bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Prevalence of Scalp Scaling in Prepubertal Children
Authors: Williams Judith V. , Eichenfield Lawrence F. , Burke Bonnie L. , Barnes-Eley Myra , Friedlander Sheila F.
Published: January 2017

Objective. To determine the prevalence and most common etiologies of scalp scaling in infants and prepubertal children and the specificity of head and neck lymphadenopathy for the diagnosis of tinea capitis associated with scalp scaling.

Design/Methods. A cross-sectional study of 300 children, 200 from an urban general pediatric practice and 100 from 2 urban pediatric dermatology practices, was conducted. Half of the subjects were <2 years old, and half were 2 to 10 years old. Demographic data, medical history, and clinical data noting the presence of scalp scaling and other scalp signs and symptoms, as well as adenopathy of the head and neck, were collected.

Results. Scalp scaling was seen in 66 (22%) children. There was an insignificantly higher prevalence of scalp scaling in those <2 years old compared with the 2- to 10-year-old group. In those <2 years old with scalp scaling, the most common diagnoses were seborrheic dermatitis (thick, adherent, greasy scale predominantly in the frontal and/or vertex areas of the scalp) and atopic dermatitis/eczema. Among those 2 to 10 years old with scalp scaling, the most common diagnoses were nonspecific (fine, white) scaling, seborrheic dermatitis, and atopic dermatitis/eczema. Nine (3%) patients were culture-positive for a dermatophyte, all of whom were black, and grew Trichophyton tonsurans. More than half (52.7%) of all patients had head and neck adenopathy. The presence of posterior nodes was significantly associated with atopic dermatitis/eczema and marginally associated with a positive dermatophyte culture. The presence of scalp scaling plus posterior adenopathy was significantly associated with seborrheic dermatitis and a positive dermatophyte culture in the entire study population and with atopic dermatitis in the pediatric dermatology clinics.

Conclusions. Scalp scaling was common in children 0 to 10 years old. Infantile-type seborrheic dermatitis was noted in both age groups: it was 3 times as likely in children <2 years old (18%) than in those 2 to 10 years old (6%). Contrary to traditional teaching, seborrheic dermatitis can be found in preadolescent children. Atopic dermatitis/eczema was associated with scalp scaling in both age groups. Head and neck adenopathy was very common and nonspecific for any 1 diagnosis. Posterior adenopathy with concurrent scalp scaling was significantly associated with seborrheic dermatitis, a positive dermatophyte culture, and atopic dermatitis. In this nonselected pediatric population, scalp scaling with adenopathy was not associated exclusively with tinea capitis.
The Effect of Acute and Chronic Asthma Severity on Pediatric Emergency Department Utilization
Authors: Macias Charles G. , Caviness A. Chantal , Sockrider Marianna , Brooks Edward , Kronfol Rana , Bartholomew L. Kay , Abramson Stuart , Shearer William
Published: January 2017

OBJECTIVE. Our goal was to teach emergency department (ED) physicians how to use standardized criteria for diagnosing and classifying asthma severity and to describe the patterns of pediatric ED utilization of these criteria for classification of both acute and chronic severity.

METHOD. A health care provider education module was developed and implemented in 4 participating EDs in southeast Texas to educate ED physicians and health care providers on the diagnosis and acute and chronic severity classification of pediatric asthma patients. We undertook both retrospective (medical chart extraction) and prospective surveillance over a 2-year period of all children presenting to 1 of 4 EDs with acute asthma. Demographic characteristics, classification of severity, health care resource utilization, and primary physician contact information were collected.

RESULTS. The health care provider educational intervention was provided for 84 different physicians. A subset of 16 physicians was randomly tested preintervention and postintervention. Mean mock-scenario scores at 2 weeks showed an improvement of 55.6%, which was sustained at retesting at 6 months. Over the 2-year period, 6222 individual pediatric ED encounters were entered into the surveillance database. The median age of presentation was 5 years. More than 32% of the patients in the study were uninsured. The majority of the patients in each category had asthma of mild severity: mild intermittent chronic (58.7%) and mild acute (53.9%).

CONCLUSIONS. Physicians who completed a health care provider education module learned to effectively diagnose asthma and recognize standardized acute and chronic severity classifications. The majority of children with asthma who presented to the Texas Emergency Department Asthma Surveillance project's participating EDs were classified as having mild acute severity and mild intermittent chronic disease. Almost one third of these patients did not have health insurance.
Using Billing Data to Describe Patterns in Asthma-Related Emergency Department Visits in Children
Authors: Reeves Mathew J. , Lyon-Callo Sarah , Brown Michael D. , Rosenman Ken , Wasilevich Elizabeth , Williams Seymour G.
Published: January 2017

OBJECTIVES. To describe the development and evaluation of a pilot emergency department (ED)-based asthma surveillance system for childhood asthma visits based on billing data and to illustrate how the data can be used to document trends and patterns in ED visits for asthma in children.

METHODS. During 2001 and 2002, aggregate reports based on ED billing data from 3 hospitals in western Michigan were obtained from a single physician billing company. Data were tabulated and graphed to show trends in the monthly number of ED visits for asthma in children. Comparisons were made by age, gender, and site. We evaluated the system by using established guidelines.

RESULTS. The data illustrated strong seasonal trends, as well as marked differences in ED use according to age and gender. The total numbers of asthma ED visits were remarkably similar between the 2 years evaluated; however, the timing and duration of the seasonal peaks differed. Our evaluation of the system found that it met many of the characteristics that define successful surveillance systems, including simplicity, flexibility, acceptability, sensitivity and positive predictive value, timeliness, and stability. However, the surveillance system's representativeness was limited by the inability to calculate valid population-based ED-visit rates. Despite this limitation, the data provided useful information by documenting the burden and demographic profile of children who use the ED for asthma care and in identifying seasonal and time-related trends.

CONCLUSIONS. We were able to successfully implement a pilot ED-based surveillance system for childhood asthma visits by using billing data. This system promotes the understanding of the burden of asthma among children visiting the ED. The development of an ED-based surveillance system for childhood asthma visits using billing data is recommended, particularly when there is a desire to understand the characteristics of children with asthma who use the ED and/or a need to understand the impact of local asthma quality-improvement programs.
Asthma Care and Management Before an Emergency Department Visit in Children in Western Michigan: How Well Does Care Adhere to Guidelines?
Authors: Reeves Mathew J. , Bohm Susan R. , Korzeniewski Steven J. , Brown Michael D.
Published: January 2017

OBJECTIVES. Asthma is one of the more common reasons for children's visits to the emergency departments (EDs). Many studies show that the level of asthma care and self-management in children before an ED visit for asthma is often inadequate; however, most of these studies have been conducted in the inner cities of large urban areas. Our objectives were to describe asthma care and management in children treated for asthma in 3 EDs located in an urban, suburban, or rural setting.

METHODS. We studied a prospective patient cohort consisting of children aged 2 to 17 years who presented with an acute asthma exacerbation at 3 EDs in western Michigan. An in-person questionnaire was administered to the parent or guardian during the ED visit. Information was collected on demographics; asthma history; usual asthma care; frequency of symptoms during the last 4 weeks; current asthma treatment, management, and control; and past emergency asthma care. A telephone interview conducted 2 weeks after the ED visit obtained follow-up information. The 8 quality indicators of asthma care and management were defined based on recommendations from national guidelines.

RESULTS. Of 197 children, 70% were enrolled at the urban site, 18% at the suburban site, and 12% at the rural site. The average age was 7.9 years; 60% were male, and 33% were black. At presentation, nearly half (46%) of the children had mild intermittent asthma, 20% had mild persistent asthma, 15% had moderate persistent asthma, and 19% had severe persistent asthma. One quarter of the children had been hospitalized for asthma, and two thirds had at least 1 previous ED visit in the past year. At least 94% had health insurance coverage and 95% reported having a primary care provider.

Less than half of the children had attended at least 2 scheduled asthma appointments with their regular asthma care provider in the past year. Although only 5% of the subjects reported that the ED was their only source of asthma care, at least 30% reported that they always went directly to the ED when they needed urgent asthma care. Only 3 in 5 children possessed either a spacer or a peak-flow meter, whereas ∼2 in 5 reported having a written asthma action plan. Among those with persistent asthma, there was considerable evidence of undertreatment, with 36% not on either an inhaled corticosteroid or a suitable long-term control medication. Only 20% completed a visit with their regular asthma care provider within 1 week of their ED visit.

CONCLUSIONS. Despite very high levels of health care coverage and access to primary care, the overall quality of asthma care and management fell well short of that recommended by national guidelines.
Emergency Department Allies: A Controlled Trial of Two Emergency Department–Based Follow-up Interventions to Improve Asthma Outcomes in Children
Authors: Gorelick Marc H. , Meurer John R. , Walsh-Kelly Christine M. , Brousseau David C. , Grabowski Laura , Cohn Jennifer , Kuhn Evelyn M. , Kelly Kevin J.
Published: January 2017

OBJECTIVE. We sought to study the impact of emergency department (ED)–based intensive primary care linkage and initiation of asthma case management on long-term, patient-oriented outcomes for children with an asthma exacerbation.

METHODS. Our study was a randomized, 3-arm, parallel-group, single-blind clinical trial. Children aged 2 through 17 years treated in a pediatric ED for acute asthma were randomly assigned to standard care (group 1), including patient education, a written care plan, and instructions to follow up with the primary care provider within 7 days, or 1 of 2 interventions. Group 2 received standard care plus assistance with scheduling follow-up, while group 3 received the above interventions, plus enrollment in a case management program.

OUTCOMES. The primary outcome was the proportion of children having an ED visit for asthma within 6 months. Other outcomes included change in quality-of-life score and controller-medication use.

RESULTS. Three hundred fifty-two children were enrolled; 78% completed follow-up, 69% were black, and 70% had persistent asthma. Of the children, 37.8% had a subsequent ED visit for asthma, with no difference among the treatment groups (group 1: 38.4%; group 2, 39.2%; group 3, 35.8%). Children in all groups had a substantial, but similar, increase in their quality-of-life score. Controller-medication use increased from 69.4% to 81.4%, with no difference among the groups.

CONCLUSION. ED-based attempts to improve primary care linkage or initiate case management are no more effective than our standard ED care in improving subsequent asthma outcomes over a 6-month period.
Change in Approach and Delivery of Medical Care in Children With Asthma: Results From a Multicenter Emergency Department Educational Asthma Management Program
Authors: Boychuk Rodney B. , DeMesa Charles J. , Kiyabu Kristi M. , Yamamoto Franklin , Yamamoto Loren G. , Sanderson Ron , Gartner Brenda , Donovan Rebecca , Beckham Sheila , Pang Corilyn , Fanucchi Rebecca , Chong Valerie
Published: January 2017

OBJECTIVES. The Hawaii Child Asthma Research to Elevate Standards (CARES) Program implemented an emergency department (ED)-based education and management program to facilitate National Asthma Education and Prevention Program (NAEPP) guideline understanding among asthmatic children and their families, ED staff, and health care providers.

METHODS. The multipronged approach used: (1) 2-phased prospective tracking system of ED asthma patients; (2) ED-based educational intervention for patients/families; and (3) asthma education for ED staff and community-based health care providers. Data were collected across 4 EDs during phase I (October 8, 2002, to October 1, 2003) and phase II (October 1, 2003, to July 8, 2004). Follow-up data were collected by telephone 3 weeks (phase I), and 3 weeks and 3 months (phase II) after the ED encounter. The patient/family intervention was delivered throughout phase II. During phase I, ED and community-based health care professionals developed strategies for building an integrated asthma care system. ED staff training was delivered before phase II. Continuing medical education for health care providers was delivered before and during the first month of phase II.

RESULTS. Tracking data on 706 phase I and 353 phase II patient encounters revealed that the majority of patients with persistent asthma did not use long-term controller medications and did not possess a written asthma action plan. From preintervention to postintervention, the number of patients possessing a written asthma action plan increased from 48 to 322. Of 186 persistent asthmatics, 34 were using controller medications daily, 34 as needed, and 118 not at all. Daily use increased to 80 3 weeks postintervention and to 68 3 months postintervention.

CONCLUSION. An ED-based childhood asthma tracking system can serve as a basis for designing and implementing an ED-based educational intervention. ED staff, primary care providers, and others can work together to promote asthma care.
American Academy of Pediatrics Newborn Screening Task Force Recommendations: How Far Have We Come?
Authors: Lloyd-Puryear Michele A. , Tonniges Thomas , van Dyck Peter C. , Mann Marie Y. , Brin Amy , Johnson Kay , McPherson Merle
Published: January 2017

The partnership of the Health Resources and Services Administration (HRSA)/Maternal and Child Health Bureau (MCHB) and the American Academy of Pediatrics (AAP) for improving health care for all children has long been recognized. In 1998, the establishment of the Newborn Screening Task Force marked a major initiative in addressing the needs of the newborn screening system. At the request of HRSA/MCHB, the AAP convened the task force to ensure that pediatric clinicians assumed a leadership role in examining the totality of the newborn screening system, including the necessary linkage to medical homes. The task force's report, published in 2000, outlined major recommendations for federal, state, and other national partners in addressing the identified barriers and needed enhancements of the care delivery system. Today, manifestations of the task force's recommendations are evident, many of which occurred under the leadership of HRSA/MCHB and the AAP. These activities are detailed in this article, with a discussion of future progression toward a quality, consistent, coordinated system of care for children identified with positive newborn screening results, their families, and the child health professionals who care for them.
Naming and Counting Disorders (Conditions) Included in Newborn Screening Panels
Authors: Sweetman Lawrence , Millington David S. , Therrell Bradford L. , Hannon W. Harry , Popovich Bradley , Watson Michael S. , Mann Marie Y. , Lloyd-Puryear Michele A. , van Dyck Peter C.
Published: January 2017

The rapid introduction of new technologies for newborn screening is affecting decisions about the disorders (conditions) that are required or offered as an option through public and private newborn screening. An American College of Medical Genetics report to the Health Resources and Services Administration summarized an extensive effort by a group of experts, with diverse expertise within the newborn screening system, to determine a process for selecting a uniform panel of newborn screening disorders. The expert panel did not propose a mechanism for counting or naming conditions. Differences in the nomenclature used to identify disorders have resulted in difficulties in developing a consensus listing and counting scheme for the disorders in the recommended uniform panel. We suggest a system of nomenclature that correlates the screening panel of disorders recommended in the American College of Medical Genetics report with the screening analyte and accepted standardized nomenclature. This nomenclature system is proposed to remove ambiguity and to increase national uniformity in naming and counting screening disorders.
TEKNIK PENANGKAPAN DAN PENGOPERASIAN ALAT JARING LEMPARA DASAR UNTUK MENANGKAP IKAN PELAGIS DAN DEMERSAL DI PERAIRAN P. LAUT, KALIMANTAN SELATAN
Authors: Sawon Sawon , Suwardi Suwardi , Harkomoyo Harkomoyo
Published: January 2017

Abstrak bisa dilihat di Lampiran
TEKNIK PENANGKAPAN DAN PENGOPERASIAN PANCING RAWAI DASAR UNTUK MENANGKAP KAKAP MERAH DI LAUT ARAFURA DAN SEKITARNYA
Authors: Sawon Sawon , Suwardi Suwardi , A. Salim A. Salim
Published: January 2017

Abstrak bisa dilihat di Lampiran
TEKNIK PENGUKURAN OKSIGEN TERLARUT
Authors: Mariyam Siti , Romdon Soleh , Kosasih Engkos
Published: January 2017

Abstrak bisa dilihat di Lampiran
RADIOLOGINIŲ TYRIMŲ REIKŠMĖ DIAGNOZUOJANT PIELONEFRITĄ
Authors: Janiūnienė Eglė , Šydeikis Kipras , Kazakevičius Darius , Šydeikienė Raminta , Rimševičius Laurynas
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: inkstai, pielonefritas, vaizdiniai tyrimai.
Pielonefritas – dažna ir pavojinga inkstų liga. Tai yra infekcinis intersticinio inkstų audinio, kanalėlių, dažnai ir taurelių bei
geldelių uždegimas. Jei nėra aiškių predisponuojančių veiksnių (anomalijų, akmenų), pielonefritas vadinamas pirminiu, jei jų
yra – antriniu. Pagal eigą skirstomas į ūminį ir lėtinį. Lėtiniu pielonefritu vadinamas ilgai (6 mėnesius ar ilgiau) trunkantis
uždegimas, kai yra priežasčių (inkstų anomalijų, akmenų), dėl kurių uždegimas negali liautis.
Visi ūminiai inkstų pažeidimai, kurie sutrikdo jų funkciją ir gali pasibaigti nefrektomija, turi būti kuo greičiau diagnozuoti ir
pradėti gydyti. Tobulėjant diagnostikai ir gydymo metodams, padaugėjo inkstų išsaugojimo galimybių, dažniau pasirenkama
konservatyvaus gydymo strategija, atsisakant chirurginių intervencijų – tai pagreitina visišką pasveikimą pacientų, kuriems
pažeisti inkstai. Dėl to labai svarbu greitai ir tiksliai nustatyti inkstų pažeidimo laipsnį, pasitelkiant į pagalbą radiologinius
tyrimus, kurie per pastaruosius dešimtmečius labai patobulėjo. Nagrinėjamoje užsienio autorių literatūroje pateikiama kone
viena nuomonė, kad inkstų kompiuterinės tomografijos tyrimas yra optimalus tiksliausiai pielonefrito diagnostikai, nes parodo
galimas komplikacijas ir gretutines patologijas.
Šiame straipsnyje apžvelgsime dažniausius radiologinius radinius sergant ūminiu ir lėtiniu pielonefritu, aptarsime vaizdinių
tyrimų reikšmę. Aprašomos patologijos iliustruojamos pavyzdžiais iš Respublikinės Vilniaus universitetinės ligoninės ir Vilniaus
universiteto ligoninės Santariškių klinikų radiologinių vaizdų archyvų.
DAŽNIAUSI APSINUODIJIMO GRYBAIS SINDROMAI IR INKSTŲ PAŽEIDIMAI
Authors: Rėkutė Skirmantė , Miglinas Marius , Rimševičius Laurynas
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: grybai, apsinuodijimai, amanitinas, orelaninas, inkstai.
Apsinuodijimas grybais yra reta ūminių inkstų ir kepenų pažeidimų priežastis, tačiau gali sukelti rimtų sveikatos sutrikimų
ir baigtis mirtimi. Lietuvoje dažniausiai apsinuodijama musmirėmis (Amanita genties grybais) ir nuodingaisiais nuosėdžiais
(Cortinarius orellanus), kurie atitinkamai sukelia Amanitino ir Orelano sindromus. Užsienyje nustatyta rabdomiolizės sukeltų
mirties atvejų apsinuodijus nuodingąja ūmėde (Russula subnigricans). Apsinuodijus grybais, atsiranda ankstyvųjų simptomų –
pykinimas, vėmimas, viduriavimas, arba vėlyvųjų – negrįžtamų inkstų ir kepenų pažeidimų, elektrolitų disbalansas, kvėpavimo
ir kardiovaskulinės sistemos pokyčių. Intoksikacijos veikimo mechanizmas siejamas su DNR bei RNR sintezės inhibicija,
oksidaciniais ląstelės pažeidimais. Lietuvoje diagnozė remiasi klinika ir surinkta anamneze, užsienyje atliekama inkstų
biopsija ir ieškoma histologinių pokyčių. Specifinio gydymo nėra. Efektyviausias gydymas – palaikomasis: agresyvus skysčių
atstatymas, elektrolitų balanso palaikymas, gyvybiškai svarbių funkcijų stabilizavimas. Sunkiais atvejais atliekama inkstų ar/
ir kepenų transplantacija. Norint apsaugoti save ir aplinkinius nuo apsinuodijimo grybais, svarbu atpažinti valgomus grybus,
tinkamai apdoroti prieš valgant bei riboti vartojamų grybų kiekį.
IŠANKSTINĖ INKSTŲ TRANSPLANTACIJA: VUL SK PATIRTIS
Authors: Nikartaitė Raminta , Rimševičius Laurynas , Vareikienė Loreta , Sukackienė Diana , Kontrimavičiūtė Eglė , Miglinas Marius
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: išankstinė inkstų transplantacija, gyvas donoras, dializė, galutinės stadijos inkstų liga.
Tyrimo tikslas. Palyginti pirmųjų dvejų metų rezultatus po išankstinės inkstų transplantacijos su neišankstinės transplantacijos
iš gyvo donoro rezultatais.
Tyrimo medžiaga ir metodika. Retrospektyviai buvo išanalizuoti 131 paciento, kuriems 1999–2015 m. VUL SK buvo atlikta
išankstinė inkstų transplantacija arba neišankstinė inkstų transplantacija iš gyvo donoro, medicininiai dokumentai. Į galutinę
analizę pateko 122 pacientai. Vertinta pacientų glomerulų filtracijos greičio (apskaičiuoto pagal CKD–EPI formulę) ir proteinurijos
dinamika, ūminio transplantato pažeidimo atvejai, komplikacijų, citomegalo viruso (CMV) sukeltų infekcijų, atmetimo
reakcijų dažnis, transplantatų ir pacientų išgyvenamumas. Statistinė duomenų analizė atlikta „Microsoft Excel“ programa
(statistinės išvados atliktos remiantis Stjudento t kriterijumi ir X2 testo funkcija), statistinio reikšmingumo lygmuo – 0,05.
Rezultatai. Išankstinės inkstų transplantacijos grupėje (n = 16) amžiaus vidurkis 28 ± 8 metai, vyrų ir moterų santykis 8:8.
Vidutinis apskaičiuotas glomerulų filtracijos greitis transplantacijos metu – 7,2 ± 2,3 ml/min/1,73 m2. Transplantacijos iš
gyvo donoro grupėje (n = 106) amžiaus vidurkis 34 ± 11 metų, vyrų ir moterų santykis 65:41 (61:39 proc.). Hemodializių (99
(93 proc.)) ar peritoninių dializių (7 (7 proc.)) trukmės mediana – 11 mėnesių. Ūminis inksto transplantato pažeidimas diagnozuotas
1 (6 proc.) pacientui iš išankstinės inksto transplantacijos grupės ir 7 (7 proc.) neišankstinės transplantacijos grupės
pacientams. Komplikacijų (infekcijos, kuriai gydyti prireikė hospitalizacijos, kardiovaskulinių įvykių, piktybinių navikų, tyrimais
įrodytos osteoporozės) dažnis grupėse statistiškai reikšmingai nesiskyrė. Glomerulų filtracijos greitis (ml/min/1,73 m2)
po transplantacijos grupėse statistiškai reikšmingai skyrėsi tik pirmąjį mėnesį po transplantacijos, atitinkamai 69,7 ± 22,5 ir
61,6 ± 29,8 (p = 0,027). Proteinurijos kiekio skirtumas per dvejus metus po transplantacijos tarp grupių nebuvo statistiškai
reikšmingas. Išankstinės transplantacijos grupėje transplantato ir paciento dvejų metų išgyvenamumas buvo 89 proc. ir 100
proc., o neišankstinės transplantacijos – atitinkamai 91 proc. ir 98 proc. (p > 0,05).
Išvados. Atlikus išankstinę inkstų transplantaciją per pirmuosius dvejus metus po transplantacijos ūminio inksto transplantato
pažeidimo, komplikacijų, citomegalo viruso sukeltų infekcijų, atmetimo reakcijų dažnis ir proteinurijos kiekis nesumažėja,
tačiau, palyginti su neišankstine transplantacija iš gyvo donoro, pirmąjį mėnesį po transplantacijos reikšmingai padidėja glomerulų
filtracijos greitis. Transplantato ir paciento išgyvenamumas grupėse panašus.
SKRANDŽIO URVO KRAUJAGYSLIŲ EKTAZIJA IR LĖTINĖ INKSTŲ LIGA:
KLINIKINIS ATVEJIS
Authors: Lavinskas Vaitiekus Julius , Jucaitis Tomas , Miglinas Marius , Rimševičius Laurynas
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: skrandžio urvo kraujagyslių ektazija, lėtinė inkstų liga, dializė.
Skrandžio urvo kraujagyslių ektazija yra reta polietiologinė skrandžio gleivinės ir kraujagyslių patologija, neretai sukelianti
gyvybei pavojingą kraujavimą. Ši liga dažnai pasitaiko pacientams, sergantiems sistemine skleroze, kepenų ciroze ar Sjogreno
sindromu. Pastebėta, jog sergantieji lėtine inkstų liga dažniau susiduria su kraujavimu dėl skrandžio urvo kraujagyslių ektazijos.
Šiame straipsnyje aprašomas klinikinis atvejis apie 66 metų pacientę, sergančią 5 stadijos lėtine inkstų liga bei skrandžio
urvo kraujagyslių ektazija. Per vienerius metus pacientei dėl kraujavimo iš kraujagyslių ektazijų atliktos 4 argono plazmos
koaguliacijos. Nepaisant hemodializių, pacientei atsinaujindavo kraujavimas iš viršutinio virškinamojo trakto.
ŽINDYMO REIKŠMĖ NAUJAGIMIUI IR MOTINAI, VEIKSNIAI, TURINTYS ĮTAKOS ŽINDYMUI. LITERATŪROS APŽVALGA
Authors: Langienė Vita , Drejerienė Violeta , Kinčinienė Odeta
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: naujagimis, laktacija, žindymo trukmė, motinos pienas. Apibendrinimas. Pasaulio sveikatos organizacija rekomenduoja išimtinį kūdikių žindymą iki 6 mėn. 2006–2014 m. pasaulyje tik apie 36 proc. kūdikių nuo gimimo iki 6 mėn. buvo išimtinai žindomi. Nustatyta, kad motinos pieno sudėtis yra unikali ir priklauso nuo daugelio veiksnių: motinos amžiaus, populiacijos, nėštumo trukmės, laktacijos stadijos, motinos mitybos ir kt. Tai vienintelis maisto šaltinis, kuris turi svarbią imunologinę reikšmę, padeda išvengti kai kurių infekcinių ir lėtinių ligų. Naujausi tyrimai rodo, kad motinos pienas ypač svarbus naujagimio virškinamojo trakto mikrobiotos susiformavimui. Nustatyta, kad žindymo efektyvumui neigiamos įtakos turi ne tik nuskausminimo būdas, taikytas gimdymo metu, vėlyvas naujagimių pirmasis žindymas, mišinių ar čiulptukų naudojimas, bet ir nepakankama medicinos personalo ir šeimos narių pagalba žindančiai motinai, jos palaikymas. Išvados. Motinos pienas yra tinkamiausias naujagimių ir kūdikių maistas, jis užtikrina visų būtinų maisto medžiagų poreikį iki 6 mėnesių ir atlieka svarbią imuninę funkciją. Motina ir šeima jau iki gimdymo turėtų būti informuoti ir supažindinti su žindymo svarba ir būdais, kaip galima išvengti su žindymu susijusių problemų ir, esant reikalui, jas išspręsti.
ŠPIGELIO IŠVARŽA: LITERATŪROS APŽVALGA IR VILNIAUS MIESTO
KLINIKINĖS LIGONINĖS PATIRTIS
Authors: Dailidėnas Šarūnas , Trusov Sergej , Činčikas Jonas , Gradauskas Audrius
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: Špigelio išvarža, hernioplastika, pusmėnulinė linija.
Špigelio išvarža – reta chirurginė patologija, sudaranti apie 1–2 proc. visų pilvo sienos išvaržų.
Tikslai ir metodai. Straipsnyje siekta įvertinti Vilniaus miesto klinikinės ligoninės patirtį diagnozuojant ir gydant Špigelio
išvaržas. Pateikta retrospektyvinė ligonių analizė su nustatyta Špigelio išvaržos diagnoze nuo 2012 iki 2016 m., demografiniai
rodikliai, diagnostikos ir gydymo ypatumai. Pooperacinis periodas buvo įvertintas susisiekus su pacientais nurodytais kontaktiniais
telefonais.
Atlikta literatūros apžvalga naudojant „Pubmed“ duomenų bazę. Atrinkti, autorių duomenimis, aktualiausi straipsniai nuo
2000 iki 2016 m.
Rezultatai. Per tyrimo laikotarpį nuo 2012 m. skyriuje gydyti 6 pacientai su nustatyta Špigelio išvaržos diagnoze. Vidutinis
sirgusiųjų amžius – 51,16 m. Pasiskirstymas tarp lyčių: 1 (16,7 proc.) vyras ir 5 (83,3 proc.) moterys. 5 (83,3 proc.) pacientams
diagnozė nustatyta kliniškai, 1 (16,7 proc.) diagnozė patvirtinta atlikus pilvo sienos echoskopiją. 66,7 proc. (n = 4)
pacientų išvarža buvo kairėje, o 33,3 proc. (n = 2) atvejų – dešinėje. Vidutinis išvaržos vartų plotis 2,35 cm. 66,7 proc. (n =
4) pacientų atlikta atvira operacija, iš jų 75 proc. (n = 3) atlikta plastika savais audiniais, o 25 proc. (n = 1) – preperitoniškai
tinkleliu. 33,3 proc. (n = 2) atlikta laparoskopinė hernioplastika tinkleliu. Vidutinė hospitalizacijos trukmė – 1,83 dienos.
Vertinant pooperacinį laikotarpį, su 1 (16,7 proc.) pacientu susisiekti nepavyko, 5 (83,3 proc.) pacientai buvo apklausti
telefonu, iš jų 4 (80 proc.) nustatytos nekomplikuotos pooperacinės eigos, 1 (20 proc.) pacientui dėl lėtinio skausmo pjūvio
srityje pooperaciniu laikotarpiu atliktos injekcijos vietiniu anestetiku (markainu). Recidyvo nepastebėta nė vienam pacientui.
Išvados. Špigelio išvarža – reta chirurginė patologija, todėl tyrimo galimybės ribotos dėl mažos pacientų imties. Dėl didelio
įstrigimo dažnio šios išvaržos visada turėtų būti gydomos chirurgiškai. Pilvo sienos echoskopija – vertinga diagnostinė priemonė
dėl mažų finansinių sąnaudų, didelio jautrumo ir teigiamos prognostinės vertės. Dėl mažo epidemiologinio dažnio,
chirurgų patirties, ilgos mokymosi kreivės, specialių tinklelių ir instrumentų poreikio didelė dalis šių išvaržų operuojama
atviru būdu. Tačiau minimaliai invazyvios Špigelio išvaržų operacijos pranašesnės dėl trumpesnio pooperacinio laikotarpio
stacionare, kosmetinio efekto ir, manoma, mažesnio recidyvų skaičiaus.
OPERACINĖS KOMANDOS NARIŲ POŽIŪRIS Į KOMANDINĮ DARBĄ IR
SAUGOS KLIMATĄ OPERACINĖJE
Authors: Jerdiakova Natalja , Mikaliūkštienė Aldona , Kalibatienė Danutė
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: pacientų sauga, pacientų saugos kultūra, komandinis darbas, sauga operacinėje.
Darbo tikslas. Įvertinti operacinės komandos narių požiūrį į komandinį darbą ir saugos klimatą operacinėje.
Tyrimo medžiaga ir metodai. Tyrimui naudotas SAQ-OR (angl. „Safety Attitudes Questionnaire – Operating Room version“)
klausimynas. Apklausoje dalyvavo 202 dviejų Vilniaus ligoninių operaciniuose blokuose bei chirurgijos profilio skyriuose
dirbantys gydytojai ir slaugytojai.
Rezultatai ir išvados. Visi tiriamieji komandinį darbą ir saugos klimatą vertino vidutiniškai teigiamai (69,43 ir 60,69 b.). Vyrų
ir moterų požiūris į komandinį darbą (71,00 ir 68,90 b.) ir saugos klimatą (61,48 ir 60,79 b.) buvo panašus. Saugos klimatą
blogiau vertino dirbantys mažiau nei 1 etatu (p = 0,017); o komandinį darbą – dirbantys dažniausiai naktimis (p = 0,03).
Požiūris į komandinį darbą ir saugos klimatą priklausė nuo bendradarbiavimo (r = 0,158–r = 0,347; p < 0,05), problemų aptarimo
dažnumo, vertybių ir prioritetų (r = 0.329–r = 0.522; p < 0.05), darbo organizavimo (r = 0,196–r = 0,450; p < 0,05),
nuovargio darbe (r = -0,15–r = -0,264; p < 0,05), nuomonės varžymo ir klaidų darymo (r = -0,100–r = -0,260; p < 0,05).
Požiūris į komandinį darbą ir saugos klimatą nepriklausė nuo lyties, išsilavinimo, darbo stažo ir amžiaus (p > 0,05).
D TIPO ASMENYBIŲ SU IMPLANTUOTU ELEKTROKARDIOSTIMULIATORIUMI GYVENIMO KOKYBĖS ASPEKTAI
Authors: Ožeraitienė Violeta , Čepaitė Gabrielė , Gaigalaitė Virginija
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: asmenybės D tipas, depresiškumo lygmuo, elektrokardiostimuliatorius, gyvenimo kokybė, Aquarel skalė. Darbo tikslas. Išsiaiškinti, ar D tipo asmenybės bruožai bei depresiškumo lygmuo susiję su gyvenimo kokybe pacientų, kuriems implantuotas elektrokardiostimuliatorius (EKS). Tyrimo medžiaga ir metodai. Tirti 100 asmenų, kurie sirgo kardiovaskuline liga, iš jų 50 – su implantuotu EKS (amžiaus vidurkis 67,26 ± 9,73 metų), 50 – kontrolinė grupė be EKS (amžiaus vidurkis 68,08 ± 9,69). Tyrime naudotas specifinis Aquarel klausimynas gyvenimo kokybei ir susijusiems kardiologiniams simptomams įvertinti (M. A. Stofmeel ir kt., 2001), D tipo asmenybės skalė 14 (Type D scale 14, DS14, Denollet, 2005), Beko depresijos skalė (BDI-II, 1961). Rezultatai. Iš visų tiriamųjų D tipo asmenybių su neigiamo emocingumo ir socialinio uždarumo bruožais buvo 41 proc. Grupėje su implantuotu EKS tokio tipo asmenybių buvo reikšmingai daugiau (54 proc.). Depresiškumo lygmuo abiejose grupėse buvo panašus ir reikšmingai nesiskyrė. Gyvenimo kokybės balai buvo reikšmingai mažesni pacientams su implantuotu EKS (64,33 ± 16,95), palyginti su tiriamaisiais be EKS (83,45 ± 14,95), ir dar mažesni D tipo asmenybėms su EKS (58,8 ± 17,93), palyginti su ne D tipo asmenybėmis (70,82 ± 13,38) be EKS. Koreliacinė analizė parodė reikšmingas sąsajas tarp visų tiriamųjų gyvenimo kokybės ir D tipo asmenybės bruožų, amžiaus, depresiškumo lygmens. Gyvenimo kokybė buvo reikšmingai susijusi su neigiamu emocingumu (r = -0,592) ir depresiškumo lygmeniu (r = -0,615) D tipo asmenybėms, o ne D tipo asmenybių gyvenimo kokybė koreliavosi tik su depresiškumo lygmeniu (r = -0,5). Prognostinis tiesinės regresijos modelis parodė, kad reikšmingiausią ir stipriausią poveikį D tipo asmenybių gyvenimo kokybei turėjo depresiškumo lygmuo (β = -0,552). Išvados. Tirtų asmenų depresiškumo lygmuo nesusijęs su elektrokardiostimuliatoriaus implantacija. D tipo asmenybės bruožai – neigiamas emocingumas ir socialinis uždarumas reikšmingai dažnesni pacientams su elektrokardiostimuliatoriumi ir reikšmingai atvirkščiai susiję su jų gyvenimo kokybe. Pacientų su elektrokardiostimuliatoriumi depresiškumo lygmuo ir gyvenimo kokybė tarpusavyje stipriai susiję nepriklausomai nuo asmenybės tipo, o neigiamas emocingumas su gyvenimo kokybe stipriai susiję tik D tipo asmenybėms. Depresiškumo lygmuo ir D tipo asmenybės neigiamas emocingumas yra stipriausi prognostiniai veiksniai, kurie lemia blogesnę gyvenimo kokybę.
AORTOS STENTGRAFTO IMPLANTAVIMAS ESANT ANEURIZMAI: VILNIAUS MIESTO KLINIKINĖS LIGONINĖS REZULTATAI
Authors: Kazlauskaitė Vaida , Liaudginas Tomas , Navickienė Aušrinė
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: aortos aneurizma, endovaskulinis gydymas, stengraftas. Darbo tikslas. Išanalizuoti ir įvertinti pilvo aortos stentgrafto implantavimo operacijos artimuosius ir atokiuosius rezultatus Vilniaus miesto klinikinėje ligoninėje. Metodika. Tirti angiochirurgijos skyriuose gydyti pacientai su nustatyta pilvo aortos aneurizma, kuriems 2013–2015 m. implantuoti pilvo aortos stentgraftai. Užregistruoti visi 21 endovaskulinio gydymo atvejai. Išanalizuoti ankstyvieji ir vėlyvieji endovaskulinio gydymo rezultatai. Rezultatai. Ankstyvuoju pooperaciniu periodu ligonių bendra savijauta pagerėjo greitai, tapo aktyvūs po 1–2 dienų. Stebėtos 2 artimosios komplikacijos – protezo infekcija ir kraujavimas. Vidutinis hospitalizacijos periodas po atliktos endovaskulinės procedūros – 18 dienų (± 12,5). Vėlyvuoju pooperaciniu periodu kompiuterinės tomografijos būdu nustatyta 1 endovaskulinio gydymo komplikacija – nuosrūvis (endoleakas). Komplikacija gydyta pakartotinai endovaskuliniu būdu. Išvados. Endovaskulinis gydymas implantuojant stentgraftus ligoniams, turintiems pilvo aortos patologiją, yra minimaliai invazyvus, efektyvus, taip pat gana saugus, ypač esantiems didelės rizikos grupėse, nes bendra savijauta pagerėja greitai, pooperacinių komplikacijų pasitaiko retai.
MIKROVASKULINĖ DISFUNKCIJA KARDIOLOGIJOS PRAKTIKOJE
Authors: Biliukas Mykolas , Karpavičienė Vaiva , Fričas Artūras
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: koronarų obstrukcija, išeminė širdies liga, mikrovaskulinė disfunkcija, krūtinės angina. Darbo tikslas. Mikrovaskulinė disfunkcija – retai diagnozuojama būklė, kurią iki šiol nustelbdavo įvairios epikardinių širdies vainikinių arterijų aterosklerozės formos, todėl koronarografija buvo rekomenduojama beveik visiems tokiems ligoniams. Tačiau aterosklerozė nebelaikoma vienintele išeminės širdies ligos determinante, jai būdingi kiti – alternatyvūs mechanizmai. Lietuvoje, atlikus koronarografiją, metinis intervencinis aktyvumas siekia 40 proc., „kaltoji kraujagyslė“ nustatoma retai, daugelis pacientų iki angiografijos ir po jos negauna optimalaus medikamentinio gydymo, neretai koronarografijos kartojamos. Straipsnyje supažindinama su mikrocirkuliacinės disfunkcijos samprata ir problematika, diagnostikos, klinikinės eigos ir modernaus gydymo ypatybėmis, atkreiptas dėmesys į kai kurias prevencijos galimybes. Tyrimo medžiaga ir metodai. Pateiktas ir aptartas išeminių skausmų krūtinėje klinikinis atvejis remiantis ankstesnės literatūros duomenimis bei 4-osios aukščiausio lygio konferencijos tema „Nuorodų ir mokslinių įrodymų suderinimas“, vykusios 2016 metais Pizoje (Italija), medžiaga. M. Koperniko revoliucijos medicinoje idėjomis siekta paaiškinti išeminės ir koronarinės širdies ligų skirtumus. Apžvelgtos gausios, bet praktiškai retai naudojamos technologijos, supažindinta su nauja mikrocirkuliacijos rezervo funkcinės būklės interpretacija. Kartu atkreiptas dėmesys į tai, kad mikrocirkuliacijos lygmuo lieka „juodąja dėže“ medicinoje. Pateiktos mikrovaskulinės disfunkcijos ambulatorinės diagnostikos galimybės, akcentuotos angininio skausmo, ramybės ir fizinio krūvio elektrokardiogramų, kardioechoskopijos duomenų interpretavimo ypatybės. Rezultatai ir išvados. Aterosklerozė nelaikoma lemiama išeminės širdies ligos determinante. Širdies vainikinės kraujotakos mikrovaskulinė disfunkcija – multietiologinis ir polipatogenezinis klasteris, kurio preciziškam dokumentavimui reikalingas vainikinių arterijų baseino organinės ir funkcinės būklės ištyrimas. Gydymo kompleksą sudaro nemedikamentinis (gyvenimo būdo korekcija) ir medikamentinis gydymas, pastarajame pirmenybę teikiant patvirtintiems antiišeminiams preparatams, papildant naujausiais mikrocirkuliaciją gerinančiais vaistais ir kitomis priemonėmis.
CHIRURGINIS PŪLINGO HIDRADENITO GYDYMAS: KLINIKINIS ATVEJIS
Authors: Kazbaraitė Gintarė , Norkūnas Rimantas , Gradauskas Audrius
Published: January 2017

Reikšmingi žodžiai: pūlingas hidradenitas, chirurginis gydymas, radikali ekscizija, kiuretažas, dalinė ekscizija.
Pūlingas hidradenitas (lot. hidradenitis suppurativa) – tai lėtinė uždegiminė odos liga, dažniausiai pasireiškianti dauginiais
abscesais, besiformuojančiais sinusais ir jungtimis tarp jų, komedonais, hipertrofiniais randais apokrininių liaukų vietose.
Ji pažeidžia barjerinę, kosmetinę odos funkcijas, riboja paciento judrumą, blogina gyvenimo kokybę. Sergantieji pūlingu
hidradetinu jaučia skausmą, nemalonų pažeistų vietų kvapą, o tai ypač neigiamai veikia jų psichosocialinį gyvenimą. Nutukimas,
rūkymas, cukrinis diabetas ir hepatitai yra pūlinį hidradenitą predisponuojančios būklės. Pūlingo hidradenito gydymas
reikalauja įvairių disciplinų gydytojų priežiūros: šeimos gydytojų, dermatologų, bendrosios praktikos chirurgų, plastinės ir rekonstrukcinės
chirurgijos gydytojų. Straipsnyje aptariami bendri pūlingo hidradenito gydymo principai, detaliau nagrinėjant
chirurginio gydymo metodus bei kitų autorių gydymo metodikos rezultatus. Plačiai taikomi chirurginiai gydymo metodai:
deroofing procedūra, kiuretažas, incizija su drenažu, dalinė ekscizija, radikali ekscizija ir jos pirminis, antrinis gydymas bei audinių
plastikos būdai. Šiame straipsnyje bus nagrinėjamas klinikinis Hurley III stadijos, pūlingo hidradenito atvejis bei taikyti
skirtingi chirurginio gydymo metodai (dalinė, radikali ekscizijos, kiuretažas), jų klinikinio efektyvumo palyginimas, išeitys,
recidyvų skaičius ir intervalai tarp jų. Šiuo konkrečiu atveju, taikant radikalią eksciziją, pastebėti geresni gydymo rezultatai,
palyginti su daline ekscizija – mažesnė rando hipertrofija ir atkryčio tikimybė.
VISCERALINIŲ ANEURIZMŲ GYDYMO PATIRTIS VILNIAUS MIESTO KLINIKINĖJE LIGONINĖJE
Authors: Kvietkauskas Ramūnas
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: visceralinės aneurizmos, aneurizmos plyšimas. Visceralinės aneurizmos yra reta patologija. Medicinos publikacijose apie visceralines aneurizmas dažniausiai pristatomi pavieniai klinikiniai atvejai, o ne tyrimai, paremti statistine duomenų analize. Straipsnyje pateikiama visceralinių aneurizmų gydymo Vilniaus miesto klinikinėje ligoninėje patirtis. Vilniaus miesto klinikinėje ligoninėje per pastaruosius 13 metų gydyti 6 pacientai, sergantys visceralinėmis aneurizmomis. Kadangi gydytų pacientų skaičius buvo per mažas, kad būtų galima atlikti statistiškai patikimus skaičiavimus, straipsnyje pateikiama aprašomoji analizė. Gydyti pacientai, sirgę įvairių lokalizacijų visceralinėmis aneurizmomis, kurios pasireiškė įvairia klinika. Diagnozė buvo nustatyta dažniausiai atsitiktinai, atlikus pilvo echoskopiją, rečiau – kompiuterinės tomografijos metodu. Patologija patikslinta ir invazinio gydymo taktika parinkta atlikus kompiuterinę tomografiją, o kai kuriais atvejais – ir angiografiją. Gydyti 4 asimptominėmis aneurizmomis sergantys pacientai, 1 – simptomine ir 1 – plyšusia. Taikytas tiek endovaskulinis, tiek operacinis gydymas. 3 gydyti pacientai pasveiko, 1 paciento būklė nepakito, 2 – mirė. Visceralinių aneurizmų diagnostiką apsunkina šiai patologijai būdinga nespecifiška klinika. Neatidėliotina ar skubi intervencija būtina siekiant sumažinti pacientų, sergančių atitinkamai simptominėmis arba plyšusiomis visceralinėmis aneurizmomis, mirtingumą. Operacinio gydymo rezultatai yra stabilesni, tačiau nuolat progresuojantis ir tinkamai taikomas endovaskulinis gydymas pamažu tampa pirmu pagal pasirinkimą gydymo metodu. Visceralinių aneurizmų diagnostikos ir gydymo patirtis bei iššūkiai Vilniaus miesto klinikinėje ligoninėje yra analogiški pateikiamiems kitose publikacijose, nagrinėjančiose šią patologiją.
GIMDOS MIOMŲ GYDYMAS ATLIEKANT A.UTERINA EMBOLIZACIJĄ: LIETUVOS SVEIKATOS MOKSLŲ UNIVERSITETINĖS LIGONINĖS KAUNO KLINIKŲ, VILNIAUS RESPUBLIKINĖS UNIVERSITETINĖS LIGONINĖS IR KLAIPĖDOS UNIVERSITETINĖS LIGONINĖS PATIRTIS
Authors: Uljanionok Diana , Bykovaitė Raimonda , Romeikienė Karolina Eva , Vildaitė Danguolė , Širvinskas Audrius , Šimkaitis Algimantas , Kaupas Rytis Stasys
Published: January 2017

Reikšminiai žodžiai: gimdos miomos, fibromos, lejomiomos, gimdos arterijų embolizacija. Darbo tikslas. Įvertinti gimdos arterijų embolizacijos, taikomos gydyti gimdos miomas, dažnį ir rezultatus. Tyrimo medžiaga ir metodai. Retrospektyviai analizuotos 2008–2015 m. Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninės (LSMUL) Kauno klinikose, Respublikinėje Vilniaus universiteninėje ligoninėje ir Klaipėdos universitetinėje ligoninėje gydytų moterų ligos istorijos (n = 13), kurioms buvo taikyta gimdos arterijų embolizacija (GAE) simptominėms gimdos lejomiomoms gydyti. Gimdos lejomiomos diagnozė (TLK D25) buvo patvirtinta ultragarsiniu arba magnetinio rezonanso tyrimu ir ginekologiniu ištyrimu. Atlikta moterų anketinė apklausa siekiant įvertinti jų pasitenkinimą procedūra ir gimdos miomų simptomatikos dinamiką po procedūros. Rezultatai. Prieš gimdos arterijų embolizaciją 61,5 proc. moterų buvo nustatyta anemija. Visos moterys prieš procedūrą skundėsi gausiomis ir skausmingomis menstruacijomis (p < 0,05), beveik pusei (46,2 proc.) pasireiškė spaudimo jausmas pilvo srityje. Vertinant ultragarsinio tyrimo duomenis po atliktos embolizacijos, 76,9 proc. atvejų miomų dydis sumažėjo. Pakartotinos procedūros nereikėjo nė vienai pacientei. Visos apklaustos pacientės procedūrą vertina teigiamai. Po gimdos arterijų embolizacijos skausmingos, gausios mėnesinės, spaudimo jausmas pilvo srityje visoms sumažėjo. Tik 1 iš 8 moterų, kurioms prieš embolizaciją buvo nustatyta anemija, ji išliko ir po procedūros. Išvados. Gimdos miomų gydymas atliekant gimdos arterijų embolizaciją net didžiausiose ir pažangiausiose Lietuvos ligoninėse yra taikomas retai. Visos moterys procedūrą įvertino teigiamai. Po gimdos arterijų embolizacijos 76,9 proc. atvejų miomos dydis sumažėjo ir tik 7,6 proc. tiriamųjų vėliau prireikė operacinio gydymo.
Osmotic Stress–Induced Defective Glial Proteostasis Contributes to Brain Demyelination after Hyponatremia Treatment
Authors: Gankam-Kengne Fabrice , Couturier Bruno S. , Soupart Alain , Brion Jean Pierre , Decaux Guy
Published: January 2017

Adequate protein folding is necessary for normal cell function and a tightly regulated process that requires proper intracellular ionic strength. In many cell types, imbalance between protein synthesis and degradation can induce endoplasmic reticulum (ER) stress, which if sustained, can in turn lead to cell death. In nematodes, osmotic stress induces massive protein aggregation coupled with unfolded protein response and ER stress. In clinical practice, patients sustaining rapid correction of chronic hyponatremia are at risk of osmotic demyelination syndrome. The intense osmotic stress sustained by brain cells is believed to be the major risk factor for demyelination resulting from astrocyte death, which leads to microglial activation, blood-brain barrier opening, and later, myelin damage. Here, using a rat model of osmotic demyelination, we showed that rapid correction of chronic hyponatremia induces severe alterations in proteostasis characterized by diffuse protein aggregation and ubiquitination. Abrupt correction of hyponatremia resulted in vigorous activation of both the unfolded protein response and ER stress accompanied by increased autophagic activity and apoptosis. Immunofluorescence revealed that most of these processes occurred in astrocytes within regions previously shown to be demyelinated in later stages of this syndrome. These results identify osmotic stress as a potent protein aggregation stimuli in mammalian brain and further suggest that osmotic demyelination might be a consequence of proteostasis failure on severe osmotic stress.
Directional preference of European lobster (Homarus gammarus) movements on the Yorkshire Coast
Authors: Wood James Michael
Published: January 2017

Recaptures of 838 tagged Homarus gammarus individuals identified a directional preference, with bearings from release to recapture concentrated along a North-West to South-East axis, aligning with the predominant current direction for the study site.
Transferable chloramphenicol resistance determinant in luminous Vibrio harveyi from penaeid shrimp Penaeus monodon larvae
Authors: Abraham Thangapalam Jawahar
Published: January 2017

Antibiotic-resistant luminous Vibrio harveyi strains isolated from Penaeus monodon larvae were screened for the possession of transferable resistance determinants. All the strains were resistant to chloramphenicol and the determinant coding for chloramphenicol resistance was transferred to Escherichia coli at frequencies of 9.50x10-4 to 4.20x10-4. The results probably suggest the excessive use of chloramphenicol in shrimp hatcheries to combat luminous vibriosis.
Prevalence and antibiotic susceptibility of Aeromonas hydrophila isolated from freshwater fishes
Authors: Sarder Halima , Khan Tahsin , Saha Mihir Lal , Punom Nusrat Jahan , Mandal Shankar Chandra , Rahman Mohammad Shamsur
Published: January 2017

Aeromonas hydrophila is an opportunistic microorganism. It is a secondary biological agent that contributes to the occurrence of fish diseases and its deterioration. This research was undertaken to determine the prevalence of A. hydrophila in some freshwater fishes collected from three different fish markets of Dhaka City and to test their antibiotic susceptibility. Total bacterial count and total aeromonas on different aeromonas selective media were enumerated using serial dilution technique. Bacterial isolates were characterized to identify A. hydrophila using biochemical tests and with comparison to reference strain (ATCC 7966). The lowest Aeromonas count was detected to be 2.83±0.40×102 cfu/g in Anabas testudineus and the highest was 1.03±0.153×103 cfu/g in Oreochromis mossambicus. On market basis highest aeromonas count was found in Anando Bazar (8.10±1.09×102 cfu/g) and lowest in Hatirpool Bazar (5.63±0.90×102 cfu/g) with no significant difference. Maximum susceptibility to amikacin and gentamicin was observed whereas all of the isolates were found resistant to a commonly used antibiotic amoxycillin. The obtained results point that antimicrobial susceptibility was more or less similar regardless of the origin of the samples collected. All the fishes investigated in this study contained A. hydrophila in their different organs.