Komposztok érettségének meghatározása oxigénfogyasztás, szén-dioxid termelés mérésével és önhevülési teszttel
Authors: Kovács Dénes , Rózsáné Szűcs Beatrix , Füleky György 
Published: December 2007

A komposztok érettsége döntően meghatározza azok
felhasználását. A komposzt érettségét a fizikai, kémiai és biológiai
stabilizáció mértékeként lehet meghatározni. Munkánk célja a különböző
nyersanyagok komposztálása során az önhevülés, az oxigénfogyasztás és a
szén-dioxid termelés, mint komposzt stabilitási módszerek alkalmazhatóságának
vizsgálata, illetve az eredmények összehasonlítása volt.A vizsgálathoz
kommunális szennyvíziszap és faapríték 1/1 arányú keverékét (SZI), illetve
zöldhulladékot használtunk (ZH). A komposztálás 0–2–4–6 hónapja után vett
mintákat vizsgáltuk laboratóriumi körülmények között. Az önhevülési tesztet az
ún. Dewar-edényben határoztuk meg. Az O
2
-fogyasztás és CO
2
-termelés
mérésére egy, a komposztálás modellezésére alkalmas berendezést használtunk. Az
összegzett O
2
-fogyasztási értékeket ábrázoltuk, melyre a biológiai
folyamatokat leíró elsőrendű reakciókinteikai függvénykapcsolatot [OUR
t
=OUR
max
(1–e
-kt
)]
illesztettük (OUR
t
: O
2
-felvétel; OUR
max
:
maximális O
2
-felvétel) és meghatároztuk a pillanatnyi O
2
-fogyasztási
sebességeket is. A kezdeti, gyors lebontást a 2. napi O
2
-fogyasztási
sebességgel (v
2d
), a szubsztrát-csökkenést jelentő szakaszt a 6.
napi O
2
-fogyasztási sebességgel (v
6d
) jellemeztük.Az
alapanyag (SZI-0) 7 napos összegzett O
2
-fogyasztása majdnem
kétszerese a 2. hónapig kezelt szennyvíziszap és apríték O
2
-fogyasztásának.
Zöldhulladék (ZH) komposzt esetében minden mintavételi időpontban nagyobb O
2
-fogyasztási
sebességet mértünk, mint a szennyvíziszap és apríték (SZI) komposzt esetében. A
2. naphoz tartozó pillanatnyi CO
2
-termelés sebességének értékeit
összehasonlítva láthatjuk, hogy a kezeletlen (0 hónap) v
2d
értéke
kétszerese a 6 hónaphoz tartozó v
2d
értéknek. A Dewar-edényben végzett
önhevülési teszt során megállapítottuk, hogy a vizsgált komposztok a hatodik
hónapra az V. érettségi fokba sorolhatók, tehát érettnek minősíthetőek.
Megállapíthatjuk, hogy mindkét komposzt esetében a 2. naphoz tartozó
pillanatnyi O
2
-fogyasztás és CO
2
-termelés sebességével
jellemezhetjük jobban a komposztok stabilizációs folyamatát. Mérési
eredményeinket összehasonlítva a különböző szakirodalmi adatokkal, nem
határozhatjuk meg egyértelműen a komposzt stabilitását. Ez azzal is
magyarázható, hogy nincs egységes mérési módszer az O
2
-fogyasztás és
CO
2
-termelés meghatározására. Az általunk alkalmazott módszer
kellően érzékenynek mondható, mivel az önhevülési teszttel már stabilnak
mondható anyag esetében is sikerült kimutatnunk a biológiai aktivitás mértékét.
A mérési módszer hátránya viszont, hogy meglehetősen költséges, időigényes,
szakmai felkészültséget kíván, így komposztáló telepek esetében rutinszerű elemzésre
nem alkalmazható. Az O
2
-fogyasztás és CO
2
-termelés fenti
módszerrel történő mérésének a komposztok és komposztálási technológiák
minősítésében lehet jelentőssége.Az önhevülési teszt eredményeit
összehasonlítva az O
2
-felvétel és a CO
2
-termelés
maximális értékeivel megállapítható, hogy önhevüléssel a komposztálás elején
lehet leginkább különbséget tenni az érettségi fokok között, a komposztálás
vége felé ennél érzékenyebb technikát érdemes alkalmazni. Az egyes komposztok
mért paraméterei (hőmérséklet, Oa