bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Qualitative Insights into the Factors Impacting Information Sharing in People with Chronic Haematological Malignancies
Authors: Howell Debra A. , McCaughan Dorothy , Sheridan Rebecca , Patmore Russell , Roman Eve
Published: February 2024

Background. There are many different haematological malignancy subtypes. Most follow chronic pathways that are uncertain and unpredictable, which may lead to feelings of anxiety and distress. The provision of information can ameliorate such difficulties, but patients are known to have unmet needs in this regard. The aim of this study is to explore experiences of information sharing among patients with chronic blood cancers and the factors impacting this process. Methods. The study is set within a UK cohort of blood cancer patients, where care is provided across 14 hospitals according to national clinical guidelines. Purposive sampling was used to identify expert participants (based on experience), and in-depth qualitative interviews were conducted with 35 patients, 10 with a relative present. The study was intended to inform practice and utilised qualitative description, with thematic content analysis and systematic data coding. Results. Experiences of information sharing varied. Most patients described this positively, but not all. Several barriers and facilitators were identified, which are discussed within five themes: (1) shock affects ability to process information, (2) the importance of time to facilitate information exchange, (3) personal relationships have an impact on meeting information needs, (4) HCP interpersonal skills are central to good information sharing, and (5) communication skills and terminology. Conclusions. Patients with chronic blood cancers prefer to engage in information sharing when they are not in a state of shock, and when they have adequate time to process material that is effectively and sensitively delivered, by HCPs they know and trust.
Optimizing Cervical Target Volume in Patients with Nasopharyngeal Cancer Based On Nodal Drainage Distance
Authors: Liu Yang , Yan Wenbin , Hu Chaosu , Huang Xiaodong , Wang Kai , Qu Yuan , Chen Xuesong , Wu Runye , Zhang Ye , Zhang Jianghu , Luo Jingwei , Li Yexiong , Wang Jingbo , Yi Junlin
Published: February 2024

Purpose:

To determine the potential nodal drainage distances of nasopharyngeal carcinoma (NPC) by investigating spatial distribution of metastatic lymph nodes (LN).

Experimental Design:

Patients with NPC harboring at least two ipsilateral metastatic LNs were enrolled. LN spreading distances were analyzed in nonrestricted direction, cranial-to-caudal direction, and between the two most caudal LNs. Euclidean distance (ED) and vertical distance (VD) between any two LNs were computed. The nearest-neighbor ED and VD covering 95% of LNs or patients (p95-ED and p95-VD) were considered drainage distances, and were further validated by independent internal and external cohorts with recurrent LNs.

Results:

In all, 5,836 metastatic LNs in 948 patients were contoured. Corresponding to the three scenarios, per-LN level, the p95-EDs were 2.83, 3.28, and 3.55 cm, and p95-VDs were 2.17, 2.32, and 2.63 cm, respectively. Per-patient level, the p95-EDs were 3.25, 3.95, and 3.81 cm, and p95-VDs were 2.67, 2.81, and 2.73 cm, respectively. In internal validation, over 95% of recurred LNs occurred within ED of 2.91 cm and VD of 0.82 cm to the neighbor LN, and the corresponding distances in external validation were 2.77 and 0.67 cm, respectively.

Conclusions:

In NPC, the maximum LN drainage distance was 3.95 cm without considering the direction. Specifically, in cranial-to-caudal direction, the sufficient vertical drainage distance was 2.81 cm, indicating that a 3-cm extension from the most inferior node may be rational as caudal border of the prophylactic clinical target volume (CTV). These findings promote in-depth understanding of nodal spreading patterns, uncovering paramount evidence for individualized CTV.
Supplementary Table 1 from EZH2 Inhibition Promotes Tumor Immunogenicity in Lung Squamous Cell Carcinomas
Authors: DuCote Tanner J. , Song Xiulong , Naughton Kassandra J. , Chen Fan , Plaugher Daniel R. , Childress Avery R. , Gellert Abigail R. , Skaggs Erika M. , Qu Xufeng , Liu Jinze , Liu Jinpeng , Li Fei , Wong Kwok-Kin , Brainson Christine F.
Published: February 2024

Supplementary Table 1 shows Gene Set Enrichment Analysis for differentially expressed mRNAs in mouse and human lung squamous cell carcinoma tumoroids treated with EZH2 inhibitor and IFN-gamma.
Supplementary Figure 6 from EZH2 Inhibition Promotes Tumor Immunogenicity in Lung Squamous Cell Carcinomas
Authors: DuCote Tanner J. , Song Xiulong , Naughton Kassandra J. , Chen Fan , Plaugher Daniel R. , Childress Avery R. , Gellert Abigail R. , Skaggs Erika M. , Qu Xufeng , Liu Jinze , Liu Jinpeng , Li Fei , Wong Kwok-Kin , Brainson Christine F.
Published: February 2024

Supplementary Figure 6 shows analysis of bone marrow from mice treated with EZH2 inhibition and anti-PD1.
FIGURE 4 from EZH2 Inhibition Promotes Tumor Immunogenicity in Lung Squamous Cell Carcinomas
Authors: DuCote Tanner J. , Song Xiulong , Naughton Kassandra J. , Chen Fan , Plaugher Daniel R. , Childress Avery R. , Gellert Abigail R. , Skaggs Erika M. , Qu Xufeng , Liu Jinze , Liu Jinpeng , Li Fei , Wong Kwok-Kin , Brainson Christine F.
Published: February 2024

ChIP-seq of human patient-derived organoids confirms direct regulation of MHC and pro-T cell cytokines by EZH2. A, Peaks called at FDR 1E-7 for ChIP-seq using the chromatin marks H3K27me3, H3K27ac, and H3K4me3 in PDTs from the indicated treatment groups. Wiggle plots for H3K27me3, H3K27ac, and H3K4me3 histone mark enrichments, and matched RNA-seq tracks in PDTs from the indicated treatment groups for the genes: HLA-DRA (B), CXCL9/10/11 (C), ALOX15 (D), IL1B (E), H3K27me3 (F) peaks were called for each treatment group and GREAT was used to identify associated genes, which were then depicted by Venn diagram. G, H3K27me3 peaks that were gained or increased more than 2-fold with IFNγ treatment, and lost with EPZ6438 treatment were linked to associated genes by GREAT. The Venn diagram shows the overlap of these genes with those significantly upregulated in combination treated versus IFNγ-treated tumoroids. See also Supplementary Fig. S4.
Psychometric Properties of the WBIS/M in a Representative Prebariatric Sample: Evidence for an Improved 10-Item Version
Authors: Schraven Simon , Hübner Claudia , Eichler Janina , Mansfeld Thomas , Sander Johannes , Seyfried Florian , Kaiser Stefan , Dietrich Arne , Schmidt Ricarda , Hilbert Anja
Published: February 2024

Introduction: The Weight Bias Internalization Scale and the Modified Weight Bias Internalization Scale are well-established self-report questionnaires for assessing weight bias internalization, which is widespread among bariatric patients. However, among this group, psychometric properties of the Weight Bias Internalization Scale have only been examined in small samples showing unsatisfactory model fit and have not been explored for the modified questionnaire. Methods: This study psychometrically evaluated and compared the Weight Bias Internalization Scale and Modified Weight Bias Internalization Scale in a large sample of prebariatric patients (N = 825, mean age = 46.75 years, SD = 11.55) regarding item characteristics, model fit to unidimensionality, reliability, construct validity, and measurement invariance. Results: Item 4 of both questionnaires showed low corrected item-total correlations (<0.40) and was therefore removed from the scales. The new 10-item versions showed improved item characteristics, internal consistency, model fit to unidimensionality, and convergent and divergent validity when compared to the 11-item versions. The best psychometric properties were found for the 10-item version of the Modified Weight Bias Internalization Scale. Conclusion: The 10-item version of the Modified Weight Bias Internalization Scale surpasses the other versions studied in all psychometric properties. Therefore, it should be used in prebariatric patients to detect weight bias internalization and provide them with psychological interventions that could improve bariatric surgery outcomes.
Effect of curcuminoids on contrast-induced acute kidney injury after elective coronary angiography or intervention: A pilot randomized, double-blind, placebo-controlled study
Authors: Noppakun Kajohnsak , Jitraknatee Janjira , Suteeka Yuttitham , Ruengorn Chidchanok , Nochaiwong Surapon , Gunaparn Siriluck , Phrommintikul Arintaya , Wongcharoen Wanwarang
Published: February 2024

Introduction: The role of curcuminoids, a striking antioxidant, in prevention of contrast-induced acute kidney injury (CI-AKI) remains unknown. We aim to evaluate the efficacy and safety of curcuminoids in preventing CI-AKI in patients undergoing elective coronary angiography (CAG) and/or percutaneous coronary intervention (PCI).
Methods: We randomized 114 patients who were undergoing elective CAG and/or PCI to receive curcuminoids, 4 grams/day (1 day before, and 1 day after the procedure, n=56) or placebo (n=58). Serum creatinine was assessed at baseline, 12, 24 and 48 hours after contrast exposure. The primary endpoint was development of CI-AKI defined as serum creatinine increase ≥0.3 mg/dL within 48 hours after contrast exposure. The secondary endpoint was the occurrence of kidney injury defined by >30% increase in urine neutrophil gelatinase-associated lipocalin (NGAL).
Results: Baseline characteristics were comparable between the two groups. Seven (12.7%) in curcuminoids group and eight (14.0%) in placebo group developed CI-AKI (p=0.84). The incidence of increased urine NGAL was comparable in the placebo and curcuminoids groups (39.6% vs. 50%, respectively; p=0.34). None in both groups had drug-related adverse events.
Conclusion: This is a pilot study to demonstrate the safety and tolerability of curcuminoids in patients undergoing elective CAG and/or PCI. Curcuminoids have no protective effects against kidney injury after elective CAG and/or PCI.
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ВИКОРИСТАННЯ ОЗОНУВАННЯ ДЛЯ ЗНЕЗАРАЖЕННЯ ПРІСНОЇ ВОДИ
Authors: П’ятковський Т. І. , Покришко О. В. , Данилков С. О.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Попит на ефективні та безпечні для навколишнього середовища методи дезінфекції джерел прісної води має першорядне значення для вирішення зростаючих проблем із патогенними мікроорганізмами, що передаються через воду. Метод очищення води, який використовує озон для дезінфекції та очищення води, набув популярності завдяки своїм потенційним перевагам перед традиційними методами дезінфекції.
Метою було проведення оцінки ефективності озонування для дезінфекції прісної води з метою розуміння  можливості його застосування та придатності для різних типів води.
Матеріал і методи. Відбирали зразки водопровідної, джерельної та води відкритих водойм, озонування води проводили електролітичним методом комерційним портативним озонатором протягом 2 та 5 хвилин. Для збільшення тривалості дії вже утвореного у воді озону зразки витримували додаткові 5 та 10 хвилин. Оброблені та необроблені зразки піддавали мікробіологічному дослідженню із підрахунком загального мікробного числа. Додатково оцінювали мінералізацію зразків води.
Результати показали, що озонування має значний потенціал дезінфекції, ефективно зменшуючи мікробне навантаження, порівняно з контролем. Ефективність інактивації залежала від вихідної концентрації мікроорганізмів у воді та тривалості озонування. Водопровідна вода була найменш контамінованою і очищалася повністю, джерельна вода містила ~2,7 log КУО/мл, які вдалося інактивувати озонуванням протягом 5 хвилин з додатковою експозицією у 5 хвилин. Вода з відкритих водойм містила ~3,8 log КУО/мл, з яких навіть після озонуванням протягом 5 хвилин та додатковою експозицією у 10 хвилин вдалося знешкодити тільки 1,9 log КУО/мл. Мінералізація достовірно зменшилася лише у джерельній воді з 421 мг/л до 388 мг/л.
Висновки. Озонування є ефективним методом знезараження води, однак на його ефективність можуть впливати різні фактори, включаючи якість води, дозування озону та час контакту.
ПРОГРАМА КОМПЛЕКСНОЇ ДІАГНОСТИКИ, ЛІКУВАННЯ ТА РЕАБІЛІТАЦІЇ УЧАСНИКІВ БОЙОВИХ ДІЙ З НЕПСИХОТИЧНИМИ ПСИХІЧНИМИ РОЗЛАДАМИ, ЯКІ ПЕРЕНЕСЛИ ЗАХВОРЮВАННЯ НА COVID-19
Authors: Коваль М. Є.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Мета – на підставі даних комплексного обстеження учасників бойових дій (УБД) з ознаками непсихотичних психічних розладів (НПР), які перенесли коронавірусну хворобу, розробити комплексну програму лікувально-реабілітаційних заходів для цієї категорії пацієнтів.

Матеріал і методи. Клініко-психодіагностично обстежено 132 УБД з НПР, які не хворіли, і 120 – які хворіли на COVID-19. Проведено порівняльний аналіз ефективності традиційної терапії у 126 УБД з НПР, які не хворіли на COVID-19, і 56 УБД з НПР, які хворіли на COVID-19, із запропонованим лікуванням 57 УБД з НПР, які хворіли на COVID-19.

Результати. Перенесене захворювання COVID-19 в УБД з НПР погіршує стан афективної, когнітивної і поведінкової сфер, що проявляється поліморфною психопатологічною симптоматикою, в основі якої лежать тривожно-депресивні і посттравматичні порушення. Запропонована комплексна програма лікувально-реабілітаційних заходів, спрямована на корекцію афективної, когнітивної і поведінкової сфер та відновлення соціального функціонування, структурними компонентами якої є фармакотерапія, психотерапія та психоосвіта, сприяє нормалізації психоемоційної сфери, когнітивного функціонування та соціальної адаптації УБД з НПР, які перенесли захворювання на COVID-19. Катамнестичні дослідження, проведені протягом 6–12 місяців, підтвердили стійкість отриманого терапевтичного ефекту.

Висновки. Удосконалення існуючої схеми психіатричного лікування УБД з НПР, які перенесли COVID-19, дозволяє досягти значуще кращих клінічних результатів, що дає підстави рекомендувати її до впровадження у практику охорони здоров’я.
ВИКОРИСТАННЯ НАВЧАЛЬНО-МЕТОДИЧНИХ КОМПЛЕКСІВ ПРОФЕСІЙНО-ПРИКЛАДНИХ ФІЗИЧНИХ ВПРАВ ДЛЯ МАЙБУТНІХ ФІЗИЧНИХ ТЕРАПЕВТІВ ТА РЕАБІЛІТОЛОГІВ
Authors: Назарук В. Л.
Published: February 2024

Рухова та фізична активність є важливим чинником формування, збереження здоров’я і розвитку людини, особливо в дитячому, підлітковому та юнацькому віці. Регулярні заняття фізичною культурою допомагають знизити рівень захворюваності на хвороби серцево-судинної системи до 36 %, зменшити негативний вплив на організм людини шкідливих звичок, підвищити рівень стресостійкості, уникнути проявів асоціальної поведінки, сприяти розвитку в усіх сферах життя.

Мета роботи – висвітлити ефективні навчально-методичні комплекси професійно-прикладних фізичних вправ для формування професійно важливих умінь і навичок у майбутніх фізичних терапевтів та реабілітологів.

Основна частина. У статті проаналізовано ефективність застосування комплексів вправ професійно-прикладної фізичної підготовки. Встановлено, що зв’язок фізичного виховання з практичною діяльністю майбутніх фізичних терапевтів та реабілітологів найбільш вдало реалізується в їх професійно-прикладній фізичній підготовці. Як один із компонентів фізичного виховання професійно-прикладна фізична підготовка є педагогічно спрямованим процесом забезпечення спеціалізованої фізичної підготовки до майбутньої професії. Пріоритетним завданням професійно-прикладної фізичної підготовки в медичному закладі вищої освіти є її покращення та вдосконалення механізмів ефективної адаптації студентів до майбутньої професійної діяльності. Тому професійно-прикладну фізичну підготовку майбутніх фізичних терапевтів та реабілітологів необхідно здійснювати з урахуванням специфіки й особ­ливостей майбутньої професії.

Висновки. Від засвоєння професійно важливих рухових умінь і навичок, розвитку фізичних здібностей, здобутих у процесі професійно-прикладної фізичної підготовки, будуть залежати успіхи в майбутній професійній діяльності фізичних терапевтів та реабілітологів. Професійно-прикладна фізична підготовка здобувачів вищої освіти повинна спрямовуватись на розвиток статичної силової витривалості м’язів ніг, спини, живота і шиї. Адже саме ці м’язи будуть нести значне навантаження при виконанні професійних дій.
ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНА РОБОТА З ПРОФІЛАКТИКИ МОЛОДІЖНОГО АЛКОГОЛІЗМУ ЯК ШЛЯХ ФОРМУВАННЯ ПОЗИТИВНОГО СТАВЛЕННЯ ДО ЗДОРОВОГО СПОСОБУ ЖИТТЯ
Authors: Кульчицький В. Й.
Published: February 2024

Актуальність дослідження визначається тим, що проблема молодіжного алкоголізму, як і більшість соціальних проблем, має системний характер. Саме тому питання, присвячені проблематиці молодіжного алкоголізму та шляхам її вирішення, вивчають і освітлюють фахівці різного профілю та напряму – від освітян і медичних працівників до правоохоронних органів.

Мета роботи – проаналізувати особливості психолого-педагогічної роботи з профілактики молодіжного алкоголізму як шляху формування позитивного ставлення до здорового способу життя.

Основна частина. З’ясовано, що саме скоординовані дії психологів, педагогів та медиків в організації санітарно-просвітницької роботи з попередження вживання алкогольних напоїв серед підростаючого покоління дадуть позитивний ефект. Констатовано, що психолого-педагогічна профілактика безпосередньо пов’язана і з формуванням у підлітків їх соціальної компетенції. Якщо молода людина вміє реалізовувати свої потреби у спілкуванні, любові, отриманні задоволення адекватними засобами, то немає необхідності вдаватися їй до допомоги алкоголю. Зосереджено увагу на тому, що психолого-педагогічна робота з профілактики молодіжного алкоголізму тісно пов’язана з багатьма напрямками формування особистості молодої людини і повинна охоплювати всі чинники соціалізації підлітка. Таким чином, мета психолого-педагогічної профілактики молодіжного алкоголізму полягає у формуванні у підлітків антиалкогольних установок як внутрішньоособистісних регуляційних механізмів, що забезпечують реалізацію поведінки в рамках здорового і безпечного способу життя.

Висновки. Розглядаючи питання профілактики молодіжного алкоголізму, необхідно враховувати багатоаспектність цього явища, а отже, і складність побудови системи превентивних заходів. Ефективність психолого-педагогічної профілактичної роботи багато в чому залежить від її координації. Проведення окремих заходів не дасть бажаного результату.
МЕТОДИ ДІАГНОСТИКИ КІФОЗУ В ДІТЕЙ ТА ПІДЛІТКІВ
Authors: Новакова Л. В. , Ніштун І. О.
Published: February 2024

У статті йдеться про доступні методи діагностики кіфозу грудного відділу хребта в дітей та підлітків. Діагностика кіфозу (згорблення хребта) в дітей та підлітків залишається актуальною проблемою в медицині.

Мета роботи – теоретично обґрунтувати методи діагностики кіфотичного викривлення хребта в дітей та підлітків.

Основна частина. Основними видами кіфозу в дітей та підлітків є постуральний кіфоз, що виникає через погане стійке постійне положення тіла, наприклад через погану осанку або неправильне сидіння за столом, структурний кіфоз, який викликають уроджені вади хребта, такі, як спондилолістез (повзан­ня хребців) і уроджений кіфоз. Ранній початок кіфозу зазвичай пов’язаний з нейром’язовими аномаліями чи м’язовими хворобами, зокрема м’язовою дистрофією. Кіфоз – це посилення вигину хребтового стовпа з утворенням С-подібної лінії, зверненої опуклістю назад. Найчастіше патологічний кіфоз формується в грудному відділі хребта дітей віком від 6–10 до 10–12 років. Діагностика кіфозу в дітей та підлітків включає ряд клінічних і образних методів, щоб встановити наявність та оцінити тяжкість даної вади хребта. Кіфоз – це відхилення хребта, при якому спина має зігнуту форму в напрямку живота. Для його оцінки використовують один із найпоширеніших опитувальників – SRS-22 (Scoliosis Research Society-22). Він складається з 22 запитань, які охоплюють такі аспекти, як біль, функціональні обмеження, зовнішній вигляд, самооцінка та загальна якість життя. Основні методи діагностики кіфозу в дітей та підлітків включають медичний огляд і збір анамнезу, фізичний огляд, рентгенографію, комп’ютерну та магнітно-резонансну томографію, вимірювання кута кіфозу, електроміографію, опитувальники й анкети.

Висновки. Діагностика кіфозу в дітей та підлітків вимагає комплексного підходу і включає в себе різні методи. Основні методи діагностики кіфозу в дітей та підлітків включають медичний огляд і збір анамнезу, фізичний огляд, рентгенографію, комп’ютерну та магнітно-резонансну томографію, вимірювання кута кіфозу, електроміографію, опитувальники й анкети.
ЗАХВОРЮВАННЯ ШЛУНКОВО-КИШКОВОГО ТРАКТУ У ВАГІТНИХ ЖІНОК. КЛІНІЧНЕ ЗНАЧЕННЯ
Authors: Міщенко В. П. , Міщенко В. В. , Головатюк-Юзефпольська І. Л.
Published: February 2024

Мета дослідження – визначити особливості клінічного перебігу вагітності в різні терміни гестації у жінок із різними захворюваннями шлунково-кишкового тракту та алгоритму ведення вагітної.
Матеріали та методи. Обстежено 130 вагітних репродуктивного віку в різні терміни гестації.
Результати дослідження та їх обговорення. Тривалість захворювань шлунково-кишкового тракту (ЗШКТ) зростала за роками від 1 року до понад 2 років. В анамнезі хронічний гастрит у стадії ремісії різних типів (гіпо-, гіперацидний, нормоацидний) понад 2 роки мали 64,6 % осіб, хронічні закрепи – 41,5 %, синдром дискінезії товстої кишки – 44,6 %. Основними симптомами були болі в епігастральній ділянці, правому підребер’ї, у ділянці пупка, нудота, блювання, млявість, головний біль тощо. Хронічні закрепи клінічно проявлялися у І триместрі у 38,5 % вагітних, у ІІ триместрі – у 47,7 %, у ІІІ триместрі – у 49,2 %. Частота синдрому дискінезії товстої кишки зростала від 44,5 % у І триместрі до 56,9 % – у ІІІ. При загостренні хронічного гастриту, хронічному закрепі, синдромі гіпокінезії товстої кишки загрози раннього викидня, раннього гестозу, пізнього викидня, передчасних пологів склали 100 %. У вагітних підтверджено діагноз анемії. Низький вміст гемоглобіну узгоджувався із низьким вмістом феритину. Показники коагулограми мали тенденцію до підвищення за терміном вагітності. У ІІІ триместрі виявлено знижений та на рівні нижньої межі норми вміст феритину, заліза, фолієвої кислоти, ціанокобаламіну, вітаміну D. Визначення сумарних антитіл (IgG, IgA, IgM) до антигенів Helicobacter pylori показало наявність високих титрів (коефіцієнт позитивності склав від 6,45 до 14,57) у жінок, обтяжених хронічним гастритом у ІІІ триместрі.
Висновки. Перебіг вагітності у жінок із хронічними захворюваннями шлунково-кишкового тракту має багато ідентичних симптомів із патологічними проявами гестаційних ускладнень. Верифікація діагнозу потребує своєчасного застосування додаткових діагностичних засобів. Важливими є підготовка до вагітності, уточнення наявної патології, профілактування загострень, прогресування.
ВИЗНАЧЕННЯ ВМІСТУ КИСЛОТ ГІДРОКСИКОРИЧНИХ І ОРГАНІЧНИХ У ГОРТЕНЗІЇ ДЕРЕВОПОДІБНОЇ ЛИСТКАХ
Authors: Мосула Л. М. , Мосула В. С.
Published: February 2024

Вступ. Гортензія деревоподібна (Hydrangea arborescens L.) – перспективна для фітохімічних і фармакологічних досліджень рослинна сировина, оскільки є найпоширенішим та невибагливим представником роду Hydrangea L., що проявляє біологічну активність. Вона не входить до Державної Фармакопеї України, на вітчизняному фармацевтичному ринку немає лікарських засобів на основі цієї рослини. Hydrangea arborescens L. містить багато біологічно активних речовин і має лікувальні властивості, про що свідчить застосування її в народній медицині та гомеопатії. Актуальність цієї роботи зумовлена недостатнім дослідженням хімічного складу та фармакологічних властивостей гортензії деревоподібної листків.

Мета дослідження – визначити втрату в масі при висушуванні та кількісний вміст кислот гідроксикоричних і органічних у гортензії деревоподібної листках (Hydrangea arborescens L.).

Методи дослідження. Об’єктом дослідження були гортензії деревоподібної листки. Під час його проведення використовували фізико-хімічні (абсорбційна спектрофотометрія в УФ-ділянці спектра), хімічні (гравіметрія, алкаліметрія) і статистичні методи (математична обробка отриманих результатів експерименту). В ході дослідження застосовували водні та водно-спиртові витяжки з листків висушеної сировини, мірний посуд класу А, хімічні реактиви, що відповідають вимогам ДФУ, водяну баню, сушильну шафу, ексикатор, аналітичні ваги “Radwag AS 220/C”, спектрофотометр “Schimadzu 1800-UV” (Японія).

Результати й обговорення. У ході дослідження встановлено, що втрата в масі при висушуванні сировини становила (9,12±0,25) %. Методом алкаліметрії визначено кількісний вміст суми кислот вільних органічних у гортензії деревоподібної листках, у перерахунку на кислоту яблучну, який становив (1,67±0,05) %. Методом абсорбційної спектрофотометрії в УФ-ділянці спектра встановлено кількісний вміст суми кислот гідроксикоричних у досліджуваній рослинній сировині, в перерахунку на кислоту хлорогенову й абсолютно суху сировину, що становив (2,34±0,03) %.

Висновки. Визначений кількісний вміст суми кислот вільних органічних ((1,67±0,05) %) і гідроксикоричних ((2,34±0,03) %) у листках Hydrangea arborescens L. дає підстави вважати рослину перспективною для подальших досліджень сировиною.
ESPAÇOS LIVRES DE SALVADOR: PROBLEMÁTICAS E POTENCIALIDADES NA PAISAGEM DA AVENIDA JURACY MAGALHÃES JÚNIOR
Authors: Badaró Tadeu Barradas , Silva Aline de Figueirôa
Published: February 2024

No atual contexto de ampliação do sistema viário para implantação do BRT (Bus Rapid Transit) em Salvador e seu potencial de impacto, sobretudo nas avenidas de vale da cidade, esse texto propõe identificar, tipificar e analisar os espaços livres existentes na paisagem da Avenida Juracy Magalhães Júnior, onde está em fase de construção o trecho 2 do sistema. O artigo fundamenta-se em estudos sobre espaços livres em cidades brasileiras, considerando conceitos, funções e tipologias; bases cartográficas; imagens de satélite para o cálculo das áreas dos espaços estudados e sua espacialização; confecção de sectogramas para sua quantificação; visitas de campo para observação e realização de registros fotográficos; além de consultas a legislações e indicadores socioeconômicos. Foi, ainda, realizado um mapeamento de artigos publicados na revista Paisagem e Ambiente entre 1986 e 2021 que abordam a cidade de Salvador, indicando a lacuna de estudos referentes ao tema do artigo. Nas conclusões são apontadas problemáticas e potencialidades referentes aos espaços livres estudados, levando em conta sua configuração, distribuição ou concentração, bem como carências e demandas dos bairros nos quais estão localizados.
XIV ENEPEA 2018 em Santa Maria (RS): resultados e reflexões
Authors: Gabriel Letícia de Castro , Pippi Luis Guilherme Aita , Donoso Veronica Garcia , Orbem Alberton Josicler , Lautert Alice Rodrigues , Cocco Renata Michelon
Published: February 2024

This article presents the experience of organizing the XIV National Meeting of Landscaping Teaching at Schools of Architecture and Urbanism in Brazil (Enepea) in 2018, in the city of Santa Maria (RS). This publication gathers the results of the post-event, such as the publication of the conference proceedings with the published articles from the meeting, the elaboration of an audiovisual material that resulted in a documentary and the analysis of the evaluation questionnaire completed by the participants of the event. It also brings together reflections on the meeting, with guidelines for future events. The goal is to share the activities resulting from the XIV Enepea and, based on the experience of organizing the event in Santa Maria, guide future organizing committees of scientific events on aspects that can be considered.
Spatially Conserved Spiral Wave Activity During Human Atrial Fibrillation
Authors: Rappel Wouter-Jan , Baykaner Tina , Zaman Junaid , Ganesan Prasanth , Rogers Albert J. , Narayan Sanjiv M.
Published: February 2024

BACKGROUND:

Atrial fibrillation is the most common cardiac arrhythmia in the world and increases the risk for stroke and morbidity. During atrial fibrillation, the electric activation fronts are no longer coherently propagating through the tissue and, instead, show rotational activity, consistent with spiral wave activation, focal activity, collision, or partial versions of these spatial patterns. An unexplained phenomenon is that although simulations of cardiac models abundantly demonstrate spiral waves, clinical recordings often show only intermittent spiral wave activity.

METHODS:

In silico data were generated using simulations in which spiral waves were continuously created and annihilated and in simulations in which a spiral wave was intermittently trapped at a heterogeneity. Clinically, spatio-temporal activation maps were constructed using 60 s recordings from a 64 electrode catheter within the atrium of N=34 patients (n=24 persistent atrial fibrillation). The location of clockwise and counterclockwise rotating spiral waves was quantified and all intervals during which these spiral waves were present were determined. For each interval, the angle of rotation as a function of time was computed and used to determine whether the spiral wave returned in step or changed phase at the start of each interval.

RESULTS:

In both simulations, spiral waves did not come back in phase and were out of step.” In contrast, spiral waves returned in step in the majority (68%;
P
=0.05) of patients. Thus, the intermittently observed rotational activity in these patients is due to a temporally and spatially conserved spiral wave and not due to ones that are newly created at the onset of each interval.

CONCLUSIONS:

Intermittency of spiral wave activity represents conserved spiral wave activity of long, but interrupted duration or transient spiral activity, in the majority of patients. This finding could have important ramifications for identifying clinically important forms of atrial fibrillation and in guiding treatment.
Sex and Age Differences in the Association Between Metabolic Dysfunction-Associated Fatty Liver Disease and Heart Failure: A Prospective Cohort Study
Authors: Wu Shouling , Li Yuhao , Zhang Yijun , Su Xin , Zuo Yingting , Chen Guojuan , Xu Guozheng , Chen Shuohua , He Yan , Wang Anxin
Published: February 2024

BACKGROUND:

Metabolic dysfunction-associated fatty liver disease (MAFLD) is a risk factor for heart failure (HF) occurrence, but it remains unclear whether the association between MAFLD and HF differs in different sexes and ages.

METHODS:

A total of 96 576 participants of Kailuan Study were included. MAFLD was defined as presence of hepatic steatosis and metabolic dysfunction and classified as mild and significant by ultrasound. Hazard ratios (HRs) were calculated by Cox regression models.

RESULTS:

After a median follow-up of 14.0 years, 2939 participants developed HF. Adjusting for confounding factors, mild-MAFLD (HR, 1.27 [95% CI, 1.16–1.39]) and significant-MAFLD (HR, 1.45 [95% CI, 1.31–1.63]) were associated with a higher risk of HF in all participants, and the risk differed by sex (
P
interaction
<0.05) and age (
P
interaction
<0.001). Compared with non-MAFLD participants, in women, significant-MAFLD was associated with an 84% (HR, 1.84 [95% CI, 1.43–2.37]) increased risk of HF; however, in men, the risk was 36% (HR, 1.36 [95% CI, 1.20–1.53]). In participants under 45 years, mild-MAFLD and significant-MAFLD had a 55% (HR, 1.55 [95% CI, 1.07–2.25]) and 172% (HR, 2.72 [95% CI, 1.87–3.97]) increased risk of HF; however, in participants over 65 years, even significant-MAFLD did not associate with a higher risk of HF (HR, 1.11 [95% CI, 0.92–1.34]). Afterwards, we stratified all participants by both sex and age and found that the risk of MAFLD-associated HF decreased with age in men (
P
interaction
<0.05) and women (
P
interaction
<0.05), but the sex difference in this risk was only present in participants younger than 45 years (
P
interaction
<0.05).

CONCLUSIONS:

MAFLD greatly increased the risk of HF in women, especially young women. With increasing age, MAFLD-related risk of HF decreased and the difference between men and women disappeared.
Statewide Initiative to Reduce Patient Radiation Doses During Percutaneous Coronary Intervention
Authors: Madder Ryan D. , Seth Milan , Frazier Kathleen , Dixon Simon , Karve Milind , Collins John , Miller Ronald V. , Pielsticker Elizabeth , Sharma Manoj , Sukul Devraj , Gurm Hitinder S.
Published: February 2024

BACKGROUND:

Improved radiation safety practices are needed across hospitals performing percutaneous coronary intervention (PCI). This study was performed to assess the temporal trend in PCI radiation doses concurrent with the conduct of a statewide radiation safety initiative.

METHODS:

A statewide initiative to reduce PCI radiation doses was conducted in Michigan between 2017 and 2021 and included focused radiation safety education, reporting of institutional radiation doses, and implementation of radiation performance metrics for hospitals. Using data from a large statewide registry, PCI discharges between July 1, 2016, and July 1, 2022, having a procedural air kerma (AK) recorded were analyzed for temporal trends. A multivariable regression analysis was performed to determine whether declines in procedural AK over time were attributable to changes in known predictors of radiation doses.

RESULTS:

Among 131 619 PCI procedures performed during the study period, a reduction in procedural AK was observed over time, from a median dose of 1.46 (0.86–2.37) Gy in the first year of the study to 0.97 (0.56–1.64) Gy in the last year of the study (
P
<0.001). The proportion of cases with an AK ≥5 Gy declined from 4.24% to 0.86% over the same time period (
P
<0.0001). After adjusting for variables known to impact radiation doses, a 1-year increase in the date of PCI was associated with a 7.61% (95% CI, 7.38%–7.84%) reduction in procedural AK (
P
<0.0001).

CONCLUSIONS:

Concurrent with the conduct of a statewide initiative to reduce procedural radiation doses, a progressive and significant decline in procedural radiation doses was observed among patients undergoing PCI in the state of Michigan.
N-Glycosylation Profiles of Immunoglobulin G and Future Cardiovascular Events
Authors: Hoshi Rosangela A. , Plavša Branimir , Liu Yanyan , Trbojević-Akmačić Irena , Glynn Robert J. , Ridker Paul M. , Cummings Richard D. , Gudelj Ivan , Lauc Gordan , Demler Olga V. , Mora Samia
Published: February 2024

BACKGROUND:

Posttranslational glycosylation of IgG can modulate its inflammatory capacity through structural variations. We examined the association of baseline IgG N-glycans and an IgG glycan score with incident cardiovascular disease (CVD).

METHODS:

IgG N-glycans were measured in 2 nested CVD case-control studies: JUPITER (Justification for the Use of Statins in Prevention: an Intervention Trial Evaluating Rosuvastatin; NCT00239681; primary prevention; discovery; Npairs=162); and TNT trial (Treating to New Targets; NCT00327691; secondary prevention; validation; Npairs=397). Using conditional logistic regression, we investigated the association of future CVD with baseline IgG N-glycans and a glycan score adjusting for clinical risk factors (statin treatment, age, sex, race, lipids, hypertension, and smoking) in JUPITER. Significant associations were validated in TNT, using a similar model further adjusted for diabetes. Using least absolute shrinkage and selection operator regression, an IgG glycan score was derived in JUPITER as a linear combination of selected IgG N-glycans.

RESULTS:

Six IgG N-glycans were associated with CVD in both studies: an agalactosylated glycan (IgG-GP4) was positively associated, while 3 digalactosylated glycans (IgG glycan peaks 12, 13, 14) and 2 monosialylated glycans (IgG glycan peaks 18, 20) were negatively associated with CVD after multiple testing correction (overall false discovery rate <0.05). Four selected IgG N-glycans comprised the IgG glycan score, which was associated with CVD in JUPITER (adjusted hazard ratio per glycan score SD, 2.08 [95% CI, 1.52–2.84]) and validated in TNT (adjusted hazard ratio per SD, 1.20 [95% CI, 1.03–1.39]). The area under the curve changed from 0.693 for the model without the score to 0.728 with the score in JUPITER (PLRT=1.1×10
−6
) and from 0.635 to 0.637 in TNT (PLRT=0.017).

CONCLUSIONS:

An IgG N-glycan profile was associated with incident CVD in 2 populations (primary and secondary prevention), involving an agalactosylated glycan associated with increased risk of CVD, while several digalactosylated and sialylated IgG glycans associated with decreased risk. An IgG glycan score was positively associated with future CVD.
Dabigatran for Treatment and Secondary Prevention of Venous Thromboembolism in Pediatric Congenital Heart Disease
Authors: Albisetti Manuela , Tartakovsky Igor , Halton Jacqueline , Bomgaars Lisa , Chalmers Elizabeth , Mitchell Lesley G. , Luciani Matteo , Nurmeev Ildar , Gorbatikov Kirill , Miede Corinna , Brueckmann Martina , Brandão Leonardo R. ,   the Study Investigators
Published: February 2024

Background

Congenital heart disease (CHD) is common in children and associated with greater risk of thrombotic complications. Management of these complications with standard‐of‐care treatment is suboptimal for these children.

Methods and Results

The effectiveness and safety of dabigatran were demonstrated in pivotal pediatric studies for the treatment of acute venous thromboembolism (VTE; NCT01895777) and secondary VTE prevention (NCT02197416). We report safety and efficacy outcomes from subgroup analyses of these studies for children with CHD (diagnosed according to local practice) and those without. In NCT01895777, 17/21 (81.0%) and 16/27 (59.3%) patients with CHD (including cyanotic) treated with dabigatran and standard of care, respectively, met the primary end point (complete thrombus resolution, freedom from recurrent VTE, and freedom from VTE‐related death; odds ratio [OR], 0.34 [95% CI, 0.08–1.23]). In patients without CHD, 41.0% (n=64) versus 34.9% (n=22) achieved this end point with the respective treatments (OR, 0.77 [95% CI, 0.42–1.41]). Although numerical differences were observed, no heterogeneity in treatment effect of dabigatran on the composite primary end point was detected in patients with and without CHD (interaction
P
=0.2674). In NCT02197416, recurrent VTE at 12 months occurred in 0/17 patients with CHD versus 3/194 (1.5%) without. No patient with CHD experienced major or clinically relevant nonmajor bleeding events.

Conclusions

Data on favorable anticoagulant alternatives for the unmet needs of children with CHD are emerging, and our exploratory results suggest that dabigatran could be an appropriate treatment choice, although challenging sample size limitations in pediatric studies require cautious interpretation of findings.

Registration

URL:
https://www.clinicaltrials.gov
; Unique identifiers: NCT01895777, NCT02197416.
Evaluation of the A
2
B Score for Prediction of Survival in Patients With Heart Failure in a Nationwide Cohort in Japan
Authors: Kyodo Atsushi , Nakada Yasuki , Nogi Maki , Nogi Kazutaka , Ishihara Satomi , Ueda Tomoya , Tohyama Takeshi , Enzan Nobuyuki , Ide Tomomi , Matsushima Shouji , Tsutsui Hiroyuki , Saito Yoshihiko
Published: February 2024

Background

Although a tool for sharing patient prognosis among all medical staff is desirable in heart failure (HF) cases, only a few simple HF prognostic scores are available. We previously presented the A
2
B score, a simple user‐friendly HF risk score, and validated it in a small single‐center cohort. In the present study, we validated it in a larger nationwide cohort.

Methods and Results

We examined the 2‐year mortality in relation to the A
2
B scores in 3483 patients from a Japanese nationwide cohort and attempted to stratify their prognoses according to the scores. The A
2
B score was determined by assigning points for age, anemia, and brain natriuretic peptide (BNP) level at discharge: age (<65 years, 0; 65–74 years, 1; ≥75 years, 2), anemia (hemoglobin ≥12 g/dL, 0; 10–11.9 g/dL, 1; <10 g/dL, 2), and BNP (<200 pg/mL, 0; 200–499 pg/mL, 1; ≥500 pg/mL, 2). Hemoglobin and BNP levels were applied to the data at discharge. The 2‐year survival rates for A
2
B scores 1, 2, 3, 4, 5, and 6 were 94.1%, 83.2%, 74.1%, 63.5%, 51.6%, and 41.5%, respectively; the mortality rate increased by ≈10% for each point increase (c‐index, 0.702). The A
2
B score was applicable in HF cases with reduced or preserved ejection fraction and remained useful when BNP was substituted with N‐terminal proBNP (c‐index, 0.749, 0.676, and 0.682, respectively).

Conclusions

The A
2
B score showed a good prognostic value for HF in a large population even when BNP was replaced with N‐terminal proBNP.
Asymptomatic Intracerebral Hemorrhage Following Endovascular Stroke Therapy Is Not Benign: A Systematic Review and Meta‐Analysis
Authors: Harker Pablo , Aziz Yasmin N. , Vranic Justin , Chulluncuy‐Rivas Roberto , Previtera Melissa , Yaghi Shadi , DeHavenon Adam H. , Tsivgoulis Georgios K. , Khatri Vivek , Mistry Akshitkumar M. , Khatri Pooja , Mistry Eva A.
Published: February 2024

Background

Asymptomatic intracerebral hemorrhage (aICH) occurs in approximately 35% of patients with acute ischemic stroke after endovascular thrombectomy. Unlike symptomatic ICH, studies evaluating the effect of aICH on outcomes have been inconclusive. We performed a systematic review and meta‐analysis to evaluate the long‐term effects of postendovascular thrombectomy aICH.

Methods and Results

The meta‐analysis protocol was submitted to the International Prospective Register of Systematic Reviews a priori. PubMed, Scopus, and Web of Science were searched from inception through September 2023, yielding 312 studies. Two authors independently reviewed all abstracts. Included studies contained adult patients with ischemic stroke undergoing endovascular thrombectomy with follow‐up imaging assessment of ICH reporting comparative outcomes according to aICH versus no ICH. After screening, 60 papers were fully reviewed, and 10 studies fulfilled inclusion criteria (n=5723 patients total, 1932 with aICH). Meta‐analysis was performed using Cochrane RevMan v5.4. Effects were estimated by a random‐effects model to estimate summary odds ratio (OR) of the effect of aICH versus no ICH on primary outcomes of 90‐day modified Rankin Scale 3 to 6 and mortality. The presence of aICH was associated with a higher odds of 90‐day mRS 3 to 6 (OR, 2.17 [95% CI, 1.81–2.60],
P
<0.0001,
I
2
46% Q
19.15) and mortality (OR, 1.72 [95% CI, 1.17–2.53],
P
:0.005,
I
2
79% Q
27.59) compared with no ICH. This difference was maintained following subgroup analysis according to hemorrhage classification and recanalization status.

Conclusions

The presence of aICH is associated with worse 90‐day functional outcomes and higher mortality. Further studies to evaluate the factors predicting aICH and treatments aimed at reducing its occurrence are warranted.
Elevated Interleukin‐6 Levels Are Associated With an Increased Risk of QTc Interval Prolongation in a Large Cohort of US Veterans
Authors: Lazzerini Pietro Enea , Cupelli Michael , Cartocci Alessandra , Bertolozzi Iacopo , Salvini Viola , Accioli Riccardo , Salvadori Fabio , Marzotti Tommaso , Verrengia Decoroso , Cevenini Gabriele , Bisogno Stefania , Bicchi Maurizio , Donati Giovanni , Bernardini Sciaila , Laghi‐Pasini Franco , Acampa Maurizio , Capecchi Pier Leopoldo , El‐Sherif Nabil , Boutjdir Mohamed
Published: February 2024

Background

Although accumulating data indicate that IL‐6 (interleukin‐6) can promote heart rate‐corrected QT interval (QTc) prolongation via direct and indirect effects on cardiac electrophysiology, current evidence comes from basic investigations and small clinical studies only. Therefore, IL‐6 is still largely ignored in the clinical management of long‐QT syndrome and related arrhythmias. The aim of this study was to estimate the risk of QTc prolongation associated with elevated IL‐6 levels in a large population of unselected subjects.

Methods and Results

An observational study using the Veterans Affairs Informatics and Computing Infrastructure was performed. Participants were US veterans who had an ECG and were tested for IL‐6. Descriptive statistics and univariate and multivariate regression analyses were performed to study the relationship between IL‐6 and QTc prolongation risk. Study population comprised 1085 individuals, 306 showing normal (<5 pg/mL), 376 moderately high (5–25 pg/mL), and 403 high (>25 pg/mL) IL‐6 levels. Subjects with elevated IL‐6 showed a concentration‐dependent increase in the prevalence of QTc prolongation, and those presenting with QTc prolongation exhibited higher circulating IL‐6 levels. Stepwise multivariate regression analyses demonstrated that increased IL‐6 level was significantly associated with a risk of QTc prolongation up to 2 times the odds of the reference category of QTc (e.g. QTc >470 ms men/480 ms women ms: odds ratio, 2.28 [95% CI, 1.12–4.50] for IL‐6 >25 pg/mL) regardless of the underlying cause. Specifically, the mean QTc increase observed in the presence of elevated IL‐6 was quantitatively comparable (IL‐6 >25 pg/mL:+6.7 ms) to that of major recognized QT‐prolonging risk factors, such as hypokalemia and history of myocardial infarction.

Conclusions

Our data provide evidence that a high circulating IL‐6 level is a robust risk factor for QTc prolongation in a large cohort of US veterans, supporting a potentially important arrhythmogenic role for this cytokine in the general population.
Nematode production in artificial ponds: a long-term perspective
Authors: Majdi Nabil , Gansfort Birgit , Gehner Stefanie , Traunspurger Walter
Published: February 2024

Nematodes are the most abundant multicellular animals on Earth and play an important role as intermediaries in energy fluxes. However, estimations of nematode biomass turnover and secondary production have been poorly defined for decades and it is difficult to reach a consensus about the importance of nematodes for ecosystem functioning. Here we monitored monthly the nematode species composition, abundance and biomass over 3-10 years in a set of artificial urban ponds, and we used different allometric models to estimate biomass turnover and secondary production. During the first 3 years of colonisation of the pond bottom, the nematode community was rather species-poor and mostly composed of small bacterivorous species (Monhysterids); however, the community quickly reached impressive numbers (up to 21 million individuals m−2) achieving a maximum annual production of 3.8-11.6 gC m−2 year−1 depending on the allometric model used for estimation. However, over the long-term (3-10 years), abundance and community structure eventually became dramatically altered by anoxic events occurring in one pond, dampening nematode production to low levels (0.3-0.6 gC m−2 year−1) without clear resilience. The comparison of models helped us to formulate general recommendations in order to popularise the use of nematode secondary production as a useful ecosystem diagnostic tool. Overall, results indicated that under good conditions of oxygenation nematodes are a highly productive component of the zoobenthos of ponds. We also discussed the consequences of this finding for sustainable pond aquaculture, as nematodes constitute an important local and nutritive resource for juveniles of economically important fish, such as carp and tilapia.