Mit o Lauri
Authors: Rabac - Čondrić Glorija 
Published: September 2018

Prema Giambattisti Vicu mit je nastao u ono doba kada je vladalo neznanje, odnosno kada su pjesnici, zahvaljujući svojoj razvijenoj mašti, počeli kreirati stvari »izvanredno uzvišeno«. Od tih davnih vremena pa do danas, mašta je stvorila beskrajno mnogo mitova, od kojih su neki živjeli određeno vrijeme i nestali, dok su drugi ostali kao uzor i pridonijeli osmišljavanju književnog stvaranja. Petrarca, zaljubivši se u madonnu Lauru, postepeno je preobražava i sublimira u mit pod pritiskom nemira i dilema koje su ga cijelog života razdirale, pošto je pokušao suprostaviti se, sažeti i premostiti dvije koncepcije — srednjevjekovnu i modernu — ljubavi, žene, umjetnosti i čovjeka. U nemogućnosti da se suprostavi, ili pomiri religiozno s laičkim poimanjem života, iscrpljuje svoje snage u opiranju duhovnim krizama, velikim prazninama uzrokovanim intimnim konfliktima, pribjegavajući formiranju vlastite mitološke svijesti. Ona mu je bila potrebna za ublažavanje strašnog nemira, koji je remetio njegovu urođenu harmoniju duha, i za građenje pijedestala na koji je želio da podigne svoju ljubljenu ženu. U preobražajnom procesu Laura prolazi kroz razne faze i dobiva višestruka konotativna značenja. Podvrgnuta funkcionalnim promjenama, ona gubi oznake zemaljskog bića i pošto se popela do visine mita, pretvara se u svjetionik koji obasjava staze kretanja poezije, u prvom redu putanju Petrarke. U stvorenom mitu pjesnik vidi svoj oslonac, nalazi poticaj kada presuše vrela nadahnuća ili kada ga umor nagoni na oponašanje sebe. Njegov lirski subjektivizam mogao je čeznuti za savršenstvom posredstvom mitizirane Laure, koja sudjeluje u regeneriranju njegovih stvaralačkih sposobnosti, učestvuje u održavanju umjetničke svijesti, sprečava da ga bolna tendencija k izolaciji i nasrtaji na moralnu ravnotežu odvedu u sfere mistike i samo- odricanja. Kroz mit jačala je želja za sublimacijom lirske forme i izraza, za sastavljanjem pjesničke poruke, za uzvišenim održavanjem ljubavi, koja je osnovna kostanta Kanconijera. Poetski svijet koji živi pod okriljem mita, skriva u sebi bitne simbole. Njih treba tražiti u dijalektičkoj povezanosti osjećaja i uma, u naizmjeničnom pojavljivanju zanosa i tuge, u naletima strasti i kajanja, u alternaciji nadanja i razočaranja, u oduševljenom prihvaćanju života i rezigniranom stavu prema stvarnosti, u sporom nastajanju i naglom nestajanju veličanstvenih vizija i tmurnih slutnji, u neprekidnoj potrebi za proširenjem kulturnih obzorja i u negaciji postojeće tradicije, u beskrajnim solilokvijima i konstantnoj želji da se otisne od svijeta i izgubi po vijugavim stazama bespuća. U stvorenom mitu sintetizirane su pjesnikove strasti, čežnje, ambicije, ideje o samopotvrđivanju, o oslobođenju individuuma od srednjovjekovnih stega, priželjkivani a o ovozemaljskim priznanjima, težnja za ovjekovječenjem sebe. To su u stvari stremljenja onih trečentista koji su na izvorima stvarnosti stjecali svijest o humanističkom preporodu čovjeka i njegova duha. Laura ne posjeduje elastičnost i prozirnost pristupačnu na prvi pogled: jedna mistična koprena ne dopušta da se cjelokupna simbolika dokuči i razriješi, ali je ta mitizirana gospa pomogla umjetniku da dematerijalizira i uzvisi svoje vizije, da odškrine zastore koji su skrivali čovjekove perspektive i da najavi, unatoč mističnom plaštu što se prostire po stanovitim stihovima, duhovno gibanje koje će uskoro uslijediti.