bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Zagrepčanin Pavao Nikolin - student, profesor i djelatnik pariškog sveučilišta
Authors: Šanjek Franjo
Published: July 2017

Pavao Zagrepčanin, u službenim spisima Paulus de Sclavonia, sin Nikole iz Zagreba, svećenik zagrebačke biskupije i siromašni student kolegija Sorbone, na fakultetu artium Pariškog sveučilišta prvi put se spominje 1415. da bi već tijekom 1418. susljedno postigao bakalaureat, licencijat i doktorat ès-arts. Anglonjemačka nacija, kojoj je kao student iz jugoistočne Europe pripadao, dodijelila mu je franak i četiri novčića pripomoći za namirenje uobičajenih pristojbi prilikom postizanja rečenih akademskih naslova. Nakon uspješno završenog studija na Fakultetu artium, s uspjehom upisuje studij teologije postavši u rujnu 1421. baccalaureus sententiarum, a 4. kolovoza 1422. korporacija Pariškog sveučilišta upućuje molbu caru Sigismundu, ugarsko-hrvatskom kralju, da njezinu članu a svom podaniku Pavlu Nikolinom dodijeli nadarbinu u zemljama krune sv. Stjepana. Pavao ostaje u Parizu i 6. travnja 1424. anglonjemačkoj naciji jamči za Martina de Bereck, svećenika zagrebačke biskupije kao što je i sam, pripravnika za bakalaureat èsarts. Nakon što je Martin 1. lipnja 1424. izabran prokuratorom anglonjemačke nacije, ova je 16. prosinca iste godine Pavla kandidirala za rektora Pariškog sveučilišta. Kandidaturi se suprotstavlja Martin de Bereck, optužujući hrvatskog sveučilištarca za nelojalnost prema sveučilišnoj korporaciji. Tom prilikom Martin de Bereck izjavljuje da se Pavao u zapisnicima lažno potpisuje kao Paulus de Hungaria, a on je zapravo de Sclavonia, jer je kao Zagrepčanin građanin/podanik slavonskog dijela Trojednice. S promjenljivom srećom i obratima spor hrvatskog sveučilištarca s anglonjemačkom nacijom na Pariškom sveučilištu potrajat će punih jedanaest godina. Do izmirenja dolazi 1437. kada uporni Zagrepčanin javno odustaje od sudskog traženja zadovoljštine. U međuvremenu su Englezi napustili Pariz, koji je bio pod njihovom upravom od 1420. do 1437., što je dovelo do konačnog sređivanja odnosa unutar Pariškog sveučilišta. 29. svibnja 1439. pod svodovima velebne pariške katedrale Pavlu je uručena diploma i naslov licencijanta iz teoloških znanosti.
Kaiser Diokletian und seine Herrschaft in der Einschätzung deutschsprachiger Historiker vom 15. bis 18. Jahrhundert
Authors: Kuhoff Wolfgang
Published: July 2017

Von der Epoche des Humanismus bis ins 18. Jahrhundert hinein bewerteten die Historiker deutscher Zunge die Person Diokletians grundsätzlich nach seiner Verantwortung für die letzte und umfassendste Christenverfolgung. Kaum im Blickfeld standen dagegen seine innenpolitischen Reformen, ausgenommen die Schaffung des Mehrkaisersystems. Mit dieser Darstellung folgten die Autoren den von Eusebios von Caesarea vorgegebenen Leitlinien, die sich verfestigten, als 1678 das Werk des Lactantius De mortibus persecutorum aufgefunden wurde; daneben galt Eutropius besondere Beachtung. Nur selten wurde eine umfassende Wertung Diokletians versucht, die alle Bereiche seiner Politik berücksichtigt: Eine solche gab Johannes Cuspinianus, dessen Darstellung eine profunde Kenntnis der damals bekannten Quellen bezeugt.
Neke karakteristike kvalitete života i zdravlja socijalno povlaštenog muškarca pokopanog na starohrvatskom groblju na Ždrijacu u Ninu
Authors: Šlaus Mario , Vyroubal Vlasta , Bedić Željka
Published: July 2017

Starohrvatsko groblje na Ždrijacu u Ninu s punim se pravom svrstava u jedno od najvažnijih arheoloških nalazišta na području Hrvatske. Sustavna arheološka istraživanja groblja započela su 1969. pod vodstvom prof. dr. sc. Janka Beloševića, a trajala su do godine 1977. Groblje se datira u 8. i prvu polovicu 9. stoljeća, a sudeći prema arheološkim nalazima i grobnoj arhitekturi radi se o naseobinskom groblju na redove. Proučavanjem horizontalne stratigrafije groblja mogu se uočiti pojedine skupine grobova formirane najvjerojatnije po obiteljskom srodstvu ili rodovskoj pripadnosti. Takav je primjer najvidljiviji na istočnom dijelu groblja, gdje je određeni broj grobova grupiran oko groba 322 u kojemu je pokopana starohrvatska dostojanstvenička obitelj. Usmenom komunikacijom s prof. dr. sc. Jankom Beloševićem dobili smo potvrdu kako je na temelju grobnih priloga i horizontalne stratigrafije sasvim logično i opravdano pretpostaviti da osoba iz groba 312 (radi se o dobro uščuvanom kosturu muškarca koji je doživio između 40 i 45 godina života) pripada višem društvenom sloju koji se povezuje s obitelji pokopanom u grobu 322. U ovom radu usporedili smo prisutnost različitih osteoloških (doživljena starost, visina, pokazatelji subadultnog stresa, pokazatelji teškog fizičkog rada te analiza trauma) i dentalnih (dentalna oboljenja koja upućuju na vrstu i kvalitetu prehrane) pokazatelja stresa kod pokojnika iz groba 312 s uzorkom koji čine 22 osobe koje na temelju arheoloških nalaza pripadaju socijalno nižoj skupini. Cilj nam je bio ustanoviti je li prisutnost analiziranih pokazatelja stresa korelirana sa socijalno inferiornim statusom. Dobiveni rezultati pokazuju da, u analiziranom uzorku, spomenuti pokazatelji stresa nisu korelirani sa socijalnim statusom, što sugerira da su uvjeti života bili relativno slični za sve muškarce na ovom starohrvatskom nalazištu.
Osvrt na staklene priloge iz starohrvatskog groblja na Ždrijacu u Ninu
Authors: Perović Šime
Published: July 2017

U prilogu se na temelju novih spoznaja obrađuju stakleni nalazi (boca loptastoga tijela i dvije čaše na nozi) iz dostojanstveničkog, trojnog groba 322, te iz groba 310, sa starohrvatskog groblja na Ždrijacu u Ninu. Analizom dekorativnih elemenata, produkcijskih varijanti i kronoloških pokazatelja donesena je šira tipološka razrada, u kojoj se posebice ukazuje na tradicije kasnoantičkih, ranobizantskih radionica 6. i 7. stoljeća, koje su vidljive i na ninskim nalazima. Oživljavanje proizvodnje staklenih predmeta i posuđa, te kontinuiranje uzoraka u proizvodnji u staklarskim radionicama istočnog Sredozemlja, kao i u staklarskim radionicama sjeverne Italije, osobito onih koje možemo smatrati bizantskim filijalama, posebno je važna sastavnica u tumačenju staklenih priloga iz groba obitelji starohrvatskog odličnika. Jer i dospijeće tih predmeta u ninske grobove treba tražiti u trgovačkim, političko-diplomatskim, ili susretima na tragu kristijanizacije koje je ninski dostojanstvenik mogao ostvarivati sa Bizantskim ili Franačkim elitama.
O reljefu s prikazom kralja iz Splitske krstionice
Authors: Babić Ivo
Published: July 2017

Poneke ploče (izvorno pluteji) iz Splitske krstionice uključujući one iz crkve sv. Stjepana na groblju u Jesenicama potječu možda iz samostanske crkve sv. Petra Gumajskog. Među tim pločama nalazila se moguće i ona s likom kralja. Možda su na toj ploči prikazani Petar Črnjin, kralj Zvonimir i osoba (Streza) koja je izgubila spor. No, moguće je da je prikazan kralj Slavac, a osoba koja leži ničice bio bi neki od Neretljana koji su izgubili spor s Petrom Črnjinim, utemeljiteljem samostana sv. Petra Gumajskog.
Ranosrednjovjekovni nalazi iz hrvatskog podmorja
Authors: Brusić Zdenko
Published: July 2017

U članku će se uz nove nalaze kasnobizantskih amfora X. do XII. stoljeća ponovno obraditi pojedini raniji nalazi, posebno amfore iz neistraženog brodoloma na otoku Mljetu, kao i ranije publiciran nalaz željeznog alata iz ninskog podmorja. Datirajući ovaj željezni alat u X. ili XII. stoljeće, pokušati će se razjasniti njegovo podrijetlo, način dospijeća pod more te njegova pripadnost.
Arheološki nalazi dekorativno-funkcionalnih elemenata obuće iz kasnoga srednjeg vijeka u Kaštelima
Authors: Burić Tonči
Published: July 2017

Autor analizira nalaze dijelova gotičke nošnje na području Kaštela, koji su otkriveni tijekom recentnih istraživanja srednjovjekovnih grobalja na tom prostoru u zadnja dva desetljeća, a koji se odnose na primjerke koji uz utilitarni imaju i dekorativni karakter. Sustavnim iskopavanjima dvaju grobalja otkriveno je više takvih predmeta, od kojih dio in situ, što je omogućilo precizniju funkcionalnu determinaciju istih, te putem stilsko-tipoloških paralela utvrđivanje istih vrsta predmeta i među dislociranim nalazima u grobovima s višekratnim ukopima, kao i paralele u grobljima susjednih područja u srednjoj Dalmaciji. Radi se o župskim grobljima razvijenoga i kasnog srednjeg vijeka, koji su nastali oko predromaničkih crkava sv. Jurja od Putalja i sv. Jurja od Raduna. Uz razne kopče koje su prišivane na odjeću, po prvi put su otkrivene i kopče za cipele i to u dvije tipološke inačice.
Posvetni latinski natpisi na crkvi sv. Ivana od Birnja
Authors: Delonga Vedrana
Published: July 2017

Unutar arheološko-povijesnog sklopa na gradini Biranj (Kaštel Lukšić), kao zasebna kulturna cjelina izdvaja se stara crkva sv. Ivana Krstitelja, u čijem se izgledu razlikuju tri graditeljske faze (romanička, kasnogotička i novovjekovna). Na crkvenoj fasadi je skupina kasnosrednjovjekovnih natpisa na latinskom jeziku: donatorski natpis na nadvratniku, datiran godinom 1444. i vladanjem dužda Francesca Foscarija, kao i četiri istodobna konsekracijska natpisa na uglovima crkve. Postavljeni su od crkvenih donatora juspatrona na crkvenom objektu pri posveti temeljito obnovljene prvotne crkve sv. Ivana, sagrađene kao zadužbina hrvatskih didića s Ostroga u romanici, koncem 12. ili u ranom 13. stoljeću. Iz donatorskog natpisa na nadvratniku saznaje se da je ruševna romanička crkva obnovljena zaslugom crkvenog juspatrona i plebana Grgura Nikolina, arhiprezbitera i kanonika trogirske biskupije, a u ime osobnog zavjeta i svih tadašnjih juspatrona sv. Ivana od Birnja. Posebno su zanimljiva četiri konsekracijska natpisa iz istog doba s tekstom + Christus venit in pace et Deus homo factus est, uklesana na uglovima kasnogotičke crkve. Na temelju njihova sadržaja pretpostavlja se da su svojevrsna kasnosrednjovjekovna reminiscencija na danas izgubljene, ali moguće prvotne romaničke epigrafske posvete. Natpisi i sakralni objekt kojemu pripadaju, razmatraju se u okviru lokaliteta kao kulturnopovijesnoga kompleksa i višestoljetnoga vjerskog punkta te analiziraju unutar formalnih i sadržajnih epigrafskih odlika. Kontekstualiziraju se unutar povijesnih i crkveno-duhovnih prilika povezanih uz konkretan prostor u razdoblju zreloga (12. i 13. stoljeća) i kasnoga srednjeg vijeka (sredina 15. stoljeća).
Pećnjaci iz drvenog objekta podignutoga na ruševinama srednjovjekovnoga burga Vrbovca kod Huma na Sutli
Authors: Tkalčec Tatjana
Published: July 2017

Niz godina provode se na krajnjem sjeverozapadnome dijelu Hrvatskoga zagorja, kod Huma na Sutli, arheološko-konzervatorska istraživanja burga srednjovjekovnog naziva Vrbovec. Burg se, u rijetkim povijesnim vrelima, spominje u razdoblju od druge polovine 13. pa do u drugu polovinu 15. stoljeća. Arheološka su istraživanja dala podatke i o njegovu ranijem početku kao i o dužem trajanju, odnosno naknadnom korištenju srednjovjekovnog položaja u razdoblju ranoga novog vijeka, tj. u 16. stoljeću. Članak je posvećen upravo posljednjoj fazi korištenja ovog položaja u stambene i obrambene svrhe. Godine 2008. istraženi su ostatci drvenog objekta, stradaloga u požaru, a podignutoga na samim ruševinama srednjovjekovnoga burga. Stratigrafija slojeva te rezultati apsolutnih radiokarbonskih analiza datiraju drveno zdanje u razdoblje novog vijeka. Nalazi pećnjaka s prednjom bogato ukrašenom pločom upućuju na grijanje kaljevom peći te na viši standard korisnika objekta.
Karakteristike najstarije slavenske keramike. Primjer lonca iz objekta SO 11 s nalazišta Murska Sobota - Nova Tabla
Authors: Guštin Mitja , Pavlović Daša
Published: July 2017

Prilog analizira značajke rane slavenske proizvodnje keramike na temelju nalaza iz prvog horizonta naseljavanja na širem području Murske Sobote. Osim očitih razlika, u odnosu prema starijim keramičkim proizvodima kasne antike kao i onima iz mlađe faze naseljavanja tog prostora, u prilogu su prikazani i rezultati apsolutnih datacija toga najstarijeg horizonta.
Nadgrobni spomenik robovske obitelji iz Donjih Čeha kod Zagreba
Authors: Migotti Branka
Published: July 2017

Obrađuje se nadgrobna stela obitelji Valenta, roba Cezernija Avita, nađena slučajno 1989. u selu Donjim Čehima u južnom predgrađu Zagreba, na području rimske Andautonije u krajnjem jugozapadnom dijelu provincije Gornje Panonije. Stajala je nad (nepoznatim) grobom u okviru groblja pod tumulima, koje je najvjerojatnije pripadalo selu (vicus) na širem prostoru sjeverno od ceste Emona – Siscia. O tome se spomeniku već pisalo, ali uvijek na razini osnovnih podataka. Stoga je on ostao nedovoljno iskorišten izvor za poznavanje ropstva kao društvene pojave i robovske privrede na području Norika i Panonije. Budući da robovski grobni spomenici, a osobito oni obiteljski, u zapadnim provincijama nisu česti, stela o kojoj se u ovome prilogu raspravlja važna je kao arheološki izvor višestrukih mogućnosti: natpisa, ikonografije i okvirnih podataka o kontekstu nalaza. S obzirom na to da je u prethodnim objavama spomenik opisan i datiran u sredinu 2. stoljeća, u ovome prilogu naglasak je stavljen na prozopografiju i društveni položaj njegovih vlasnika, koji se dadu iščitati iz odjeće i atributa prikazanih likova, te iz epitafa. Veoma je vjerojatno da je vlasnik obitelji roba Valensa bio onaj isti koji je posvetio natpis Marsu Latobiju (Mars Latobius) u St. Paulu u južnoj Austriji, na sjevernom području keltskog plemena Latobika (Latobici), čiji je matični prostor bio na krajnjem jugozapadnome dijelu Panonije, na granici s Norikom. Cezernije Avit, po svemu sudeći, bio je oslobođenik italsko-noričke obitelji Cezernija koja je svoje trgovačke ispostave imala u Akvileji i Emoni, odakle je rasprostrla mrežu trgovačkog poduzetništva širom Panonije. S obzirom na imovinske mogućnosti koje se mogu pretpostaviti na temelju kvalitetnog i razmjerno skupog grobnog spomenika, kao i na temelju biča u Valensovim rukama, vjerojatno je da je on za svog vlasnika obavljao trgovački posao povezan s putovanjima. Nema sumnje da mu je upravo takav posao priskrbio i imetak i obiteljsku i osobnu samosvijest što se odražava u epitafu i na prikazu obitelji. Valens je naime predočen u odjeći rimskog građanina, a ženski članovi njegove obitelji u domaćoj nošnji s pojedinostima koje naznačuju pripadnost rimskome društvu. Stela je načinjena od kamena iz okolice Zagreba, najvjerojatnije u klesarskoj radionici u Andautoniji.
Le iscrizioni romane da Sabbioncello (Pelješac)
Authors: Paci Gianfranco
Published: July 2017

L'autore presenta uno studio d'insieme sulle iscrizioni romane di Sabbioncello (Pelješac), a proposito delle quali fornisce un quadro dei testi conosciuti e delle relative provenienze, sviluppa alcune considerazioni sull'occupazione della penisola in età romana. Propone inoltre una nuova edizione per l'epigrafe di Calvidia Secunda, di Janjina, in cui sono menzionati due magistrati della colonia di Narona. Pubblica infine alcuni nuovi testi frammentari.
Dauni in medio Adriatico?
Authors: Braccesi Lorenzo
Published: July 2017

Prima della massiccia penetrazione greca in Adriatico, i Dauni ebbero un posto di rilievo tra le genti che commerciarono in questo mare. Alla documentazione archeologica si affianca, infatti, la memoria storiografica, che attribuisce ai Dainu il controlo su tutta la costa adriatica che si estende dal Gargano al Cònero.
Zu einigen kaiserzeitlichen Sarkophagen mit Porträts in Kleinasien
Authors: Koch Guntram
Published: July 2017

In Kleinasien sind in der römischen Kaiserzeit überaus zahlreiche Sarkophage hergestellt worden. Bei den lokalen Werkstätten in Kleinasien sind viele verschiedene Möglichkeiten versucht worden, die Sarkophage zu "individualisieren". Hier werden einige Beispiele der Möglichkeit die Büsten als Hauptmotive auf den Kästen, besprochen. Sie sind weit über Kleinasien verstreut; aus Kilikien sind mehrere Beispiele bekannt, bei denen Büsten einen betonten Platz einnehmen. Die Büsten auf ihnen können nicht durch Einflüsse oder Übernahmen aus anderen Gegenden erklärt werden. Vorlagen waren offensichtlich Grabreliefs, auf denen in Kleinasien die Toten häufigin Form von Büsten abgebildet worden sind. In Kilikien müssen Sarkophage mit Büsten zum geläufigen Repertoire von Bildhauern gehört haben.
Mithras Sol
Authors: Miletić Željko
Published: July 2017

Sol i solarni kultovi u Rimu duboko su ukorijenjeni. Popularnost im je bila mala, osim u doba careva– propagatora sunčanih božanstva. Njihovim odlaskom i heliolatrija bi opala. Tek je Aurelijan stvorio novo vrhovno božanstvo koje je igralo važnu ulogu u rimskoj religiji trećeg i četvrtog stoljeća. U radu se ističe karakter solarnih kultova i komponente koje su utjecale na njihov razvoj u doba ranog Principata, radi usporedbe s mitričkim Solom u trima razinama: mitološkoj, kozmogonijskoj i liturgijskoj. Važna uloga Sola u mitraizmu je određena već tijekom 1. st. Ravnopravno s Mitrom on se javlja u prizoru mitske Gozbe. U kozmičkom poretku Mitra ubija zvjezdanog Bika, pokreće ciklus inkarnacije duša, a Sol ga završava uzdizanjem duša nazad u zvjezdanu sferu. Planetska božanstva i niži demoni kontrolori su različitih stupnjeva u tom procesu.
Novi prilozi arheološkoj topografiji dugopoljskoga kraja
Authors: Borzić Igor , Jadrić Ivana
Published: July 2017

U članku se obrađuju rezultati arheoloških istraživanja na položaju Dugopolje – Vučipolje, na dijelu trase autoceste Zagreb – Dubrovnik. Istraživanja je izvršio Odjel za arheologiju Sveučilišta u Zadru, u vremenu od veljače do svibnja godine 2005. U središtu interesa bio je položaj zidane kasnoantičke grobnice obložene rimskim stelama (riječ je o 7 stela koje su iskorištene kao spolije u njezinoj gradnji) istražene još 1980. g. pod vodstvom Nenada Cambija. Novim istraživanjem ušlo se u trag još jednoj grobnici u kojoj su zabilježena dva horizonta pokapanja, i to iz dr. pol. IV. st., te VI. st. U njezinoj neposrednoj blizini djelomično je istražena i antička cisterna s mozaičkom podnicom, koja čini dio naseobinskoga kompleksa (utvrđenog georadarskom metodom) uz koji se mogu vezati spomenute grobnice. Treća pozicija na kojoj se istraživalo je brdo Pupavica gdje je ustanovljena kasnoantička arhitektura. Sva tri položaja pokazuju istovremenost što daje uvid u karakteristike naseljenosti jedne ruralne zajednice na izrazito plodnom i prometno frekventnom prostoru u čemu se i vide glavne prednosti izabranih položaja
Kasnosrednjovjekovna i novovjekovna glazirana keramika s lokaliteta sv. Križ u Ninu
Authors: Gusar Karla
Published: July 2017

U radu se obrađuje kasnosrednjovjekovna i novovjekovna glazirana keramička građa pronađena u istraživanjima lokaliteta Sv. Križ u Ninu od 1969. do 2000. godine. Nalazi najvećim dijelom potječu iz gotičko-renesansne kuće otkrivene u neposrednoj blizini crkve sv. Križa. Glazirana keramika s ovog lokaliteta pripada luksuznom stolnom posuđu proizvedenom u radionicama Italije i Španjolske, koje u tom razdoblju imaju primat u proizvodnji ove skupocjene keramičke građe. Keramičkim nalazima možemo pratiti način života, kulturu življenja i gospodarske prilike u Ninu od 14. do 17. stoljeća, kao i dobre trgovačke veze naših krajeva s ostalim mediteranskim zemljama.
Epigrafska baština rimskodobnog Epidaura
Authors: Glavičić Miroslav
Published: July 2017

Autor članka obrađuje epigrafsku baštinu rimskodobnog Epidaura. Među četrdesetak poznatih natpisa po svom značenju i važnosti podataka koje donose posebno se ističu dva natpisa sa spomenom P. Kornelija Dolabelle (P. Cornelius Dolabella) (CIL III, 1741 i ILJug 636). Iz sadržaja navedenih natpisa, osim što je dokumentirao djelovanje prvoga namjesnika rimske provincije Dalmacije (legatus Augusti pro praetore) u Epidauru, doznaje se: 1. da je u neposrednoj blizini grada bilo središnje mjesto štovanja carskoga kulta za peregrinske zajednice s prostora "Gornjeg Ilirika" (civitates Superioris provinciae {H}Illyrici), 2. da je navod eponimnih vrhovnih gradskih magistrata (duoviri) siguran dokaz da najkasnije u doba Dolabellina namjesništva Epidaurum posjeduje gradski status; 3. da u to doba u Epidauru boravi vojna postrojba (Cohors VI Voluntariorum); 4. čiji pripadnici, budući da je ime postrojbe navedeno u nominativu, u gradu ili na gradskom teritoriju vrše neku veću građevinsku aktivnost (gradnja ceste?).Ostali natpisi sadrže vrlo vrijedne podatke o ustroju grada, donose imena magistrata koji su vodili gradsku upravu, istaknutih članova gradskoga vijeća i drugih uglednika koji su se istaknuli svojim dobročinstvima u zajednici. Na natpisima nadgrobnog karaktera, koji su najbrojniji, sačuvana su imena pokojnika i onih koji im postavljaju spomen, a prema njihovu imenovanju i drugim podatcima s natpisa može se u određenim slučajevima odrediti narodnosno podrijetlo pojedinca ili porodice i njihov društveni status.
Dvije portretne stele iz antičkog Epidaura
Authors: Maršić Dražen
Published: July 2017

Predmet su rada fragmenti dviju nadgrobnih stela s portretima pokojnika podrijetlom iz antičkog Epidaura (Cavtat). Jedan fragment prikazuje figuru rimskoga signifera u punoj visini i u punoj ratnoj opremi. Natpis koji se najvjerojatnije nalazio u donjem dijelu spomenika, nije sačuvan. Temeljem analize portreta pokojnika, isječka biste kojom je prikazan lik u medaljonu i mode nošenja dvaju remena, stela se datira na sam kraj 1. ili početak 2. st., tj. najvjerojatnije u Trajanovo doba, eventualno u prve godine Hadrijanove vladavine. Od druge je stele preostao jedino četvrtasti vrh sa zabatom, ali joj je izvorni izgled lako rekonstruirati. U zabatu je prikazano poprsje starije žene. Osim posvete manima, natpis nije sačuvan. Na temelju analize frizure izrada druge stele datira se u 20-e ili 30-e godine 3. st.
Liburnski carski kult
Authors: Jadrić Ivana , Miletić Željko
Published: July 2017

Ključnu ulogu u širenju carskog kulta u Iliriku odigrao je Tiberijev namjesnik Publije Kornelije Dolabela, u čije je doba vjerojatno i organiziran liburnski pokrajinski carski kult ad aram Augusti Liburnorum. Zasada je teško reći prethodi li on provincijskom iliričkom kultu, kao što je to slučaj u Hispaniji, gdje je pokrajinski kult kod Asturaca i Kantabra prethodio organiziranju središnjeg provincijskog kulta u Taraku. Restauracija carskog kulta u cjelini, a time i liburnskog, započinje dinastijom Flavijevaca, kada Skardona postiže municipalni status.
Ennion čaše iz Burnuma
Authors: Borzić Igor
Published: July 2017

U članku se obrađuju ulomci triju staklenih Ennion čaša, pronađenih prilikom istraživanja rimskog amfiteatra u Burnumu. Jednom primjerku pripada ulomak žućkastog stakla sa slovima ...O / ...Ω u tabuli i uzorkom kanelura u donjem dijelu ulomka. Nalaz odgovara tipu Harden A1 i, a analogije mu se nalaze u primjercima iz Narone, Tremithusa na Cipru i Cavarzere u Italiji. Drugom primjerku pripada pet ulomaka kobaltno plavog stakla, s vegetabilnim ukrasom mladice vinove loze i grozdova, te lijevom stranom tabulae ansatae s ostatkom natpisa ENN… / EΠO… / CE… Tipološki odgovara varijanti Harden A2 i, a analogije mu se nalaze u primjercima iz Cavarzere, Bagnole kod Brescia i Metropolitan museum-a. Trećem primjerku pripadaju četiri ulomka žućkastog stakla s kanelurama, koji mogu pripadati čaši tipa Harden A2 iv. Sva tri burnumska primjerka dolaze iz arheološkog sloja, datiranog unutar vremenskog intervala od Tiberija do Klaudija, nastalom nasipavanjem škrapa pri nivelaciji terena za gradnju amfiteatra. S obzirom da je Burnum u navedeno vrijeme bio sjedište XI. legije i pomoćnih vojnih postrojbi (Alae I Hispanorum i Cohortis II Cyrrhestarum sagittariae), ovako luksuzni predmeti mogli su pripadati visokom vojnom dužnosniku postrojbi. Uz nalaze iz Narone i Tilurija, Burnum se pojavljuje kao treći lokalitet u Dalmaciji na kojem su pronađene Ennion čaše, što je, uz sjevernu Italiju, čini regijom sa najviše pronađenih primjeraka. Ovo ipak ne rješava dvojbe o mjestu proizvodnje (sirijsko-palestinski prostor ili sjeverna Italija – Akvileja), odnosno prostora dopreme Ennion proizvoda, jer je prometno frekventna istočna obala Jadrana, sa svojim centrima (Narona, Salona, Scardona, Iader i dr.), bila u intenzivnim trgovačkim vezama sa oba navedena prostora.
Nalaz rimske štukature kod kapitolija antičkog Jadera
Authors: Brusić Zdenko
Published: July 2017

Tijekom zaštitnih arheoloških istraživanja u dvorištu Bogoslovskog sjemeništa pronađena su dva ulomka žbuke s reljefnom štukaturom friza koji je ukrašavao neki od javnih prostora u blizini kapitolija antičkog Jadera.U radu se govori o rasporedu antičkih komunikacija na ovom dijelu antičke jezgre te o prostoru i položaju istraživanog areala dvorišta u odnosu na susjedni kapitolij. Na kraju autor analizira ulomke štukature i figuralnu predstavu na većem ulomku povezujući nalaz sa sličnim frizom iz Pompeja.
Skulpture nimfi iz Jadera
Authors: Giunio Kornelija A.
Published: July 2017

Nimfe (grč. Νύμφαι, lat. Nymphae) su božice voda, šuma i gora kod Grka i Rimljana. Kćeri su različitih roditelja, često i nepoznatih, a u hijerarhiji bogova zauzimale su niže mjesto, mnoge čak nisu bile ni besmrtne. Krajem studenoga 2006. godine vršena su zaštitna arheološka istraživanja u dijelu južnog krila samostana sv. Nikole u Zadru. Najzanimljiviji su nalazi dviju skulptura nimfi. Skulpture su po svoj prilici pripadale malom nimfeju ili fontani rimske gradske vile (domus urbana). Iz Zadra potječe i ležeća figura nimfe s kraja 1. ili ranog 2. st. nakon Kr., otkrivena u arheološkim istraživanjima rimskog foruma. Otkrivena je uz nimfej, sekundarno upotrijebljena kao poklopac gradske kloake. U Arheološkom muzeju u Zadru čuva se još jedna polovično sačuvana skulptura nimfe, o kojoj nemamo, na žalost, podataka o mjestu nalaza. Spada u ikonografski tip nimfa sa školjkama s razgolićenim gornjim dijelom tijela i plaštom koji klizi niz bokove. Sve četiri skulpture nimfi, o kojima se govori u ovom radu, mogu biti datirane u približno isto vrijeme, kraj 1. ili 2. st. nakon Kr.
Imenovanje žena u ranorimskoj Liburniji i takozvana "ženska praenomina"
Authors: Kurilić Anamarija
Published: July 2017

U radu se obrađuje sustav imenovanja žena u ranorimskoj Liburniji. Osobita se pozornost posvećuje obrascima u kojima se osobno ime nalazi na prvom položaju u imenovanju žena (tzv. ženska "praenomina"), ispred autohtonog kolektivnog imena ili ispred latinskog gentilicija. Takav je sustav imenovanja samonikao kod Liburna, i odraz je ustroja njihova društva u kojemu je žena doživljavana kao zasebna jedinka, i u kojemu je ona u većoj ili manjoj mjeri bila ravnopravna muškarcu, pa je stoga i njezino imenovanje bilo izvedeno na isti način kao i ono muškarca.
Oslobođenik Lucius Peticius Helius
Authors: Fadić Ivo
Published: July 2017

U Zadru su tijekom 2006. i 2007. godine vršeni arheološki nadzori i zaštitna istraživanja prilikom gradnje nove infrastrukturne mreže i kolektora. Zahvat se protezao od Puta Murvice do Trga Petra Zoranića, odnosno do kraja Medulićeve ulice. Zaštitna arheološka istraživanja temeljito su provedena i na Trgu Petra Zoranića, posebno zbog toga što su se na toj poziciji očekivali značajniji arheološki nalazi. Takva očekivanja bila su predvidiva stoga što je već 1908. godine J. Bersa na tom mjestu vršio sondažna arheološka istraživanja. U odnosu na dosadašnje spoznaje, koje baštinimo s početka 20. stoljeća, najnovija zaštitna arheološka istraživanja pružila su cijeli niz novih i potpunijih saznanja o fortifikacijskom sustavu Zadra od rane antike do 13. stoljeća po Kristu, ali i jedan novi antički epigrafski nalaz. Pronađen je kao spolija na vanjskoj strani srednjovjekovnog ulaza. Riječ je o središnjem epigrafskom dijelu rimske nadgrobne stele s cjelovito sačuvanim natpisom i natpisnim poljem. Komemorator na steli je Lucius Peticius Helius, oslobođenik Lucija Peticija, koji za života podiže spomenik sebi i svojima i ženi Fabiji Veneriji. Po onomastičkim i paleografskim odlikama može se zaključiti da je spomenik nastao koncem 1. ili u 2. stoljeću po Kristu.
Nove spoznaje o proizvodnji terakotnih figura u Issi
Authors: Čargo Boris
Published: July 2017

U članku se obrađuju dvije terakotne figure fragmentarno sačuvane, za koje autor smatra da su proizvod isejskih lončarskih radionica. Obje terakote predstavljaju stojeću ženu odjevenu u hiton i himation, a pronađene su na različitim stranama grada, izvan zidina. Na tim mjestima otprije je poznato, iz arhivskih vijesti i arheoloških istraživanja, postojanje keramičkih pećiju. Od prvog ulomka sačuvano je cilindrično postolje s ostatcima donjeg dijela hitona i stopala koja proviruju ispod njega, a pronađen je s vanjske istočne strane grada. Izrađen je u kalupu, većim dijelom je iskrivljen i tordiran, što je posljedica pečenja na previsokoj temperaturi unutar peći. Pri dataciji autor se oslanja na slične primjerke, te je temeljem tipološke srodnosti datira u kraj 3. – 2. st. pr. Kr. Druga terakota pronađena je s vanjske strane zapadnih zidina grada, nedaleko od zapadne nekropole. Figurica predstavlja ženu koja je statična, s objema rukama na prsima pridržava predmet nejasna oblika, nema čvrstih paralela u samoj Issi, a na temelju konteksta nalaza može se datirati u 2. – 1. st. pr. Kr. Obje pronađene figurice predstavljaju nove, do sada nepoznate oblike u repertoaru isejskih terakota, iupotpunjuju naša znanja o oblicima koja su izrađivali isejski lončari u kasnom helenizmu.
Teatar i hram u Saloni
Authors: Mardešić Jagoda
Published: July 2017

U radu se objavljuju rezultati istraživanja na prostoru južno od hodnika teatra i istočno od hrama. Hram i teatar čine jedinstveni arhitektonski kompleks koji se nalazi unutar stare jezgre Salone (tzv. Urbs vetus). Istraživanja su započela sredinom 19. stoljeća, ali tek nakon istraživanja danske zaklade 1922. godine postalo je jasno da se s južne strane teatra nalazi hram. Istraživanja teatra nisu nikada u potpunosti objavljena, a rezultate iskopavanja i rekonstrukcije izgleda hrama je objavio F. Weilbach 1933. godine. Prema njegovim rezultatima hram je stariji od teatra i imao je 5 pregradnji. U posljednjoj preinaci portik na istoku bio je proširen do dimenzija krila portika na zapadnoj strani. Istraživanja provedena 2006. i 2007. godine pokazala su da je portik na istoku bio uži od zapadnog. S istočne strane portika otkriven je mozaik od bijelih kockica. Mozaik je u lošem stanju, ali je po sačuvanoj podnici jasno da se pružao paralelno s portikom, vjerojatno po cijeloj njegovoj dužini. U sloju SJ 014 iznad mozaika pronađeno je 29 komada novca od kojih su samo 4 čitka. Najmlađi novac je onaj Arkadija (383. - 408.). Ovaj sloj je bio potpuno crn i sadržavao je garež, pepeo, staklo, keramiku i dosta željeznih čavala i klinova koji su očito pripadali krovnoj konstrukciji. Sudeći po položaju u kojem je otkriven, novac je najvjerojatnije bio izgubljen prilikom požara krajem 4. ili početkom 5. stoljeća. Iznad pločnika portika pronađen je sjeverni krak apside i zid prema jugu. Apsida i zid su građeni u tehnici suhozida i u radu se iznosi pretpostavka da su bili povezani sa zidovima koji su 1922. godine bili pronađeni iznad zapadnog kraka portika. Možda s njima treba povezati i keramiku iz 5. i 6. stoljeća koja je pronađena iznad portika.
Cetinski adorant
Authors: Milošević Ante
Published: July 2017

U tekstu se priopćava podatak o novom nalazu tipološki jedinstvene prapovijesne keramičke figurice iz Sinjskoga polja koja svojim općim stilskim osobinama pripada velikoj grupi statueta kakve su do sada pronađene na brojnim neolitičkim nalazištima na širem području Balkana. Njezina iznenadna i izuzetna pojava u Dalmaciji objašnjiva je procesom neolitizacije istočnojadranskoga prostora u kojemu je po svoj prilici učešća imala i etnička komponenta iz unutrašnjosti. Također se još jednom upozorava i na arheološku važnost prostora uz rijeku Cetinu za ukupna proučavanja prapovijesnih razdoblja.
Salus, Herkul i izvor vode. Primjer Pule
Authors: Starac Alka
Published: July 2017

U razdoblju 2005.-2007. provedena su arheološka istraživanja u sjeveroistočnom uglu gradske jezgre Pule, u četvrti sv. Teodora uz vrata sv. Ivana od Nimfeja. Prirodno ležište slatke vode na podnožju gradskog brežuljka iskorišteno je kao izvor pitke vode i polazište gradskog vodovoda. Koncentracija arheoloških podataka o različitim kultovima povezanima s vodom, čistoćom i zdravljem na području od samo stotinjak četvornih metara, upućuje na sakralno značenje šire vodocrpne zone u antici. Natpis Iit X/1 5, iz treće četvrtine I. st. pr. Kr., svjedoči o postojanju Herkulova svetišta na tom području. U arheološkim istraživanjima 2005.- 2007. otkriveni su temelji sakralnog kompleksa, hrama s dvorištem i ogradnim trijemom, koji pripadaju istom razdoblju i mogli bi se dovesti u vezu sa spomenutim natpisom. Herkul je bio božanstvo iscjeliteljske naravi, povezano s izvorima i kupalištima. Drugo božanstvo zdravlja, Salus, spominje se na mozaiku u kultnoj niši gradske kuće iskopane 2005. u četvrti sv. Teodora. Trapezoidno dno niše pokriveno je mozaikom od bijelih i crnih kockica. Sadrži prikaz žrtvenika, školjke te natpis: SALVS / [P?…….C]R. Nosi tragove rđe nastale kapanjem sa željezne rešetke ili čavala. Stratigrafski odnosi na lokalitetu pokazuju da je mozaik izveden pri izgradnji kuće u trećoj četvrtini I. st. pr. Kr. Zadržao se neoštećen sve do V. st., kada je zazidan zajedno s drugim otvorima u istome zidu. Kuća je prislonjena i izgrađena paralelno s termalnom zgradom javnog karaktera. Ulomak mramorne ploče s natpisom: [---]cel[ius? ---] / [sestertium quadringenta milia] / [---P?], pronađen u vodovodnom kanalu unutar termi, porušenom i zatrpanom u V. st., dovodi se u vezu s izgradnjom vodovodnog sistema u termama. Hram s pripadnim dvorištem, termalni kompleks i kuća sa svetištem u čast Salus predstavljaju jedinstvenu urbanističku cjelinu druge polovice I. st. pr. Kr., međusobno povezanu pomno planiranim dovodnim i odvodnim sustavom za opskrbljivanje vodom i evakuaciju viška vode, te kultovima čistoće i zdravlja.
Η ΕΙΚΩΝ Η ΚΑΛΗ
Authors: Kuntić-Makvić Bruna
Published: July 2017

Prema Apijanu iz Aleksandrije Cezar je tijekom trijumfa g. 46. pr. Kr. dao u hram Venere Roditeljice u Rimu postaviti lijep Kleopatrin lik koji u piščevo vrijeme još ondje stoji. Dion Kasije u opisu Oktavijanovih trijumfa 29. pr. Kr. spominje zlatnu Kleopatru koja se u njegovo vrijeme gleda u Afroditinu hramu. Razlike između dvaju izvora izazivaju proturječna tumačenja u literaturi. Jedni tvrde da je Cezar dao postaviti zlatan Kleopatrin kip u hram Venere Roditeljice. Drugi tumače da je kip onamo iz egipatskoga plijena dao postaviti Oktavijan, a Apijan je greškom Cezaru pripisao Oktavijanov čin. Analiza pokazuje da oba autora pišu kao očevidci. Apijanov je iskaz precizan i pomaže da se razumije Dionov. Kad se povežu, može se zaključiti da je Cezar uz kultni kip Venere Roditeljice dao postaviti Kleopatrin kip za koji se u 2. st. kršć. ere smatralo da stoji u izvornome obliku. Jedan ga je očevidac držao lijepim, drugi svjedoči da je blistao zlatom. Kip je postavljen kad je moćni par imao potomka i bio na vrhuncu moći. Morao je biti doličan rimskome svetištu kako bi pridonio propagandnim učincima julijevskoga sakralnoga kompleksa. Ptolemejska tradicija u prikazivanju članica vladarske kuće i popularnost Izidina kulta u Rimu nudile su model: helenističku Izidu ili Izidinu svećenicu s Kleopatrinim licem koja se mogla tumačiti kao Venerina štovateljica ili Veneri srodna božica. Odnos Rimljana prema Kleopatri i Egiptu, Izidi i njezinome kultu je varirao, no kip je opstao kao dio najranijega postava u hramu koji je bio sveto mjesto carske vlasti. U Apijanovo i Dionovo doba Izidin je kult općeprihvaćen. Slični su kipovi brojni, pa se onaj iz hrama Venere Roditeljice naziva imenom Kleopatre po čijemu se portretu razlikuje od ostalih.
Stela veterana VII. legije Lucija Vetija Sekunda iz Hrvaca kod Sinja
Authors: Demicheli Dino , Tončinić Domagoj
Published: July 2017

Rad govori o neobjavljenu spomeniku Lucija Vetija Sekunda, veterana VII. legije koji je za života podigao nadgrobni spomenik sebi i još dvjema pripadnicima svoje familije. Veteran je bio rodom iz grada Libarna, o kojem do sada nemamo mnogo potvrda u epigrafiji. Natpis je uglavnom vidljiv, tek ga na nekim mjestima nije bilo moguće iščitati, pa se predlaže rekonstrukcija. Spomenik upotpunjuje sliku u svim dijelovima epigrafske analize s dosad pronađenim svjedočanstvima VII. legije na području rimske provincije Dalmacije.
Dijana izvan grada
Authors: Milićević Bradač Marina
Published: July 2017

Riječ je o poznatom reljefu iz Čitluka, koji je bio uklesan u živoj stijeni blizu gradskih vrata antičkog Ekvuma. Danas je u Zbirci Franjevačkog muzeja u Sinju, Arheološki odjel. Znakovito je mjesto gdje se reljef nalazio: blizu gradskih vrata, ali izvan grada, što je u rimskoj tradiciji mjesto koje s pravom pripada Dijani i Silvanu. Isto mjesto Dijana i Silvan zauzimaju i na Trajanovu slavoluku u Beneventu. S druge strane Silvan je prikazan potpuno prema domaćoj ikonografiji koja je preuzeta od grčkog Pana i po tome je ovaj par ujedno i domaći. Na njihovu se primjeru razmatra odnos antičkih ljudi prema kultiviranom i divljem pejsažu.
Another Look at the Silver Jewellery from Psarjevo near Zelina in Northwestern Croatia
Authors: Majnarić Pandžić Nives
Published: July 2017

Silver jewellery from Gornje Psarjevo is observed in the context of new finds and interpretations in Romania as well as in southern Pannonia. The endeavour aims at filling up the picture of events taking place during the 1st cent. B.C., when the jewellery probably arrived in the country.
Analize vidljivosti u prapovijesnom krajoliku Velebita
Authors: Glavaš Vedrana
Published: July 2017

U radu autorica razmatra značenje vidljivosti u prapovijesnom krajoliku na prostoru sjevernog i srednjeg Velebita. Posebna pozornost posvećena je lokalitetima koji se u literaturi navode kao središnja naselja zajednica (gradine Kuk u Senju, Gradina u Svetom Jurju i Drvišica u Karlobagu) i njihovim pozicijama u vizualnom krajoliku. Budući da je u dosadašnjoj literaturi istican strateški značaj ovih pozicija, autorica istražuje mogućnosti njihove vizualne kontrole krajolika i nadzora nad plovidbom, ekonomski iskoristivim površinama te nadzorom nad drugim lokalitetima.
Ikonografija stele rimskoga centuriona iu Arheološkog muzeja Zadar
Authors: Maršić Dražen
Published: July 2017

U radu se raspravlja o ikonografiji donjega dijela stele rimskoga centuriona, pohranjene u Arheološkome muzeju Zadar, a podrijetlom gotovo sigurno iz Burnuma. Na ploči su prikazana vojna odličja (torkve, vijenac, armile i falere) i karakteristični dijelovi vojne opreme centuriona – vitis i nazuvci. Unikatnošću, dimenzijama i vrsnoćom izvedbe pozornost privlače prikazi u tri gornje falere kompleta. Nedvojbeno je kako je u lijevoj faleri prikazana portretna bista.
Tragovi alata u antičkim i srednjovjekovnim kamenolomima Dalmacije kao pomoć pri kronološkom determiniranju pojedinih faza eksploatacije
Authors: Parica Mate
Published: July 2017

Autor u radu razrađuje mogućnost postojanja određenih razlika u tragovima kamenarskih alata unutar antičkih, srednjovjekovnih, a dijelom i ranonovovjekovnih kamenoloma. Spomenuti tragovi očituju se u obliku strija na liticama eksploatiranih dijelova kamenoloma. Na temelju analize kamenoloma koji sadrže dovoljno elemenata za pobližu dataciju, autor zaključuje da postoje značajne razlike između antičkih i srednjovjekovnih kamenoloma i to u gustoći, smjeru i dubini strija te značajnije razlike u tlocrtu i načinu širenja kamenoloma.
Daljinskom interpretacijom do arheoloških spoznaja o ponekim nalazištima na istočnojadranskom arhipelagu i priobalju
Authors: Tomičić Željko
Published: July 2017

Humanističko polje arheologije u svim njezinim granama, prapovijesnoj, antičkoj, srednjovjekovnoj i novovjekovnoj, u pravom je smislu znanost koja je izraženom interdisciplinarnošću i u svim dimenzijama djelovanja okrenuta tisućljetnom prodiranju čovjeka u prostor te raznim oblicima njegove organizacije. Arheologija je, možemo slobodno reći, prekrila svijet svojim trodimenzionalnim djelovanjem. Osim terestričke, tj. uobičajene poljske, postoji podvodna arheologija (more, jezera, vodotoci) i, napokon, arheologija utemeljena na spoznajama pribavljenim daljinskom interpretacijom, tj. odgovarajućim snimkama iz svemira i zraka. Toj trećoj dimenziji arheologije okrenuti smo u našem radu i predočujemo primjere arheoloških nalazišta od sjevera arhipelaga (Krk), uz istočnojadransku obalu i zaobalje, do Pelješca (Ston).
Novi nalaz rimskog međašnog zida u Golubiću kod Obrovca
Authors: Vrkić Šime
Published: July 2017

U radu je predstavljen rijedak nalaz rimskoga međašnog zida nedavno otkriven u selu Golubiću kod Obrovca. Ostaci širokoga suhozida sačuvani su u dužini od oko 900 m. Protežu se u ravnoj liniji od kanjona rijeke Krnjeze na istoku do južne padine brda Gradina na zapadu. Zid je izgradila rimska vlast tijekom 1. stoljeća poslije Krista u svrhu teritorijalnog razgraničenja dviju liburnskih peregrinskih zajednica. Najvjerojatnije je riječ o Hadri (Smokovac u Krupi) i jednoj od zajednica sa središtem na lijevoj strani rijeke Zrmanje. Izgradnjom međašnih zidova rimska je uprava razrješavala teritorijalne sporove i moguće sukobe između pripadnika susjednih zajednica, najčešće uzrokovane ispašom stoke i stočarskim kretanjima na međašnim područjima.
O topografskoj kronologiji ranosrednjovjekovnih grobalja s poganskim osobinama pokapanja u sjevernoj Dalmaciji
Authors: Alajbeg Ante
Published: July 2017

Analizom tlorisa ranosrednjovjekovnih grobalja na Maklinovu brdu u Kašiću i na Ždrijacu u Ninu, autor prepoznaje skupine grobova starije od zadnje trećine 8. stoljeća. Odsutnost karakterističnog materijala prema kojemu bi se mogla postaviti pouzdana kronologija objašnjava gospodarskim i društvenim promjenama u tadašnjem istočnojadranskom zaobalju.
Antička arheologija na Sveučilištu u Zadru
Authors: Miletić Željko
Published: July 2017

Pregledno se izlaže povijest Katedre za antičku arheologiju i naglašavaju temeljna postignuća terenskih istraživanja, znanstvenih studija i nastave grčko-rimskih perioda na Sveučilištu u Zadru. Sublimirano je iznesen doprinos četiri ugledna znanstvenika: Mate Suića, Branimira Gabričevića, Julijana Medinija i Nenada Cambija. Ocrtane su silnice recentnih aktivnosti na Katedri i predložen smjer budućeg razvitka.
Prilog strategiji istraživanja neolitika na Jadranu
Authors: Marijanović Brunislav
Published: July 2017

U članku se raspravlja o stupnju poznavanja naseobinskih cjelina u neolitiku na području istočnog Jadrana. Uspoređuju se rezultati ranijih i recentnijih istraživanja te analiziraju uzroci skromnog poznavanja naseobinskih aspekata sa starijih iskopavanja. Autor zaključuje da je temeljni razlog tomu strategija istraživanja s primarnom orijentacijom na okomitu dimenziju i male istraživačke površine te ukazuje na potrebu promjene istraživačkih strategija i orijentaciju na vodoravnu dimenziju nalazišta.
Radionički pečati na italskoj tera sigilati iz Bunuma
Authors: Borzić Igor
Published: July 2017

Ranije poduzeta a od 2003. g. tekuća arheološka istraživanja pod vodstvom Gradskog muzeja u Drnišu i Odjela za arheologiju Sveučilišta u Zadru na teritoriju rimskog vojnog logora/municipija Burnum (Ivoševci kod Kistanja) su, osim monumentalnih arhitektonskih cjelina (principij logora/forum municipija, amfiteatar, vježbališni kampus i dr.), pružila uvid u iznimno veliku količinu sitnog arheološkog materijala. U njemu je iz rane faze burnumskog života (prva polovina 1. st.) i korpus od osamdesetak radioničkih pečata koji na finoj stolnoj keramici svjedoči iznimno o aktivnom importu s italskog područja. Njihova analiza, uz sagledavanje općeg fundusa keramičkih nalaza, pruža detaljnije podatke o prostornim i kronološkim izvorištima opskrbe, a usporedba sa sličnim nalazima iz civilnih i vojnih lokaliteta osvjetljava položaj rimske Dalmacije u regionalnim trgovačkim kretanjima.
Novi infundibulum na nekropoli antičkog Jadera
Authors: Fadić Ivo
Published: July 2017

Na nedavnim zaštitnim arheološkim istraživanjima u Ulici fra Ivana Zadranina u Zadru potvrđena je zona nastavka antičke nekropole. Tom je prigodom ustanovljeno 35 antičkih ukopa. Velika većina otkrivenih grobova su paljevinski grobovi s veoma bogatim nalazima i prilozima. Jedan od njih je i incinerirani ukop – grob 34, u kojem je pronađen i stakleni lijevak – infundibulum. Na zadarskom području s novim je nalazom lijevka do sada otkriveno čak sedam u cijelosti očuvanih staklenih infundibula. Uz dva lijevka bez konteksta nalaza, svi su ostali otkriveni u grobnom kontekstu incineriranih ukopa pri arheološkim istraživanjima antičke nekropole Jadera. Stakleni lijevci posve su specifičan i rijedak oblik slobodno puhanog staklenog posuđa koje služi za pretakanje a ne za pohranu različitih tekućina. Možda su upravo nalazi brojnih staklenih lijevaka na ovom prostoru, a za koje se pretpostavlja da su istočnomediteranske produkcije, rezultat aktivnosti prerade aromatičnog i ljekovitog bilja. Toj pretpostavci ide u prilog i brojnost nalaza ostalih staklenih oblika, ali i postojanje lokalne staklarske radionice (ili više njih). Stoga potrebaza staklenim proizvodima općenito, pa tako i za lijevcima, s obzirom da je staklo veoma neutralno na sadržaje koji se u njemu pohranjuju, ima svoje uporište u aktivnostima proizvodnje različitih farmaceutskih pripravaka. Ako je suditi po staklenim lijevcima, takva se aktivnost odvijala u drugoj polovini 1. st. po. Kr.
Kolegij sevira Julijala i začeci carskog kulta u rimskom Zadru (Iader)
Authors: Giunio Kornelija A.
Published: July 2017

Među počasne naslove u municipalnom krugu valja ubrojiti i pripadnost kolegijima koji su se brinuli za obavljanje i održavanje carskog kulta, podizali su spomenike pro salute et reditu imperatoris. To su poznati kolegiji od šest članova (sevirati) kojima je na brizi bio službeni carski kult. Najstariji od njih je kolegij sevira Julijala zabilježen na jednom spomeniku iz Zadra (VI vir Iulialis), koji vrlo vjerojatno prethodi kasnijim kolegijima vezanim uz kult diviniziranih careva. Postojanje tog kolegija u Zadru potvrđeno je natpisom otkrivenim 1949. god. u arheološkim istraživanjima na Forumuu Zadru. Sedmogodišnjem Luciju Tetiju Epidijanu (Lucius Tettius Epidianus) postavio je za života ovaj spomenik otac Lucius Tettius Sperches VI vir Iulialis. Grčki kognomen i obnašanje službe sevira određuju ga kao oslobođenika italske obitelji Tettius. Mjesto za podizanje spomenika umrlom sedmogodišnjem sinu dodijeljeno je Sperhesu odlukom dekuriona, što govori o velikom osobnom ugledu kojeg je ovaj stekao. Naslov VI vir Iulialis po prvi se put u epigrafici navodi ovdje. Ovom ću prilikom pokušati razraditi i razjasniti svoje viđenje pojave ovog kolegija u Jaderu.
Vrijeme uvođenja i uloga arhigala u svjetlu natpisa L. Publicija Sintropa iz Kopra
Authors: Karković Takalić Palma
Published: July 2017

U prilogu se obrađuje natpis arhigala L. Publicija Sintropa iz Kopra kojega se datira u period između kraja 1. i 3. stoljeća. Kroz analizu koparskog natpisa raspravlja se o funkciji i razdoblju uvođenja arhigala u kult Magne Mater i Atisa. Razmatraju se potvrde metroačkog kulta i zajednica na obalnom području italske X. regije s ciljem utvrđivanja sjedišta arhigala L. Publicija Sintropa te geografskog i vremenskog opsega njegova djelovanja.
Kamenolomi Starogradskog zaljeva: problematika podrijetla kamena korištenog za izgradnju bedema antičkog Fara
Authors: Popović Sara
Published: July 2017

U fokusu arheoloških istraživanja najčešće su prostori s najvećom koncentracijom ostataka materijalne kulture jedne zajednice poput naselja i nekropola, dok krajolici, pa time i oni industrijski, često ostaju na margini istraživanja. To je slučaj s kamenolomima, koji svjedoče o industrijskoj prošlosti jednog prostora, a daju uvid i u socijalnu organizaciju društva određenog vremena. U mediteranskoj regiji, pa tako i našoj obali i otocima, antički su kamenolomi izuzetno brojni, zahvaćajući velike površine krajolika, no budući da se mnogi koriste i u kasnijim razdobljima, antički tragovi ekstrakcije sirovine često su uništeni novijima. Sličan je slučaj i s kamenolomima pronađenim u Starogradskom zaljevu. Na sjevernoj strani zaljeva nalazi se šest lokacija na kojima su vidljivi tragovi ekstrakcije kamena. Prirodne, izrazito velike slojnice kamena dale su naslutiti da je riječ o antičkim kamenolomima iz kojih su vađeni veliki blokovi za gradnju bedema grčkog Fara. Proučavanju kamenoloma pristupilo se koristeći više metodoloških pristupa i na multidisciplinaran način. Na svim lokacijama učinjen je površinski pregled terena, zračna prospekcija, analiza arhivskih fotografija i katastra. Učinjena je komparativna analiza tehnologije ekstrakcije sirovine, mikropaleontološka analiza uzoraka kamena iz kamenoloma i bedema, a sve je kartirano u geografskom informacijskom sistemu (GIS).