bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Tilalla tapahtuva maan laadun mittaaminen
Authors: Palojärvi Ansa , Alakukku Laura , Myllys Merja , Nikkilä Jaana , Tolonen Kaisa
Published: April 2019

Kaikelle peltoviljelylle on tärkeää, että huolehditaan maan hyvästä rakenteesta, kasvien luontaisestaravinteiden saannista, maan vesitaloudesta ja vältetään ympäröivien ekosysteemien kuormittamista. Maanhyvä kunto pitää sisällään useita eri tekijöitä. Kemialliset tekijät kuvaavat maan ravinnetilaa, eloperäistäainesta ja happamuutta. Fysikaaliset tekijät ovat keskeisiä maan rakenteelle, vesitaloudelle jaeroosioriskille. Biologiset tekijät taas vaikuttavat luontaiseen ravinteidensaantiin vapauttamalla ravinteitaeloperäisestä aineksesta tai symbioosissa viljelykasvin kanssa sekä ovat mukana maan rakenteenmuodostuksessa ja ylläpitämisessä synnyttämällä humusta, sitomalla pintamaan muruja ja luomalla ns.biohuokosia. Kun näihin liitetään kestävän maatalouden ajatus, voidaan puhua maan laadusta.Monipuolista mittaristoa maan laadun arvioimiseksi ja kehityksen seuraamiseksi tiloilla ei meilläole toistaiseksi ollut tarjolla. Kansainvälisesti jo useita maan laadun mittaristoja on olemassa ja meilläkintarve peltomaan biologisten ja fysikaalisten ominaisuuksien arvioimiseen viljavuustutkimuksentäydentäjänä on ilmeinen. Mittaristokokonaisuuden kehitystyössä voidaan hyödyntää ulkomaisiaesimerkkejä, mutta käyttöönotto vaatii soveltamista ja testaamista paikallisissa olosuhteissa.Hankkeen päätavoitteena oli kehittää neuvoja- ja viljelijäkäyttöön soveltuva mittarikokoelmamaan laadun monipuolista arviointia varten. Mittaristo sisältää testejä maan biologisista, kemiallisista jafysikaalisista ominaisuuksista. Hankkeen kuluessa ProAgria Maaseutukeskusten neuvojat eri puolellaSuomea ovat testanneet mittarikokoelmaa. Käyttökokemusten perusteella testikokonaisuutta, ohjeistusta javälineistöä on muokattu. Tulosten tulkintaa ja toimenpide-ehdotuksia varten tarvitaan taustatietoja tilanlohkojen luontaisista ominaisuuksista ja viljelytoimenpiteistä. Tiedot on mahdollista kootavaltakunnallisesti ProAgrian Lohkotietopankin avulla, jolloin viljelijöiden on mahdollista vertailla omantilansa tuloksia. Lohkotietopankkiin kertyviä tuloksia voidaan myös jatkossa käyttää hyväksisuositusarvojen tarkentamisessa. Tavoitteena on, että oman tilan peltojen kunnon seuraaminen ja arvojenvertailu motivoisi viljelijöitä muutoksiin. Maan laadun mittaamista voidaan soveltaa myösveisensuojelutyössä maaperästä aiheutuvien riskien arvioimiseksi ja paikantamiseksi, sekäviljelymuutosten vaikutusten seurantaan.Hanke loppuu vuoden 2005 lopussa, jonka jälkeen valmistuu mittarikokoelman käyttöä vartenlaadittu CD-rom –muotoinen tukimateriaali, mikä tullaan julkaisemaan myös uudistuvan Agronetinsivustoilla.
Vaikuttaako muokkaus ja tautitorjunta viljan Fusarium-tartuntaan ja mykotoksiinien määrään?
Authors: Parikka Päivi , Hietaniemi Veli , Rämö Sari , Jalli Heikki , Vihervirta Tuija
Published: April 2019

Vuonna 2003 aloitetun ja vuoteen 2006 jatkuvan tutkimuksen tavoitteena on selvittää punahometta aiheuttavan Fusarium-tartunnan syntyä ja kehitystä kauralla ja ohralla sekä miten eri ympäristötekijät ja viljelymenetelmät, kuten syyskyntö ja suorakylvö sekä kasvitautitorjunta vaikuttavat tartuntaan. Samalla saadaan meiltä vielä puuttuvaa tietoa muokkaustavan vaikutuksesta Fusarium- sienten ja toksiinien aiheuttamaan riskiin. Fusarium- tartunnan kehitystä tutkitaan Jokioisilla kenttäkokeessa neljällä kaura- ja ohralajikkeella. Kentällä viljat on kylvetty syyskynnettyyn kasvualustaan sekä suorakylvönä. Lisäksi tutkitaan kasvitautitorjunnan vaikutusta Fusarium-tartuntaan. Kentältä otetaan Fusarium- määrityksiin näytteitä aina tähkälletulosta satoon asti ja sadosta tehdään mykotoksiinimääritykset. Kentältä tehdyissä havainnoissa Fusarium-tartuntaa on löydetty viljoilta jo niiden tullessa tähkälle ja se lisääntyy nopeasti kohti kasvukauden loppua. Aikaisimmat tartunnat on havaittu kauralla ja silloin lajina on ollut F. langsethiae. Fusarium- sienet lisääntyvät viljassa nopeasti elokuun aikana. Loppukesällä yleistyvät F. culmorum ja F. avenaceum ovat näkyvän punahomeen aiheuttajia ja jyväsadossa vallitsevia lajeja. Vuosien 2003 ja 2004 tulosten perusteella Suorakylvö lisää viljasadossa F. avenaceum- lajia, joka on ollut suorakylvetyissä viljoissa selvästi vallitsevampi kuin kynnön jälkeen kylvettäessä. Myös F. poae- laji näyttää lisääntyvän suorakylvössä. Erityisesti F. avenaceum talvehtii hyvin pintaan jätetyssä kasvinjätteessä. Se ei kuitenkaan muodosta viljaan trikotekeenitoksiineja, joiden runsautta seurataan.Fusarium- sienten muodostamia mykotoksiineja (trikotekeenit, tsearalenoni) on esiintynyt kenttäkokeen aineistossa suhteellisen vähän ja suorakylvetyissä kasvustoissa osin vähemmän kuin muokkausta käytettäessä. Vuonna 2004 kauralla havaittiin meillä poikkeuksellisen korkeita T-2, HT-2 - toksiinien pitoisuuksia, joihin oli syynä ilmeisesti niitä muodostavan F. langsethiae-lajin yleisyys. Huolimatta deoksinivalenolin (DON) muodostajien, erityisesti F. culmorum -lajin runsaudesta tätä toksiinia ei havaittu kovin runsaasti. Voimakas F. poae -tartunta saattoi olla syynä nivalenolin esiintymiseen vuonna 2004 kauroilla ja Saana-ohralla. Havaitut tsearalenoni-pitoisuudet ovat olleet hyvin alhaisia.Vuoden 2004 kesän runsaat sateet ja viljan lakoutuminen suosivat homeita, mutta viileys ei sen sijaan edistänyt toksiinien muodostumista. Suorakylvö ei kahden vuoden tutkimusjakson aikana ole lisännyt kauran ja ohran punahomeita jamykotoksiinimääriä. Maan muokkauksesta luopuminen on muuttanut sadon Fusarium- lajistoa. Lajikkeiden välillä on kuitenkin suuria eroja homeiden ja toksiinien esiintymisessä. Kahden vuoden koejakso on lyhyt muokkauksen aiheuttamien muutosten havaitsemiseen. Kenttäkoe jatkuu edelleen kahden kasvukauden ajan ja lisää tuloksia saadaan sekä Fusarium-tartunnastaettä toksiinien kehittymisestä satoon.
Biotiitin käyttökelpoisuus perunanviljelyssä
Authors: Forsman Kristian , Virtanen Elina , Pulkkinen Janne
Published: April 2019

Biotiittia saadaan Kemira GrowHow'n Siilinjärven lannoitetehtaalta. Kemira-Biotiittina myytävä maanpa-rannusaine sisältää kaliumia 5 %, kalsiumia 7 % ja magnesiumia 10 %. Biotiitin vaikutusta perunamaalla on seurattu MTT:n Pohjois-Pohjanmaan tutkimusaseman toimesta vuodesta 2002.Biotiitin sisältämä kalsium on suurelta osin kalkkia, joten biotiitilla on maata neutraloivaa vaiku-tusta. Biotiitin kalkitusvaikutus on kuitenkin vaatimaton. Kevään 2002 biotiittilisä 10 t/ha nosti maan pH:ta kahden ensimmäisen seurantavuoden aikana vain 0,2 pH-yksikköä (p<0,10) verrattuna muutokseen käsittelemättömässä koejäsenessä. Perunan kannalta tämä on merkityksellistä sen vuoksi, että happamuus on yksi suurimmista perunaruven viihtyvyyteen vaikuttavista tekijöistä maassa, joten vähäinen pH-vaikutus ei johda kohtuuttomaan rupiriskin lisääntymiseen.Biotiittilisä nosti maan kalsiumpitoisuutta erittäin selvästi (p<0,05). Ensimmäisenä vuonna maan kalsiumluvut nousivat lähes 140 mg/l ja toisena vuonna noin 50 mg/l. Kalsium huuhtoutuu melko herkästi karkeilta mailta talvien aikana, mutta biotiitin vaikutus maan kalsiumlukuihin oli tilastollisesti merkitsevä vielä vuoden 2005 keväällä. Biotiitilla pystytään korvaamaan yleisessä käytössä oleva kalsiumin erillis-lannoitus ainakin kahden vuoden ajan.Kaliumin osalta ensimmäisenä kasvukautena ei juurikaan tapahtunut muutoksia viljavuusluvuissa. Toisena kasvukautena ero biotiitilla käsitellyn ja käsittelemättömän koejäsenen välillä nousi selvästi (p<0,05). Kasvukauden 2004 jälkeen biotiitin kaliumvaikutus alkoi vähetä. Biotiitin kalium ei yleensä huuhtoudu herkästi, mutta kasvukauden 2004 erittäin kosteat olosuhteet uuttoivat todennäköisesti tehokkaasti myös biotiitin kaliumia. Perunamaat ovat tyypillisesti karkeita maita, joiden liukoinen kaliumpitoisuus on alhainen ja lisäksi reservikaliuminkin määrä saattaa olla moniin muihin maihin verrattuna hyvin alhainen. Peruna suurena kaliumin käyttäjänä hyötyy maan korkeasta kaliumtasosta.Vaikka biotiitti sisältää ravinteista eniten magnesiumia, sen vaikutus on hyvin pieni. Seurannan aikana biotiitin mukana tulleesta 1000 kilon magnesiumlisästä on vapautunut vain joitain kymmeniä kiloja. Käytännössä tämä tarkoittaa, biotiitin käyttö magnesiumvoittoisilla perunamailla on turvallista eikä se vääristä ravinnesuhteita.Biotiitin ravinteiden liukoisuutta voidaan happokäsittelyllä parantaa. Tällöin biotiitista saadaan vapautumaan myös suuria määriä magnesiumia (p<0,001). Lisäksi kalsium- ja erityisesti kaliumvaikutus tehostuu ravinteiden liukenemisen tapahtuessa aikaisemmassa vaiheessa viljelykiertoa, mutta näiden ravin-teiden kokonaisvapautumiseen ei happokäsittelyllä kuitenkaan ollut havaintojen perusteella oleellista vaikutusta.
DNA based detection of blackleg and soft rot disease causing Erwinia strains in seed potatoes
Authors: Degefu Yeshitila , Jokela Sanna , Joki-Tokola Erkki , Virtanen Elina
Published: April 2019

Erwinia carotovora subsp. atroseptica (Eca), Erwinia carotovora subsp. carotovora (Ecc) and Erwinia chrysanthemi (Ech) are the different sub species of Erwinia that cause the diseases commonly known as blackleg, aerial stem rot and soft rot on potato. Blackleg and aerial stem rot affect vines during the growing season, whereas soft rot affects tubers in the field and during transit and storage. The three species can cause soft rot under cool and moist conditions. E. carotovora subsp. atroseptica is the major cause of blackleg, a blackening of the stem base of potato plants, which originates from the mother tuber (Pérombelon and Kelman, 1987). Erwinia carotovora subsp. carotovora mainly causes aerial stem rot (aerial blackleg), but under high temperatures it has been reported to cause blackleg like symptoms. E. chrysanthemi also induces blackleg-like symptoms. Until recently E. chrysanthemi had been mainly confined to warmer climates of Europe, Australia and the tropics. To date the species has been known to occur in cool temperate regions including Finland. In Finland E. chrysanthemi the strain has been reported for the first time in 2004 and it appears to spread fast in certain parts of country (Degefu, unpublished, Pirhonen, personal communication). Although infested crop residues and rotting tubers are among the important sources of inoculum, latent infections in seed tuber provide the major source of infection in potato production (Hannukkala and Segertedt, 2004). At the seed potato laboratory MTT, Ruukki we are carrying out research and services on PCR (DNA) based detection of latent infection of blackleg and soft rot Erwinia strains. The enrichment of the bacteria in semi selective liquid medium prior to PCR ( BIO-PCR) is an important initial step for the success in PCR detection extremely low number of the target bacteria from tubers. The different strains appear to differ in their ability to compete with other saprophytes and reach the target detection limit of bacterial population during the enrichment culture of the potato peel extract. Results of prior PCR enrichment of the bacteria, detection limits of the different strains and preliminary data, from the analysis of some seed lots from the high grade area of north Ostrobothnia and Åland regions, on the occurrence of the strains and the new trends of introduction and spread of E. chrysanthemi in Finland are presented and discussed. Evaluation of the current status of Erwinia diagnostics and areas of future research are highlighted
Laidun tehokäyttöön emolehmien ja karitsoiden yhteislaidunnuksella
Authors: Sormunen-Cristian Riitta , Manninen Merja , Jauhiainen Lauri
Published: April 2019

Emolehmien ja karitsoiden yhteislaiduntamista tutkittiin ensimmäistä kertaa Suomessa MTT:n emolehmänavetalla Tohmajärvellä 2003. Tutkimuksessa oli mukana kaksi nauta- ja kaksi nauta-karitsaryhmää. Nautaryhmässä oli kahdeksan hereford (hf)-emoa ja näiden kahdeksan vasikkaa. Nauta-karitsaryhmässä oli hf-nautojen lisäksi 45 suomenlammaspässikaritsaa. Jokaista ryhmää varten varattiin 4,2 ha laidunta. Multaiselle hietamaalle perustettu laidun oli kokeen alkaessa toisen vuoden timotei-nurminata-puna-apilanurmea. Laidunruohon laadun ja maittavuuden parantamiseksi laitumeen kylvettiin toukokuussa 2003 valkoapila-alsikeapilaniittynurmikkaseosta 7,5 kg/ha. Typpeä laitumet saivat kaksi kertaa kesässä, yhteensä 75 kg/ha.Keväällä 2003 osa emoista oli poikinut vasta pari päivää ennen yhteislaidunnuksen alkua ja tämä näkyi myös emojen aggressiivisena käyttäytymisenä karitsoita kohtaan. Kun emo-vasikkasuhde höltyi ja ryhmät tottuivat toisiinsa, naudat ja karitsat muodostivat yhtenäisen lauman. Seuraavana keväänä tutkimusta toistettaessa emojen ja karitsoiden välillä ei esiintynyt sopeutumisvaikeuksia.Kesäkuussa kolea sää heikensi nurmen kasvua selvästi. Heinäkuussa nurmen kasvua heikensi puolestaan pitkään jatkunut helle ja kuivuus. Myös alhainen typpilannoitus näkyi nurmen kasvussa.Laiduntaminen kesti 83 päivää. Nauta-karitsaryhmä söi laitumen tarkempaan kuin nautaryhmä (5 vs. 7-10 cm). Matalaan syöttö ei heikentänyt laitumen jälkikasvua, vaan seuraavan laidunnusjakson alussa satomäärä oli molemmissa ryhmissä lähes aina yhtä suuri. Yhteislaiduntaminen ei vaikuttanut haitallisesti myöskään ruohon laatuun. Puhdistusniittoa ei nauta-karitsalaitumella tarvittu. Lampaat hävittivät erityisesti hevonhierakkaa (Rumex longifolius DC.), joka on laidunnurmen haitallisimpia rikkakasveja. Nautalaitumelta hevonhierakat niitettiin leviämisen estämiseksi.Nautaryhmän vasikat kasvoivat kesän aikana paremmin kuin vasikat nauta-karitsaryhmässä (1,26 vs. 1,08 kg/pv/vasikka, P<0,001). Vaikka ero oli tilastollisesti merkitsevä, sitä voidaan pitää käytännön kannalta vähäisenä. Suurempi laiduntiheys ja karitsoiden mukanaolo ei vaikuttanut emojen kuntoon. Emojen kunto molemmissa ryhmissä oli hyvä kokeen alussa ja lopussa. Karitsat tuottivat lihaa keskimäärin 18,2 kg/eläin. Teurastettaessa karitsat olivat kuluttajan kannalta sopivan rasvaisia. Hyvälaatuisten ruhojen myynti ei tilateurastamolle tuottanut vaikeuksia. Karitsoiden mukaanotto laitumelle lisäsi lihan kokonaistuotosta runsaat 150 kg/ha.Puhtaalla, ensi kertaa laidunnettavalla alueella nautojen ja karitsoiden loismäärä oli vähäinen. Kirjallisuuden mukaan yhteislaiduntaminen vähentää loisongelmaa. Tutkimuksessa pidettiin mahdollisena, että emojen läsnäolo suojeli karitsoita villieläimiltä.
The Effect of diet fat and feeding intensity on production performance and welfare in blue foxes (Vulpes lagopus)
Authors: Korhonen Hannu Tapio , Sepponen Juhani
Published: April 2019

The aim was to find out effects of maximum and restricted feeding intensity with high and normal diet fat content on production performance and welfare in growing-furring blue foxes. Study groups were: (1) high fat, 60% of metabolizable energy (ME), maximum feeding; (2) high fat, 60% of ME; restricted feeding 20%. (3) normal fat, 50% of ME, maximum feeding; (4) normal fat, 50% of ME, restricted feeding 20%. Maximum fed animals grew better, and their final weights were significantly higher compared to restricted ones (P<0.001). Body condition score was affected by feeding intensity (P<0.001) but not by the amount of fat in the diet. Animals fed maximum feeding level had highest body condition score. The amount of diet fat did not influence on feed consumption.  Breaking strength of ulna was not affected by the amount of diet fat or feeding intensity. Breaking strength of radius, on the other hand, was higher in animals fed restricted (P<0.001). Feeding intensity significantly affected on foot condition, i.e. foot bending was highest at maximum feeding groups (P<0.05). Ash content of bones was higher in maximum feeding groups compared to restricted ones (P<0.001). Ash content was higher in restricted than ad libitum animals (P<0.05). Liver weights were heaviest in animals of maximum feeding level (P<0.001). Condition of liver was best in restricted fed animals with lower amount of diet fat (P<0.05).  According to live animal grading, fur mass, cover, purity and overall impression were poorer in restricted fed animals. Animals fed high fat diet were found to have better fur properties than restricted ones.
Kilpailukykyä maidontuotantoon T&K -hanke
Authors: Ryhänen Matti , Sipiläinen Timo , Nissinen Kimmo
Published: April 2019

Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen TE -keskusten alueella toteutettiin esiselvitys maidontuotannon kehit-tämiskohteista vuosina 2007 - 2008. Kilpailukykyä maidontuotantoon T&K -hanke laadittiin esiselvityk-sen pohjalta. Esiselvityksen mukaan uutta tietoa tarvitaan maitotilan yrityskokonaisuuden hallinnasta, tuottavuuden parantamisesta sekä maitotilan työnmenekistä eri tuotantoteknologioilla. Esiselvityksen poh-jalta rakennettiin Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen alueille omat koulutushankkeensa alueiden tarpeiden mukaan. Kilpailukykyä maidontuotantoon T&K -hanke tuottaa ja kokoaa uutta tietoa molempia koulutushankkeita varten. Tavoitteena on saada uusin tieto mahdollisimman nopeasti palvelemaan käytännön tarpeita.Kilpailukykyä maidontuotantoon T&K -hankkeen päätavoitteena on kehittää Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen maidontuottajien kilpailukykyä. Hankkeen päätavoite jaetaan seuraaviksi alatavoitteiksi:1)kehitetään uusia malleja maitotilan liiketoiminnan johtamiseen,2)etsitään uusia toimintatapoja, joilla maitotilan taloudellista tulosta voidaan parantaa ja3)tuotetaan uutta tietoa maitotilojen tuotantoprosessien hallinnasta.Kilpailukykyä maidontuotantoon T&K -hankkeella edistetään Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen maakuntien maidontuotantoketjun kilpailukykyä alkutuotannosta jalostukseen sekä näihin liittyvää yritystoimintaa. Kilpailukykyä maidontuotantoon T&K -hanke ja koulutushankkeet yhdessä mahdollistavat maidontuottajille, meijeriteollisuudelle ja maidontuotantoketjun sidosryhmille uuden ja ajan tasalla olevan tiedon saannin. Samalla luodaan uusia verkostoja tulevaisuuden tarpeita varten.Tässä hankkeessa yhdistetään monitieteinen tutkimustieto (tuotanto-, teknologia- ja taloustietie-teet) ja käytännön osaaminen monitieteisesti yhdeksi kokonaisuudeksi. Tietoa hyödynnetään laajalti neuvonnassa, oppilaitoksissa, maitotiloilla sekä alalla toimivien muiden yrittäjien ja toimijoiden keskuudessa. Hankkeen tuottamasta tietotaidosta hyötyvät myös viranomaiset sekä Etelä-Pohjanmaan uudet maatalousalan organisaatiot. Hankkeen toteutuksesta vastaa hanketta hallinnoiva Seinäjoen ammattikorkeakoulun Maa- ja metsätalouden yksikkö. Hankkeen toteutuksessa ovat mukana Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus, Työtehoseura, Jyväskylän ammattikorkeakoulun Luonnonvara-instituutti, ProAgria Etelä-Pohjanmaa ja Osuuskunta Maitosuomi. Lisäksi hankkeessa tehdään yhteistyötä MTK Keski-Suomen ja muiden maatalouden asiantuntijaorganisaatioiden kanssa.
Maatalouden geenivarojen arvo – tutkimustarpeiden arviointi metaanalyysilla
Authors: Ahtiainen Heini , Pouta Eija
Published: April 2019

Maatalouden kasvi- ja eläingeenivarat köyhtyvät edelleen huolimatta siitä, että tietoisuus jasuojelutoimet ovat jatkuvasti lisääntyneet. Asiantuntevien päätösten teko geenivarojen suojelunpainopisteistä ja laajuudesta vaatii taloustieteellistä tietoa, joka sisältää rahallisia arvioita sekä suojelunkustannuksista että hyödyistä. Vaikka kasvien siemeniä tai tuotantoeläimiä voidaan pitääyksityishyödykkeinä, niiden sisältämillä geenivaroilla on julkishyödykkeiden piirteitä, kutenolemassaoloarvoja kansalaisille. Julkishyödykeominaisuuksien vuoksi markkinahinnat eivät täysinkuvaa geenivarojen arvoa. Geenivarojen arvoa onkin aiemmassa kirjallisuudessa selvitetty käyttäenerilaisia arvottamismenetelmiä. Tutkimuksessa tehdään yhteenveto olemassa olevasta maataloudengeenivarojen arvoa käsittelevästä kirjallisuudesta ja niiden suojelun hyödyistä meta-analyysin avulla.Tavoitteena on arvioida, voidaanko suomalaisten kasvi- ja eläingeenivarojen arvoa päätellä aiemmankirjallisuuden pohjalta ja tunnistaa, minkälaista tutkimusta geenivarojen arvosta tarvitaantulevaisuudessa. Aineisto koostuu 13 geenivarojen arvottamistutkimuksesta ja 63maksuhalukkuushavainnosta. Aineiston perusteella eläingeenivaroja on arvotettu kasvigeenivarojaenemmän. Kaikki tutkimukset ovat arvottaneet geenivarojen in situ -suojelua. Eniten on arvotetturotujen tai lajikkeiden yksittäisiä ominaisuuksia, mutta kohteena on ollut myös rotuja/lajikkeita jasuojeluohjelmia. Valtaosa tutkimuksista on tehty kehitysmaissa, ja aineisto sisältää ainoastaan kaksiarvottamistutkimusta Euroopasta. Suomesta ei ole saatavilla yhtään geenivaroja arvottavaa tutkimusta.Aineistoa analysoidaan meta-regression avulla. Selitettävä muuttuja on maksuhalukkuus geenivarasta,ja selittävinä muuttujina on arvotettavaa hyödykettä ja tutkittua väestöä kuvaavia muuttujia ja lisäksitutkimuksen maantieteellinen ulottuvuus, arvottamismenetelmä, tutkimusvuosi ja otoskoko.Keskimääräinen maksuhalukkuus geenivaroista on kertasummana noin 42 dollaria kotitaloutta kohden.Maksuhalukkuus kuitenkin vaihtelee tutkimusten välillä varsin paljon. Karjageenivaroja arvostetaanenemmän kuin muita eläingeenivaroja. Maksuhalukkuus roduista ja suojeluohjelmista on korkeampikuin yksittäisistä ominaisuuksista. Paikallisia rotuja arvostetaan enemmän kuin risteymiä taieksoottisia rotuja. Olemassa oleva tutkimus ei tarjoa mahdollisuuksia päätellä geenivarojen arvoaSuomessa. Tuleva tutkimus voikin edistää usealla tavalla tietoisuutta maatalouden geenivarojenarvosta. Arviot ex situ -suojelun hyödyistä, kasvigeenivarojen arvosta, ei-käyttöarvoista, kuluttajienarvostuksista ja kehittyneiden maiden geenivaroista ovat aliedustettuina nykyisessä kirjallisuudessa.Kasvattamalla tietopohjaa uusilla tutkimuksilla parannetaan meta-analyysien luotettavuutta. Lisäksimahdollistetaan tutkimusten tulosten entistä monipuolisempi käyttö tilanteissa, joissa tehdäänpäätöksiä aiemmin tutkimattomien lajikkeiden tai rotujen suojelusta.
Lihaksikkaalla kalkkunallako lihasongelmia?
Authors: Ylä-Ajos Maria , Hänninen Laura , Valros Anna
Published: April 2019

Kalkkunoiden hyvinvointiongelmat ovat ajankohtaisia sekä kotimaassa että maailmalla. Kalkkunanlihantuotanto-ominaisuuksien jalostuksella on onnistuttu parantamaan erinomaisesti eläintenrehuhyötysuhdetta, kasvunopeutta ja lihasmassaa verrattuna vastaavanikäiseen vähemmän jalostettuunlajitoveriin. Jalostuksessa on kuitenkin saatettu haluttujen ominaisuuksien ohella valita geenejä, jotkaaiheuttavat häiriöitä kalkkunoiden lihasten toimintaan ja niiden rakenteeseen. Nopeasta kasvustasaattaa aiheutua eläimille hyvinvointiongelmia kuten jalkojen heikkoutta, alentunutta kävelykykyä jalihassairauksia. HY eläinlääketieteellisessä tiedekunnassa tehty kalkkunoiden hyvinvointiateuraskuljetuksen aikana mittaava tutkimus paljasti lintujen veren lihasentsyymipitoisuuksien(kreatiinikinaasi, CK) olevan huomattavan korkeita. Kalkkunoiden verenkierron kohonnut CKpitoisuus on todettu muissakin tutkimuksissa, ja sen oletetaan olevan merkki voimakkaasti kasvavanlinnun reisi- ja/tai rintalihasten solutuhoista. Ruokinnan rajoittamisella pystytään alentamaanjalostettujen kalkkunoiden plasman CK pitoisuutta, mutta pitoisuus pysyy siitä huolimattakorkeampana kuin perinteisten, jalostamattomien kalkkunoiden veressä. Siitä, aiheutuuko linnuillelihasten solutuhojen johdosta kipua, ei ole tutkittua tietoa.Tämän Maa- ja metsätalousministeriön rahoittaman tutkimuksen tavoitteena on tutkia teuraaksikasvatettavien kalkkunoiden nopeaan kasvuun liittyviä lihasentsyymimuutoksia ja näihin mahdollisestiliittyviä käyttäytymismuutoksia. Hypoteesimme on, että kalkkunoilla esiintyy yleisesti kroonista reisija/tai rintalihasten solutuhoista aiheutuvaa kipua. Solutuhoja indikoi verenkierron kohonnut CK.Oletuksena on, että kalkkunoiden tuntema kipu voidaan osoittaa seuraamalla kipulääkityksenvaikutuksia kalkkunoiden käyttäytymiseen, erityisesti niiden liikuntahalukkuuteen.Esikokeessa 15 kalkkunaa jaettiin kahteen yhtäläiseen ryhmään veren CK pitoisuudenperusteella. Toiselle ryhmälle annosteltiin kerran päivässä kolmen päivän ajan kipulääkettä ja toiselleryhmälle vastaavasti plaseboa. Kalkkunoiden käyttäytymistä kotikarsinassaan, kävelykykyä jaliikuntahalukkuutta testiradalla seurattiin ennen kipulääkitystä ja sen aikana. Liikuntahalukkuustestissämitattiin eläinten kävelynopeutta, kiihtyvyyttä, ketteryyttä ja käyttäytymistä. Eläinten motivaatiotatoimia testiradalla kasvatettiin ruokapalkinnolla ja testiä edeltävällä lyhyellä paastolla. Liikuntatestienjälkeen eläimet lopetettiin ja niiden nivelien ja jalkapohjien kunto tarkastettiin. Rinta- ja reisilihaksistaotetuille näytteille tehdään histologinen tutkimus. Varsinainen tutkimus 40 kalkkunalla käynnistyykeväällä 2010. Mikäli veren kohonneen CK pitoisuuden todetaan olevan merkki kalkkunoidenkokemasta kroonisesta kivusta, on kalkkunoiden jalostus- ja ruokintaohjelmat sekä teuraskuljetustenjärjestäminen uudelleen arvioitava.
Viljelytoimenpiteiden kannattavuuden arviointi Lohkotietopankkitietojen perusteella
Authors: Kekkonen Piia , Peltonen Sari , Mäkelä Pirjo
Published: April 2019

Lohkotietopankki on ProAgria Keskusten Liiton ylläpitämä tietokanta, jonne on kerätty lohkokohtaistatietoa käytännön viljelmiltä vuodesta 2002 alkaen. Lohkotietopankkitiedot kattavat lohkokohtaisetviljelytiedot tehdyistä viljelytoimenpiteistä aina saavutettuun satoon ja laatuun sekä taloudellisiintunnuslukuihin saakka viljelykasveittain. Aineisto mahdollistaa niin tilakohtaisten, alueellisten kuinvaltakunnallisten vertailutietojen analysoinnin viljelyn kehittämiseksi sekä kannattavuuden jakilpailukyvyn parantamiseksi.Lohkotietopankista analysoitiin tietoa rehuohraviljelmiltä vuosilta 2003-2005viljelyvyöhykkeeltä 1. Tarkastelussa olivat rehuohran keskimääräinen sato lajikkeittain sekäkasvinsuojelun vaikutus satotasoon. Lisäksi tutkimuksessa tarkasteltiin sadon vaikutusta N-, P- ja Ktaseisiinsekä taloudelliseen kannattavuuteen. Tarkastelussa olivat keskimääräisen sadon saaneet tilat(3200 kg/ha) sekä yli 4500 kg/ha saaneet tilat.Kasvinsuojelun vaikutus saatavaan satoon vaihteli lajikkeittain merkitsevästi. Esimerkiksilajikkeella 'Annabell' sato oli yli 1530 kg/ha parempi tauti- ja laontorjunnan saaneilla lohkoilla kuinkäsittelemättömillä lohkoilla, kun taas lajikkeella 'Saana' sato oli 690 kg/ha parempi tautitorjunnansaaneilla lohkoilla, mutta 70 kg/ha alempi laontorjunnan saaneilla lohkoilla verrattunakäsittelemättömiin lohkoihin.Satotason vaikutus N-, P-, ja K-taseisiin oli selkeä. Sadon noustessa yli 4500 kg/ha taseluvutlaskivat huomattavasti. Keskimääräisellä satotasolla N -tase oli keskimäärin 40 kg/ha, P-tase 3 kg/haja K-tase 7 kg/ha. Sadon ollessa yli 4500 kg/ha N-tase oli 8 kg/ha, P-tase -4 kg/ha ja K - tase -6 kg/ha.Korkean sadon saaneet tilat olivat käyttäneet typpeä lannoituksessa noin 7 kg enemmän kuinkeskimääräisen sadon saaneet tilat. Fosfori ja kaliumlannoituksessa ei ollut merkitsevää eroa.Satotaso vaikutti tilojen taloudelliseen tulokseen. Muuttuvat kustannukset olivat yli 4500 kg:nhehtaarisadoilla noin 40 euroa korkeammat kuin keskimääräisen sadon tiloilla. Erot muuttuvissakustannuksissa johtuivat erityisesti korkeammista kasvinsuojelu- ja siemenkustannuksista. Kuitenkintarkasteltaessa katetuotto A:ta ilman tukia, taloudellinen tulos oli 3200 kg/ha saaneilla tiloilla noin 140euroa pienempi.Lohkotietopankkiaineiston perusteella voidaan havaita, että hyvän satotason ja taloudellisentuloksen saaminen edellyttää lajikeominaisuuksien tuntemista, tarpeenmukaista kasvinsuojelua sekäoikein ajoitettuja viljelytoimia. Pellon kasvukunto, sääolot sekä viljelijöiden osaaminen vaikuttavatlisäksi kasvinviljelystä saatavaan satoon, ravinnekuormitukseen sekä taloudelliseen tulokseen.
Nurmiheinien ensimmäisen sadon sulavuuden ja sadon määrän mallit nurmirehuntuotannon hallintaan
Authors: Rinne Marketta , Pitkänen Timo , Nyholm Laura , Nousiainen Juha , Huhtanen Pekka
Published: April 2019

Suomen olosuhteissa nurmikasvien kehitys alkukesällä on erittäin nopeaa. Korjuun ajoitus on rehuntuotannontaloudelliseen tulokseen merkittävästi vaikuttava päätös, sillä kasvun edetessä rehun sulavuuslaskee, mutta sadon määrä kasvaa. Sulavuuden arviointi kasvustosta ei ole kovin helppoa ja vuosittaisetvaihtelut sopivan korjuuajan saavuttamisessa ovat suuria alkukesän vaihtelevista sääoloistajohtuen. Esittämällä D-arvon muutos suhteessa lämpösummaan on pystytty avustamaan viljelijöitäkorjuuaikapäätöksen tekemisessä. Ennusteet on esitetty MTT:n ja Valio Oy:n yhteisessä ARTTURI®-verkkopalvelussa (www.mtt.fi/artturi). Tämän työn tarkoituksena on tarkentaa alkukesän nurmikasvienD-arvoennustetta kehittämällä taustalla käytettävää mallia. Lisäksi tarkasteltiin, mitkä säätekijätvaikuttavat nurmien kuiva-ainesadon kehittymiseen.D-arvoa mallitettiin yleisillä lineaarisilla sekamalleilla käyttäen perustana Gompertzin käyräämuistuttavaa yhtälöä ja kuiva-ainesatoa mallitettiin lineaarisilla sekamalleilla. Sarjakohtaisia selittäjiäaineistossa olivat mm. maalaji, sijainti, kasvukautta edeltäneet lämpösumma ja sadesumma sekä niidenjohdannaiset. Havaintokohtaisina selittäjinä lämpösumman lisäksi käytettiin eri sääsuureita ja kasvuajanpituutta kasvukauden alusta. D-arvot vaihtelivat sarjoissa kasvukauden aikana välillä 510 – 786g/kg ka keskiarvon ollessa 710 g/kg ka. D-arvon ennustamisessa päädyttiin seuraavaan malliin: D-arvo(g/kg ka) = 769.5 – exp(5.61 × (1 – exp(-0.07 × (LS+ 0.016×PreLS28 -7.58) ) ) ), missä LS on kasvukaudenlämpösummakertymä astepäivinä (°C vrk) ja PreLS28 on kasvukautta edeltävän 28 päivänkeskilämpötilojen summa (R2=0.82). Kuiva-ainesadot hehtaaria kohden vaihtelivat välillä 500 kg – 11000 kg keskiarvon ollessa 4 200 kg. Kuiva-aineen hehtaarisato lisääntyi keskimäärin 191 kg/pv kasvunedetessä alkukesällä.Nurmisadon D-arvon lasku alkukesällä on hyvin nopeaa ja varsin johdonmukaista. D-arvonmuutos on käyräviivaista, mutta säilörehun korjuuaikaan sen on varsin lineaarista ja keskimäärin 5g/kg ka päivässä. Lämpösummaa käyttäen D-arvon kehityksestä voidaan antaa kohtuullisia yleisiäennusteita. Lämpö-olot vaikuttivat merkitsevästi myös kuiva-ainesadon kertymiseen, mutta sadesummaei. Kasvustokohtaiset erot olivat erittäin suuria joten kuiva-ainesatoennusteet voivat olla ainoastaansuuntaa-antavia.
Eläinaineksen vaikutus porsaiden tuotanto-ominaisuuksiin
Authors: Voutila Liisa , Partanen Kirsi , Sevón-Aimonen Marja-Liisa , Siljander-Rasi Hilkka
Published: April 2019

Rotuja vertailevien tutkimusten puutteiden vuoksi ei ole selvää käsitystä siitä, mikä käytettävissäolevista rotuyhdistelmistä on koko tuotantoketjun kannalta taloudellisesti järkevin. Rotuja vertailtaessaon tarkasteltava niiden eroja koko tuotantoketjussa, ei vain yksittäisiä ominaisuuksia jossaintuotantovaiheessa. Tässä raportoidut porsaiden tuotantotulokset ovat tutkimuksesta, jossa selvitetäänlihantuotanto-ominaisuuksien sekä lihan laadun taloudellinen arvo koko tuotantoketjun kannalta sekäkokonaisuuden kannalta kustannustehokkain risteytysohjelma.Kokeeseen tuotettiin yhteensä 81 pahnuetta (kaikkiaan 945 porsasta). Koeporsaat tuotettiinkotimaisten maatiais- ja yorkshirerotujen risteytysensikoilla. Isinä olivat suomenmaatiais-,norjanmaatiais-, norjanduroc x maatiais- ja ruotsinhampshirekarjut (M, NM, DM ja H). Siemennyksiinkäytettiin yksilökarjujen spermaa ja isinä mahdollisimman monta eri karjua. Ensimmäiset pahnueettuotettiin siten, että kutakin roturyhmää kohti siemennettiin kuusi ensikkoa. Seuraavissa pahnueissakäytettävä isärotu oli aina eri rotu kuin aikaisemmin tuotettujen pahnueiden rotu, jolloin emäaineksenvaikutus tuloksiin saatiin minimoiduksi.Tiineysaikana annettiin tiineysrehua 2,4 ry/pv 1. tiineydessä ja 2. ja 3. tiineydessä samaa rehuakuntoluokan edellyttämät annokset. Imetysaikana annettiin rehua 2,5 ry/pv emakon ylläpitoon ja 0,6ry/pv/porsas. Syntymä- ja vieroituspainot punnittiin. Porsaskuolemat merkittiin pahnuekortille.Joitakin pahnueita jouduttiin tasaamaan, tasaus tehtiin vuorokauden sisällä syntymästä. Heikoille japienille porsaille annettiin tarvittaessa syntymän jälkeen elvytysvalmistetta. Vieroitusikä olikeskimäärin 28 päivää.Värillisillä roduilla (DM, H) siemennetyille emakoille syntyi hieman enemmän porsaita(yhteensä ja elävänä) kuin maatiaisroduilla (M, NM) siemennetyille emakoille. VieroitusvaiheessaNM-porsaita oli vähiten pahnuetta kohti, mutta niiden vieroituspaino oli suurin. Tämä heijastui myöspahnuepainoon vieroitettaessa, joka oli suurin NM-porsailla. Porsaiden kuolleisuus M-pahnueissa olisuurin syntyessä, mutta pienin syntymän ja vieroituksen välillä. Tästä ilmeisesti johtui, ettävieroitettujen porsaiden lukumäärässä vain NM-pahnueet erottuivat joukosta. Porsaidenkokonaiskuolleisuus syntymän ja vieroituksen välillä oli pienin M-pahnueissa ja suurin DMpahnueissa.Tämän tutkimuksen aineisto oli kuitenkin niin pieni, että pahnuetasolla isärotujen välistenerojen testaaminen tilastollisesti ei ollut mielekästä. Porsaiden päiväkasvu pahnueaikana oli 283-298g/pv. H-porsaat kasvoivat hitaimmin ja NM-porsaat nopeimmin, mutta erot eivät olleet tilastollisestimerkitseviä. Tuotannollis-taloudellisesti edullisimman isärotuvaihtoehdon määrittämiseksi onanalysoitava porsaiden koko elinkaaren tuotantotulokset.
Vehnälajikkeiden leivontalaatu
Authors: Salo Yrjö , Sieviläinen Elina , Jauhiainen Lauri
Published: April 2019

Uusien leipävehnälajike-ehdokkaiden on Suomen lajikelistalle päästäkseen hyväksyttävästi läpäistäväleivontakokeilla tehdyt testit. Vehnälajikkeilla on perimästä johtuvia eroja leivontalaadussa. Syys- jakevätvehnälajikkeiden leivontalaatua on tutkittu pitkään MTT:n ja Eviran yhteistyönä virallistenlajikekokeiden sadoista.Suomen virallisia lajikekokeita tehdään eri paikoilla vuosittain uusittavan ohjelman mukaisesti.Tuloksista lasketaan vuosittain viimeisten kahdeksan vuoden tulokset suoravertailuna, niin ettälajikkeiden väliset erot ovat vertailukelpoisia keskenään, vaikka lukumäärät vaihtelevat suuresti.Tässä tarkastellaan lajikkeiden välisiä eroja leivontatestin eri osatekijöissä: jauhot, taikina jaleipä. Leivontakokeet ovat vuosilta 2001-2008. Mittarilajikkeina, joihin muita lajikkeita verrataan,ovat Urho-syysvehnä ja Kruunu-kevätvehnä. Hyvä leivontalaatu koostuu eri tekijöiden kokonaisuudenarvostelusta.SyysvehnälajikkeetJauhosaanto on ollut paras Larsilla, heikoin Arktikalla ja Rehdillä. Kosteaa sitkoa on ollut runsaimminTarsolla ja Tryggvellä. Vähiten sitkoa on ollut lajikkeilla Veeti ja Rehti. Zeleny-luku on ollut paraslajikkeilla SW Magnifik ja Lars. Jauhojen vedensidonta on ollut paras Urholla. Valorimetriluku onollut paras Tarsolla ja heikon Veetillä.Taikinan venytysominaisuuksia kuvaava ekstensogrammi on ollut pitkä Olivinilla, Tryggvellä jaSW Magnifikilla, mutta lyhyt Rehdillä. Korkea ekstensogrammi on saatu SW Magnifikilla jaArktikalla, matala Tryggvellä ja Urholla.Koeleivonnoissa suurimmat vuokaleivät on saatu Gunbo ja Tryggve-lajikkeilla. Gunbolla onleivän huokoisuus ollut hyvä, mutta kimmoisuus heikko. Kimmoisuus on ollut heikko myösTryggvellä, mutta Arktikalla hyvä. Gunbon,Tryggven ja Tarson arvoluku on ollut hyvä.KevätvehnälajikkeetJauhosaanto on ollut hyvä Amaretolla ja Puntarilla, vaatimaton Wellamolla, Ainolla ja Quarnalla.Kostean sitkon pitoisuus on ollut korkein Anniinalla ja Quarnalla, mutta alhaisin Amaretolla jaDemonstrantilla. Zeleny-luku on ollut hyvä Quarnalla, Bjarnella, Anniinalla ja Wanamolla, muttaalhainen Puntarilla ja Amaretolla. Kevätvehnällä vedensidonta on ollut hyvä Quarnalla, PicolollaAnniinalla ja Ainolla, alhainen Puntarilla. Valorimetriluku on ollut hyvä lajikkeilla Quarna, Bjarne,Wanamo, Tjalve, Demonstrant ja Bombona, alhainen Puntari, Amaretto ja Picolo -lajikkeilla.Eekstensogrammi on ollut korkea Wanamolla ja Quarnalla. Puntarilla, Anniinalla ja Picololla onollut matala ekstensogrammi. Pitkä ekstensogrammi on ollut monella lajikkeella: Anniina, Tjalve,Bjarne, Zebra ja Bombona.Koeleivän tilavuus on ollut hyvä Zebra, Anniina, Tjalve ja Bjarne-lajikkeilla. Leivänkokonaisarvostelu, arvoluku on ollut hyvä Puntarilla ja Bjarnella. Anniinan huokoisuus on ollut hyvä,mutta kimmoisuus heikko. Huokoisuus on jäänyt heikoksi Quarnalla. Kimmoisuus on heikkoZebralla, Tjalvella ja Anniinalla.
Erikoispeltokasvien, camelina, hamppu, rypsi, kumina, speltti ja tattari viljelytekniikkaopas
Authors: Klemola Salla , Nevalainen Heidi , Ripatti Sinikka , Suhonen Pirjo , Korhonen Kari
Published: April 2019

EU:n tuomat tukimuutokset, tavanomaisten viljelykasvien markkinahintojen lasku ja viljelyäuhkaava yksipuolisuus pakottavat viljelijöitä miettimään vaihtoehtoja tuotannolleen. Erikoispeltokasvitvoivat tuoda ratkaisuja näihin ongelmiin ja luoda uusia mahdollisuuksia suomalaisille viljelijöille.Tämän työn tarkoituksena oli luoda viljelyopas elintarvikkeeksi soveltuvista erikoispeltokasveista.Työssä käsitellään camelinaa (Camelina sativa (L.) Crantz), hamppua (Cannabis sativa L),rypsiä (Brassica rapa), kuminaa (Carum carvi), spelttiä (Triticum spelta L) ja tattaria (Fagopyrumesculentum). Pääpaino on näiden kasvien viljelytekniikassa. Työstä löytyy kasvilajikuvauksen lisäksimyös muuta perustietoa jokaisesta kasvista sekä runsaasti käytännön viljelykokemuksia, jotka esitelläänyksityiskohtaisesti havaintoesimerkkeinä.Opas on tarkoitettu erikoispeltokasveista kiinnostuneille viljelijöille ja muille asiasta lisää tietoahaluaville. Tutkimustulosten perusteella koottu viljelyopas on julkaistu Marja- ja kasvisfutuurihankkeenverkkosivuilla osoitteessa: http://mansikka.netsor.fi/materiaali/erikoispeltokasvitviljelytekniikka.pdf
The role of benchmark technology in sustainable value analysis
Authors: Kuosmanen Timo , Kuosmanen Natalia
Published: April 2019

Sustainable Value Analysis (SVA) [F. Figge, T. Hahn, Ecol. Econ. 48(2004) 173-187] is a method formeasuring sustainability performance consistent with the constant capital rule and strongsustainability. SVA compares eco-efficiency of a firm relative to some benchmark. The choice of thebenchmark implies some assumptions regarding the underlying production technology. This paperpresents a rigorous examination of the role of benchmark technology in SVA. We show that Figge andHahn’s formula for calculating sustainable value implies a peculiar linear benchmark technology. Wepresent a generalized formulation of sustainable value that is not restricted to any particular functionalform and allows for estimating benchmark technology from empirical data. Our generalized SVAformulation reveals a direct link between SVA and frontier approaches to environmental performancemeasurement and facilitates statistical hypotheses testing concerning the benchmark.
Uusia menetelmiä viljelijöiden päätoimisuusasteen määrittelyyn
Authors: Seppälä Risto A. , Puurunen Maija
Published: April 2019

Viljelijäväestön tulotasoa ja sen muutoksia tutkittaessa joudutaan usein tarkastelemaan myösharjoitetun maatalouden merkitystä viljelijän kokonaistulonmuodostuksessa. Suomalaisissa tarkasteluissamaatilat on useimmiten jaettu neljään ryhmään sen perusteella, mikä osuus viljelijäpuolisoidentuloista tulee maataloudesta. Suora, tulo-osuuteen perustuva, ryhmittely kuitenkin huomioi herkästiväliaikaisten tulonvaihteluiden (esim. katovuosi, eläintaudit) vaikutuksen luokittelussa. Luokittelunsatunnainen vaeltelu aiheuttaa ylimääräistä virhettä aikasarjatarkasteluihin. Vakaamman luokittelijanmuodostamiseksi on tulotasotutkimuksen yhteydessä tutkittu mahdollisuutta hyödyntää tulotietojenlisäksi myös työpanoksen käyttötietoja maatalouden päätoimisuusasteen määrittelyssä.Luokitus muodostettiin vuoden 2003 verolomakkeilta saatavien viljelijöiden tulotietojen ja samanavuonna MMM/TIKE:n keräämien Maatalouden rakennetutkimuksen työvoimankäyttötietojenperusteella. Tulo- ja työnkäyttötietojen pohjalta tilat jaettiin ryhmittelyanalyysillä samankaltaistentilojen ryhmiin. Vastaavan tyyppistä analyysiä on sovellettu tekijöiden aiemmassa tutkimuksessa vuoden2000 tietoihin. Aiempaan tutkimukseen verrattuna tässä tutkimuksessa käytettiin yksinkertaisempaaanalyysimenettelyä ja suppeampaa aineistoa. Aiemmassa tutkimuksessa vuoden 2000 tiedot olikäytettävissä n. 8000 tilalta kun taas tässä vastaavat tiedot oli saatavissa vain n. 4200 tilalta lähtöaineistojenerilaisen keruutavan vuoksi.Analyysimenetelmien osalta merkittävimmät muutokset olivat tarkastelussa käytettävien muuttujienmäärän huomattava vähentäminen (2000 75kpl – 2003 3 kpl) sekä aineiston analysoiminen suoraanklusterianalyysillä. Analyysissä käytettiin muuttujina maataloustulojen osuutta kokonaistuloistaja viljelijäpuolisoiden työajankäyttöä TIKE:n kyselyn 7-portaisen luokituksen mukaan. Vuoden 2000tietojen analyysissä oli käytetty suurempaa joukkoa yksityiskohtaisempia tietoja maataloudesta, tulosta,menoista ja omaisuudesta. Tätä muuttujajoukkoa oli ”tiivistetty” faktorianalyysillä ennen klusterianalyysiä.Klusteroinnin perusteella aineisto jaettiin kuuteen ryhmään, jotka edustavat erityyppisiä maatiloja.Tulosten mukaan viljelijäpuolisoiden tiloista 35 % voidaan katsoa olevan sekä tulo että työajankäytönsuhteen päätoimisia kotieläintiloja. Näillä tiloilla maatalouden osuus kokonaistuloista on n. 86% ja molempien puolisoiden työaika käytetään miltei kokonaan maataloudessa. Tiloista 19 %:lla hankitaankeskimäärin 55 % kokonaistuloista palkkatyöstä ja työajan perusteella molemmat viljelijäpuolisoistaovat ainakin sivutoimisesti tilan ulkopuolella töissä. Loput 46 % tiloista jakautui neljään suunnilleensamankokoiseen ryhmään, joiden voidaan katsoa sijoittuvan maatalouden päätoimisuuden asteenperusteella em. ääriryhmien väliin. Täten voidaan todeta aiempaan verrattuna huomattavasti selkeämmälläanalysointitavalla saavutettavan asetettujen luokitustavoitteiden mukaisia tuloksia.
Tuotantorakennusten toiminnan suunnittelu 3D -pelitekniikalla
Authors: Manninen Urpo , Kauppinen Risto , Tuovinen Veikko , Mononen Jaakko
Published: April 2019

Tällä hetkellä käytettävät CAD -järjestelmät soveltuvat parhaiten rakennuspiirustuksien tekniseenjulkaisuvaiheeseen. Näillä ohjelmilla toteutetuista 2D -piirroksista on vaikea hahmottaa maataloudentuotantoprosessin toimivuutta.Lasten peleistä tuttu 3D -tekniikka auttaa tuotantorakennusten toiminnan hahmottamistaalkusuunnitteluvaiheessa.3D -pelitekniikka mahdollistaa helpon tavan tutkia ja havaita aiotun rakennuksen toiminnallisuutta.Tuottaja voi itse kokeilla erilaisia toimintamalleja ja niiden kustannuksia ennen varsinaisensuunnitteluprosessin aloittamista.Alkusuunnitteluvaihe vaatii monen alan asiantuntijoita, joiden on usein vaikea ilmentää tahtoaansuunnitteluprosessissa. He eivät välttämättä ymmärrä 2D -piirroksissa esitettyä toimintamallia sillä tavallakuin rakennusalan ammattilainen.3D -peliteknologian antama kolmiulotteinen läsnäolon tuntemus ja tämän kautta rakennuksentoimivuuden ymmärtäminen tuo suunnittelun eri vaiheisiin osallistuvien tahojen käyttöön uudenlähestymistavan. Kaikki suunnitteluprosessiin osallistuvat voivat esittää ja kokeilla uusia ideoita 3D -mallin avulla ja toteuttaa ne helposti ymmärrettävässä muodossa.Toimintamallista saadaan IFC -tallennuksen kautta siirrettyä siihen kertynyt tieto suoraanloppusuunnittelijan CAD -ohjelmaan.Navetoiden toiminnallinen suunnittelu saa uuden havainnointimahdollisuuden, kun eläintenliikkumista ja käyttäytymismalleja voidaan soveltaa toiminnallisessa suunnittelussa. Alkusuunnitteluvoidaan uudella järjestelmällä toteuttaa ilman rakennussuunnitteluun perehtynyttä henkilöä, tällöintuottajalla itsellään on entistä paremmat mahdollisuudet osallistua tuotantorakennuksensa toiminnalliseensuunnitteluun. Nettiversion avulla myös muut asiantuntijatahot esimerkiksi eläinlääkärit voivat osallistuarakennuksen toiminnalliseen suunnitteluun. Virtuaalipeleistä tuttu 3D-tekniikka parantaa huomattavastieläinten terveyden ja hyvinvoinnin seurantaa suurissa eläinyksiköissä.3D -pelitekniikaan perustuva rakennussuunnitteluohjelma on tällä hetkellä koekäyttövaiheessa AtriaOYj:n nautaryhmässä.
Olennaiset vaihtelunlähteet tattaripuurojen aistinvaraisissa kokeissa
Authors: Ketoja Elise , Mäki Maarit , Rantamäki Pirjo , Tupasela Tuomo , Keskitalo Marjo , Lapveteläinen Anja
Published: April 2019

Tutkimus on osa MTT:ssa vuosina 2003-2007 toteutettua tattarihanketta, jossa yhtenä tavoitteena oli uusien tattarituotteiden kehittely. Tuotekehityksessä lajikkeiden aistinvaraiset ominaisuudet ovat tärkeitä satoisuuden, kemiallisen koostumuksen ja prosessoitavuuden lisäksi. Ominaisuuksien arviointiin kehitettiin vedestä ja tattarista valmistetulle puurolle aistinvarainen profiili määrittelemällä yhdeksän tyypillisintä tattaripuuron makua, hajua, suutuntumaa ja ulkonäköä kuvaavaa ominaisuutta. Profiilia sovellettiin kokeessa, jossa vertailtavana oli neljä MTT:ssa viljeltyä lajiketta. Kahdeksan koulutettua arvioijaa arvioi neljän lajikkeen näytesarjan neljällä eri arviointikerralla. Arvioijat satunnaistettiin näytesarjoihin Williamsin latinalaisia 4x4-neliöitä käyttäen. Ominaisuuksien voimak-kuutta mitattiin 10 cm:n jana-asteikolla lukuun ottamatta värin tummuusastetta, joka mitattiin numeerisella (1-10) asteikolla. Lajikevaikutuksen lisäksi tavoitteena oli saada tietoa muiden arviointipisteisiin vaihtelua aiheuttavien tekijöiden merkityksestä. Mielenkiinto kohdistui erityisesti puurojen arviointijärjestyksen vaikutuksen ja edellisen näytteen jälkivaikutuksen suuruuteen.Kokeessa ei saatu näyttöä jälkivaikutuksesta. Tähän pyrittiin ohjeistamalla arvioijat neutraloimaan suu vedellä ja tuorekurkulla näytteiden välillä. Tulos voi selittyä osittain myös siitä, että yksikään lajike ei poikennut paljon muista arvioitujen ominaisuuksien voimakkuuksien suhteen. Järjestysvaikutusta sen sijaan esiintyi kaikilla kolmella makuominaisuudella. Näytesarjoissa ensimmäisinä arvioiduilla näytteillä arviointipisteiden estimoidut keskiarvot olivat kaikkein pienimmät. Sen jälkeen keskiarvoissa oli nouseva trendi kolmansina arvioituihin näytteisiin asti. Toisina ja kolmansina arvioitujen näytteiden keskiarvojen ero ei kuitenkaan ollut enää tilastollisesti merkitsevä millään makuominaisuudella. Ero ensimmäisinä ja myöhemmin arvioitujen näytteiden keskiarvojen välillä oli suurimmillaan noin yksi yksikkö kaikilla makuominaisuuksilla. Muista vaikutuksista arvioijavaikutus oli odotetusti suurin vaihtelunlähde. Yhdysvaikutusten (arvioija x arviointikerta, arvioija x lajike, arviointikerta x lajike) osuudet havaintojen vaihtelusta olivat pieniä, mikä kertoo koeolosuhteiden ja arvioijaraadin toiminnan yhdenmukaisuudesta.Tulokset osoittavat, että erityisesti järjestysvaikutus voi olla aistinvaraisissa kokeissa olennainen vaihtelunlähde, vaikka muut mahdolliset lähteet olisi otettu huomioon. Jälkivaikutustakaan ei voi itsestään selvästi sulkea pois, sillä sen esiintyminen voi riippua tuotteiden ominaisuuksista ja arvioitavien ominaisuuksien määrästä. Tulokset puoltavat sellaisten asetelmien käyttöä aistinvaraisissa kokeissa, jotka ottavat järjestys- ja jälkivaikutuksen esiintymismahdollisuuden huomioon.