bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Study on the Law of Membrane Efficiency of Unsaturated Shale and Its Application
Authors: Chang Long , Ge Hongkui , Shen Yinghao , Huang Zehui , Zhang Qian
Published: July 2018

The microscopic interaction mechanism between working fluids and shale reservoirs is the key basic issue for the efficient development of shale gas. The initial water saturation of clay-rich shale is low, and the water absorption through strong chemical osmosis is an important factor for the wellbore instability of the drilling fluid filtration loss and the low flowback rate of hydraulic fracturing. Membrane efficiency is a key parameter in evaluating the mechanical-chemical coupling of shale-fluid interaction. Because microcracks develop in reservoir shale, pressure transfer experiments are no longer capable of obtaining membrane efficiency value. In this paper, the characteristics of shale water saturation are considered. The model calculating membrane efficiency is obtained, and the shale membrane efficiency of the reservoir studied, based on the triple-layer model of clay mineral-water interface electrochemistry. Membrane efficiency of unsaturated shale depends on the excess charge density of the surface of the solid in different water saturations. The analysis of factors influencing shale membrane efficiency in unsaturated reservoirs shows that the shale membrane efficiency decreases with the increase of water saturation under unsaturated conditions. The partition coefficient of counterion in the Stern layer, cation exchange capacity, and solute concentration in pore fluid will affect the membrane efficiency of unsaturated shale. The membrane efficiency of the reservoir section shale in Fuling area is calculated and analyzed, and the water-absorbing capacity by chemical osmosis of the reservoir interval shale is evaluated based on the membrane efficiency model of unsaturated shale.
Interplay between Type 1 Diabetes Mellitus and Celiac Disease: Implications in Treatment
Authors: Kaur Navchetan , Bhadada Sanjay K. , Minz Ranjana W. , Dayal Devi , Kochhar Rakesh
Published: July 2018

Background: A complex interplay between genetic and environmental factors contributes to disease etiology of most of the autoimmune disorders. Type 1 diabetes mellitus (T1DM) and celiac disease (CD) are polygenic autoimmune diseases that have high propensity to coexist due to shared etiological factors like genetics and clinico-pathological overlaps. Summary: The mean prevalence rate for coexistence of these diseases is 8%, and this value is a gross underestimation as reported from biopsy-proven symptomatic cases. The prevalence rate will rise when studies will excavate bottom layers of the “celiac iceberg” to detect potential and silent celiac cases. The concomitant presence of both these disorders is a complex situation immunologically as well as clinically. There is an accentuated breakdown of tolerance and proinflammatory cytokine storm that leads to the progression of organ-specific autoimmunity to systemic. No immunomodulating drugs are advocated as exogenous insulin supplementation and gluten exclusion are recommended for T1DM and CD respectively. Nevertheless, these pose certain challenges to both the clinicians and the patients, as gluten free diet (GFD) has been described to have an impact on glycemic control, bone health, and vascular complications. Also intermittent gluten intake by these patients due to non-compliance with GFD also stimulates the autoreactive immune cells that result in an augmented immune response. Key Messages: Large public health studies are needed to estimate the prevalence of all forms of CD in T1DM patients. Strict global guidelines need to be formulated for the disease management and prognosis, and there is also a need for an extensive research on each front to thoroughly understand the co-occurrence of these diseases.
Spinal Cord Stimulation Combined with Anterior Cingulotomy to Manage Refractory Phantom Limb Pain
Authors: Deng Zhengdao , Li Dianyou , Zhan Shikun , Zhang Chencheng , Huang Peng , Sun Yuhao , Pan YiXin , Zhang Xiaoxiao , Liu Wei , Sun Bomin
Published: July 2018

Background: Phantom limb pain (PLP) is an intractable and debilitating disease without satisfactory treatment options presently available. Central reorganization, peripheral changes, and psychiatric factors contribute to its development; thus, a neuropsychiatry-orientated combined therapy could be promising. Objectives: We used a combined strategy with the aims of demonstrating its therapeutic outcomes on PLP. Methods: The patient initially received spinal cord stimulation (SCS) implantation and then anterior cingulotomy (ACING) 2 years later. We administered the Hamilton Depression Scale-24, Hamilton Anxiety Scale, Pain Rating Index, Numerical Pain Rating Scale, and the Short Form (36) Health Survey to assess its outcomes at 5 time points, namely the time before performing SCS implantation, 1 year and 2 years after SCS implantation, and 1 year and 2 years after SCS combined with ACING. Results: Excellent pain relief and significant improvement in depression symptoms were observed in this patient with PLP who underwent SCS combined with ACING. Conclusions: This report suggests that SCS combined with ACING is efficacious for PLP. However, further studies are warranted.
Ibrutinib Use Complicated by Progressive Multifocal Leukoencephalopathy
Authors: Hsiehchen David , Arasaratnam Reuben , Raj Karuna , Froehlich Thomas , Anderson Larry
Published: July 2018

Progressive multifocal leukoencephalopathy (PML) is a fatal demyelinating disease associated with immunocompromised states. We describe a case of PML, which developed after prolonged ibrutinib use and a low burden of chronic lymphocytic leukemia disease. The delay in diagnosis of the patient despite multiple presentations to medical providers across different facilities suggests that there is a lack of awareness of PML as a potential complication of ibrutinib. Treatments with postulated anti-John Cunningham polyomavirus agents and IL-2 were ineffective, likely due to the advanced state of the patient’s disease. Although recent evidence indicates that ibrutinib may enhance cell-mediated immunity, consistent with elevated CD4+ and CD8+ T cells and appropriate T-cell response to mitogens in the patient, ibrutinib-mediated inhibition of the humoral function may contribute to PML pathogenesis. As the duration of ibrutinib use is often indefinite, and the number of indications for ibrutinib continues to grow, recognition and further evaluation of the link between PML and ibrutinib is warranted.
Is There a Benefit to Culturing Intra-Uterine Devices in Pelvic Inflammatory Disease?
Authors: Fouks Yuval , Many Ariel , Amit Sharon , Levin Isahai , Meiri Amir , Shinar Shiri
Published: July 2018

Aims: The study aimed to compare the clinical course and disease severity between culture positive and culture negative patients with intra-uterine devices (IUD)-associated pelvic inflammatory disease (PID). Methods: A retrospective study of all IUD-associated PID patients admitted to tertiary medical center between 2010 and 2015. All patients received standard empiric antibiotic therapy upon admission. The study cohort was divided into 2: patients with culture positive IUDs and patients with negative cultures. Electronic medical records and culture results were analyzed from the time of admission. Results: During the study period, 480 hospitalized patients were diagnosed with PID. Of these, 94 patients had IUD-associated PID, 59 with positive cultures and 35 with negative cultures. While fever was more common in the latter (p = 0.01), no significant differences were found in disease severity in patient outcomes (i.e., length of stay, rates of invasive treatment, and total abdominal hysterectomies). In a sub-analysis of patients with IUD cultures of established PID pathogens only, there were no differences in disease severity and outcome in patients with antibiotic susceptible or resistant strains. Conclusions: IUD removal for culture in PID patients is probably unnecessary. Alteration of treatment according to the culture results may have little impact on disease course and outcome.
Surgical Cystotomy of a Large Iris Pigment Epithelial Cyst with Microinstrumentation
Authors: Denny Matthew R. , Seider Michael I.
Published: July 2018

Purpose: Surgical intervention is indicated for large primary iris pigment epithelial cysts that significantly affect vision or compromise adjacent structures. Methods described in the literature include laser photocoagulation, needle aspiration, and complete resection. Methods: We describe a novel surgical technique in which a surgical cystotomy is created for a large, symptomatic iris pigment epithelial cyst using microsurgical instruments for a patient in whom needle aspiration was unsuccessful. Results: The patient’s visual symptoms had largely resolved within 1 week postoperatively, no complications were encountered, and there was no clinical or sonographic evidence of cyst recurrence after 14 months. Conclusion: Surgical cystotomy with microinstrumentation may be an effective tool for management of primary iris pigment epithelial cysts, especially as an alternative after needle aspiration fails.
Overcoming the Adverse Effects of Everolimus to Achieve Maximum Efficacy in the Treatment of Inoperable Breast Cancer: A Review of 11 Cases at Our Hospital
Authors: Yoshida-Ichikawa Yuko , Tanabe Masahiko , Tokuda Emi , Shimizu Hideo , Horimoto Yoshiya , Miura Kayo , Saito Mitsue
Published: July 2018

Everolimus is an effective treatment for advanced and/or metastatic breast cancer, especially in hormone receptor-positive cases. However, adverse events have prevented considerable numbers of clinicians from using this drug. Herein, we reviewed our clinical experiences and endeavored to identify patients in whom the benefits of everolimus treatment would outweigh these adverse events. If measures were available to prevent or minimize adverse effects prior to treatment, everolimus would be a more widely applicable drug. This retrospective study involved 11 patients in whom nonresectable or recurrent breast cancers were treated with everolimus between April 2014 and January 2016. Two patients achieved a partial response (PR) and 4 showed stable disease (SD) (1 showed long SD, i.e., > 24 weeks). The response rate was 18%, and the clinical benefit rate (PR + long SD) was 27%. Regarding adverse events, interstitial pneumonia (grade 3) developed in 3 patients (18%), necessitating treatment discontinuation. When using everolimus, it may be important to select suitable patients for whom this treatment can be continued with sufficient control of adverse events. Herein, we provide information relevant to the clinical use of everolimus based on our daily practice experiences with this agent.
Omentin-1 Changes following Biliopancreatic Diversion and Relationship with Cardiovascular Risk Factors
Authors: de Luis Daniel Antonio , García Calvo Susana , Lopez Gomez Juan Jose , Izaola Olatz , Primo David , Pacheco David , Aller Rocío
Published: July 2018

Introduction: Omentin-1 might play a role in the pathogenesis of insulin resistance and obesity. The aim of the present study was to evaluate the influence of weight loss after biliopancreatic diversion on serum omentin-1 concentrations. Material and Methods A Caucasian population of 24 morbid obese patients was analyzed before and after 12 months of a biliopancreatic diversion surgery. Biochemical and anthropometric evaluation were realized at basal visit and at 12 months. Body weight, fat mass, waist circumferences, blood pressure, fasting blood glucose, fasting insulin, insulin resistance (HOMA-IR), lipid concentrations and omentin-1 were measured. Results: After bariatric surgery and in both gender groups (males vs. females); BMI, weight, fat mass, waist circumference, blood pressure, glucose , total cholesterol, LDL cholesterol, triglycerides, HOMA-IR and fasting insulin decreased in a statistical manner from basal values. Omentin-1 levels increased after bariatric surgery and in both gender the improvement was similar (males vs. females); (delta: –87.1 ± 19.0 ng/dL; p = 0.02 vs. –93.8 ± 28.1 ng/dL; p = 0.03). In the multiple regression analysis adjusted by age and sex; BMI kg/m2 (Beta –0.32: 95% CI –3.98 to –0.12) and insulin UI/L (Beta –0.41: 95% CI –8.38 to –0.16) remained in the model with basal omentin-1 levels as dependent variable. The regression model with post-surgery omentin-1 levels as dependent variable showed as independent variables BMI kg/m2 (Beta –0.13: 95% CI –7.69 to –0.09) and insulin UI/L (Beta –0.24: 95% CI –5.69 to –0.08), too. Conclusion: This study showed a significant increase in omentin-1 levels after weight loss secondary biliopancreatic diversion surgery. A weak negative correlation with BMI and basal insulin levels was detected.
Plasma Free Fatty Acids and their Binding Proteins in Preterm Infants
Authors: Kościelniak Barbara K. , Mól Nina , Kwinta Przemko , Sztefko Krystyna , Tomasik Przemysław J.
Published: July 2018

Background/Aims: The objective of the study was to evaluate the circulating concentrations of plasma free fatty acids (FFA), fatty acid binding proteins: FABP-1 and FABP-4 in preterm infants depending on different feeding protocol. Methods: A total of 43 premature infants (≤34 weeks) were enrolled in the study, and divided into 3 subgroups: nursed while staying in the department (53%), breast-fed only during the first 24 h (16%), and formulafed from the beginning (31%). The control group consisted of 12 healthy, full-term, breast-fed newborns. Blood samples were collected after delivery and 1 month later. We measured plasma concentrations of FFA, FABP-1, and FABP-4. Results: FFA plasma concentrations were significantly lower in preterm babies when compared to control group (p = 0.003) in the prenatal period. After 1 month, a significant decrease in FFA concentration was noted in all groups of preterm babies independently from feeding protocol. After a month, breast-fed preterm infants and controls had significantly lower FABP-1 levels than preterm formula-fed infants (all p < 0.05), while the highest concentrations of FABP-4 were noted in formula-fed preterm infants when compared to breast-fed preterm infants and the control group (all p < 0.05). Conclusions: Prematurity is connected with disturbances in plasma FFA concentrations. FABP-1, as well as FABP-4, plasma levels in preterm infants depend on feeding protocol.
Prognostic Significance of Serum Cysteine-Rich Protein 61 in Patients with Acute Heart Failure
Authors: Zhao Jingjing , Zhang Chongyu , Liu Jian , Zhang Lili , Cao Yalin , Wu Dexi , Yao Fengjuan , Xue Ruicong , Huang Huiling , Jiang Jingzhou , Dong Bin , Sun Yu , Bai Yuan , Dong Yugang , Liu Chen
Published: July 2018

Background/Aims: Cyr61-cysteine-rich protein 61 (CCN1/CYR61) is a multifunctional matricellular protein involved in the regulation of fibrogenesis. Animal experiments have demonstrated that CCN1 can inhibit cardiac fibrosis in cardiac hypertrophy. However, no study has been conducted to assess the relation between serum CCN1 and prognosis of acute heart failure (AHF). Methods: We measured the serum CCN1 levels of 183 patients with AHF, and the patients were followed up for 6 months. The associations between CCN1 levels and some clinical covariates, especially left ventricular ejection fraction (LVEF), estimated glomerular filtration rate (eGFR), atrial fibrillation and age, were estimated. The AHF patients were followed up for 6 months. The endpoint was all-cause mortality. Kaplan-Meier curve analysis and multivariable Cox proportional hazards analysis were employed to evaluate the prognostic ability of CCN1. We used calibration, discrimination and reclassification to assess the mortality risk prediction of adding CCN1. Results: Serum CCN1 concentrations in AHF patients were significantly increased compared with those in individuals without AHF (237 pg/ml vs. 124.8 pg/ml, p< 0.001). CCN1 level was associated with the level of NT-proBNP (r=0.349, p< 0.001) and was not affected by LVEF, eGFR, age or atrial fibrillation in AHF patients. Importantly, Kaplan-Meier curve analysis illustrated that the AHF patients with serum CCN1 level > 260 pg/ ml had a lower survival rate (p< 0.001). Multivariate Cox hazard analysis suggests that CCN1 functions as an independent predictor of mortality for AHF patients (LgCCN1, hazard ratio 5.825, 95% confidence interval: 1.828-18.566, p=0.003). In addition, the inclusion of CCN1 in the model with NT-proBNP significantly improved the C-statistic for predicting death (0.758, p< 0.001). The integrated discrimination index was 0.019 (p< 0.001), and the net reclassification index increased significantly after addition of CCN1 (23.9%, p=0.0179). Conclusions: CCN1 is strongly predictive of 6-month mortality in patients with AHF, suggesting serum CCN1 as a promising candidate prognostic biomarker for AHF patients.
Impact on the Onset of Psychosis of a Polygenic Schizophrenia-Related Risk Score and Changes in White Matter Volume
Authors: Harrisberger Fabienne , Smieskova Renata , Egli Tobias , Simon Andor E. , Riecher-Rössler Anita , Fusar-Poli Paolo , Papassotiropoulos Andreas , Borgwardt Stefan
Published: July 2018

Background: Reductions in the volume of brain white matter are a common feature in schizophrenia and bipolar disorder while the association between white matter and polygenic schizophrenia-related risk is unclear. To look at the intermediate state between health and the full-blown disorder, we investigated this aspect in groups of patients before and after the onset of psychosis. Methods: On a 3 Tesla scanner, total and regional white matter volumes were investigated by structural magnetic resonance imaging (MRI) in the following groups: 37 at-risk mental state patients (ARMS), including 30 with no transition to psychosis (ARMS-NT) and 7 with a transition to psychosis (ARMS-T) pooled with 25 first episode psychosis (FEP) patients. These T1-weighted images were automatically processed with the FreeSurfer software and compared with an odds-ratio-weighted polygenic schizophrenia-related risk score (PSRS) based on the publicly available top white matter single-nucleotide polymorphisms. Results: We found no association, only a trend, between PSRS and white matter volume over all groups (β = 0.24, p = 0.07, 95% confidence interval = [-0.02 – 0.49]). However, a higher PSRS was significantly associated with a higher probability of being assigned to the ARMS-T + FEP group rather than to the ARMS-NT group (β = 0.70, p = 0.02, 95% confidence interval = [0.14 – 1.33]); there was no such association with white matter volume. Additionally, a positive association was found between PSRS and the Brief Psychiatric Rating Scale (BPRS) total score for the pooled ARMS-NT/ARMS-T+FEP sample and for the ARMS-T + FEP group also, but none for the ARMS-NT group only. Conclusion: These findings suggest that at-risk mental state patients with a transition and first-episode psychosis patients have a higher genetic risk for schizophrenia than at-risk mental state patients with no transition to psychosis; this risk was associated with psychopathological symptoms. Further analyses may allow polygenic schizophrenia-related risk scores to be used as biomarkers to predict psychosis.
ТИРЕОЇДНИЙ СТАТУС У ДІТЕЙ, ХВОРИХ НА ПОЗАЛІКАРНЯНУ ПНЕВМОНІЮ
Authors: Kibar O. D. , Pavlyshyn H. A.
Published: July 2018

Позалікарняна пневмонія дитячого віку є однією з актуальних проблем педіатрії. Попри те, що в останні десятиліття були досягнуті вражаючі результати в розумінні патогенезу пневмонії, відбувається збільшення числа хворих на пневмонію з тяжкою формою, що вимагає тривалої госпіталізації і значних фінансових витрат. Усе це обґрунтовує доцільність пошуку нових маркерів тяжкої форми пневмонії у дітей.Мета дослідження – вивчити зміни функціонального стану щитоподібної залози залежно від тяжкості запального процесу при позалікарняній пневмонії у дітей шкільного віку.Матеріали і методи. Було обстежено 50 дітей у віці 6–14 років із позалікарняною пневмонією. Усім пацієнтам проводили клініко-лабораторне та інструментальне обстеження відповідно до критеріїв діагностики пневмонії і оцінки тяжкості стану. Окремо досліджували стан щитоподібної залози шляхом проведення ультразвукового обстеження. Функціональну активність тиреоїдної системи оцінювали за допомогою визначення в крові рівнів вільного тироксину (вT4), вільного трийодтироніну (вT3) і тиреотропного гормону (ТТГ).Результати досліджень та їх обговорення. У статті наведено лабораторні показники стану тиреоїдного статусу дітей із позалікарняною пневмонією середнього ступеня тяжкості й тяжкого ступеня при госпіталізації у стаціонар і в динаміці на 21 добу від початку захворювання. Усі дані зіставляли з результатами обстежень групи контролю. Отримані результати дають можливість стверджувати, що при тяжкому ступені позалікарняної пневмонії у дітей відбувається транзиторна зміна гормонального статусу тиреоїдної системи, таким, як зниження рівня вТ3 і підвищення концентрації ТТГ в крові, без структурних змін самої щитоподібної залози. Це, у свою чергу, призводить до формування синдрому еутиреоїдної патології. У динаміці, на 21 добу від початку захворювання спостерігалася нормалізація спочатку змінених рівнів вT3 і ТТГ в крові. Під впливом лікування пневмонії відзначалася стабілізація стану хворих дітей і нормалізація тиреоїдного статусу. Концентрація вТ3 менше 3,41 пмоль/л є додатковим маркером тяжкості пневмонії у дітей.Висновки. У пацієнтів із позалікарняною пневмонією тяжкого ступеня транзиторно розвивався синдром псевдодисфункції щитоподібної залози (тип 1, тип 5); одними з перспективних маркерів тяжкого ступеня позалікарняної пневмонії є гормони щитоподібної залози; тяжкий ступінь позалікарняної пневмонії (ПП) у дітей шкільного віку призводить до гормонального дисбалансу тиреоїдної системи, але без структурних змін самої залози.
ВПЛИВ ФАКТОРІВ ДОВКІЛЛЯ НА ПОКАЗНИКИ ВАРІАБЕЛЬНОСТІ СЕРЦЕВОГО РИТМУ У ПІДЛІТКІВ
Authors: Shvayko S. Ye. , Dmytrotsa O. R. , Zhuravlov O. A. , Zacharchuk O. O.
Published: July 2018

Інтенсивне забруднення середовища, що спостерігають упродовж останніх десятиліть, призводить до погіршення стану здоров’я сучасних школярів, які проживають на різних, за впливом факторів довкілля, територіях. Антропогенні навантаження призводять до більш інтенсивного використання адаптаційних можливостей організму. Особливо гостро реагує на впливи несприятливих чинників організм підлітків через незавершеність морфофункціонального розвитку. Індикатором функціонального стану організму дітей та підлітків є характеристика варіабельності серцевого ритму (ВСР). Серцевий ритм (СР) реагує на усі фактори довкілля, відображаючи процеси росту та розвитку організму упродовж онтогенезу. Це спричиняє потребу в більш досконалому вивченні ВСР, що є одним із доступних неінвазивних методів для визначення стану роботи серцево-судинної системи.Мета дослідження – з’ясувати особливості варіабельності серцевого ритму дітей підліткового віку з різних за екологічним навантаженням районів постійного проживання (на прикладі Волинської області).Матеріали і методи. Дослідження проведено на 200 обстежуваних підліткового віку, чоловічої статі, здорових, котрих поділили на територіальні групи: перша група – обстежувані контрольної групи (відносно екологічно чистий район), друга група – підлітки експериментальної групи (район із підвищеним антропогенним навантаженням). Запис варіабельності серцевого ритму (ВСР) здійснювали за допомогою портативного електрокардіографа “КардіоЛаб ВСР ”. Використано методи варіаційної статистики.Результати досліджень та їх обговорення. У процесі комплексного дослідження встановлено, що оцінка показників ВРС обстежуваних підліткового віку, котрі проживають на антропогенно забрудненій території, свідчить про зміщення вегетативного балансу в бік домінування симпатичного відділу автономної нервової системи. Тобто підвищений симпатичний тонус в обстежуваних під впливом антропогенного навантаження є напруженням регуляторних систем і мобілізацією функціональних резервів серцево-судинної системи. Тоді як підлітки відносно екологічно чистого району проживання характеризувались мінімальним напруженням систем регуляції й адаптації.Висновки. У підлітків, котрі проживають у відносно екологічно чистому районі, було підвищення щільності високочастотного спектра потужності ритму серця. Встановлено збільшення показника Мо та зниження VAR в обстежуваних відносно екологічно чистої території, що вказує на стабілізувальний ефект централізації управління ритмом серця, який зумовлений в основному ступенем активації парасимпатичного відділу вегетативної нервової системи. У підлітків з антропогенно забрудненого району виявлено зменшення SDDN , що свідчить про посилення симпатичної регуляції та зниження активності автономного контуру.
ЕКСПРЕСІЇ БІЛКА S-100 E КОРІ ВЕЛИКИХ ПІВКУЛЬ ПРИ МОДЕЛЮВАННІ ІШЕМІЇ ЗА УМОВ СЕНСИБІЛІЗАЦІЇ МОЗКОВИМ АНТИГЕНОМ ТА ІМУНОКОРЕКЦІЇ
Authors: Yaremenko L. M. , Grabovоy O. M. , Shepelev S. E.
Published: July 2018

Ішемія супроводжується дифузним ушкодженням структурних елементів головного мозку: нейронами, гліями та міжклітинними контактами. Одним із маркерів, що демонструє гліальні функціональні процеси в нервовій системі, є білокS-100.Мета дослідження – вивчити зміни експресії S-100-протеїну в сенсомоторній корі головного мозку щурів в умовах індукції порушень кровопостачання у басейні лівої сонної артерії на тлі попередньої сенсибілізації мозковим антигеном та при дії імуномодулятора “Імунофан”.Матеріали і методи. При моделюванні транзиторної ішемії на тлі попередньої сенсибілізації мозковим антигеном та імунокорекції імунофаном було проведено експеримент на 185 білих статевозрілих щурах-самцях масою 260–290 г. Було застосовано гістологічні, імуногістохімічний, морфометричний та статистичний методи дослідження.Результати досліджень та їх обговорення. Проведені спостереження показали, що сенсибілізація мозковим антигеном викликає у сенсомоторній корі нейродегенеративні зміни та незначне зменшення експресії S-100 у нейропілі, яка практично відновлюється через 22 дні. Разом з тим, відбувається збільшення цього протеїну в частині гліоцитів. Дисциркуляторні зміни, що виникали у групах тварин при ПОс та ПСА с призводили до незначного зростання експресії S-100 у корі мозку, рівень якої достовірно не відрізнявся від контрольних значень. Недивлячись на те, що сенсибілізація мозковим антигеном призводить до зниження експресії S-100, відбувається посилення нейродегенеративних та деструктивних змін у корі мозку та потенціювання експресії S-100 при емболії мікросудин мозку на її фоні. Посилення експресії S-100 можна розглядати як системне, оскільки воно спостерігається як з боку ураження, так і з контрлатерального боку, хоч і меншою мірою. Застосування імунофану при МЕА с призводить до менш значного зростання експресії S-100 та активації астроцитів у відповідь на транзиторне порушення кровообігу в сенсомоторній корі. Причому цей ефект, хоча і менш виразний, спостерігається і з контрлатерального боку. Враховуючи, що відмінності у експресії S-100 при МЕА с стають достовірними з 22 (10) доби після початку досліду, можна припустити, що це пов’язане перш за все з модуляцією імунної відповіді, у тому числі активації системи Т-регуляторних клітин, що виступає в якості одного з нейропротекторних факторів, які активуються після ішемії.Висновки. Сенсибілізація мозковим антигеном викликає у сенсомоторній корі нейродегенеративні зміни та незначне зменшення експресії S-100 у нейропілі та її збільшення у частині гліоцитів. Сенсибілізація мозковим антигеном призводить до потенціювання зростання експресії S-100 у відповідь на транзиторне порушення кровообігу в корі мозку. Імунофан достовірно зменшує вираження нейродегенеративних змін та зменшує ріст експресії S-100, спричинених ішемічною атакою як порушенням кровообігу в корі мозку, так і сенсибілізацією.
ХАРАКТЕРИСТИКА ПСИХОСОМАТИЧНОГО СТАНУ ДІТЕЙ У ПЕРІОД РЕМІСІЇ ОНКОГЕМАТОЛОГІЧНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ В ПРОЦЕСІ КОМПЛЕКСНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ З ДИФЕРЕНЦІЙОВАНИМ ПРИЗНАЧЕННЯМ МІНЕРАЛЬНОЇ ВОДИ «МАРІЯ»
Authors: Shapovalova А. А.
Published: July 2018

Результати аналізу даних літератури свідчать, що вживання мінеральної води (МВ) сприяє зменшенню проявів ендогенної інтоксикації, відновленню функції гепатобіліарної системи та адаптаційних механізмів. Однак це потребує додат-кових досліджень.Мета дослідження – оцінити динаміку психосоматичного стану в дітей у період ремісії онкогематологічних захворювань за комплексом реабілітації з диференційованим призначенням питного водолікування нативною МВ “Марія”.Матеріали і методи. Санаторно-курортне лікування (СКЛ) проводили в умовах дитячого санаторію “Джерело” в Трускавці. Алгоритм обстеження дітей включав загальне клінічне обстеження та лабораторні дослідження крові. Для оцінки імунологічної реактивності організму використовували інтегральні гематологічні показники. В діагностиці психологічного стану дітей застосовували спостереження, бесіди, методи психодіагностики.Результати досліджень та їх обговорення. На кінець реабілітації, за оцінкою функціонального стану дітей, відмічали зменшення від 42,5 до 19,1 % скарг на втомлюваність, зниження больового синдрому в гастродуоденальній ділянці та у правому підребер’ї від 21, до 6,4 %, головного болю – від 19,1 до 2,1 %, поліпшення апетиту – в 18,8 % дітей. Після реабілітації позитивна динаміка проявлялась зменшенням проявів бактеріальної інтоксикації: зниження частоти реакцій гіперчутливості миттєвого типу на 18,2 %, зменшення частоти показників бактеріальної інтоксикації на 9 %. Під впливом комплексу реабілітації дітей на кінець СКЛ частота неспецифічних адаптаційних реакцій організму (НАРО) низького рівня збільшилась із 45,4 % до 63,6 %, частота II ступеня напруження – від 45,4 до 72,7 % при збереженні проявів дітей реакцій спокійної активації у 90,9 %.Висновки. Є доцільною порівняльна характеристика отриманих результатів СКЛ із тими, що стосуються іншого комплексу реабілітації дітей у період ремісії онкогематологічних захворювань в санаторії для дітей із батьками, тобто сімейної реабілітації.
ЕФЕКТИВНІСТЬ РАННЬОЇ ДІАГНОСТИКИ ПРИХОВАНИХ ФОРМ КАРІЄСУ ТА МОНІТОРИНГУ СТОМАТОЛОГІЧНОГО СТАТУСУ ДІТЕЙ РІЗНИХ ВІКОВИХ ГРУП
Authors: Khabchuk V. S. , Rozhko M. M. , Oliinyk R. P. , Pohoretska Hr. V. , Patskan L. O.
Published: July 2018

Аналіз даних поширеності каріозної патології (до 94,8 %) серед дитячого населення, що існують на сьогодні, дозволяє стверджувати, що рівень лікувально-профілактичних заходів не забезпечує відповідної профілактики карієсу, а потреба модифікації та удосконалення прогностичних та діагностичних методів залишається актуальною в практиці сучасної стоматології, особливо у випадках прихованих форм патології, які тяжко ідентифікувати при первинних стоматологічних оглядах дитячого контингенту.Мета дослідження – визначити ефективність ранньої діагностики прихованих форм карієсу з використанням різних діагностичних підходів та обґрунтувати потребу моніторингу стоматологічного статусу дітей різних вікових груп.Матеріали і методи. У ході проведеного дослідження було проаналізовано 54 ортопантомограми (апарат Veraviewepocs 3D, Morita) дітей віком 6–12 років, що зробили попередньо за ортодонтичними чи загальностоматологічними показаннями у продовж жовтня–листопада 2016 р. Аналіз цифрових рентгенограм здійснювали за допомогою прикладного програмного забезпечення Logicon Caries Detector версії 5.2. Дослідження ділянок можливого каріозного ураження, які виявлені після цифрового аналізу ортопантомограм, проводили з використання лазерно-флюоресцентного методу та апарату DIAGNO dent Pen (KaVo).Результати досліджень та їх обговорення. При підтвердженні наявності каріозних змін за допомогою DIAGNO dent Pen, результати котрого були вибрані в якості еталону, було встановлено, що якісні показники верифікації нових форм карієсу в пацієнтів шляхом клінічного огляду сягають 45 %, з використанням рентгенологічного методу – 92,8 %. Застосування додаткового програмного забезпечення провокує виникнення похибки у 12 % випадків, у яких в перспективі не було зареєстровано подальших змін щільності емалі чи прогресування каріозного процесу.Висновки. У результаті проведеного дослідження було встановлено, що використання комбінації рентгенологічного та лазерно-флюоресцентного методів діагностики каріозної патології забезпечує найбільш комплексний підхід для ідентифікації раніше неверифікованих уражень твердих тканин зубів різної локалізації, що можуть бути класифіковані як приховані.
ДОСЛІДЖЕННЯ ГУМОРАЛЬНОЇ ЛАНКИ ІМУННОЇ СИСТЕМИ У ПОСТРАЖДАЛИХ ІЗ ТРАВМАТИЧНИМИ ПЕРЕЛОМАМИ НИЖНЬОЇ ЩЕЛЕПИ РІЗНОГО ПСИХОСОМАТИЧНОГО ТИПУ ОСОБИСТОСТІ
Authors: Nahirniy Ya. P. , Fesyk V. L.
Published: July 2018

У регуляції перебігу репаративних процесів у кістковій тканині й виникненні гнійних ускладнень визначальну роль відіграє імунна система. Останніми роками з’явились дослідження, в яких встановлено кореляцію між частотою виникнення гнійних ускладнень і психосоматичним типом особистості. Однак публікацій, у яких висвітлювались би особливості порушень гуморальної ланки імунної системи залежно від психосоматичного типу особистості постраждалих із переломами нижньої щелепи, ми не знайшли.Мета дослідження – вивчити функціональні порушення гуморальної ланки імунної системи у постраждалих із травматичними переломами нижньої щелепи (ТПНЩ) залежно від психосоматичного типу особистості.Матеріали і методи. 60 постраждалих осіб чоловічої статі, у яких діагностовано травматичні односторонні відкриті переломи нижньої щелепи в ділянці кута, поділили на дві групи: перша група – екстраверти (36 осіб) й друга – інтроверти (24 особи) згідно з класифікацією Айзенка. Матеріалом для проведення імунологічних досліджень слугувала венозна кров. Концентрацію імуноглобулінів класів A, M, G визначали методом G. Mancini в динаміці на 1-й, 3-й, 7-й дні після травми.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено підвищення кількості СD 22+-лімфоцитів упродовж усього терміну спостереження у постраждалих обох досліджуваних груп. Вміст IgG у перші дні після травми був підвищеним у обох досліджуваних групах, а на 7-й день його вміст нормалізувався тільки у постраждалих пешої групи, а другої ставав нижчим від показника контрольної групи. Кількісні зміни IgA однотипні в обох досліджуваних групах – підвищений рівень у перші дні після травми, а до 7-го дня дослідження ставав нижчим від контролю у обох групах, що вказує на депресію даної ланки імунітету. Встановлене підвищення вмісту IgM у обох досліджуваних групах упродовж усього терміну спостереження було найбільш виражене в ранній період після травми.Висновки. Отримані результати свідчать про напруження в роботі гуморальної ланки імунної системи, яке проявляється підвищенням концентрації усіх класів імуноглобулінів, особливо виражене у перші дні після травми. У постраждалих осіб-інтровертів кількісні зміни всіх класів імуноглобулінів більш виражені.
МЕДИКО-СТАТИСТИЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА НАРОДЖУВАНОСТІ ТА СМЕРТНОСТІ ДІТЕЙ З НИЗЬКОЮ МАСОЮ ТІЛА
Authors: Pavlyshyn H. A. , Shulhai A.-M. A.
Published: July 2018

Показники народжуваності та смертності дітей із низького масою тіла є індикатором діяльності акушерсько-гінекологічної та неонатологічної служб. Збільшення відсотка виживаності дітей із дуже низькою та екстремально низькою масою тіла за останні 5 років вказує на покращення неонатологічної допомоги.Мета дослідження – вивчити динаміку зміни пропорційного показника народжуваності дітей із низькою масою тіла, його регіональні характеристики та дати кількісну оцінку смертності та виживаності таких дітей упродовж останніх 5 років.Матеріали і методи. Дослідження проведено на основі статистичних даних центру медичної статистики України за період 2012–2016 рр. “Моніторинг стану здоров’я матері та дитини MATR IX–BAB IES ”. У роботі використано бібліосемантичний, статистичний методи.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено позитивні показники темпу приросту народжуваності дітей із низькою масою тіла протягом 2012–2016 рр. Визначено регіони України з найбільшою та найменшою частотою народжуваності дітей із низькою масою тіла. Протягом останніх 5 років має місце зменшення питомої частки смертності дітей із низькою масою тіла в ранньому неонатальному та постнеонатальному періодах та незначне її підвищення в неонатальному періоді.Висновки. Чітким критерієм визначення динаміки народжуваності дітей з низькою масою тіла є її пропорційний показник. Діти, народженні з низькою масою тіла, мають регіональні особливості. Найвищу смертність дітей із низькою масою тіла визначено у ранньому неонатальному періоді, а найменшу – в постнеонатальному.
YENİ KURUMSALCI DEVLET KURAMLARI VE TÜRKİYE ÖRNEĞİ, 1990’LAR
Authors: KALECİ Mehmet Mert
Published: July 2018

Devlet olgusunun
siyasette aldığı rollere koşut olarak, siyaset analizlerinde de devletin yeri
sıklıkla gözden geçirilmiştir. 1970’lerle birlikte güç kazanmaya başlayan
devlet-merkezci analizi, 1990’larda yoğunlaşan küreselleşme-bölgeselleşme
akımlarına rağmen, çeşitlenerek devam etmiştir. Devlette süreklilikleri odağına
alan yeni kurumsalcı devlet kuramı, 1990’ların ikinci yarısı ile birlikte
değişim olgusunu da analiz alanına dahil etmek durumunda kalmıştır. Bu kuramsal
açılım, devleti özerk bir yapı olarak tanımlayan devlet-merkezci yaklaşım
içinde, tartışmalar ile birlikte çeşitlenmelere de neden olmuştur. Aynı
zamansal kesitlerde, Türkiye'de de devlet, zemin kaybeder göründüğü zamanlarda
dahi, siyasetin en önemli konusu olmaya devam etmiştir. Bu çalışmada, yeni
kurumsalcı devlet kuramlarının izlediği süreç, çeşitlenmesi ve iddiaları;
Türkiye siyasetinden bazı olgular eşliğinde, resmedilmeye çalışılmıştır. Bu
anlamda, Türkiye siyasetinin derin izleğini (gezingesini) oluşturan, aşkıncı
devlet geleneğine özellikle değinilmiştir.
Colloquium 1 Commentary on Cherubin
Authors: Weiss Yale
Published: July 2018

This commentary examines the interpretation of Parmenides developed by Rose Cherubin in her paper, “Parmenides, Liars, and Mortal Incompleteness.” First, I discuss the tensions Cherubin identifies between the definitions and presuppositions of justice, necessity, fate, and the other requisites of inquiry. Second, I critically assess Cherubin’s attribution of a sort of liar paradox to Parmenides. Finally, I argue that Cherubin’s handling of the Doxa, the section of Parmenides’ poem that deals with mortal opinion and cosmology, is unsatisfactory. I suggest that her reading may contradict the text in denying that the Doxa contains truths.
Colloquium 2 The Metaphysics of the Syllogism
Authors: Halper Edward C.
Published: July 2018

This paper addresses a central metaphysical issue that has not been recognized: what kind of entity is a syllogism? I argue that the syllogism cannot be merely a mental entity. Some counterpart must exist in nature. A careful examination of the Posterior Analytics’s distinction between the syllogism of the fact and the syllogism of the reasoned fact shows that we must set aside contemporary logic to appreciate Aristotle’s logic, enables us to understand the validity of the scientific syllogism through its content rather than its form, and explains the priority of the scientific syllogism over other valid syllogisms. The opening chapters of Posterior Analytics II help us to distinguish the entities that scientific syllogism must include as its terms; namely, a genus, an essential nature, and essential attributes of the genus. Often, the attributes are found in closely linked sequences. By exploring why there are such sequences and how they are linked, the paper argues that sequences of genus, nature, and sequential attributes are the basis in nature for the process of reasoning that we call the syllogism: we come to grasp the syllogism over time but the sequences to which it refers exist together in things. So understood, the syllogism, like knowledge of forms and truths, exists in us and in the world.
Colloquium 3 Commentary on Narbonne
Authors: Aultman-Moore J.
Published: July 2018

In this response, I dispute Professor Narbonne’s thesis on the literary leeway of the poet, emphasizing the constraints on poetic license from both the nature of the genre and the ethical and educational role tragedy played for Aristotle in civic life.
Two new records and one new species of the genus Apelaunothrips from China (Thysanoptera: Phlaeothripidae)
Authors: ZHAO CHAO , JIA HUIMIN , TONG XIAOLI
Published: July 2018

Apelaunothrips dentiellus sp. n. is described from China. This is characterized by all tibiae and tarsi yellow and the fore tarsus with a small tooth in both sexes. A. indicus (Ananthakrishnan) and A. maculipennis (Okajima) are newly recorded from China. A key to the Apelaunothrips species known from China is provided, together with new distribution information of each species.
A new species of Anthozela from Vietnam, with a list of species in the genus (Lepidoptera: Tortricidae: Olethreutinae: Enarmoniini)
Authors: HEPPNER JOHN B. , BAE YANG-SEOP
Published: July 2018

The genus Anthozela Meyrick (1913) is reported for the first time from Vietnam, represented by the new species Anthozela cypriflammella Heppner & Bae, n. sp. A list of the species of Anthozela and related genera is provided.
The Impact of Mountain Waves on an Idealized Baroclinically Unstable Large-Scale Flow
Authors: Menchaca Maximo Q. , Durran Dale R.
Published: July 2018

The feedback of mountain waves and low-level blocking on an idealized baroclinically unstable wave passing over an isolated ridge is examined through numerical simulation. Theoretical analysis implies that the volume-integrated perturbation momentum budget is dominated by mean-flow deceleration, the divergence of vertical fluxes of horizontal momentum, and the Coriolis force acting on the perturbation ageostrophic wind. These do indeed appear as the dominant balances in numerically computed budgets averaged over layers containing 1) wave breaking in the lower stratosphere, 2) flow blocking with wave breaking near the surface, and 3) a region of pronounced horizontally averaged mean-flow deceleration in the upper troposphere where there is no wave breaking. The local impact of wave breaking on the jet in the lower stratosphere is dramatic, with winds in the jet core reduced by almost 50% relative to the no-mountain case. Although it is the layer with the strongest average deceleration, the local patches of decelerated flow are weakest in the upper troposphere. The cross-mountain pressure drag over a 2-km-high ridge greatly exceeds the vertical momentum flux at mountain-top level because of low-level wave breaking, blocking, and lateral flow diversion. These pressure drags and the low-level momentum fluxes are significantly different from corresponding values computed for simulations with steady forcing matching the instantaneous conditions over the mountain in the evolving large-scale flow.
Association of ITGAM, TNFSF4, TNFAIP3 and STAT4 gene polymorphisms with risk of systemic lupus erythematosus in a North Indian population
Authors: Gupta V , Kumar S , Pratap A , Singh R , Kumari R , Kumar S , Aggarwal A , Misra R
Published: July 2018

Several susceptibility genes have been associated with systemic lupus erythematosus (SLE) across different populations worldwide. However, data on association between genetic polymorphisms and SLE from Indian population is scarce. We aimed to replicate the association of single nucleotide polymorphisms (SNPs) in ITGAM, TNFSF4, TNFAIP3 and STAT4 genes with susceptibility to SLE in a North Indian population. Three hundred and ninety-four SLE patients and 583 unrelated healthy controls of the same ethnic background were enrolled. All samples were genotyped for SNPs in ITGAM (rs1143679), TNFSF4 (rs2205960), TNFAIP3 (rs5029939) and STAT4 (rs7574865) using TaqMan genotyping assay. At allele level, significant association with susceptibility to SLE was detected with polymorphisms in ITGAM (A vs. G, odds ratio (OR) = 1.73, 95% confidence interval (CI) = 1.30–2.30, p < 0.001), TNFSF4 (T vs. G, OR = 1.33, 95% CI = 1.08–1.64, p < 0.01), TNFAIP3 (G vs. C, OR = 1.91, 95% CI = 1.27–2.85, p < 0.01) and STAT4 (T vs. G, OR = 1.38, 95% CI = 1.13–1.69, p < 0.01). All four SNPs were associated with SLE under a dominant model with an OR of 1.47 (95% CI = 1.07–2.04, p < 0.05) for ITGAM, 1.30 (95% CI = 1.01–1.69, p < 0.05) for TNFSF4, 1.90 (95% CI = 1.25–2.90, p < 0.01) for TNFAIP3 and 1.38 (95% CI = 1.06–1.78, p < 0.05) for STAT4. Under a recessive model, significant association was found with ITGAM (OR = 4.87, 95% CI = 2.17–10.91, p < 0.001), TNFSF4 (OR = 1.84, 95% CI = 1.13–3.00, p < 0.05) and STAT4 (OR = 1.82, 95% CI = 1.19–2.77, p < 0.01). In conclusion, single nucleotide polymorphisms in ITGAM, TNFSF4, TNFAIP3 and STAT4 genes are associated with susceptibility to SLE in a North Indian population.
Multigene Hereditary Cancer Panels Reveal High-Risk Pancreatic Cancer Susceptibility Genes
Authors: Hu Chunling , LaDuca Holly , Shimelis Hermela , Polley Eric C. , Lilyquist Jenna , Hart Steven N. , Na Jie , Thomas Abigail , Lee Kun Y. , Davis Brigette Tippin , Black Mary Helen , Pesaran Tina , Goldgar David E. , Dolinsky Jill S. , Couch Fergus J.
Published: July 2018

Purpose

The relevance of inherited pathogenic mutations in cancer predisposition genes in pancreatic cancer is not well understood. We aimed to assess the characteristics of patients with pancreatic cancer referred for hereditary cancer genetic testing and to estimate the risk of pancreatic cancer associated with mutations in panel-based cancer predisposition genes in this high-risk population.

Methods

Patients with pancreatic cancer (N = 1,652) were identified from a 140,000-patient cohort undergoing multigene panel testing of predisposition genes between March 2012 and June 2016. Gene-level mutation frequencies relative to Exome Aggregation Consortium and Genome Aggregation Database reference controls were assessed.

Results

The frequency of germline cancer predisposition gene mutations among patients with pancreatic cancer was 20.73%. Mutations in ATM, BRCA2, CDKN2A, MSH2, MSH6, PALB2, and TP53 were associated with high pancreatic cancer risk (odds ratio, > 5), and mutations in BRCA1 were associated with moderate risk (odds ratio, > 2). In a logistic regression model adjusted for age at diagnosis and family history of cancer, ATM and BRCA2 mutations were associated with personal history of breast or pancreatic cancer, whereas PALB2 mutations were associated with family history of breast or pancreatic cancer.

Conclusion

These findings provide insight into the spectrum of mutations expected in patients with pancreatic cancer referred for cancer predisposition testing. Mutations in eight genes confer high or moderate risk of pancreatic cancer and may prove useful for risk assessment for pancreatic and other cancers. Family and personal histories of breast cancer are strong predictors of germline mutations.