bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Seleenirikastuksen vaikutus siemenperunan fysiologiseen ikään
Authors: Turakainen Marja , Hartikainen Helinä , Seppänen Mervi
Published: April 2019

Suomen oloissa siemenperunan varastointijakso on pitkä ja sen aikana siemenperunan fysiologinen ikälisääntyy eli se vanhenee hiljalleen. Samalla siemenperunan elinvoima alenee ja se tuottaa pienen sadon.Siksi elinvoiman säilyminen varastoinnin aikana mahdollisimman hyvänä on tärkeää.Vaikka seleeniä ei pidetä kasveille välttämättömänä mikroravinteena, nousevien seleenilisäysten onosoitettu parantavan kasvien kasvua, sadon määrää ja laatua sekä lisäävän kasvisolujen antioksidatiivistapuolustuskykyä. Kasvit tarvitsevat puolustusmekanismeja suojautuakseen sisäisten tai ulkoistenstressitekijöiden aiheuttamilta solujen hapetusvaurioilta. Vanheneminen on luonnollinen kasvienkehitysvaihe, jolloin solujen lipidien mm. solukalvojen hapettuminen lisääntyy. Seleenin on havaittuhidastavan kasvien vanhenemista ja E-vitamiinipitoisuuden vähenemistä kasvin ikääntyessä. Seleeniäsaaneiden kasvien on todettu myös säilyttävän pidempään tuoreutensa ja ravintoarvonsa.Tutkimuksessa selvitettiin, voiko seleenilannoitus ylläpitää tai edistää siemenperunan elinvoimansäilymistä sekä hidastaa sen vanhenemista varastoinnin aikana. Seleenillä rikastetut siemenperunat tuotettiinedellisenä kasvukautena kasvihuonekokeessa nousevilla selenaattimäärillä (0, 0,0035, 0,01, 0,075 ja 0,9 mgseleeniä kg-1 kvartsihiekkaa) lannoitetuissa kasveissa. Niiden elinvoimaa tutkittiin selvittämällävarastointiajan vaikutusta itujen lukumäärään ja pituuteen ja laskemalla itämiskapasiteetti.Siemenperunoiden vanhenemista tutkittiin mittaamalla rasvahappojen hapettumistuotteen elimalondialdehydin (MDA) kertymistä varastoinnin aikana ja idätysjakson jälkeen. Seleenin vaikutustasiemenperunoiden satopotentiaaliin tutkittiin kasvihuonekokeissa määrittämällä niiden tuottamat sadot.Seleenipitoisuus määritettiin sekä siemenperunoista että seuraavan sadon mukuloista.Pitkien itujen (≥1 cm) osuus ja itujen itämiskapasiteetti kasvoivat varastointiajan pidetessä kahdestakahdeksaan kuukauteen. Korkeimmat seleenilisäykset (0.075 ja 0.9 mg kg-1) paransivat kahdeksan kuukauttavarastoitujen siemenperunoiden itämiskapasiteettia eli suurempi osa olemassa olevista iduista olielinvoimaisia. Samanaikaisesti itujen putreskiinin pitoisuus oli korkein. Seleenillä ei ollut selvää vaikutustasiemenperunan vanhenemiseen. Korkein sato tuotettiin kuusi kuukautta varastoidulla siemenperunalla,riippumatta seleenilisäyksestä. Varastointiajan pidetessä kahdeksaan kuukauteen yhä korkeammatseleenilisäykset antoivat positiivisen sadonlisän.Tulokset osoittavat, että korkeat seleenilisäykset edistävät siemenperunoiden itämispotentiaalia jasatopotentiaalia varastointiajan, mikäli varastointiaika on yli kuusi kuukautta. Seleenillä ei olejohdonmukaista siemenperunan vanhenemista hidastavaa vaikutusta siemenperunan ollessa sopivassaistutusiässä.
Seittisienen tartunta aktivoi systeemisen puolustusvasteen perunan iduissa
Authors: Lehtonen Mari J. , Somervuo Panu , Valkonen Jari P.T.
Published: April 2019

Perunaseitti on yksi tärkeimmistä taudeista, joka vähentää perunan satoa ja sadon laatua. Seittisieni(Rhizoctonia solani) säilyy siemenperunan pinnalla seittirupena ja maassa rihmastopahkoina, joistatartunta saa alkunsa. Taudin ensimmäinen vaihe ilmenee perunan idunkärkien kuolemisena, itujenhaaroittumisena ja taimettumisen myöhästymisenä. Taimettuneiden varsien maanalaisiin osiin jää taudinnäkyväksi merkiksi versolaikkuja. Miksi osa iduista pystyy kuitenkin tartunnasta huolimatta taimettumaan,on epäselvää. Tämän ilmiön tarkempi ymmärtäminen voisi edesauttaa perunaseitin haittavaikutustenlievittämistä kasvukauden alussa.Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, aiheuttaako seittisienen tartunta puolustusreaktioitaperunan iduissa. Mukulat idätettiin pimeässä olosuhteiltaan kontrolloidussa kasvatuskaapissa, jossalämpötila vastasi taimettumisen kannalta suotuisia peltooloja.Olosuhteet suosivat myös seittisienenaiheuttaman versolaikun syntymistä. Koejärjestelyssä perunan idun alaosa tartutettiin seittisienellä. Idunyläosa eristettiin alaosasta muovikauluksella, jonka tarkoitus oli estää sienirihman kasvaminen erittäininfektioalttiiseen idun kärkeen. Perunan geenien ilmentymistä idun kärkiosassa tutkittiinmikrosiruanalyysillä 48 ja 120 tuntia alaosan tartutuksen jälkeen. Analyysissä voitiin havainnoidasamanaikaisesti n. 10,000 geenin ilmentymistä (noin kolmannes perunan kaikista geeneistä).Tulokset osoittivat, että suuri määrä kasvien taudinkestävyyteen liittyviä geenejä aktivoitui itujenkärjissä, kun idun tyviosa tartutettiin seittisienellä. Nämä systeemiset puolustusvasteet olivat selvästisienen aiheuttamia, sillä iduissa, joita ei tartutettu, samanlaista puolustuksen aktivoitumista ei tapahtunut.Rinnakkaisissa kokeissa tartutettiin idun kärkeä seittisienellä sen jälkeen, kun tyviosa oli tartutettu. Näissäiduissa kärjen havaittiin olevan huomattavasti kestävämpi seittitartunnalle kuin iduissa, joiden tyviosaa eiollut ensin tartutettu seittisienellä. Kokeiden tulokset osoittivat, että perunan luontaiset puolustusreaktiotkäynnistyvät seittisieni-infektionaikana, mikä selittänee, miksi osa iduista selviytyy seittitartunnasta japystyy taimettumaan. Näiden reaktioiden hyödynnettävyyttä seitintorjunnassa ei ole aiemmin tutkittu.
Mansikan harmaahome: biologinen täsmähallinta haastaa kemiallisen torjunnan
Authors: Hokkanen Heikki , Menzler-Hokkanen Ingeborg , Mustalahti Aino-Maija , Koivisto Ilmo , Levy Markku , Korhonen Kari
Published: April 2019

Mansikan harmaahome aiheuttaa vuosittain merkittäviä sadonmenetyksiä ja kuluja viljelijöille:tavalliset 3-4 hometorjuntaa kasvukautta kohti maksavat yli 1000 €/ha. Homeen biologista hallintaa ontutkittu paljon, mutta kenttäkokeet ovat yleensä noudattaneet kemiallisen torjunnan kaavaa, eikäriittävää tehoa tavallisesti ole saavutettu. Niinpä biologisen torjunnan läpimurto harmaahomeentorjunnassa on antanut odottaa itseään.Koska harmaahome iskee mansikkaan kukan kautta, on ruiskutustorjunta tehotonta: valtaosaruiskutteesta ei osu kukkiin. Lisäksi ruiskutuksen jälkeen avautuvat kukat jäävät ilman suojaa. Näittenheikkouksien korjaamiseksi ryhdyimme kehittämään mehiläisten avulla tapahtuvaa jatkuvaa täsmätorjuntaa.Tutkimuksessa mehiläiset valjastettiin kuljettamaan karvoituksessaan biotorjuntamikrobeja,jotka mehiläisten vieraillessa mansikan kukissa tehokkaasti ja täsmällisesti levisivät kohteeseensa.Itiölastin mehiläiset saivat poistuessaan pesästä erityisen levitinlaitteen läpi. Biotorjuntaan käytettiinkotimaista Gliocladium catenulatum –valmistetta (Prestop Mix).Tutkimukset tehtiin Sisä-Savossa sijaitsevilla mansikkatiloilla. Vuonna 2006 mukana oli kolmeja 2007 viisi mansikkatilaa. Kaikkiaan tutkimuksissa oli neljä eri käsittelyä: (1) käsittelemätönverranne, (2) pelkkä kemiallinen torjunta, (3) pelkkä biologinen täsmätorjunta ja (4) sekä kemiallinenettä biologinen torjunta. Mansikkapeltojen reunaan sijoitettiin kaksi vahvaa mehiläispesää/ha kukinnanalkaessa. Viljelijä lisäsi mikrobijauhetta levittimeen aamuisin noin 5-10 g kerrallaan. Sadepäivinäjauhetta levitettiin vasta sateen tauottua. Levitys lopetettiin kun mansikan kukinta oli ohi. Satokaudenaikana kustakin käsittelystä tarkastettiin marjojen homeisuusaste 1-2 kertaa viikossa. Lisäksi v. 2007tutkittiin mehiläisten vierailukäyntien tiheyttä mansikan kukissa, sekä selvitettiin eri käsittelyistäpoimittujen marjojen kauppakestävyyseroja ns. rasiakokeilla. Kokeita tehtiin v. 2007 myös viidellävadelmatilalla.Molempina tutkimusvuosina tulokset kaikilta tiloilta olivat aivan samansuuntaiset. Alku- japääsatokauden aikana sekä biologinen että kemiallinen torjunta vähensivät marjojen homeisuutta noinpuoleen tai alle siitä, mitä se oli ilman torjuntaa. Kemiallisen ja biologisen torjunnan yhteiskäyttövähensi homeisuutta eniten, noin kolmannekseen. Kuivana kesänä 2006 tilanne säilyi samanasatokauden loppuun, mutta vaikeana homekesänä 2007 ainoastaan yhteiskäyttö tehosi vieläsatokauden lopussa. Vadelmalla tulokset olivat samansuntaiset, ja rasiakokeetkin vahvistivat niitä.Tulokset osoittavat, että harmaahomeen täsmähallinta mehiläisten avulla on erittäin tehokas jakilpailukykyinen, luomutuotantoonkin sopiva menetelmä. Biohallinta säästää paitsi ympäristöä, myösviljelijän työtä, kalustoa ja kustannuksia: hinta on vain noin kolmannes kemiallisen torjunnankustannuksista. Yhteiskäytön optimoinnilla saatetaan tavanomaisilla tiloilla päästä parhaaseentaloudelliseen tulokseen.
Helposti puhdistettavat pinnat maatilarakentamisessa –laboratoriotutkimus
Authors: Määttä Jenni , Kymäläinen Hanna-Riitta , Kuisma Risto , Puumala Maarit , Mahlberg Riitta , Salparanta Liisa , Sjöberg Anna-Maija
Published: April 2019

Maa- ja metsätalousministeriön rahoittaman kolmivuotisen (2005-2007) tutkimushankkeen ”Helpostipuhdistettavat pinnat maatilarakentamisessa” tavoitteena oli selvittää likaa ja kosteutta hylkivienpintamateriaalien toimivuutta maatalouden tuotanto-olosuhteissa. Tutkimuksessa keskityttiin olemassaolevien pinnoitteiden lianhylkivyyteen ja kulutuskestoon vaikuttavien tekijöiden kartoittamiseen japinnoitettujen tuotteiden käyttöiän arvioimiseen. Tutkittavana oli perinteinen betoni, kaksi tiivistysaineellakäsiteltyä betonia, kolme betonin muovipinnoitetta (epoksi, polyuretaani ja polyesteri), akryylibetoni jakolme sementtipohjaista sauma-ainetta. Pintamateriaalien puhdistuvuustulokset esitettiin yksinkertaistettujenmallilikojen lisäksi myös muilla mallilioilla. Menetelminä käytettiin uusia radiokemiallisia ja biokemiallisiamenetelmiä. Lisäksi materiaalien topografiaa karakterisoitiin SEM-kuvin (pyyhkäisyelektronimikroskooppi)ja laserprofilometrimittauksin. Pintojen lian hylkivyysominaisuuksia selvitettiin kontaktikulmamittauksin.Tutkimuksen aihe on merkittävä, koska tuotantotilojen puhtaudella ja puhtaana pysymisellä on suurimerkitys kotieläinten hyvinvointiin ja terveyteen. Kotieläinten hyvinvointi ja terveys vaikuttavat puolestaansuuresti maatalouden kannattavuuteen. Tuotantotilojen ongelmana on orgaanisen materiaalin kuormitus, jokaon lähtöisin ruokinnasta ja eläimistä itsestään (esim. rehut, lanta). Tilojen kosteusolosuhteet jamikrobikasvustoille otollinen lämpötila lisäävät kuormituksen epäsuotuisaa vaikutusta. Kotieläintaloudessatapahtuva rakennemuutos ja yksikkökoon voimakas kasvu yhdistettynä maataloutta uhkaavaantyövoimapulaan korostavat paitsi tämän aihealueen taloudellista merkitystä myös sen merkitystäelintarvikkeiden hygieeniseen laatuun, eläinten ja rakennuksissa työskentelevien ihmisten hyvinvointiinvaikuttavana tekijänä.
Helposti puhdistettava lattia - hoitajien ja eläinten turvallisuustekijä
Authors: Puumala Maarit , Jauhiainen Pekka , Mahlberg Riitta , Salparanta Liisa , Kymäläinen Hanna-Riitta , Määttä Jenni , Kuisma Risto , Sjöberg Anna-Maija
Published: April 2019

Tuotantotilojen likaiset ja kosteat lattiat aiheuttavat liukastumisriskin niin eläimille kuin niiden hoitajille. Paitsi lattioiden oikealla muotoilulla, voidaan niiden kuivana sekä puhtaana pysymiseen vaikuttaa materiaalivalintojen avulla. Betoni on yleisin tuotantotiloissa käytetty lattia-, ja päällystemateriaali. Betoni on huokoinen materiaali. Huokoisuudesta johtuen tuotantotilojen epäpuhtaudet ja lika-aines imeytyvät helposti betoniin.Uusien ja perinteisten navetan pintamateriaalien puhdistuvuutta ja ominaisuuksia on tutkittu Maa- ja metsätalousministeriön rahoittamassa kolmevuotisessa tutkimushankkeessa ”Helposti puhdistettavat pinnat maatilarakentamisessa”. Hankkeessa keskityttiin olemassa olevien pinnoitteiden lian hylkivyyteen ja kulutuskestoon vaikuttavien tekijöiden kartoittamiseen ja pinnoitettujen tuotteiden käyttöiän arvioimiseen. Pintamateriaalien ominaisuuksia on tutkimuksen aiemmissa vaiheissa selvitetty laboratoriokokein. Koska materiaalien soveltuvuutta kotieläintiloihin ei voida selvittää pelkästään laboratoriossa, tuloksia on varmennettu käytännön kokeella.Kenttäkoe perustettiin osin uuteen ja osin peruskorjattuun pihattoon vuoden 2006 lopulla. Tutkittavana oli verrokkina toimineen teräshierretyn betonin rinnalle perinteisistä navetan pintamateriaaleista polyesteribetoni, tiivis asfaltti ja karhennetut epoksi-, polyuretaani- ja akryylipinnoitteet sekä tässä ympäristössä uudenlaiset materiaalit silaani-impregnointi ja öljypohjainen pinnoite sekä sellaisenaan että kumirouheella täytettynä. Halutut materiaalien pintaominaisuudet mitattiin ennen kokeen alkua, 3 kk, 6 kk ja 9 kk kokeen alusta sekä viimeisen kerran kenttäkokeen päätyttyä marraskuussa 2007. Kentällä mitattuja pintaominaisuuksia olivat pinnan topografia, pinnan väri ja kiiltoa. Lisäksi kokeen alussa, 6 kk:n ikäisinä ja kokeen päätyttyä koekappaleet punnittiin laboratoriossa ja niistä määritettiin pinnan hylkivyys ja puhdistettavuus.Seurantajakson aikana lattialle sijoitettujen materiaalien pinnan korkeushuiput ja syvimmät kolot tasaantuivat. Ruokintapöydän materiaalien syvimmät kolot tasaantuivat, mutta huippujen tasaantumista ei ollut havaittavissa. Vastaavasti lattiapintanäytteiden kiilto keskimäärin hieman kasvoi tai pysyi lähes muuttumattomana, kun ruokintapöydän pintanäytteiden kiilto useimmissa tapauksissa aleni. Kaikki lattian koepalat pinttyivät ja tummuivat tasaisesti kenttäkokeen edetessä, mutta huokoiset teräshierretty ja silaani-impregnoitu betoni erottuivat muovipinnoitteista huonomman kosteuden hylkivyyden perusteella. Muista pintamateriaaleista poiketen, toinen öljypohjaisista lattiapinnoitteista kului koejakson aikana osin puhki.
MAASÄÄ – teknologia-alusta: Ajantasaista sää- ja vedenlaatutietoa maatalouden ja ympäristöseurannan käyttöön
Authors: Thessler Sirpa , Järvenpää Markku , Walls Mari
Published: April 2019

Itämeren ja sisävesien tilan parantamiseksi on vaadittu tehokkaampia keinoja. Ratkaisuja etsitään myös maatalouden hajakuormituksen vähentämiseksi, sillä suurin osa ihmistoiminnan aiheuttamista typpi- ja fosforipäästöistä tulee maataloudesta. Myös kansalliset ja kansainväliset vesiensuojeluohjelmien tavoitteiden saavuttaminen edellyttää maatalouden päästöjen vähentämistä ja vesistöseurannan järjestämistä. Toisaalta maatalouden kannattavuus ja elintarviketuotannon laatu – ja jäljitettävyysvaatimukset edellyttävät kasvintuotannon panostusten (lannoitus, kasvinsuojelu) täsmällisempää kohdentamista ja ympäristövaikutusten minimoimista.Teknologia-alusta ympäristötietopalveluiden kehittämiseksi (Maasää) -tutkimushankkeessa näihin haasteisiin pyritään vastaamaan rakentamalla teknologia-alusta, joka luo toimintatavan kerätä, tallentaa, jakaa ja hyödyntää automaattisesti mitattuja ympäristötietoja maataloudessa ja ympäristönseurannassa. Maasää – teknologia-alusta tuottaa ajallisesti jatkuvaa ja alueellisesti tarkkaa säätietoa, mittaustietoja maan ja kasvuston kosteudesta ja veden laadusta ympäri vuoden. Ajantasaisen paikkatietokannan pohjalta kehitetään paikallisesti tarkkoja sääpalveluita, kehitetään maatalouden sovelluksia ja ennustepalveluita (esim. tautiriskiennusteita) sekä tarkennetaan vedenlaadunseurantaa ja vesistö- ja huuhtoumamalleja. Maasää –alustan avulla tarkastellaan myös sään ja viljely- ja vesistösuojelutoimenpiteiden vaikutusta kuormituksen rakentumiseen. Myös sään ajallisen vaihtelun ja ääri-ilmiöiden kuten sadantapiikkien vaikutusta kuormitukseen voidaan arvioida jatkuvatoimisten ja ympärivuotisten sää- ja ravinnemittausten pohjalta. Maasää-alusta luo myös hyvät puitteet testata maatalouden ja ympäristöseurannan automaattista anturointiteknologiaa.Tutkimus kohdistuu Karjaanjoen valuma-alueelle (noin 2000 km2), jonne rakennetaan koko valuma-alueen kattava tiheä sään, maankosteuden ja vedenlaadun mittausverkko käyttäen langattomia ja automaattisia sääasemia ja antureita. Peltolohkokohtaisen mallintamiseen ja seurantaan liittyen alueelle rakennetaan kaksi tihentymää, joissa mittaustietoa kerätään peltolohkokohtaisesti. Yhteensä alueelle sijoitetaan noin 80 sääasemaa, 30 maan kosteusanturia, 11 veden sameusanturia sekä 4 ravinneanturia vuoden 2008 loppuun mennessä. Mittaustiedot siirretään GSM-verkkoa pitkin palvelimelle, josta mittaustietoja voi käyttää ja ladata sovellusten käyttöön Internet-verkon välityksellä.Toukokuussa 2007 alkanut hanke jatkuu vuoden 2008 loppuun. Tarkoituksena on kuitenkin hyödyntää hankkeessa rakennettua mittausverkkoa tutkimuksessa ja liiketoiminnan kehittämisessä myös jatkossa. Tekesin, Maa- ja metsätalousministeriön ja yritysten rahoittamaa hanketta koordinoi MTT, ja siinä ovat mukana lisäksi Suomen ympäristökeskus, Ilmatieteen laitos ja Århusin yliopisto sekä suuri joukko yrityksiä, ympäristö ja maatalousalan organisaatioita ja Ympäristöministeriö.
Maalle oppimaan – tietoa, taitoja, elämyksiä, osallistumista!
Authors: Risku-Norja Helmi , Yli-Viikari Anja , Vieraankivi Marja-Liisa , Nuoranne Anneli , Korpela Elli , Smeds Pia
Published: April 2019

Nykyajan palveluyhteiskunta on etäännyttänyt kansalaisensa monista elämänperusasioista. Etenkin kaupunkilaislasten ja -nuorten siteet luontoon ja maatalouteen ovatlöyhtyneet, mutta ilmiö tulee vastaan yhä useammin myös maaseutukunnissa. Harvallalapsella tai nuorella on tänä päivänä kokemuksia maaseudun elämästä. Vaikka merkittäväosa päivittäisistä kulutusvalinnoistamme liittyy ruokaan, tiedot ruoan tuotannosta ovatlisääntyvässä määrin puutteelliset. Mittava haaste on osoittaa, minkälainen yhteysmaataloudella on ruokaan, kulttuuriin, maisemaan ja ympäristöön ja mikä onmaatalouden yhteiskunnallinen ja kansantaloudellinen merkitys. Jotta pystymmevaikuttamaan ruoan saatavuuteen eli ruokaturvaan, tuotteiden laatuun eliruokaturvallisuuteen ja tuotannosta aiheutuvaan ympäristökuormitukseen, onruoantuotanto säilytettävä omissa käsissä. Tämä edellyttää, että kasvava sukupolvi oppiiarvostamaan kotimaista ruokaa ja tietää, miten se on tuotettu.Maaseutulähtöinen kestävän kehityksen kasvatus tarjoaa mahdollisuuden lähestyänäitä kysymyksiä perusopetuksen opetussuunnitelman pohjalta. Maatilat soveltuvatoivallisesti koulun ulkopuoliseen opetukseen, sillä kulttuurin ja luonnon vuorovaikutusnäkyy viljelymaisemassa ja ympäröivässä luonnossa. Omakohtainen kosketus luontoon jamaatilan elämään ja toimintaan on luonteva keino lujittaa siteitä maaseutuun ja osoittaaihmisen riippuvuus luonnosta ja omasta elinympäristöstään.Koulujen ja maatilojen väliseen yhteistyöhön on luotu kaksi erilaista toimintamallia.Maalle oppimaan -leirikoulut toimivat maatiloilla. Niissä kestävän kehityksen kasvatustatoteutetaan toimintaa varten erityisesti suunniteltujen opetuskokonaisuuksien pohjalta,jotka tukevat kansallisen perusopetuksen opetussuunnitelman tavoitteita. Koulujen janiitten läheisyydessä sijaitsevien maatilojen väliseen kanssakäymiseen on puolestaankehitetty jatkuvaan yhteistyöhön perustuvaa toimintaa. Siinä opettaja yhdessämaatilayrittäjän kanssa suunnittelee maatilavierailujen sisällön, joka räätälöidäänyksilöllisesti koulun tarpeiden ja maatilan tarjoamien puitteiden pohjalta. Lisäksimaatalouden esittelypuisto Elonkierto Jokioisilla on avoin yleisölle ja tarjoaa tietoa,toimintaa ja elämyksiä kaikenikäisille.Maaseutulähtöinen kestävän kehityksen kasvatus on kokonaisvaltaista jatilannesidonnaista, ja siinä yhdistyvät tieto, tekeminen, tunteet, aistit ja arvot. Se lisääkoulun ja yhteiskunnan keskinäistä vuorovaikutusta. Yhteistyö opetustoimen kanssa lisäämaatiloilla tehtävän työn arvostusta, ja se voi olla myös lisätulonlähde maatiloille.
Maistuuko tattaripuuro?
Authors: Mäki Maarit , Rantamäki Pirjo , Pihlava Juha-Matti , Ketoja Elise , Tupasela Tuomo , Keskitalo Marjo , Lapveteläinen Anja
Published: April 2019

Tattari (Fagopyrum esculentum) on perinteinen suomalainen viljelyskasvi. Uudet tutkimusmenetelmätovat tuoneet esiin sen monia terveyteen edullisesti vaikuttavia ominaisuuksia. Tattari on hyväantioksidanttien lähde ja eläinkokeiden perusteella sen katsotaan alentavan veren kolesterolia. Se saattaamyös olla hyödyksi tyypin 2 diabeteksen hoidossa sisältämänsä D-chiro-inositolin takia. Tattari ei sisällägluteenia, joten keliakiaa sairastavat voivat myös käyttää tattarituotteita. Tattarin voimakas maku kuitenkinjakaa kuluttajien mielipiteitä. Tässä tutkimuksessa pyrittiin erittelemään tattarin aistinvaraisia ominaisuuksiaja selvittämään, kuinka paljon tattarilajikkeet eroavat aistinvaraisesti toisistaan.Tutkimuksessa luotiin tattarille aistinvarainen profiili, jota sovellettiin hankkeessa viljeltyihintattarilajikkeisiin. Profiili rakennettiin MTT:n aistinvaraisessa laboratoriossa yhdessä Kuopion yliopistonkanssa. Tutkimusta varten koulutettiin 10 henkilön asiantuntijaraati. Arvioitavaksi tuotteeksi valittiintattaripuuro, joka sisälsi vain tattaria ja vettä. Puuro valittiin, koska se on perinteinen suomalainentattariruoka eikä sisällä tulokseen mahdollisesti vaikuttavia ulkopuolisia ainesosia. Tattaripuurostamääritettiin tyypillisimmät aistinvaraiset ominaisuudet hajun, maun, rakenteen ja ulkonäön suhteen. Puuroonkäytetyistä tattarirouheista analysoitiin myös kemiallinen peruskoostumus.Tattarista määritettiin ja nimettiin kaksi hajua (perunamainen ja viljainen/rukiinen haju), kolmemakua (karvaus, maun yleisvoimakkuus ja tattarin maku), kaksi rakenneominaisuutta (ryynimäisyys jaleseisyys) ja kaksi ulkonäköön liittyvää ominaisuutta (kirjavuus ja tummuus). Erityisesti tattarinominaismaun määrittely osoittautui vaativaksi tehtäväksi. Ensimmäisessä vaiheessa muodostettiin profiilieräille kaupallisille tattarituotteille. Menetelmän kehittämisen jälkeen tehtiin kaksi lajikkeiden välistävertailua. Ensimmäisessä kokeessa verrattiin kuutta ja toisessa kokeessa neljää MTT:ssä viljeltyä lajiketta.Lajikkeet olivat peräisin Latviasta, Puolasta ja Suomesta.Tutkimuksessa luotiin kullekin mukana olleelle lajikkeelle oma aistinvarainen profiili valittujenyhdeksän ominaisuuden voimakkuusarviointien perusteella. Tilastollisesti merkitseviä eroja tattaripuurojenvälillä havaittiin kuitenkin ainoastaan puuron kirjavuudessa ja värin tummuudessa. Tulokset viittaavat siihen,että nämä Suomen viljelyoloissa satoa tuottavat lajikkeet voi aistinvaraisesti erottaa toisistaan lähinnä niistätuotetun elintarvikkeen ulkonäön suhteen.Tässä MMM:n rahoittamassa Terveyttä tattarista -hankkeessa tutkittiin tattarin aistinvaraistenominaisuuksien ohella eri lajikkeiden satoisuutta, pölyttävien hyönteisten osuutta pähkylöidenmuodostukseen, tattarin pähkylöiden kemiallista koostumusta, prosessoitavuutta ja eri jakeidenantioksidanttiaktiivisuutta.
Tekninen tehokkuus ja tehokkuuden muutos kasvihuonekurkun tuotannossa
Authors: Koivisto Anu
Published: April 2019

Suomen kasvihuonekurkun tuotannon pääasiallisena tuotannontehostamiskeinona oli 1990-luvulle saakka yrityskohtaisen tuotantoalan kasvattaminen. Viljelijät käyttivät niin sanottua perinteistä viljelymenetelmää, missä talvikuukausien vähäinen luonnonvalon määrä edellytti viljelytaukoa marras- ja helmikuun välisenä aikana. 1990-luvulla käyttöön otettu keinovalotus mahdollisti tuotannontehostamisen sekä viljelyn myös talvikuukausina.Tämän tutkimuksen tavoitteena oli tarkastella miten tuotannontehostamiskeinot ovat vaikuttaneet tilojen tekniseen tehokkuuteen, sekä miten ilmastolliset tekijät vaikuttavat tuotannon tehokkuuteen. Tutkimuksessa kurkuntuotantoon erikoistuneet yritykset ryhmiteltiin tuotannontehostamiskeinojen käyttöönoton mukaisesti neljään ryhmään: pienet perinteisen viljelytavan yritykset, suuret perinteisen viljelytavan yritykset, pienet valotusta käyttävät yritykset ja suuret valotusta käyttävät yritykset. Pienet valotusta käyttävät yritykset jätettiin pois lopullisesta tarkastelusta pienen ryhmäkoon vuoksi. Tutkimus tehtiin aikasarjatarkasteluna.Tarkastelu perustui Tiken puutarhayritysrekisterin tietoihin vuosilta 2000, 2002, 2004 ja 2006. Tekninen tehokkuus määritettiin stokastisen rintamaestimoinnin avulla (parametric stochastic production frontier analysis). Ilmastollisten tekijöiden vaikutusten määrittämiseen käytettiin rintamaestimointiin liittyvää tehottomuuden mallia (inefficiency effect model). Tehokkuustarkastelu toteutettiin ryhmän sisäisen ja ryhmien välisen tarkastelun viitekehystä käyttäen.Tutkimuksen tulosten mukaan perinteisen viljelytavan yritysten ryhmän sisäinen tehokkuus oli valotusta käyttävien yritysten tehokkuutta korkeampi. Suuret valotusta käyttävät yritykset olivat sen sijaan ottaneet käyttöön muita yritysryhmiä enemmän uutta teknologiaan, mikä voi tarkoittaa esim. uutta valotusratkaisua, uutta istutusmenetelmää tai uutta lajiketta. Pienet perinteisen viljelytavan sekä suuret valotusta käyttävät yritykset osoittautuivat olevan omilla panosyhdistelmillään lähimpänä saatavilla olevaa ”parasta teknologiaa”. Suurten valotusta käyttävien yritysten energian panosjousto oli korkein, mikä tarkoittaa että yhdellä lisäenergiayksiköllä nämä tilat pystyisivät tuottamaan muita tilaryhmiä enemmän sadonlisää.Kasvukauden aikainen globaalisäteily paransi kaikkien yritysryhmien tehokkuutta. Säteilyn määrän lisääntyminen paransi voimakkaammin perinteisen tuotantotavan yritysten tehokkuutta kuin valotusta käyttävien yritysten. Kasvukauden aikainen korkeampi keskilämpötila heikensi pienten perinteisen viljelytavan yritysten tehokkuutta. Muiden yritysryhmien osalta keskilämpötilalla ei ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta.
Nurmikasvuston puna-apilapitoisuuden voi ennustaa kalsiumpitoisuudesta
Authors: Rinne Marketta , Nykänen Arja , Kemppainen Jukka , Nyholm Laura , Nousiainen Juha
Published: April 2019

Puna-apilan lisäämisellä rehunurmiseoksiin on monia hyviä puolia. Apilapitoisuuden vaihtelu nurmissaon kuitenkin suurta. Biologisen typensidonnan arvioimiseen, sadonkorjuun ajoittamiseen ja rehunsyöntipotentiaalin ennustamiseen tarvitaan tietoa apilan osuudesta nurmikasvustossa.Apilapitoisuuden määrittäminen botaanisella analyysillä on työlästä ja muilla menetelmillä kutensilmämääräisesti arvioiden varsin epätarkkaa. Puna-apilan kalsiumin (Ca) pitoisuus on huomattavastikorkeampi kuin nurmiheinien. Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, pystytäänkö nurmikasvustonpuna-apilapitoisuus arvioimaan nurminäytteen Ca-pitoisuuden perusteella.Puna-apilan ja nurmiheinien seoskasvustoja seurattiin MTT:n tutkimuspaikoilla Juvalla ja Sotkamossavuosina 2004-2006. Lohkot olivat luomuviljelyssä. Näytteiden Ca-pitoisuus määritettiin ValioOy:n laboratoriossa XRF-menetelmällä (X-ray fluorescence). Näytteiden kalsiumpitoisuuden japuna-apilan osuuden yhteyttä tarkasteltiin regressioanalyysillä.Yksinkertaisin yhtälö, jossa on mukana vain Ca-pitoisuus, toimi varsin hyvin. Selitysaste oli0.800 ja mallin jäännösvaihtelu 10.7 %. Sen mukaan apilapitoisuus voitiin ennustaa yhtälöllä:Apilan osuus nurmikasvuston kuiva-aineessa (%) = -3.1 + 4.22 × Ca-pitoisuus (g(kg KA)Sadon (1 vs. 2. sato) huomioiminen paransi ennustetarkkuutta. Myös maan Ca-pitoisuudella oli merkitsevävaikutus. Jos nämä lähtötiedot ovat käytettävissä, niiden hyödyntäminen on suositeltavaa. Artturi-verkkopalvelun (www.mtt.fi/artturi) Laskurit-sivulla on käytettävissä laskuri, johon voi tallentaanäytteen lähtötiedot ja saada tulokseksi nurmikasvuston apilapitoisuuden.Nurminäytteen Ca-pitoisuus määritetään Artturi-rehuanalyysin suppeassa kivennäisanalyysissäja rehujen kivennäispitoisuudet ovat hyödyllisiä tietoja myös eläinten ruokinnan suunnittelussa, mikäpuoltaa Ca-pitoisuuden käyttöä myös apilapitoisuuden arviointiin. Tämän tarkastelun perusteella yhteysvaikuttaa niin selvältä, että lähestymistapa on toimiva. Aineisto on kuitenkin pieni ja sisältää vainluomunurmista kerättyjä näytteitä. Muut tiedot mm. kasvuston kehitysvaiheesta (D-arvo) ja kemiallisestakoostumuksesta saattaisivat parantaa ennustetarkkuutta.Ca:n ja puna-apilan pitoisuuksien yhteys määritettiin tässä nurmikasvustosta kerätyistä ja kuivatuistanäytteistä. Menetelmää voi käyttää myös säilörehunäytteiden apilapitoisuuden arvioimiseen,koska Ca-pitoisuudessa ei ole odotettavissa muutoksia säilönnän aikana.
Puna-apilasäilörehun korjuuajan vaikutus maidon rasvahappokoostumukseen
Authors: Vanhatalo Aila , Pursiainen Pirjo , Tuori Mikko
Published: April 2019

Tutkimuksessa selvitettiin puna-apilasäilörehunkorjuuajankohdan vaikutusta maidonrasvahappokoostumukseen. Apilarehujen syöntiä, sulavuutta ja maidontuotantovaikutusta koskevattutkimustulokset on esitetty aikaisemmin (Pursiainen ym. 2006). Koerehut tehtiin puhtaasta puna-apilanurmestaensikasvun aikaisesta (AA) ja myöhäisestä (AM) kehitysvaiheesta sekä näidenjälkikasvuista (AAJ ja AMJ, vastaavasti). Kontrollina oli timotei-nurminatakasvustostaaikaisessa(TNA) ja myöhäisessä (TNM) kehitysvaiheessa tehty säilörehu. Rehut oli säilötty pyöröpaaleihinmuurahaishappopohjaista säilöntäainetta käyttäen. Tutkimus tehtiin 12 Ay-lehmällächange over -kokeena,jossa oli neljä kolmen viikon mittaista jaksoa. Lehmät jaettiin tuotoksen mukaan kahteenblokkiin (23kertaa poikineet ja ensikot) ja ne saivat säilörehua vapaasti. Viljarypsipohjaistaväkirehua annettiin 10.5 (useasti poikineet) tai 8.4 kg/pv (ensikot).Koekäsittelyiden välillä ei ollut eroja energiakorjatussa maitotuotoksessa tai maidonrasvapitoisuudessa. Apilasäilörehuruokinta vaikutti kuitenkin selvästi maidon rasvahappokoostumukseen.Se lisäsi kerta- jamonityydyttymättömien rasvahappojen ja vähensi palmitiinihapon(C16:0) osuutta maitorasvassa heinäkasviruokintoihin verrattuna. Apilaruokinta lisäsi erityisesti α-linoleenihapon(18:3 n3)osuutta maitorasvassa (0.87 (AA), 0.67 (AM), 0.92 (AAJ), 0.93 (AMJ), 0.44(TNA) ja 0.48 % (TNM)) vaikutuksen ollessa suurempi lehmien syödessä apilan jälkikasvu- kuinensikasvurehuja. Sen osuus maitorasvassa oli myös suurempi lehmien syödessä apilan ensikasvustaaikaisin korjattuja säilörehuja myöhään korjattuihin rehuihin verrattuna. Tulokset vahvistavattutkimusprojektin aikaisemmassa kokeessa saatuja tuloksia puna-apilanedullisesta vaikutuksestamaidon rasvahappokoostumukseen.
Nurminatalajikkeiden siementen muodostuksen erot
Authors: Kousa Matti , Mäkelä Pirjo
Published: April 2019

Nurminataa käytetään pääasiallisesti rehunurmien siemenseoksissa. Se onkin toiseksi eniten viljeltyrehunurmikasvi timotein jälkeen. Nurminata on nopeakasvuinen, kestää toistuvaa niittämistä lyhyeensänkeen ja on kilpailukykyinen. Sen rehulaatu ei kuitenkaan ole timotein luokkaa, minkä lisäksi se eimenesty hiekkaisilla mailla ja on arka kuivuudelle. Nurmirehun tuotannossa kotimaista, mieluitenpaikallista alkuperää, olevan kylvösiemenen käyttö on suositeltavaa. Paikallisesti tuotettu kylvösiemenedesauttaa mm. kasvuston talvehtimista ja sadontuottokykyä. Nurminadan siemensadot ovat havaintojenmukaan laskeneet viimeisten kymmenen vuoden kuluessa. Tässä tutkimuksessa selvitettiin vanhanja uuden nurminatalajikkeen satokomponenttien muodostumisessa esiintyviä eroja ja niiden selityskykyäsiemensadolle. Tutkimuksessa käytettiin vanhaa, Kalevi, ja uutta, Fure, nurminatalajiketta. Määritimmenurminadoista niiden biomassan muodostuksen toisena kasvukautena toistuvin mittauksin, sadonosatekijät (mm. korsien, lehtien ja röyhyjen massat, versojen röyhyjen ja siementen lukumäärätsekä kukkien, tähkylöiden ja siementen muodostuksen) ja siemensadon. Lisäksi kasvustoista analysoitiinrehulaatu kahdesti (mm. D-arvo, raakaproteiini, kuiva-aine ja tuhka). Tulosten perusteella Furemuodostaa lehtevämmän kasvuston kuin Kalevi. Vaikka Kalevin kokonaisversomäärä on suurempikuin Furen, Fure muodostaa Kalevia enemmän vegetatiivisia versoja ja sen biomassasta suurempi osaon lehdissä kuin Kalevilla. Fure muodostaa myös Kalevia enemmän tähkylöitä, kukkia ja siemeniäröyhyä kohden. Lajikkeiden siemensadossa ei silti ollut merkittävää eroa, joten ne pystyvät tehokkaastikompensoimaan satokomponenteissa tapahtuvia muutoksia kuten viljat. Röyhyjen määrän lisääntyminenlaski Kalevin siemensatoa samoin kuin siementen määrän lisääntyminen röyhyssä Furella.Biomassan lisääntyminen korrenkasvuvaiheen alussa vähensi Furen siemensatoa ja lisäsi Kalevin siemensatoa.Lajikkeiden rehulaadussa ei havaittu muita eroja kuin se, että Kalevin D-arvo pysyi pitempäänkorkeampana kuin Furen.
Politiikkojen ja työvoiman tarjonnan muutosten vaikutukset Pohjois- Karjalan maakunnassa
Authors: Hyytiä Nina , Kola Jukka
Published: April 2019

Työn tavoitteena on tutkia politiikkojen ja työvoiman tarjonnan muutosten vaikutuksia Pohjois-Karjalanaluetalouteen. Sitä, miten nämä muutokset vaikuttavat esimerkiksi eri toimialojen välisiin suhteisiin, alueentyöllisyyteen ja palkkoihin, yritysten menestymismahdollisuuksiin ja eri instituutioiden väliseen tulonjakoon.Tämän lisäksi tutkitaan maaseutu- ja kaupunkialueen vuorovaikutusta. Mallintaminen tehtiin kahdessa vaiheessa.Ensin rakennettiin alueelle sosiaalisen tilinpidon matriisi (SAM), jota käytetään perusaineistona yleisentasapainon malliin (CGE). Yleisen tasapainon mallista pyritään rakentamaan joustava työkalu politiikkojenja talouden makrotason muutosten analysointiin. Mallin pohja-aineiston hienojakoisuuden ansiosta mallillaon mahdollista tarkastella aikaisempaa yksityiskohtaisemmin politiikkojen vaikutuksia maakuntatasolla.Työssä keskitytään kuvaamaan toisaalta työvoiman tarjonnan muutosten seurauksia ja toisaalta maatalouspolitiikanmuutoksia. Työvoiman tarjonnasta tehtiin kahdeksan erilaista simulaatiota. Näistä neljässä koko työvoimantarjontaa joko vähennettiin tai lisättiin ja toisessa puolessa eri koulutustason työvoiman tarjontaalisättiin tai vähennettiin. Paitsi puhtaasti työvoiman tarjonnan muutoksia, simulaatioiden voidaan ajatellakuvaavan muuttoliikkeen vaikutusta maakuntaan. Vaikutuksia tarkastellaan valittujen indikaattoreiden, esimerkiksiBKT:n, investointien ja hintojen muutosten kautta. Korkeammin koulutetun työvoiman tarjonnanmuutoksilla oli suurempi vaikutus investointeihin ja tuontiin, kun taas yksityiseen kulutukseen, vientiin jaBKT:n vaikuttivat enemmän vähemmän koulutetun työvoiman tarjonnan muutokset. Vaikutukset olivat voimakkaimmatjalostussektoreilla. Erot maaseudun ja kaupungin välillä olivat varsin pieniä.Maatalouspolitiikkasimulaatioiden tavoitteena oli testata, millaisia vaikutuksia maataloustukien poistamisella,tukien irrottamisella tuotannosta ja siirtymisellä maataloustuista muunlaisiin tukiin on maatalouteenja toisaalta koko alueen talouteen. AGCUT-simulaatiossa maataloustoimialalta poistetaan kaikki tuet.DECOUPLE-simulaatiossa poistetaan maataloudelta kaikki tuet ja vastaava summa siirretään suorana tukenamaanviljelijäkotitalouksille. PILLAR2-simulaatiossa tuet poistetaan maataloudelta ja vastaava summa siirretäänrakentamisen investointikysyntään. MODULATION-simulaatiossa maataloustuet poistetaan, ja tästäsummasta 20 % siirretään rakentamisen investointikysyntään ja 80 % suorana tukena maanviljelijäkotitalouksille.Kaikkien politiikkavaihtoehtojen osalta kokonaisvaikutukset alueelliseen bruttokansantuotteeseenolivat lievästi negatiivisia, mikä kertoo maatalouselinkeinon tärkeydestä kerrannaisvaikutusten kautta. Pelkästäänmaataloutta tarkasteltaessa BKT putosi kaikissa vaihtoehdoissa noin 13 % ja työvoiman kysyntälaski 40 %. Maatalouden tukien poistamisella oli suuri vaikutus myös elintarvikkeiden jalostukseen.
The transforming object of the veterinarian’s clinical gaze
Authors: Paldanius Kalevi
Published: April 2019

Although veterinary profession’s function in society is very important there are relatively a fewscientific studies about veterinary profession or how veterinarians’ experience their work. In the fieldof study of work approaches based in activity theory (AT), has been held during last 15 years as apromising theoretical and practical tool. As such there is no unified definition of activity theory. Oneof the central concepts in AT is the notion of object in understanding and explaining human activity.Idea is that when we understand the object of activity we have found the key to understand activitysystem. Human activity is seen multidimensional system or structure. When applying AT in researchimportant is how the subject interprets and approaches the problem space of her/his activity system. Inthis article I will focus on how municipal veterinarian in mixed practice experiences her/his work,animals and clients. I use activity theoretical notions to interpret the results.The empirical material was collected by means of participant observation and interviews of twoveterinarians – man and woman - in Eastern Finland during the time period June 2006 – October 2007.Observation time was altogether 3.5 working weeks, including approximately 120 – 130 consultationswith clients in consulting rooms and in the farms. The analyses of the notes and interviews were madeby theory driven content analysis. For analytical purposes I formed a typical case of two veterinarianswhose work I observed. I refer to the case by an acronym “the Vet”.The activity of veterinarian is described as a continuum preventive – curative/clinical – euthanasia.My interpretation is that for the veterinarian animals are the object of clinical gaze in the realm ofsocio-economic organisation. By clinical gaze is meant a perceptual model than mere to seeing, moreto functions like speaking, touching and knowing. But in this system the owners of animals form acritical factor. Client’s way to take care of their animals defines whether they are favourite clients ornot for the Vet and does the Vet feel that s/he is in the same boat or not with the client. The Vet feelsthat the owners of production animals understand her/his work better than owners of the pets. May bethe idea of production defines animals as objects more clearly and thus easier to agree about activitiesthan the idea about animal as a companion or friend?Activity theoretical concepts apply well in analysing veterinarian’s work in socio-economic systemwhere animals are used to satisfy human needs. But the notion of animal as object of veterinarian’sclinical gaze seems not to be enough in defining the special nature of veterinary work. In order tounderstand more fully the social dimension of activity of veterinarian, it is important to study howclients’ experience veterinarians and their work.
Jaloittelu- ja ulkotarhoista aiheutuvan vesistökuormituksen vähentäminen vaikeaa
Authors: Uusi-Kämppä Jaana , Heinonen-Tanski Helvi , Huuskonen Arto , Jansson Helena , Jansson Håkan , Kuisma Miia , Nykänen Arja , Närvänen Aaro , Puumala Maarit
Published: April 2019

Nautojen jaloittelu- ja ulkotarhat sekä hevostarhat ovat yleistyneet viime vuosina. Syynä on mm. parsinavetoissaolevien lehmien ja hiehojen laidunnussäännös, joka voidaan korvata jaloittelulla tarhassa.Myös suurten pihattonavettojen yhteyteen usein rakennetaan tarha, vaikka varsinaista ulkoilupakkoapihatossa pidettävillä eläimillä ei ole. Ulkotarhoissa kasvatetaan osan vuotta tai ympäri vuoden emolehmiäja lihanautoja. Viime vuosina hevosten määrän lisääntyessä on rakennettu uusia talleja ja tarhoja.Varsinaisissa jaloittelutarhoissa eläimet jaloittelevat muutaman tunnin kerrallaan, mutta ulkotarhoissane ovat ympäri vuoden. Tarhat ovat maapohjaisia, vaihtopohjaisia tai tiivispohjaisia (asfaltistatai betonista valettuja tai sementillä stabiloituja). Osa tarhoista on perustettu metsään. Tarhoista aiheutuvaanravinnekuormitukseen vaikuttavat monet asiat. Eläintiheys on niistä tärkein – mitä enemmäneläimiä on tarha-alaa kohti, sitä suurempi on kuormitus. Kun eläimet ovat koko vuorokauden tarhassa,kuormitus on suurempi, kuin jos ne jaloittelisivat tarhassa vain muutaman tunnin päivässä. Ruokinta-,juotto- ja makuualueiden lähiympäristössä ravinnekuormitus on suuri, olipa tarha-alaa kuinka paljontahansa.Peltoviljelyn aiheuttamaa vesistökuormitusta on pyritty vähentämään monilla eri toimenpiteillä.Erityisesti on kiinnitetty huomiota lannan levitysmääriin, -ajankohtaan ja -tapaan. Kasvipeitteettömässätarhassa eläinpaine saattaa olla suuri (yli 80 nautayksikkövuorokautta hehtaarilla vuodessa;ny vrk/ha v), kun suositusten mukaan karjatilalla saa olla 1,5 lypsylehmää peltohehtaaria kohden.Sonnan ja virtsan käsittely tarhassa saattaa olla puutteellista, jolloin ravinteita voi kulkeutua sade- taivalumaveden mukana ympäristöön. Tarhavesissä ravinteiden ja ulostemikrobien pitoisuudet saattavatolla moninkertaiset pellon valumavesiin verrattuna. Tarhavedet voivat pilata lähikaivoja ja heikentäärantavesien hygieniaa sekä osaltaan lisätä vesien rehevöitymistä aina leväkukinnoiksi asti. Nautojentarhoista aiheutuvaa ravinne- ja mikrobikuormitusta vesiin ja kuormituksen vähentämistä on tutkittuMTT:ssä kymmenisen vuotta.Sonnan säännöllinen poisto tarhasta vähentää ravinteiden joutumista vesiin. Tiivispohjaisesta tarhastaon helpompi poistaa sonta ja kerätä valumavedet kuin maa- tai vaihtopohjaisesta tarhasta. Josmaa- tai vaihtopohjainen tarha on salaojitettu, osa vesistä saadaan kerättyä. Maa- ja vaihtopohjaisistatarhoista valumavesiä muodostuu vähemmän ja niissä on yleensä myös vähemmän fosforia, typpeä jamikrobeja kuin tiivispohjaisen tarhan vesissä, sillä maapohja suodattaa osan epäpuhtauksista. Tiivispohjaistentarhojen vedet suositellaankin kerättäväksi ja levitettäväksi pellolle. Maa- ja vaihtopohjaistentarhojen vesiä ei myöskään tulisi laskea suoraan ympäristöön. Niitä voidaan puhdistaa esim. erilaisillapienpuhdistamoilla, suodattimilla, kosteikossa tai niiden yhdistelmillä.
Ympäristöjärjestelmien soveltaminen hevostalouteen – EquineLife- hanke
Authors: Virtanen Hanna , Pesonen Inkeri , Pakarinen Suvi
Published: April 2019

Hevosten lukumäärä on yli kaksinkertaistunut vuodesta 1980. Vuonna 2006 hevosia oli rekisterissä 66050, kun vastaava luku vuonna 1980 oli 31 484. Talleja Suomessa oli vuonna 2005 arviolta 15 000 jamäärän arvioidaan kasvavan entisestään.Hevostallien lisääntyessä sekä keskittyessä erityisesti kasvukeskusten yhteyteen myös niistä aiheutuvienympäristöhaittojen merkitys korostuu. Pienilläkin talleilla lannasta aiheutuva ravinne- jamikrobikuormitus saattaa paikallisesti olla merkittävä vesiensuojelullinen sekä hygieniaongelma.Ratsastus sekä hevosten tarhaaminen aiheuttaa eroosiota, maaston kulumista ja kasvillisuudentallaantumista sekä tämän myötä maaston vettymistä. Välillisesti hevosenpito aiheuttaaympäristökuormituksia mm. rehun- ja sähköntuotannon kautta. Ympäristölupa vaaditaanpääsääntöisesti kuitenkin vasta 60 hevosen tallilta. Systemaattiselle ympäristöasioiden hoidolle on siistarvetta myös kasvavassa hevostaloudessa.Tätä taustaa vasten Euroopan Unionin LIFE Ympäristö- rahoitusvälineen päärahoittamassahankkeessa EquineLife – toimintamalli ekologisesti ja eettisesti kestävälle hevosurheilulle sovellettiinympäristöjärjestelmiä hevostalouteen ja luotiin toimintamalleja hevostalouden ympäristö-,turvallisuus- ja hyvinvointiasioiden kehittämiseksi niin hevosyrityksissä kuin -tapahtumissakin.Toimintamallien pohjana oli Euroopan Unionin asetukseen perustuva EMAS (The Eco-Managementand Audit Schme) -ympäristöjärjestelmä. Kahdessa pilot- kohteessa, MTT Hevostaloudessa sekäYpäjän Hevosopistolla, EMAS- ympäristöjärjestelmä myös rekisteröidään vuonna 2008.Standardiin perustuvia ympäristöjärjestelmiä on sovellettu Euroopassa muuhun kotieläintalouteen,mutta ei hevostalouteen. Ruotsissa, Ranskassa ja Tanskassa on kokemuksia ISO14001- standardinkäytöstä yleisesti maataloudessa. Myös Yhdysvalloissa ISO14001- ympäristöjärjestelmiä onsovellettu siipi-, liha- ja lypsykarjatalouteen. Sen sijaan Australiassa on rakennettu ISO14001-järjestelmiä myös hevostalouteen. Kuitenkin hevostalouteen on käytetty itse kehitettyjäympäristöjärjestelmiä ja -ohjelmia erityisesti Yhdysvalloissa sekä Australiassa ja jonkun verranEuroopEaqsusain. e Life- hankkeesta saadut kokemukset myötäilevät muualta maailmasta saatuja tuloksia.Niissä hyötyinä nähtiin mm. tilastotiedon kerääminen, hiljaisen tiedon dokumentointi, jätehuollon jaympäristönsuojelun kehittyminen sekä kustannussäästö- ja imagohyödyt. Järjestelmiä pidettiinkuitenkin aikaavievinä, vaikeaselkoisina, byrokraattisina ja rasitteina päätoiminnolle.
Impact of global ethanol market on EU: Testing for cointegration and causality among EU, USA and Brazil
Authors: Liu Xing
Published: April 2019

Ethanol is a renewable biofuel produced from sugar crops such as sugar cane or sugar beet, or fromcereals like wheat, barley and corn. Currently, the US and Brazil are the two dominant users andproducers of ethanol. More than half of world production of ethanol came from them. The share ofthe European countries is rather small, only representing 15% of the total share. However, it hasincreased dramatically since 2004. The main driver might come from two biofuel directives by theEuropean Commission. One is the Directive 2003/30/EC1, and the other is the one on taxation ofenergy products2 . The global price of ethanol is mainly determined by two countries, Brazil andUSA. The expanding trade volumes have created incentives to establish new marketing boards andhedging tools for increasing transparency and managing risks in the bio-fuels market. An exampleof the new and emerging hedging tools is the new ethanol futures contract designed and quoted bythe Chicago Board of Trade (CBOT) in USA. So far European marketing boards, such as theEURONEXT, have not launched new contracts for open trade and quotations for bio-fuels.Therefore, the bio-fuels market is not transparent from the Finnish traders’ and ethanol processors’perspective. The reason is that the existing open quotations represent different market regimes and,in addition to the transportation costs, they are separated from the European market by differenttariff regimes. Thus, it is not really known, what is the opportunity cost for the domestic, large scaleethanol production, and how competitive the domestic market is in the international context. Thegoal of this study is to investigate the market integration of world ethanol market with focus onthree main markets: EU, USA and Brazil, using the methodology of Granger causality and vectorauto regression (VAR). Evidence shows that there is a unidirectional Granger causation from bothUSA and Brazil to EU market. USA price of ethanol is the most influential among the three priceseries, and EU has very least on the contrary. Thus CBOT in USA may not perform as an efficientpredictor of expected spot price for EU ethanol.

1 See Directive 2003/30/EC of the European Parliament and of the Council of 8 May 2003, on the promotion of the useof biofuels and other renewable fuels for transport2 See Directive 2003/96/EC of 27 Octobor 2003 (O.J.L283, 31/10/2003)