos priešpriešos. Aristotelio Pirmasis judintojas sujungia šiuos universumo sandus, jam materija ir forma tėra specifiniai veiklos aspektai. Aukščiausio ontinio lygmens vyksmas – pastovus absoliuto veikimas – kartojamas žemesniais lygmenimis. Tai gali būti traktuojama kaip mitologinio kosmogenezės ir universumo varianto patobulinimas. Aristotelio metafizikoje akcentuojamas intelektualusis kosmogenezės aspektas: kosmosas – tai save apmąstančio absoliuto minčių materializuotas atspindys. Save mąstantis absoliutas pasirodo ir kaip pastovus kosmoso kūrėjas, kuriam šis kūrimo procesas yra racionalus tikslas.
Sąmonės stratifikacija jogačaros buddhizmo filosofijoje
Authors: Beinorius Audrius
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama sąmonės prigimtis, jos samprata vienoje iš klasikinių Indijos mokyklų – jogačaros buddhizmo filosofijoje. Remiantis ankstyvaisiais jogačaros šaltiniais ir filosofiniais Vasabandhaus tekstais ir pasitelkus fenomenologinį, filosofinį-lyginamąjį bei semantinį tyrinėjimo metodus siekiama išanalizuoti sąmonės sampratą, ištirti įvairias fenomenologines sąmonės sklaidas bei hierarchinius jos lygmenis, aptarti šių sąmonės lygmenų skirtumų traktavimą ir išanalizuoti pagrindines epistemologinės jogačaros filosofijos kategorijas. Teigiama, kad likdamas ištikimas empirinei Buddhos patyrimo analizei, Vasubandhus seka Abhidharmos kanono tradicija ir preciziškai tipologizuoja proceso elementus, nesileisdamas nei į sautrantikos, nei į sarvastivados metafizinius apmąstymus. Išsaugodamas tradicinę sarvastivados Abhidharmos sensorinių sąmonių funkcinę tipologiją, jis išplečia ją kiek pakeisdamas mentalinės sąmonės veikimą ir įvesdamas aumens bei sąmonės saugyklos epistemologinį vaidmenį. Analizuodamas sąmonės prigimtį ir siekdamas atskleisti patyrimo konceptualizavimo proceso reikšmę, Vasubandhus pabrėžia epistemologinį (suvokimo psichologijos), o ne metafizinį ar ontologinį sąmonės aspektą.
Dieviškasis teisingumas I. Kanto filosofijoje: žmogui ir valstybei
Authors: Putinaitė Nerija
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama dieviškojo teisingumo samprata I. Kanto filosofijoje (veikale „Religija vien tik proto ribose“). Skiriamas absoliutaus dieviškojo teisingumo ir žmogiškojo teisingumo pasaulis. Kalbėdamas apie dieviškojo teisingumo apraiškas, kurias galima rasti žmoguje, I. Kantas kaip aiškiausią jo požymį nurodo kentėjimą, kuris yra žmogiško malonumo išgyvenimo priešybė ir dažniausiai suprantamas kaip bausmė. Dieviškąjį teisingumą I. Kantas supranta kaip baudžiamąjį. Jis aptinkamas žmogaus moralinės istorijos vyksme. Iš žmogaus istoriškumo perspektyvos dieviškasis teisingumas pasirodo kaip universalus žmogaus veiksmus vertinantis matas, kaip žmogiškąjį tobulėjimą moralumo link kreipiantis matas. Tik Dievo malone žmogus gali būti išteisintas prieš dieviškąjį teisingumą. Vienintelė išteisinimo sąlyga yra moralės nuostatos įgijimas, širdies nuostatos pasikeitimas. Pasaulis, įsigalėjus aukščiausiajam teisingumui, nesikeičia, pakinta tik nuostata kentėjimo atžvilgiu – jis nebetraktuojamas kaip bausmė. Pats išteisinimo faktas yra paslaptis žmogui, kaip ir jo išraiška – žmogaus moralumas, kyląs iš malonės. Keliamas klausimas, ar gali būti išteisintas politinis darinys.
Racionali veikla Maxo Weberio sociologijoje ir racionalaus pasirinkimo teorijoje
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnyje pateikiama racionalumo sampratų M. Weberio sociologijoje ir racionalaus pasirinkimo prieigoje (RPP) analizė. Nagrinėjama, koks yra vėberiškosios praktinio racionalumo sampratos ir racionalaus pasirinkimo teorijos (RPT) eksplikuojamos racionalaus pasirinkimo sąvokos santykis, analizuojama, kaip RPT gali prisidėti prie M.Weberio sociologijos pagrindų supratimo, kuo ir kaip vėberiškoji racionalumo samprata gali būti inspiracijos šaltinis tolesnei RPP raidai. Teigiama, kad M. Weberio subjektyviai racionalaus instrumentinio veiksmo sąvoka anticipuoja ribinio naudingumo teorijos transformaciją į numatomos naudos teoriją. M. Weberio suprantanti sociologija anticipuoja RPP versiją, kurią vadiname segmentiniu universalizmu. M. Weberio instrumentiškai racionalus veiksmas ir vertybiškai racionalus veiksmas yra gimininės praktinio racionalumo sąvokos rūšys. Ta gimininė sąvoka kaip racionalų kvalifikuoja elgesį, kuris yra nuoseklus (neprieštaringas) pagrindų, galinčių pretenduoti į platesnį ar siauresnį pripažinimą, atžvilgiu. M. Weberio racionalaus veiksmo samprata gali būti detalizuota skiriant dvi instrumentiškai racionalaus veiksmo atmainas ir panaudota M. Weberio pateiktam moderniosios visuomenės apibūdinimui papildyti.
Lošimų teorija: konfliktas ir bendradarbiavimas
Authors: Venslauskaitė Goda Izabelė
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos lošimų teorijos svarbiausios sąvokos – nulinės sumos lošimas, dviejų lošėjų nenulinės sumos lošimas, paprastoji ir kartojama kalinio dilema, Pareto optimumas, von Neumanno minimakso teorema, evoliuciškai stabili strategija. Lošimų teorija apibrėžiama kaip konflikto, konkurencijos bei bendradarbiavimo situacijų (lošimų) loginė analizė. Dviejų lošėjų nenulinės sumos situacijoje pagrindinė iškylanti problema yra atsiradimas pusiausvyrų, kurios nepavaldžios Pareto optimumui. Gryniausia tokios dilemos forma yra kalinio dilema, konflikto tarp individualaus ir kolektyvinio racionalumo kvintesencija ir žmogiškąją elgseną persmelkiantis bendravimo įvaizdis. Von Neumanno minimakso teorema teigia, kad lošėjai turėtų pasirinkti savo optimalias grynas arba mišrias strategijas ir šitaip gauti lošimo vertę (skaičių v). Lošimų teorija randa atsakymus bent jau paprastiems lošimams ir supaprastina jais aprašomus pasaulio įvykius, pašalina dubliavimą, abipusiai nenaudingas strategijas, laikydamasi nuostatos, kad sprendimas iš principo gali būti surastas.
Alternatyvi modernybė ir jos strategija
Authors: Gelūnas Arūnas
Published: January 2019

Straipsnyje svarstomas modernybės fenomenas bei pamatinės moderniosios filosofijos ir humanitarinių mokslų nuostatos, susilaukiančios radikalios nūdienos mąstytojų kritikos: atotrūkis tarp faktų ir vertybių, bendruomenę jungiančių saitų susilpnėjimas, mokslinės-technologinės sistemos susiformavimas ir dėl to kylantys svarbūs individų savivokos pokyčiai. Tokie žymūs modernybės kritikai kaip Stephen Toulmin, Leszek Kolakowski, Friedrich August von Hayek ir Louis Dumont tvirtina, jog dekartiškasis racionalumas ir su juo susijusi kieta ir nelanksti geometrinė .tinojimo paradigma jau nebeatitinka nei šiuolaikinio mokslo atradimų, nei žmonių poreikių, ir todėl daug labiau atitinkanti tikrovę būtų biologinė, į evoliuciją ir kaitą orientuota žinojimo paradigma. „Makroskopinis“ mąstymas turėtų užleisti vietą „mikroskopiniam“: ne universalus Metodas, o vietinės „parapijinės“ tiesos ir kultūrinės nuostatos, ne vien „tikslus“, matematiniu gamtamoksliu grįstas žinojimas, bet ir „iracionalios“ vertybės ir papročiai. Mokslo tiesos galioja jo paties konteksto ribose – mokslas, kuris skelbiasi savo tiesomis galįs paaiškinti visą tikrovę,anot mokslo filosofo Evandro Agazzi, neišvengiamai virsta scientizmu, t y. ne mokslu, o moksline ideologija. Straipsnio pabaigoje aptariama nevakarietiškos visuomenės – Meiji laikotarpio Japonijos – reakcija į Vakarų mokslo ir kultūros invaziją. Svarstomas pamatinis konfliktas tarp Vakarų mokslinio metodo ir Azijos moralės bei vertybių pasitelkiant japonų filosofo Kitaro Nishidos, kuriam šios problemos sprendimas tapo viso gyvenimo darbu, pavyzdį.
Akrasija ir subjektas egonomikoje
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama klasikinės akrasijos problemos transformacija egonomikoje – tarpdisciplininėje tyrimų srityje, metodologiškai susijusioje su postanalitine filosofija. Lyginami akrasijos apibrėžimai analitinėje (D. Davidsonas) filosofijoje, kur ji suprantama kaip laisvi sąmoningi veiksmai, priešingi geriausiam veikėjo sprendimui, ir egonomikoje, kur ji apibrėžiama kaip transtemporaliai nenuoseklus elgesys, taip pat akrasijos problemos kėlimo būdai. Nušviečiami įdomesni egonomikos rezultatai, pasiekti nagrinėjant veikėjo savikontrolės mechanizmus, didžiausią dėmesį skiriant asmeninių taisyklių veiksmingumo sąlygų tyrimams (J. Elsteris, G. Ainslie, R. Nozickas). Analizuojamas egonomikos (D. Parfitas) indėlis į filosofinio mąstymo tradiciją, kvestionuojančią monolitinio subjekto sąvoką, atskleidžiamos paralelės ir ryšiai tarp savikontrolės ir racionalių veikėjų kooperacijos problemų. Parodomi panašumai ir skirtumai tarp subjekto analizės egonomikoje ir jo „ekspropriacijos“ kontinentinėje filosofijoje. Remiantis D. C. Dennetto pateikta žmogiškojo elgesio aiškinimų metateorine analize, egonomika vertinama kaip atskiras „homunkuliarinio funkcionalizmo“ strategijos pritaikymas, euristiškai panaudojantis intencionalinės nuostatos konceptualinius išteklius pakeliui į elgesio aiškinimą konstrukcinėje nuostatoje.
Apie ilgąjį hermeneutikos kelią
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Supratimo teorijos gaivinimas XX a. susijęs su pastangom atskirti dvasios mokslus nuo gamtos mokslų (Gadamer) ir jiems suteikti daugiaprasmę ženklinimo funkciją (Ricoeur). Taip atsiranda simbolio, polisemijos, žaidimo hermeneutinės teorijos, kurių modeliu tampa meno kūrinys. Poezijos kūrinio aiškinimas, apimdamas estetiką ir poetiką, hermeneutiką išplečia ne tik nagrinėjamo objekto (poeziją aiškino ir Dilthey), bet ir turinio atžvilgiu. Remdamasis Gadamerio ir Ricoeuro tekstais, panagrinėsiu šią hermeneutikos slinktį, kurią Ricoeuro žodžiais pavadinau ilguoju hermeneutikos kelių. Drauge bandysiu išryškinti filosofinę poetiką kaip savarankišką discipliną, nors ir susikertančią tiek su hermeneutika, tiek su estetikos teorija.
Tomo Akviniečio žmogaus laisvės teorijos tyrimai XX amžiuje (I)
Authors: Šulcienė Lina
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiami Tomo Akviniečio laisvės teorijos tyrimai XX amžiuje. Pirmiausia aptariami Tomo prigimtinio įstatymo sampratos, arba jo etikos statuso, tyrimai. Tai tyrimai, orientuoti į žmogaus laisvės problemos sprendimo prielaidas. Čia analizuojama, kiek pagrįsta tradicinė neotomistinė pozicija laikyti Akviniečio etiką prigmtinio įstatymo teorija, o prigimtinį įstatymą - laisvos žmogaus veiksenos principu. Kita straipsnyje apžvelgiama kryptis - bendroji jo laisvės ir laisvos žmogaus veiksenos teorija. Analizuojamas labai platus problemų spektras, apimantis laisvo veiksmo struktūrą, valios ir intelekto santykį.
Katalikybė ir visuomenė tarpukario Lietuvoje
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas modernesniųjų lietuvių katalikų intelektualų požiūris į katalikybę ir katalikų bažnyčios socialinį vaidmenį tarpukario Lietuvoje. Supažindinama, kaip modernistai aiškino katalikybės suformalėjimą ir jo apraiškas. Analizuojamos jų puoselėtos katalikybės ir tuometinės bažnyčios socialinių pozicijų visuomenėje stiprinimo įžvalgos.
Nauja dviejų lietuviškos filosofinės raštijos tradicijų tąsa
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Jūratės Baranovos knygos "Istorijos filosofija" recenzija
Tomo Akviniečio moralės filosofijos analizė
Authors: Dabkus Romualdas
Published: January 2019

Linos Šulcienės disertacijos gynimas
Jeanas François Lyotard’as: mokslo vaidmuo postmodernioje visuomenėje
Authors: Gedutis Aldis
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas Jeano-François Lyotard'o požiūris į mokslo bei politikos sąsajas bei mokslo daromą įtaką socialiniam gyvenimui; siekiama išsiaiškinti, kuo modernusis mokslas, anot Lyotard'o, gali būti pavojingas socialiniam gyvenimui; taip pat aptariama Lyotard'o siūloma alternatyvi postmoderniojo molfslo bei jo sociopolitinio vaidmens sampratos versij"a; galiausiai Lyotard'o nuostatos apie socialinį mokslo vaidmenį lyginamos su Habermaso pozicija.
Kultūrinis žydų įvaizdis Lietuvoje ir tautininkų ideologija
Authors: Ivanovas Bernaras
Published: January 2019

XX amžiuje nepriklausomybę iškovojusi lietuvių tauta susidūrė su istorine tautinių mažumų nacionalinės integracijos problema. Iki 1926 m. perversmo šios problemos sprendimo strategija grįsta 1922 m. Konstitucijoje apibrėžta Lietuvos Tautos kategorija. Perversmo būdu ketvirtajame dešimtmetyje įsitvirtinę tautininkai kūrė savo strategiją. Jos taikymas smarkiai palietė gausiausią Lietuvos tautinę mažumą - žydus. Tautininkai, besivadovaudami etninio nacionalizmo bei pilietiškumo (paneigiančío Lietuvos Tautos sąvoką) sampratomis, nubrėžė kultūrinio šios mažumos tautinės tapatybės raiškos ribas. Esminis kriterijus - žydų mažumos kultūrinio lojalumo idėja. Ši mažuma buvo padalyta į savus ir svetimus, o tai ketvirtojo dešimtmečio Lietuvoje ženklina galutinį visuotinės lygybės principo atsisakymą bei komunitarinių tendencijų stiprėjimą. Šių tendencijų įsigalėjimas ir sudarė esmines kultūrinės žydų tapatybės charakteristikų motyvacijas.
Estetika ir filosofinė poetika
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje E. Dickie'o institucinės meno teorijos pagrindu nagrinėjamos estetikos problemos. Remiantis konkrečiais meno pavyzdžiais ir M. Weitzo kritika parodoma, kad uždara estetikos teorija nepajėgi paaiškinti naujų meno faktų. Be to, ji pavojinga, nes individą traktuoja kaip kultūrinį kloną. Remiantis A. J. Greimo netobulumo estetika, estetikos teorijai priešpriešinama filosofinė poetika, kuri ir siauresné (pagrįsta poetiniu žodžiu), ir platesnė už ją (neapsiriboja tariamai uždara meno sfera).
Pragmatizmo recepcija postfilosofijoje
Authors: Baranova Jūratė
Published: January 2019

Kas sieja šimtmečio skiriamus filosofus - XIX amžiaus pabaigoje-XX amžiaus pradžioje Amerikoje rašiusį Williamą Jamesą ir šiuolaikinius postmodernistus Richardą Rorty ir Jacques Derrida? Kodėl Rorty vertina Jameso posūkį filosofijos idėjų istorijoje kaip paralelų Friedricho Nietzsche's pradėtam mąstymo lūžiui? Kaip ir kodėl dekonstrukcijos idėja atliepia pragmatistinio mąstymo būdo paradigmą? Kas bendra tarp Derrida dekonstrukcíjos etikos numanomos „paslapties“ ir Jameso valios tikėti doktrínos postuluojamo „šuolio per bedugnę“? Kodėl pragmatistas vis dėlto nėra dekonstrukcionistas? Straipsnyje analizuojamos ir kritiškai vertinamos Rorty pastangos suartinti Jamesą ir Derrida, tačiau neneigiama ir tai, jog galima įžvelgti sąlyčio taškų tarp Derrida „dekonstrukcijos moralizmo“ ir Jameso meliorizmo.
Katalikų bažnyčios kaita Lietuvoje transformacijų laikotarpiu
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami Lietuvos katalikų bažnyčios kaitos ypatumai pirmuoju nepriklausomybės dešimtmečiu. Nagrinėjamos Bažnyčios vidaus ir išorės permainos, nulemtas visuomenės ekonominių, socialinių ir kultūrinių transformacijų, visuotinės globalizacijos procesų pagimdyto religinio pliuralizmo, į kurį tenka reaguoti atsižvelgiant į turimą bažnytinės veiklos paveldą, suformuotą istorinės patirties ir konkrečių aplinkybių. Aptariama Katalikų bažnyčios laikysena valstybės ir politinio gyvenimo atžvilgiu, jos specifinės padėties ir vaidmens kitimo prielaidos kuriant pilietinę visuomenę Lietuvoje.
Veikiantis genomas - visuminis požymis: dabarties žvilgsnis į genetiką
Authors: Rubikas Jonas
Published: January 2019

Mokslo raidoje vyksta metodologiniai pokyčiai, kuriuos atitinka tyrimo lygmenys. Kiekvienas tyrimo Iygmuo gali būti apibūdintas pažymint tyrimo objektą ir jo vertinimo kriterijų, o šis genetikoje yra požymis. Genetikos raidoje galima išskirti penkis metodologinius tyrimo lygmenis: organizmas - požymis; ląstelė - požymis; chromosoma - požymis; DNR molekulė - požymis; nukleotidų seka - funkcija. Naujojo tyrimo lygmens metodologiniai bruožai yra genomika (DNR mikrogardelės) ir proteomai. Genomikų esmė yra DNR-DNR arba DNR-mRNR hibridinimas; tūkstančiai molekulių iš paskirų genų arba viso genomo genų gali būti ištirti vienu metu. Proteomų esmė yra baltymų dvikryptė elektroforezė, vienu metu tiriant tūkstančius baltymų ir naudojant labai mažą mišinio kiekį. Darbas atliekamas ir rezultatai įvertinami pasitelkiant robotus ir kompiuterius. DNR mikrogardelės ir proteomai, taip pat duomenų įvertinimas rodo prasidedantį naująjį metodologinj lygmenį: veikiantis genomas - visuminis požymis.
„Anapus Kanto“: M. Foucault naujoji moralės genealogija
Authors: Baranova Jūratė
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas prancūzų postmodernisto ir poststruktūralisto M. Foucault posūkis į moralę. Foucault tyrinėjo tiesos režimų (epistemų) kaitą. Šį savo metodą vadino archeologija. Vėliau - susiejo tiesos režimų kaitą su galios žaidimų kaita. Šį metodą Nietzsche's stiliumi pavadino genealogija. Šio projekto pabaigoje pradeda išsamų moralės kaip seksualumo istorijos kaitos tyrimą. Koks šio Foucault posūkio santykis su kantiškosios racionalistinės etikos tradicija? Ar Foucault pavyko radikaliai paneigti Kantą kvestionavus bežadžiu filosofiniu juoku jo inicijuotą filosofinę antropologiją? Ar vis dėlto Foucault, kaip teigia Ch. Norrisas, išliko toje pat kantiškoje racionalumo paradigmoje? Kas bendra tarp Kanto nužymėtos Foucault ir Habermaso tradicijos vertinimo projektų? Kuo gi jie vis dėlto skiriasi? Kuo ypatinga naujoji Foucault moralės genealogija? Kodėl ir kaip jis ją sieja su seksualumo istorija? Į kur ji íšveda Foucault? Kiek ir kodėl Foucault „egzistavimo estetikos“ samprata susišaukia su Nietzsche's savikūros etika? Ar iš tiesų Foucault neieško dialogo su Kitu galimybės?
Informacijos visuomenės samprata: senųjų vynmaišių gniaužtai
Authors: Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas informacijos visuomenės sampratos pamatinių metodologinių-aksiologinių charakteristikų atodangai. Jame parodoma, pirma, kad labiausiai paplitusi informacijos visuomenės samprata yra grindžiama egzistencine informacijos visuomenės kaip realaus fenomeno ir jo nelygstamos svarbos prielaida ir, antra, kad tokia egzistencinė-aksiologinė prielaida yra artikuliuojama įprastinio, liberalaussocialdemokratinio, moderniojo ideologinio diskurso terminais. Straipsnyje kritiškai aptariama ir viešoji informacijos visuomenės sampratos vartosena nūdienėje Lietuvoje.
Disertacijos apie dialogą gynimas dialogu
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Mintauto Gutausko disertacijos gynimas.
Haydeno White’o naratyvistinio-tropologinio projekto recepcija ir kritika
Authors: Žemgulis Vytautas
Published: January 2019

Amerikiečių filosofas, kultūros istorikas Haydenas White’as – žymiausias naratyvistinės istorijos filosofijos krypties atstovas. Savo svarbiausiame veikale „Metaistorija“ (Metahistory, 1973) jis pateikė radikalų, novatorišką, tropologija grįstą naratyvistinio istorinio diskurso projektą. Ši teorija sulaukė labai plataus įvairių humanistikos sričių specialistų atgarsio. Pirmoje straipsnio dalyje glaustai pateikiama pradinė naratyvistinio-tropologinio projekto versija. Kitoje dalyje apžvelgiama gausi šios teorijos kritika, išskiriant esmines jos temas, identifikuojant kritikų pozicijas. Paskutinėje straipsnio dalyje stengiamasi parodyti, kaip H. White’as reagavo į kritiką, kaip ji paveikė pradinę koncepcijos versiją ir kokia buvo tolesnė jo pažiūrų raida.
Dekartiškasis Dievo įrodymas: prielaidos ir intencijos
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami Descartes’o Metafiziniai apmąstymai. Analizės atskaitos tašku pasirinktas dekartiškasis Dievo įrodymas. Mėginama parodyti, kad būtent šis įrodymas yra dekartiškųjų apmąstymų ašis, nors paskesnė filosofija kur kas labiau sureikšmino cogito principą. Kartu pritariama tradiciniam požiūriui, kad svarbiausias Descartes’o atradimas vis dėlto yra cogito principas, kuris inicijuoja naująjį mąstymą. Aptariant šį principą, atskiriamas jo atradimo ir įteisinimo kontekstas. Teigiama, kad šį principą tiesiogiai numato aktyvaus gamtotyrinio mąstymo struktūra, o visuotinė abejonė yra tik būdas, kuriuo tą principą Descartes pagrindžia. Tačiau naująjį principą reikia įteisinti ir Dievo įrodymas yra būdas, kuriuo Descartes jį priderina prie tradicinio mąstymo. Įrodymo įsteigta sąsaja su Dievu faktiškai reiškia galimybę naujuoju principu nusavinti tradicinio mąstymo turinį, o paskui veikiai ir sukirpti jį pagal cogito reikalavimus. Todėl straipsnyje atskleidžiama, kaip konkrečiai naujasis principas keičia tradicinio mąstymo struktūrą ir kaip tai lemia paskesnio filosofavimo problematiką. Straipsnis baigiamas išvada, kad Dievo įrodymas ne tiek sutvirtino tikėjimą, kaip kad tikėjosi Descartes, bet veikiau atvėrė kelią tikėjimo ir juo grindžiamo tradicinio mąstymo dekonstrukcijai.
Ekonominės ir kultūrinės vertybės: panašumai ir skirtumai
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariama ekonominių ir kultūrinių vertybių raiškos specifika, jų panašumai ir skirtumai. Analizuojamos esminės kultūrinės vertybės vertingumo dimensijos, taip pat kriterijai, kuriais remiantis būtų galima įvertinti kultūrinę vertybę, jos priimtinumą ir svarbą žmonėms. Kultūrinės vertybės sudaro „kultūrinį kapitalą“, be kurio sunkiai įsivaizduojamas ir visuomenės ekonominio kapitalo kūrimas, jo gausinimas. Pasitelkus meno muziejaus fenomeno kaip ekonominių ir kultūrinių vertybių teikimo pavyzdį, bandoma apibrėžti kultūrinių vertybių ekonominę naudą ir jų įvertinimo galimybes.
Filosofinės poetikos paradigma
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje klausiama: ką nagrinėja filosofinė poetika; koks jos tyrimo kelias; kokios gretimos jai filosofinės disciplinos; kokios jos paradigmos; ar tai visuminė žiūra, atspindinti pasaulėvaizdį? Teigiama, jog kalbiškumas, nukreiptumas, atvirumas, kūrybinė kreiptis, sambūvis, gyvenamas pasaulis, pasaulėvaizdis, laikiškumas, įvykiškumas, tragizmas, daiktiškumas, imlumas, demokratiškumas – filosofinės poetikos paradigmos, leidžiančios ją traktuoti kaip autonomišką visuminę žiūrą.
Globalumas versus lokalumas postmoderno epochos kategorijomis
Authors: Barevičiūtė Jovilė
Published: January 2019

Mokslinėje konferencijoje "Globalumas ir lokalumas", vykusioje 2003 m. gegužės 2-3 d. Vilniaus universiteto Senato posėdžių salėje, gvildentos vienos svarbiausių gyvenamosios epochos - postmoderno - globalumo ir lokalumo problemos. Z. Baumanas knygoje "Globalizacija: Pasekmės žmogui" (2000) išryškina pagrindinius globalizacijos fenomeno aspektus, imasi vaisingos globaliųjų ir lokaliųjų dialektikos lyginamosios analizės. Globalumo ir lokalumo problemos tyrimas tapo ir minėtos konferencijos tikslu.
Liberaliosios teisingumo teorijos kritika E. Frazer ir N. Lacey politinėje filosofijoje
Authors: Droblytė Patricija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas E. Frazer ir N. Lacey „moterims palankios“ teisingumo teorijos projektas. Šis projektas yra plėtojamas per formalistinės metodologijos, būdingos kantiškojo liberalizmo teorijoms, kritiką, o jo pagrindą sudaro socialinės ir politinės teorijos metodologijų sintezės idėja. Pagrindinis autorių priekaištas kantiškosioms teisingumo teorijoms tas, kad jos esą negali endogenizuoti visuomenėje veikiantių socialinės atskirties bei dominavimo mechanizmų, kurie neleidžia paskirstyti teisingumo taip, kad šis tarnautų kiekvieno individualaus asmens gerovei. Socialinės ir politinės teorijos metodologijų sintezės galimybę jos atskleidžia derindamos interpretyvizmo ir ontologinio realizmo požiūrius.
Kanto etikos pėdsakai R. M. Hare‘o perspektyvizme
Authors: Baranova Jūratė
Published: January 2019

I. Kantas yra vienas pirmųjų etikų, atskyrusių faktą nuo vertybės. D. Hume‘as iš tiesų savo etinius tyrinėjimus grindė psichologiniais pagrindais. Tačiau kartą suabejojęs nekritiško perėjimo nuo fakto prie vertybės etikoje galimybe, Hume‘as tapo visos britų metaetikos (G. Moore‘as, B. Prichardas, D. Rossas, A. Ayeris, M. Hare‘as) teoriniu pirmtaku. Ar britų metaetikai vis dėlto pastebėjo ir Kanto argumentus? Straipsnyje svarstomas vieno žymiausių XX amžiaus britų metaetikų Richardo M. Hare‘o sugrįžimas prie Kanto būtent iš ilgos diskusijos apie fakto ir vertybių nebendramatifkumą ir „posūkio į kalbą“ perspektyvos. Kodėl būtent kantifkasis preskriptyvizmas leidžia Hare'ui paneigti emotyvizmą kaip propagandą? Kaip Hare‘as įveikia takoskyrą tarp fakto ir vertinimo? Kuo skiriasi „geras nuodytojas“ nuo „gero žmogaus“? Ar akrasia, kaip valios silpnumo problema, paneigia, ar pagrindžia Hare‘o preskriptyvizmą? Kodėl su Hare‘u nesutinka jo kritikai Warnockas ir Maclntyre‘as?
Filosofija Lietuvoje ir Lietuvos filosofija
Authors: Jakimauskienė Daiva
Published: January 2019

2003-ųjų spalio 16 d. Kultūros, filosofijos ir meno institute įvyko mokslinė konferencija „Filosofija Lietuvoje ir Lietuvos filosofija". Lietuvos filosofijos tyrimai -viena iš prioritetinių instituto veiklos sričių, todėl konferencijos problematikos aktualumas neabejotinas.
Intencionalumas – įminimo raktas ar esminė problema?
Authors: Lauruhin Andrei
Published: January 2019

This investigation sets for itself the task of a critical reconsideration of the concept of intentionality in the descriptive psychology of Brentano and in the phenomenology of Husserl. The author focuses his attention on two problems: that of the ontological basis under an idea of “intentionale Inexistenz” of Brentano and that of the constitution of an individual thing in phenomenology of Husserl. The analysis discloses methodical and metaphysical assumptions of intentional analyses of Brentano (related to ontology of Aristotle and positivism) and of Husserl (related to the doctrine of Kant about “secretly functioning reason”).
PRATARMĖ
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

2014 m. gegužės 16 d. Vilniaus universitetas (VU) ir Lietuvos mokslų akademija (LMA) surengė konferenciją „Suprasti pasaulį, kalbą ir save“, skirtą šviesaus atminimo VU rektoriaus, Lietuvos Respublikos Seimo ir Europos Parlamento nario, LMA tikrojo nario prof. Rolando Pavilionio gimimo 70-osioms metinėms. [...]
KĄ GALIME IŠ ANKSTYVOJO HUSSERLIO SUŽINOTI APIE MATEMATINĘ INTUICIJĄ?
Authors: Davidavičiūtė Rasa
Published: January 2019

Pagrindinis straipnsnio tikslas yra pademonstruoti, jog ankstyvojo Edmundo Husserlio matematikos filosofijos visiškas atmetimas buvo nepagrįstas. Tiksliau, įrodinėdama, kad jau ankstyvasis Husserlis numato matematinės intuicijos šiuolakinius apibrėžimus ir taikymus. Šiam tikslui pirmiausia pateiksiu intuicijos vaidmens ankstyvojoje Husserlio matematikos filosofijoje analizę, o tada parodysiu, kad ji pasižymi esminiais panašumais su intuicijos apibrėžimu ir taikymu bene ryškiausio iš šiuolaikinių matematinės intuicijos šalininkų Charleso Parsonso darbuose.
The 2018 Joseph W. St. Geme, Jr. Leadership Award Address: Reflections on Mentorship
Authors: Schuster Mark A.
Published: January 2019

The following is an address given by the author in receipt of the Joseph W. St. Geme, Jr. Leadership Award, presented by the Federation of Pediatric Organizations at the Pediatric Academic Societies Meeting in Toronto, Canada, on May 5, 2018. Gary R. Fleisher, MD, Chairman of the Department of (Pediatric) Medicine and Physician-in-Chief at Boston Children’s Hospital, and the Egan Professor of Pediatrics at Harvard Medical School, introduced the author.
O contemporâneo é uma praça de guerra
Authors: Barberena Ricardo
Published: January 2019

---
Reflexões críticas sobre a tradução brasileira de Can’t and won’t
Authors: Mendes Marta Freitas
Published: January 2019

---