bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Аксіологічний вимір самоорганізації суспільних рухів
Authors: Baranova S. S. , Verbetskа T. O.
Published: August 2017

Суспільні рухи на всіх рівнях організаційної взаємодії мобілізуються через потребу артикулювати свої цінності та інтереси на соціально-політичній арені. Встановлено, що сутність їх самоорганізаційної взаємодії в аксіологічному вимірі полягає в утворенні групових суб’єктів громадянського суспільства, особливо в контексті соціальних змін та зростання напруги через ціннісні протиріччя, незадоволенні потреб та інтересів. Виявлено, що аксіологічний аспект самоорганізаційної взаємодії розкривається в процесі перетинання ціннісних орієнтацій та інтересів громадян з діяльністю владних структур. Специфічним посередницьким механізмом між державою і громадянським суспільством є його самоорганізовані та самодіяльні утворення, які виявляються у різноманітних формах суспільних рухів. У результаті аналізу було виокремлено позиції, через які проявляється аксіологічний вимір самоорганізаційної взаємодії, а саме: виявлення ціннісних орієнтацій та інтересів, відображення їх значущості, перетворення їх на групові, їх реалізація та захист, а також їх вплив на поведінку індивідів. Таким чином, визначено, що взаємодія індивідів з приводу реалізації своїх цінностей та інтересів фактично складає сутність їх самоорганізації. При цьому основними інституціями громадянського суспільства стають самоорганізовані соціальні утворення, до яких відносяться суспільні рухи.
Взаємодія громадян із силовими структурами як індикатор можливості застосування збройного насилля органами державної влади
Authors: Bader A. V.
Published: August 2017

Досліджені основні категорії, що лягли в основу роботи – «силові структури» та «громадянське суспільство». Встановлено, що взаємодія громадян із силовими структурами залежить від політичного режиму. Виявлені та проаналізовані моделі використання апарату насилля владними структурами за тоталітарного режиму. З’ясовано, що за тоталітарного режиму громадяни не мають жодної можливості впливати на силові структури, проте на населення перекладається низка функцій силових органів. Виявлено, що за авторитарного режиму силові структури стають провідним суб’єктом політики, здатні виходити на політичну арену як самостійна політична сила, у населення з’являється часткова автономія, однак впливу на сферу політики громадяни не мають. З’ясовано, що характерною рисою демократичного режиму є усунення силових структур з політичного життя, їхнє використання чітко обумовлене законодавством. Взаємодія громадян із силовими структурами виявляється в участі у формуванні кадрового складу та контролю за їх діяльністю.
Механізм гуманізації глобалістичної свідомості людства
Authors: Kolisnichenko R. M.
Published: August 2017

Здійснено аналіз сучасних особливостей впливу засобів масової інформації, індустрії культури, органів державної влади, навчальних закладів, політичних партій, профспілкових та релігійних організацій на формування глобалістичної свідомості населення світу. Виділено та проаналізовано соціалізаційно-нейтральний, соціалізаційно-традиційний та гуманістичний типи глобалістичної свідомості. Встановлено, що соціалізаційно-нейтральна глобалістична свідомість характеризується байдужим ставленням до стратегії діяльності інститутів глобалістичної соціалізації, чим нівелюється суспільний вплив на становлення ефективного механізму формування глобалістичної свідомості людства, значно знижуються шанси на гуманне подолання сучасних глобальних викликів.Ознаками соціалізаційно-традиційного типу глобалістичної свідомості є підтримка продовження домінування у світовому інформаційному просторі інформаційних ресурсів розвинених країн, традиційної діяльності ЗМІ та інших інститутів глобалістичної соціалізації, існуючих обсягів глобального фінансового забезпечення глобальної інформаційно-освітянської діяльності.Гуманістичний тип глобалістичної свідомості передбачає вдосконалення діяльності інститутів глобалістичної соціалізації до рівня, необхідного для ефективного формування гуманізаційної глобалістичної свідомості населення. Доведено гостру потребу глобального перегляду стратегічних підходів до якісного розвитку інститутів глобалістичної соціалізації в світі задля створення ефективного механізму гуманізації глобалістичної свідомості людства.
Аргументи «pro et contra» люстрацій в країнах Центрально-Східної Європи у сучасному науковому дискурсі
Authors: Minenkova N. Y.
Published: August 2017

Стаття присвячена вивченню сучасного наукового дискурсу з теми люстрацій в країнах Центрально-Східної Європи. Визначено та охарактеризовано основні аргументи «за» і «проти» люстраційних практик. Серед про-люстраційних факторів найбільш розповсюдженими є: інтерпретація люстрації як політичного інституту, діяльність якого необхідна для захисту нового режиму як на початку трансформаційних змін, так і в процесі консолідації демократії, а також люстрації для відновлення справедливості і пізнання правди про минуле і сьогодення. Зазначено, що аргументація «pro et contra» люстрацій у науковому дискурсі не має антагоністичного змісту, при цьому домінуючі позиції займають чинники «pro». На практиці ж прояв обох груп аргументів («pro et contra») обумовлюється іншими факторами: моделлю люстрації, часом та місцем її проведення, конфігурацією політичних еліт тощо.
Геостратегічні пріоритети України
Authors: Mіschenko A. B.
Published: August 2017

Стаття присвячена аналізу основних геостратегічних пріоритетів України, які мають стати основою реалізації геостратегії розвитку країни та сприяти формуванню її міжнародної суб’єктності. Виявлено вплив зовнішньополітичних загроз на сучасний стан трансформації дво- та багатосторонніх відносин з глобальними геополітичними гравцями й центрами, що визначає необхідність перегляду системи ключових засобів та методів просування національних інтересів країни в умовах нового світового порядку. Встановлено субрегіональний рівень та стримувальний тип сучасної геостратегії України як результат основних суспільно-політичних процесів, що відбуваються в державі.Оцінено вплив на Україну двох геополітичних гравців – Сполучених Штатів Америки та Російської Федерації, що залишає її малою державою, геополітичним центом (віссю), об’єктом боротьби, та роль таких суб’єктів міжнародних відносин на посилення та послаблення ролі України в глобальній системі прийняття рішень. Доведено, що з метою формування власної суб’єктності та посилення ролі у світовому масштабі, Україна змушена обирати новітні, асиметричні до застосованих проти неї, засоби і методи протидії зовнішньому впливу та встановленню контролю над національними територіями.
Зміна духовного стану молоді на сучасному етапі інформаційно- високотехнологічного прогресу: філософсько-освітній аспект
Authors: Polischuk N. V.
Published: August 2017

Автор у статті з’ясовує і досліджує фактори зміни духовного стану молоді на сучасному етапі науково-технічного розвитку суспільства, який супроводжується виробництвом надзвичайно великої кількості матеріальних благ для людства. Але будь-який прогрес супроводжується відповідним регресом, а от вибір напрямку – це вже перевага людей. Тому поки в інформаційно-високотехнологічний науково-технічний прогрес не будуть внесені належні духовно-моральні основи й цілі, існує реальна небезпека духовного регресу як для людської особистості, так і для людства в цілому. Саме духовність, моральність – це той рівень розвитку особистості та суспільства, який є консолідуючим началом, здатним об’єднати людей; це сила, яка покликана стимулювати національне відродження, забезпечити мир і злагоду в суспільстві. Без пробудження таких моральних феноменів, як совість, людяність, відповідальність, почуття власної гідності, творчої ініціативи досить складно розраховувати на поліпшення ситуації в державі, особливо в епоху інформаційно-високотехнологічного науково-технічного прогресу, який технізує свідомість кожної особистості, витісняє з неї найсвятіші почуття й емоції.Доведено, що саме філософія освіти повинна обґрунтовувати гуманістично-інноваційний тип освіти, який буде надавати істотне сприяння зростанню інтелектуального, культурного, морального і антропокосмічного потенціалу особистості, її самостійності, самодостатності, творчої активності.
Філософська концептуалізація моделі формування ноогуманістичного світогляду студентів
Authors: Shindaulova R. B.
Published: August 2017

У статті автор розглядає можливість побудови концептуальної моделі формування ноогуманістичного світогляду на основі ноогуманізму і дослідження педагогічного потенціалу останнього. Ноогуманізм, з його морально-гуманістичною, ноосферно-екологічною, міроформуючою спрямованістю, затребуваний часом і в контексті сучасних реалій може стати духовним компасом сучасної молоді. Один із шляхів обґрунтування педагогічних можливостей ноогуманізму здійснено автором на основі порівняльного аналізу з родинними типами педагогічних систем. В результаті аналізу автором виявлено, що процес формування ноогуманістично-орієнтованого світогляду включає в себе основні положення зазначених видів систем і дидактичних концепцій філософії освіти. Автор приходить до висновку, що ноогуманістично-орієнтована філософія освіти має великий гуманістичний потенціал, що розвивається, і асоціативні можливості. Поєднане з особистісно-діяльнісним підходом, формування ноогуманістичного світогляду містить у собі повноцінні ознаки навчальної діяльності, яке репрезентує теоретичне обгрунтування свого педагогічного потенціалу.
Категорія «музеальності» в сучасному музеологічному дискурсі
Authors: Banah V. M.
Published: August 2017

Дана стаття присвячена аналізу ідейних конструкцій так званого «предметного» підходу в сучасній музеологічній науці. Розкрито методологічні аспекти міждисциплінарного підходу в музеології, який ґрунтується на використанні музейною наукою методології профільних дисциплін. Особливу увагу в статті зосереджено на спробах головних теоретиків «предметного» напрямку розробити специфічні теоретико-синтетичні засади музеологічного дослідження, пов’язані із визнанням цінності предмета/колекції, як носія культурної документації, особливого культурного феномена. Проаналізовано поняття «музеальності», як одне із ключових у сучасній музеологічній думці. Вагомий внесок в осмислення та концептуальне наповнення поняття «музеальності» здійснили такі відомі теоретики музейної справи, як З. Странський, І. Мароєвіч, Ф. Вайдахер, Т. Шола, Пітер ван Менш. Відтак у досліджені розставлено акценти на науковому доробку зазначених науковців у справі становлення теоретичних основ сучасної музеологічної думки та перетворення її на самостійну академічну дисципліну.
Етика істини в епоху техногенної цивілізації та інформаційного суспільства
Authors: Nesprava N. V.
Published: August 2017

У процесі аналізу теорій Г. Йонаса, Б. Хюбнера, В. Стьопіна і Т. Вороніної аргументовано, що в сучасній цивілізації прогресують процеси вихолощування смислу людського життя, що веде до проблем, які погрожують існуванню людства. Спираючись на теорії  Г. Геґеля,  Г.- Ґ. Ґадамера, а також Дж. Нейдлмана і Т. Озборна, продемонстровано, що актуалізація у сучасному суспільстві питань етики істини здатна допомогти наділити життя сучасної людини  смислом і метою існування та допомогти у боротьбі з наявними деструктивними  тенденціями сучасної цивілізації. Показано, що теорія Г. Йонаса щодо відповідальності людини за існування людства може бути доповнена ідеєю відповідальності людини за осмисленість свого існування. Ця ідея, як було  аргументовано,  здатна не тільки застерегти від повернення у майбутньому до ситуації перебування цивілізації на межі загибелі, до чого невідворотно призводить ігнорування істини на користь її беззмістовних субститутів, але й здатна також наділити існування людини повнотою та осмисленістю.
Относительная депривация и политический протест
Authors: Kliuchnyk R. M.
Published: August 2017

Статтю присвячено політичному протесту як одному з чинників розвитку політичної системи суспільства. Метою статті є розкрити можливості використання теорії відносної депривації у дослідженні політичного протесту. В даній статті ми спробуємо використати соціологічний та психологічний інструментарій для пояснення політичних проблем.Розглянуто можливості методологічного синтезу при дослідженні протестних рухів, зокрема, теорії депривації. Наголошено на психологічній природі феномена депривації. Розглянуто відмінності між абсолютною та відносною депривацією, а також продемонстровано на конкретних прикладах вплив цього явища на мобілізацію учасників протестних рухів. Прийнято за основу класифікацію, яка включає спадаючу, спрямовану та прогресивну відносну депривацію.Наведено приклади антисистемних партій та рухів, які змінили розстановку сил в Європі. До таких, зокрема, віднесено «Лігу Півночі» (Італія), «Пегіду» (ФРН), «Рух п’яти зірок» (Італія), «Національний фронт» (Франція), «Атаку» (Болгарія) та інші об’єднання, які дедалі більше впливають на європейський політичний процес. Визначено, що характерними рисами такого роду партій є популізм та нативізм. Протести проти Д. Трампа у США віднесено до проявів відносної депривації широких кіл громадськості, які відчувають загрозу своїм правам та свободам.
Французская военная стратегия конца XIX – первой половины XX вв: между Декартом и Бергсоном?
Authors: Loboda Y. O.
Published: August 2017

Було розглянуто питання кореляції традиції філософських досліджень Франції наприкінці XIX ст. – першій половині XX ст. з особливостями створення та реалізації національних воєнних доктрин, які виступали основними планами підготовки Франції до обох світових воєн. Проведено паралелі між інтуїтивізмом Бергсона, раціоналізм Декарта та планами французького головного командування, які під час світових воєн XX століття зазнали поразки. Зроблено висновок про те, що дані кореляції не мають суттєвого персонального характеру; більш фундаментальні впливи на стратегічну культуру треба шукати в способах пізнання, які є основними для філософії за весь час її історії, що передбачається в дисципліні «стратегічна епістемологія»
Историко-туристический анализ Пневского замка
Authors: Lysyi I. O.
Published: August 2017

На основі використання авторської методики проведено історико-краєзнавчу та туристично-рекреаційну характеристику локалізації, історико-архітектурного стану й атрактивного потенціалу збереженого Пнівського замку, що розташований у Надвірнянському районі Івано-Франківської області. Здійснено аналіз за допомогою комплексно-системного алгоритму, що поєднує чотири групи описових складових, у межах кожної з яких додатково виділяється ще по п’ять елементів: природно-географічна (орографічна специфіка побудови пам’ятки, гідрологічна характеристика призамкової території, наявність об’єктів природно-заповідного фонду, витвори садово-паркової архітектури й сумарний тип ландшафту); історико-культурна (історична значимість, фізична збереженість, культурна цінність, архітектурний стиль та використаний тип оборонної системи пам’ятки); інфраструктурна (транспортна доступність, наявність закладів готельно-ресторанного профілю, ступінь музеєфікації й сувеніризації об’єкта); рекламно-інформаційна (інтегрованість у тематичні й загальнотуристичні маршрути, показники проведення туристичних фестивально-подієвих заходів, рівень рекламного забезпечення та поширеності матеріалів, науково-дослідницька вивченість, насиченість інформацією мережі Інтернет).
В контексте рассекреченных тезисов 2008 года: еще один взгляд на современные польско-украинские отношения
Authors: Mieliekiestsev K. I.
Published: August 2017

Ця стаття демонструє зміни у відносинах між Україною і Республікою Польща в останні роки президентства Вік-тора Ющенка в Україні. Аналіз викликано випуском раніше класифікованого документа 2008-го року, відомого як «Тези про політику Польщі щодо Росії і України», який свідчив про необхідність Польщі змінити свою зовнішню політику на користь Росії замість України. З огляду на представлені джерела та літературу стаття ілюструє як прийняття Польщі до складу ЄС та Шенгенської зони наклало певні складнощі на двосторонню співпрацю, разом з таємною зміною пріоритетів зовнішньої політики у Польщі; водночас змушуючи Україну, яка продовжувала бачити Польщу в якості свого головного партнера щодо проєвропейської стратегії зовнішньої політики, діяти проти своїх власних геополітичних інтересів. У той же час деякі зміни в українському та польському політикумі з 2005 по 2010 рік також вплинули на хід польсько-українських відносин, зробивши попередній «союз двох президентів» неможливим.
Політичне лідерство в сучасній Україні: проблеми становлення та розвитку
Authors: Morar N. V.
Published: August 2017

Досліджуються особливості формування політичного лідерства в Україні в умовах державної незалежності та актуалізується необхідність створення цілісної системи підготовки політичних лідерів. Підкреслюється, що політична практика цього періоду не висунула жодного загальнонаціонального лідера, який був би здатним об’єднати всі верстви українського суспільства в боротьбі за дійсну демократію, соціальну справедливість та всенародний добробут. Для сучасної політичної ситуації в Україні характерні такі явища, як криза державності, втрата політичного управління, криза національної ідентичності. В цьому контексті підкреслюється, що сьогоднішня реальність змушує переосмислити питання про роль особи, її внесок у політичний процес перехідного періоду розвитку суспільства.Робиться висновок, що в Україні відсутні система підготовки політичних лідерів як у загальнонаціональному масштабі, так і на регіональному рівні. Політичні партії, громадські організації теж не готують цілеспрямовано політичних лідерів, використовуючи системи стихійного відбору, що вкрай неефективно. В цьому плані особливої актуальності набуває комплекс проблем, пов’язаних з системою формування та підготовки політичних лідерів як у загальнонаціональному масштабі, так і на регіональному рівні.
Механізми консервації російського моноцентризму: історико-політологічний нарис
Authors: Trofimov E. A.
Published: August 2017

У статті розглядаються історично сформовані методи консервації російського моноцентризму. Відзначається, що Російська «держава» набуває моноцентричний персоніфікований характер у період хрещення Русі і татаро-монгольського ярма, який зберігається протягом століть. Виявлено основні механізми консервації російського моноцентризму: а) сакралізація суверена (як персони, так і його владного статусу), б) консервація доклассової структури суспільства, в) фрагментація елітних груп і створення альтернативних їм у функціональному плані політичних акторів та надзвичайних органів, г) функціональне перевантаження і дублювання повноважень государевих «установ», клієнтелізм, д) використання популізму, репресій і цензури з формуванням Державної Думи – виборчі технологій. В усі часи існували закриті (гільдійські) механізми формування інституту персоніфікованого лідера.Мета дослідження полягає у виявленні основних механізмів консервації персоналістського моноцентричного характеру російської політії.Гіпотеза дослідження: з плином століть у Російського «держави» сформувався комплекс механізмів, що забезпечують «хороший» еквілібріум (рівновага) у рамках архаїчної політичної системи.Методи дослідження: діалектичний, історичний, логічний.
Консолідація місцевих громад: політичні чинники
Authors: Fedorenko V. V.
Published: August 2017

У статті вивчено консолідацію місцевих громад як явище перетворення суспільного середовища вітчизняної трансформаційної політичної системи, приділено увагу особливостям злагодженої дії неурядових організацій на рівні місцевих громад. З’ясовано, що ймовірність поширення принципів безпосереднього народного волевиявлення на місцевий рівень виступає чинником стимулювання демократичних реформ, підвищення рівня громадянської активності, забезпечення прозорості діяльності влади, досягнення високих європейських стандартів. Доведена спроможність і актуальність місцевої демократизації в сучасній Україні. Розглянуто подолання обмежень інституційної моделі щодо вироблення спільних правил гри для діяльності місцевих політичних суб’єктів. Виокремлено значення формування широкого консенсусу і забезпечення синхронності у функціонуванні місцевих громад. Метою статті є встановлення особливостей консолідації місцевих громад на основі зарубіжного і вітчизняного досвіду. Розкрито специфіку взаємодії локальних і центральних еліт. Наведено орієнтири консолідації як чинника забезпечення сталого розвитку місцевих громад у політичній площині. Доводиться, що активізації локального політичного спектру сприяє місцевий порядок денний, який визначає необхідність тісної співпраці між діючими політичними силами та громадськими об’єднаннями, які відстоюють конкретні інтереси громадян.
Політико-правовий підхід у дослідженні колізій в сучасних локальних демократіях
Authors: Burya K. M.
Published: August 2017

У статті досліджено політико-правовий підхід як інструментальний засіб розробки проблем локальної демократії. Підкреслюється, що місцева або пряма демократія стала предметом осмислення з боку політико-філософської теорії у контексті реалізації прав людини та розбудови громадянського суспільства. Сконцентровано увагу на невідповідності законодавчого забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування та політичної діяльності, яка передбачає істотне збільшення кількості політичних акторів. Наголошується, що в умовах демократизації й політичної модернізації посткомуністичних суспільств правові суперечності потребують аналізу з точки зору політичних наук з метою вироб-лення конкретних рекомендацій для подальшого реформування. Стверджується, що питання розподілу повноважень, контролю за діяльністю управлінськими структурами містять багато ознак колізійності.Доведено зміст евристичного потенціалу політико-правового підходу на основі встановлення причинно-наслідкових зв’язків між механізмами легітимації у конкретному суспільстві та потребами їх подальшої трансформації. Розглянуто значення політико-правової культури як чинника, що виступає інтегрованим параметром прогресу реформ на локальному рівні.
Гендерно-дискримінаційні акценти сімейного законодавства України: соціально-моральний аспект
Authors: Parchomenko O. I.
Published: August 2017

Статтю присвячено проблемі гендерної нерівності та гендерної дискримінації чоловіцтва засобами нормативно-правової регуляції Сімейного кодексу. В результаті проведеного дослідження автор приходить до висновку про те, що трансформація гендерних відносин на рівні соціонормативного регулювання має вести до досягнення фактичної, а не формальної рівноправності статей у сфері шлюбно-сімейних відносин. Констатовано, що на зміну традиційно-нерівноправного (матріархатно-тенденційного і андроцидарного) розподілу ролей між чоловіком і жінкою має прийти концепція рівностатусності, яка забезпечує однакові можливості для двох партнерів. Таким чином, питання про соціо-гендерний статус чоловіцтва, яке пропонується або може бути запропоноване йому в суспільстві, де на зміну матріархально-гетеричному типу гендерної диференціації приходить егалітарний тип, виникає з самої суспільної практики; і адекватну відповідь на нього дає саме гендерний аналіз чинного сімейного законодавства України.Доведено, що усунення гендерної дискримінації є ключовим імперативом регуляції та інституціалізації сімейних відносин за умови реалізації комплексу заходів, які передбачають довгострокову дію на суспільство і його інститути, що дасть можливість подолати матріархальний расизм і сексизм жіноцтва, що покладе кінець тривалому періоду гендерної нерівності і несправедливості, коли чоловіча частина населення України піддавалася прихованій гендерній дискримінації за рахунок порушення соціонормативного паритету представників обох статей в правовій інституціалізації сім’ї. На думку автора, стратегічні цілі трансформації гендерних відносин в сімейно-правовому полі полягають у зміні культури взаємодії статей, заміні відносин ієрархії на відносини партнерства, привнесення в суспільну свідомість таких цінностей, як миролюбність і життєтворення як основоположних цінностей освіченої андрократії. Розуміння того, що стать не є підставою для дискримінації в будь-якій сфері суспільного життя виявляється запорукою позитивних соціальних трансформацій. Адже дискримінація за всіма іншими соціальними стратифікаційними ознаками (класовими, національними, расовими, політичними, культурними тощо) в егалітарному суспільстві є не просто нелегітимною, але і несумісною із дієвою соціальною мораллю.
Громадянське суспільство як один із вирішальних факторів консолідації українства постколоніального періоду
Authors: Grabovska I. M.
Published: August 2017

Стаття присвячена дослідженню громадянського суспільства як згуртувального чинника сучасного українського соціуму. Авторка доводить, що саме громадянське суспільство стало головним фактором впливу на консолідаційні процеси в  постколоніальній Україні, яка опинилась у стані загрозливої державності через агресивні дії з боку Росії. Також розглянуто історичні приклади демократичних перетворень, що впливали на процес виникнення та розвитку громадянського суспільства на етнічних українських землях. Наголошується на тому факті, що в українській історії було чимало викликів, які сприяли зародженню громадянського суспільства на цих територіях. Одним із найяскравіших прикладів стало утвердження у цілій низці міст на автентичних українських землях магдебурзького права. Акцентовано увагу на тих дослідженнях українських філософів, які розглядали вплив магдебурзького права на формування громадянської активності та світогляду вільної особистості. У статті також проаналізовано основні концептуальні моделі громадянського суспільства, вироблені на сьогодні світовою філософією. Наголошується на значенні філософсько-світоглядної компоненти у процесі розвитку та функціонування громадянського суспільства в Україні. Робиться висновок, що найефективнішим консолідуючим чинником для сучасного українського соціуму є функціонування громадянського суспільства та його інституцій.
Амбівалентні характеристики геніальності в філософському осмисленні
Authors: Karanfilova O. V.
Published: August 2017

Категорія «геніальності» розглянута в статті як ключова для розуміння динаміки соціально-історичних процесів і перспектив розвитку особистості, осмислення специфіки інноваційної діяльності людини, що не вписується в традиційні норми і стандарти поведінки. Охарактеризовані амбівалентні характеристики творчої особистості. Амбівалентні прояви творчої особистості досліджені в статті як ключові не тільки для розуміння динаміки соціально-історичних процесів і перспектив розвитку особистості, а й для осмислення специфіки інноваційної діяльності людини, що не вписується в традиційні норми і стандарти поведінки. Встановлено, що амбівалентні прояви творчості полягають в наявності в ньому елемента деструкції, необхідного для руйнування застарілих консервативних явищ і затвердження нового, прогресивного, які суттєво розширюють існуючі межі реальності. З’ясовано, що цей процес діалектичний за своєю суттю, тому його наслідки можуть призвести до негативних соціальних проявів.
Другa вищa oсвітa тa дoдaткoвa oсвітa як чинники рoзвитку кoмерціaлізaції в укрaїнській вищій oсвіті
Authors: Strigul M. V.
Published: August 2017

У статті звертається увага на сутність та особливості комерціалізації в системі вищої освіти України. Зазначається, що кoмерціaлізaція  в умoвaх суспільствa спoживaння є сoціaльним прoцесoм перетвoрення знaнь нa тoвaр чи пoслугу, a відтaк зaбезпечує  пoсилення впливу ринкoвих віднoсин нa мету тa зaвдaння вищoї oсвіти, сприяє зрoстaнню знaчущoсті знaнь як ресурсу екoнoмічнoгo рoзвитку тa фoкусується в кoнцепції укoрінення aкaдемічнoгo кaпітaлізму тa ствoрення університетів ринкoвoгo типу і підприємницьких університетів, які зaбезпечують динaмічний рoзвитoк екoнoміки, зaснoвaнoї нa знaннях. Визнaчaючи суть укрaїнськoї фoрми кoмерціaлізaції, відзнaчaється суттєвa рoль дoдaткoвoї тa другoї вищoї oсвіти ( тoбтo нaявність різнoмaнітних oсвітніх фoрм, щo дaє змoгу університету oтримaти прибутoк у грoшoвій фoрмі). Укрaїнськa мoдель кoмерціaлізaції, якa реaлізується у вищій oсвіті, відрізняється від aмерикaнськoї тa зaхіднoєврoпейськoї, пo-перше, спрямoвaністю нa фінaнсoву прибуткoвість, a не нa екoнoмізaцію інтелектуaльнoгo прибутку; пo-друге,  свoєрідним типoм спoживaцькoї пoведінки – кoнсюмеризмoм, якa зaбезпечує зрoстaння дoхoднoсті вищих нaвчaльних зaклaдів швидше зa рaхунoк різнoмaнітних дoдaткoвих пoслуг (тренінги, курси підвищення квaліфікaції, додаткова освіта, відпрaцювaння зaнять, пересклaдaння зaліків тoщo).
Умови реалізації соціальної технології евалюації інклюзивної освіти
Authors: Zdrahat S. H.
Published: August 2017

Створення оптимальних умов для успішної соціальної інтеграції осіб з обмеженими можливостями здоров’я відноситься до числа важливих соціальних завдань. Актуальність теми зростає також у зв’язку з тим, що останнім часом у світі та, зокрема, в Україні спостерігається тенденція збільшення людей з функціональними обмеженнями здоров’я. Тому суспільство вже сьогодні має бути готовим запропонувати цій категорії дітей особливі програми інтеграції та самореалізації в рамках освіти. Метою статті є розробка моделі евалюації, як соціальної технології, що дозволить концептуалізувати евалюацію інклюзивної освіти для ефективного управління її якістю. Виявлено напрямки удосконалення освітнього простору для успішної реалізації соціальної технології евалюації інклюзивної освіти, встановлено аспекти обґрунтування інклюзивної освіти, сформульовані цільові установки щодо успішної її реалізації. Окреслено соціологічні підходи до вивчення якості освіти та охарактеризовано соціальну ефективність як комплексну характеристику роботи школи. У статті розглянуто евалюацію в контексті соціологічної науки, визначено її функції, фундаментальні якості та принципи, виявлено умови ефективності оцінювання.
Особливості функціонування опозиційних політичних партій у сучасній Росії
Authors: Malyavin Y. V.
Published: August 2017

У представленій статті охарактеризовано специфіку функціонування політичної опозиції в площині політичної системи сучасної Росії. Унікальність політичного життя визначає наявність політичної опозиції як один із механізмів забезпечення ефективності політичних інституцій всередині будь-якої держави. Можливість критично висловлювати думки на адресу політичних сил що мають законно визнане право на політичну владу в соціумі, це одна з ознак демократичного політичного режиму. Проте останнім часом у політичній системі деяких країн, які позиціонують себе як країни демократії, можна спостерігати за утисканням опозиційних сил або ж створення «керованих» чи «протоопозицій». На нашу думку, одним із прикладів діяльності такого виду опозиції є російська.Встановлено, що існуюча політична опозиція, яка діє в Росії, не є достатньо ефективною, через її сегментарність, внутрішні конфлікти і головне відсутність серед лідерів опозиції консолідуючої мети. Як наслідок, партія влади «Єдина Росія» та визнаний більшістю росіян політичний лідер – Президент РФ В. Путін застосовує всі методи протидії опозиції, зводячи нанівець протестні дії опозиціонерів. У статті виявлено, що сучасно політична опозиція має декілька груп серед яких виділяються «стара» частина так звана пострадянська представлена Г. Зюгановим, В. Жириновським тощо. Тобто ті постаті, які скоріше грають роль опозиції за правилами, які визначає партія влади. Молоде крило опозиціонерів, в якому постійно відбувається суперництво серед лідерів за право очолити рух і мати підтримку більшості електорату. Важливо розуміти, що окремо в опозиції Росії представлені ультраправі та радикальні течії, які позиціонують себе як об’єднувачі земель в єдину «Велику Русь». Але простежуючи організовані і проведені акції непокори з боку опозиційних сил, чітко простежується їх неефективність, діюча при владі політична еліта завжди на крок попереду, навіть коли застосовує силові методи для протидії мирним зібранням. Більш того, політична опозиція неготова до реального приходу до влади, це чітко видно через відсутність конкретних програм економічного реформування Росії виходячи не із закордонного досвіду, а із вітчизняної специфіки. Політичні акції у вигляді проведення проекту «Відкрита Росія» ще раз довели той факт, що опозиція відірвана від потреб потенційного електорату, якому виявилися необхідними не лише нові обличчя при владі, але й гарантії, що ці нові обличчя будуть здатні покращити соціально-економічне життя пересічного росіянина байдуже в якій частині Росії він мешкає. Доведено, що політична опозиція не враховує ментальність росіян, їх потяг не до м’якої демократії, а до лідера-господаря, захисника Вітчизни від зовнішньої загрози. У свою чергу правляча еліта і її лідер вдало й ефективно реалізують цей імідж на практиці і, незважаючи на погіршення економічних показників, утримують підтримку серед населення. Таким чином, російська політична опозиція є незрілою і переважно керованою з боку діючої влади.
Чинники і особливості релігійної модернізації в Тайвані: соціально-історична ретроспектива (частина 2)
Authors: Medviedieva Y. Y.
Published: August 2017

Статтю присвячено проблемі дослідження релігійної модернізації в Тайвані. Авторкою зроблено висновок про те, що модернізація в традиціоналістському суспільстві, як випливає з аналізу ключових релігійних спільнот Тайваню, може в обмеженій мірі здійснюватися засобами традиційних релігій - конфуціанства, буддизму та даосизму. Вона є можливою лише на основі синкретичних релігійних культів, які дозволяють поставити раціоналістичні цінності на перше місце поруч із цінностями збагачення та самопросування. Для соціальної моралі тайського соціуму це означає кризовий стан і виникнення багаточисленних конфліктів на ґрунті несумісності цілераціональності із засадами легітимації традиційної соціальної дії за Вебером. Тому є підстави попередньо стверджувати високоймовірну слабку сумісність традиційних тайських релігій із вектором модернізації. Разом з цим, незначний відсоток тайського населення (до 5%) складає паства християнства та ісламу, через які стає можливою трансляція видозмінених проектів модерну. Однак дане твердження потребує додаткового доведення, оскільки щодо посилення авторитету науки, світського світогляду, капіталістичного типу накопичення серед вчених-фахівців у галузі соціології релігії, існують доволі неодно­значні концепції. Проте спільним знаменником дискурсу в оцінці модернізаційних перспектив тайського суспільства є, все ж таки, оптимістична точка зору, яка припускає істотні зрушення в соціальній структурі та культурі Тайваню за рахунок прихованої секуляризації, яка здійснюється через християнське місіонерство.
Насильство в гендерній культурі: проблема побудови типології (частина 2)
Authors: Svyatnenko I. O.
Published: August 2017

Гендерне насильство і кастраційні практики в матріархальній гендерній культурі закріплюються на декількох рівнях і складають комплексний механізм формування і відтворення прихованого насильства, дискримінації, підпорядкування, маніпуляції і контролю над чоловіками з боку жінок.Перший рівень стосується безпосередньо самого ціннісного рівня культурної системи. Сюди відносяться технології та практики конструювання міфів надцінності жінок; дискредитація чоловіків як неповноцінних у моральному відношенні істот; узурпація права встановлювати стандарти маскулінності.До соціального рівня відносяться дифузія кордонів гендерної сегрегації і нормування експлуатаційних практик щодо чоловіків; технології групового моббінгу «девіантних» чоловіків (прямий груповий пресинг в конфліктних ситуаціях); формування негативної «громадської думки» навколо чоловіків- «девіантів» (непрямий груповий пресинг в конфліктних ситуаціях); заохочення регулярного одностороннього і асиметричного морально-психологічного і фізичного насильства жінок щодо чоловіків в інститутах виховання і освіти; примусова гетоїзація, упереджене (гендерно-заангажоване) судочинство.До психічного рівня відносяться створення умов для виникнення психоемоційних розладів на тлі всебічної деморалізації (емоційне маніпулювання) нав’язування комплексу провини і заниженої самооцінки; форматування чоловічих мікрокомунікацій (створення умов для обмеження часу спілкування з іншими чоловіками і жіноче опосередкування такого спілкування).До тілесного рівня відносяться приховане щеплення девіацій і управління сексуальними деприваціями (штучне нав’язування контрфізіологічних сексуальних патернів).
Ідеологічний дискурс гендерної нерівності в феміністичній соціології
Authors: Parkhomenko O. I.
Published: August 2017

Статтю присвячено проблемі співвідношення теоретико-методологічних засад та ключових положень дискурсу гендерної нерівності в соціології гендеру. Автором констатовано, що проведений аналіз ідеологічного аспекту гендерного дискурсу початку XXI століття є зорієнтованим на пошук сучасної гендерної ідеології егалітаризму та толерантності, яка могла б вкоренитися в менталітеті різних суспільств. Аналіз взаємозв’язку різних ідеологій і культури дозволяє стверджувати, що будь-яка ідеологія тільки тоді може виконувати свою позитивну функцію, коли вона спирається на цінності певної культури. В іншому випадку вона не отримує соціальної підтримки. У рамках дослідження ідеологічного аспекту гендерного дискурсу в феміністичній соціології стає очевидним, що в процесі гендерної соціалізації чоловік і жінка проходять доідеологічний (до повноліття) і постідеологічний етапи. На цьому шляху в декількох напрямках (правовому, економічному, релігійному) формуються ціннісні гендерні орієнтації, відбувається засвоєння гендерних норм і їх оцінка, і тільки в подальшому відбувається зміна гендерної поведінки та набуття гендерної компетентності. У статті визначено, що для сучасного світу є характерною поліваріантність культур і моделей гендерної соціалізації. В феміністичній соціології прийнято виділяти три базові типи гендерних ідеологій і відповідних їм моделей гендерної соціалізації: а) патріархальна гендерна ідеологія і соціалізація, які характеризуються відсутністю усвідомленості, значущих змін, почуттям наступності життя, автоматичним засвоєнням поведінкових реакцій, що відповідають всім стандартам цієї культури; б) модерністська гендерна ідеологія і соціалізація характеризуються такою переважаючою моделлю поведінки, як прийняття нових норм поведінки, активністю і самостійністю в жіночій поведінці, дорослі можуть вчитися у дітей, діти намагаються виробляти свій стиль поведінки, який різниться щодо поведінки їхніх батьків, конфліктом поколінь, великою соціальною мобільністю; в) сучасна гендерна ідеологія і соціалізація характеризуються тим, що майбутнє для обох статей є непрогнозованим і некерованим, відсутністю взаєморозуміння між батьками і дітьми; відмінністю гендерних стандартів батьків та дітей. Для сучасної гендерної ідеології та моделі соціалізації є характерною також поліваріантність виділених нами стереотипів гендерних відносин (патріархальні, фемінні, партнерські і еклектичні), відсутність чіткого превалювання гендерних стереотипів і їх комбінації.
Діти в соціальних взаємодіях насельників Києво-Печерської Успенської лаври при її святинях (кінець XVIII – перші десятиліття XX ст.)
Authors: Kizlova A. A.
Published: August 2017

У статті, підготовленій на базі внутрішньомонастирських документів, а також спогадів сторонніх визначено вплив присутності немовлят і отроків (як серед святих, так і серед живих) на соціальні взаємодії між братією та відвідувачами Києво-Печерської Успенської лаври безпосередньо при шанованих святинях обителі в кінці XVIII – перших десятиліттях XX ст. Виявлено особливості взаємодій щодо мощей святих немовлят і отроків у Ближніх та Дальніх печерах. Охарактеризовано народні та внутрішньомонастирські звичаї, пов’язані з цими святинями. Виявлено спільні форми спілкування з жертводавцями, принципи розподілу дарів, а також різницю в задоволенні запитів богомольців зі спільними потребами. Простежено, наскільки діти-відвідувачі виділялися на етапі безпосереднього спілкування з братією при святинях серед загалу відвідувачів, передусім у печерах. Окреслено перспективи подальшого дослідження: поглиб­лене вивчення всіх етапів взаємодії між братією та організованими групами дітей, з родичами дітей-жертводавців, а також порівняння прикладу Лаври з іншими визначними центрами православного паломництва.
Музейна документація на музейні предмети у контексті наукових досліджень: на прикладі різних груп зберігання, а також раритетів обрядів і повсякдення єврейської громади України 19-20 ст. у колекції НМІУ
Authors: Kutsaeva T. O.
Published: August 2017

У статті досліджено проблеми, з якими дослідник може зіткнутися в процесі вивчення музейної документації (інвентарних карток, науково-уніфікованих паспортів, карток картотек) на музейні предмети, що стосуються тем «Історія України 20 ст.» і «Обряди і повсякдення єврейської громади України 19-20 ст.». Охарактеризованими ситуаціями актуалізовано розгляд певних блоків музейної документації як явищ, що мають еволюціонувати разом із доступом до інформації у 21 сторіччі. Підкреслено, що саме завдяки модернізації (переведення інвентарних карток у формат науково-уніфікованих паспортів, перегляд ідеологічних кліше, виправлення помилкової інформації, додатковій атрибуції та (ре)атрибуції)), буде забезпечено ще більш повноцінне використання музейних зібрань із мінімальними затратами часу і продовжено встановлення точних відомостей про пам’ятки. Акцентом дослідження визначено потребу підвищення кваліфікації співробітників музеїв (наукових і фондових) у межах неформальної освіти, зокрема внутрішніми ресурсами музею. За узагальненнями історіографії визначено, що пропонована тема, зокрема, усвідомлення музейною спільнотою застарілості (заідеологізованість, беззмістовність, помилковість) певних блоків музейної документації та критерії їх системної й остаточної заміни, досі не були предметами обговорень у музейній сфері.
Соціал-конструктивістська інтерпретація дилеми «актор-структура» у науці про міжнародні відносини
Authors: Senyuk Y. Y.
Published: August 2017

Статтю присвячено проблематиці дослідження соціал-конструктивістської концептуалізації співвідношення «актор-структура». Визначено основні постулати та особливості соціал-конструктивістського теоретизування взаємовідношення структурного та суб’єктного рівнів системи міжнародних відносин, суб’єктності акторів та сутності структур, проілюстровано відмінності від класичної концептуалізації. Оцінено вплив соціальних та інтерсуб’єктивних чинників, зокрема колективних знань (ідей), правил і норм, а також інтересів на становлення взаємозалежності акторів і структур у міжнародному середовищі. З’ясовано співвідношення колективних та іманентних ідентичностей агентів і їх значення для перебігу процесу реципрокності акторів і структур. Охарактеризовано форми, механізми, особливості та наслідки соціалізації акторів у рамках міжнародних структур. Встановлено, що у межах соціал-конструктивістських досліджень вперше агенти і структури розглядаються як онтологічно рівні та взаємозалежні об’єкти.
Місцева самоорганізація населення та її роль у становленні громадянського суспільства в Україні
Authors: Berezinskiy V. P.
Published: August 2017

Охарактеризовано самоорганізацію населення на місцевому рівні та визначено її роль у становленні громадян-ського суспільства в Україні. Зокрема, встановлено, що самоорганізація населення в широкому значенні є самостійна організація власної роботи, поведінки людьми (фізичними особами), які проживають у певному локалітеті. У вузькому значенні самоорганізації населення – це представницькі органи, що створюються жителями, які на законних підставах проживають на території села, селища, міста або їх частин, для реалізації та захисту будь-яких своїх законних прав та інтересів. Класифікувати місцеву самоорганізацію населення доцільно за місцем проживання (територіальна) та за інтересами (екстериторіальна). Основним елементом системи місцевої самоорганізації населення в Україні є органи самоорганізації населення, через які будуються довірчі взаємовідносини, співпраця влади та громадян і громади в цілому у вирішенні окремих питань місцевого значення.Доведено, що місцева самоорганізація населення в Україні відіграє важливу роль у становленні громадянського суспільства, відображає рівень демократизації на локальному рівні й у державі в цілому. Досвід демократизації україн-ського суспільства підтверджує, що демократія бере початок «знизу», тобто з особистої участі громадян у розв’язанні конкретних життєвих питань, які безпосередньо стосуються умов їхнього життя.
Гендерна асиметрія в органах місцевого самоврядування: на прикладі Дніпропетровської області
Authors: Skrypnyk A. V.
Published: August 2017

Дана наукова публікація ставить за мету визначити ситуацію гендерної асиметрії в органах місцевого самоврядування. Стаття складається із трьох основних блоків. У першому блоці визначені теоретичні основи вивчення гендерної асиметрії, у тому числі – через призму соціологічної науки. Було зафіксовано характеристику таких понять, як «гендер», «стать», «гендерна асиметрія». Охарактеризовано закономірності розвитку ситуації гендерної асиметрії через призму світової історії. Водночас ситуація гендерної асиметрії досліджується в рамках українського суспільства. Ми досліджуємо гендерну асиметрію через одну з її сторін – політичну. Ситуація гендерної асиметрії у політичній сфері досліджується з позиції історичної (вплив історії українського суспільства на теперішню ситуацію). Далі ми досліджуємо перспективи та напрямки розвитку гендерної ситуації (на прикладі ЄС). Останнім блоком даної наукової публікації є характеристика сьогоднішньої ситуації, що склалася в органах місцевого самоврядування міст Дніпро, Кам’янське (Дніпродзержинськ) та Верхівцеве.
Використання пропаганди в процесі інформаційних війн: її сутність, механізми і технології впливу на громадську думку
Authors: Stadnyk A. H.
Published: August 2017

Розглянуті та проаналізовані специфіка використання пропаганди в процесі інформаційних війн та її вплив на громадську думку, що і виступає головною метою статті. Автором проаналізовані твори низки дослідників, які вивчали проблематику пропаганди, а саме: Б.Л. Борисова, Д. Ольшанського, В.Г. Королька, А.В. Манойло, М.І.Скуленко, Г.Г. Почепцова та інших.Зокрема, у структурі статті обговорюється те, що саме розуміється під пропагандою в структурі інформаційних війн та, відповідно, яким чином цей термін, це поняття використовується. Аналізується відміна пропаганди від PR та реклами. Досліджуючи поняття «пропаганда», автор наводить наступні форми пропагандистського впливу на громадську думку під час проведення інформаційної війни:- пропаганда пряма, у контексті інформаційної війни, виступає як маніпулювання громадською думкою та поведінкою населення взагалі;- джинсу називають «прихованою рекламою», зазвичай її відносять як до пропаганди, так і до реклами і піару. Але ж у будь-якому разі вона є замовленою соціальним замовником або політичним лідером;- пабліситі, це пропагандистське повідомлення не створюється та не передається на замовлення, а як би «продукується» самостійно, з використанням такої новини, що сама по собі має право на існування;- пропаганда 2.0. має на меті в якості основної вимоги якнайбільшу прихованість, скритність впливу на людину, масову свідомість, громадську думку.
Співвідношення понять «невизначеність», «ризик», «виклик», «загроза», «небезпека» у контексті соціології безпеки життєдіяльності
Authors: Kalashnikova L. V.
Published: August 2017

Розуміння сутності концепту безпеки життєдіяльності нерозривно пов’язане з поняттями «невизначеність», «ризик», «виклик», «загроза», «небезпека». Невизначеність слід розглядати як стан неоднозначності тенденцій зміни об’єкта з плином часу. З іншого боку, невизначеність є джерелом ризику, який визначає ймовірність завдати шкоди об’єкту безпеки, що знаходиться в стані динамічної рівноваги і постійно змінюється. Виклик являє собою мінімальний ризик, його відрізняє наявність уявної готовності завдати шкоди. Загроза характеризується реальністю, адресністю, високим ступенем готовності нанесення шкоди об’єкту безпеки. Небезпека як сукупність факторів, що негативно впливають на природу, людину, суспільство, технічні системи, є гіпотетичністю, відсутністю адресності. Відмінності між даними поняттями можна визначити за допомогою співвідношення суб’єктивних намірів і об’єктивних можливостей об’єктів та суб’єктів безпеки. Натомість спільною для них всіх рисою є ступінь небезпеки заподіяння шкоди об’єктам безпеки життєдіяльності. Побудова логічного ряду означених понять, що пов’язані категорією «небезпека», дозволить ранжувати спектр можливих загроз безпеці життєдіяльності, а також сприятиме розробці актуальних, адекватних технологій протидії їм, мінімізації негативних наслідків і як результат дозволить вдосконалити існуючу систему забезпечення безпеки особистості, суспільства, держави.