Methodological Piedmontism and Re-writing of Early Yugoslav History
Authors: Jezernik Božidar 
Published: December 2023

Nevesinjska puška najavila je početak oružanog ustanka u Hercegovini 9. srpnja 1875. godine. Hercegovci, koji su zbog svog pastirskog načina života sa svojim stadima redovito pohodili planinske krajeve, znali su gdje pronaći zaklon i kako preživjeti s oskudnim sredstvima. Za trajanja ustanka svojim su se planinskim utočištima koristili za napade na osmanske postrojbe, muslimanska sela i karavane trgovaca. U tek nekoliko tjedana uspješno su izolirali vojne posade u Hercegovini, uništili određene komunikacijske pravce te razorili i opljačkali stanovita „turska” sela. Nekih mjesec dana kasnije ustanak se proširio na Bosnu, gdje je bio ograničen na pravoslavno stanovništvo, dok su ga u Hercegovini vodili katolici. Premda je započeo kao seljačka buna, hercegovački ustanak prerastao je u povijesni događaj od golema značaja. Otvorio je tzv. istočno pitanje i pobudio veliko zanimanje europskih novinara, političara i široke javnosti. Zbivanja su s velikim zanimanjem ponajprije pratili slavenski žitelji susjednih zemalja. Za njih su se njihova slavenska „braća”, koja su bila izvrgnuta „turskom” ugnjetavanju, nedvojbeno nalazila na pravoj strani povijesti. Kako bi im pružili pomoć, osnovali su mnogobrojne odbore u Hrvatskoj, Dalmaciji, Slavoniji, Srbiji, Crnoj Gori, ali i slovenskim zemljama. Ti su odbori prikupljali, novac, hranu, lijekove i oružje, a slali su čak i dragovoljce kako bi se borili na strani ustanika. Među prvima koji su odgovorili na poziv Majke Slave bio je i Friedrich Hubmayer, mladi slovenski nacionalist iz Ljubljane. U Hercegovini je svoje „švapsko” ime promijenio u slovensko prozvavši se Miroslav Hubmajer te se proslavio kao ustanički vođa Crni Miro. Zbog svoje neustrašivosti uživao je veliko poštovanje i ubrzo se prometnuo u jedno od najpoznatijih lica ustanka. 1870-ih godina svojom je slavom uvelike natkrilio svoje slovenske suvremenike. Novine su redovito izvješćivale o njemu i njegovim pothvatima, a 10. listopada 1875. godine u bečkom glasilu, Humoristische Blätter, izašao je njegov portret, djelo glasovitog češkog slikara Karela Klíča, dok je u božićnom izdanju tjednika The Illustrated London News iz 1875. godine objavljen rad posebnog ratnog dopisnika i ilustratora, Meltona Priora. Na Jamničkoj skupštini održanoj 16. i 17. prosinca 1875, Crni Miro izabran je za glavnog zapovjednika bosanskog ustanka glasovima predstavnika svih bosanskih ustaničkih skupina. Glavni suparnik na izborima bio mu je Petar Mrkonjić (pseudonim Petra Karađorđevića), koji je 1903. godine proglašen kraljem Srbije. Pobornici Petra Mrkonjića skovali su mnoge spletke protiv Hubmajera. Nakon stvaranja prve jugoslavenske nacionalne države na čelu s kraljem Petrom, zapao je i u nemilost povjesničara. S gledišta metodološkog pijemontizma, tj. naturalizacije ideološke pretpostavke da se u srpskom narodu ne može početi ni dogoditi ništa što nije poteklo iz „Pijemonta”, a koja je bila popularna među srpskim novinarima i povjesničarima, Crni Miro bio je bio je suvišna povijesna ličnost. Autori koji su metodološki pijemontizam prigrlili kao svoje stajalište brkaju srpski nacionalni interes sa svrhom ispisivanja povijesti, tako da metodološki pijemontizam u njihovim radovima odražava i pojačava njihovo poistovjećivanje sa srpskim (vjerskim) ekskluzivizmom.