bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
FILOSOFIJOS ATSIRADIMAS LIETUVOJE
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos lietuviškąjį pasaulį praturtinusio įžymaus reiškinio – profesionaliosios filosofijos radimosi Lietuvoje aplinkybės. Šiam reiškiniui pradžią davė 1507 m. atsiradusios filosofijos ir teologijos studijos Vilniaus dominikonų mokykloje. Čia puoselėta vėlyvoji viduramžių filosofija tegalėjo būti tomistinė. Tik neaišku, kokio pobūdžio ją įtvirtino Vilniuje – ar tomizmo pagrindu naujų paieškų, ar tomizmo konservavimo dvasia. Mokyklinė filosofija Lietuvoje formavo nemaža naudingų intelektualinių nuostatų. Iki įkuriant Vilniaus universitetą 1579 m., užsienio universitetus ir Vilniaus dominikonų mokyklą baigusieji Lietuvoje sudarė būrį tų asmenų, kurie pajėgė rimtai aptarti scholastikos rudens – vėlyvosios viduramžių filosofijos – problemas, taip pat Renesanso humanistų pažiūras. Pagrindiniai žodžiai: dominikonai, partikuliarinė mokykla, vėlyvoji viduramžių filosofija, tomizmas, scholastika.The Rise of Philosophy in Lithuania Romanas Plečkaitis
SummaryThe first Lithuanians to be introduced to philosophy were young members of the gentry who studied in European universities at the end of the 14th century. The recently baptized Lithuania strove to adopt Western culture and to present itself as a Western state. At the end of the 14th century, Vilnius Cathedral School was founded. The elements of logic were probably taught there. The growth of the political and economic power of the Grand Duchy of Lithuania brought about the need for higher education. The need was significantly increased by the growing activity of various religious orders. In 1507, the Dominicans started teaching philosophy and theology to their novicies in Vilnius. They were able to teach late me dieval philosophy in its thomistic interpretation. We can regard 1507 as the year Lithuania benefited from a new phenomenon, professional philosophy, and the Dominicans as its initiators. The Dominicans and later the Jesuits, Franciscans, Bernardines, Carmelites, Trinitarians and other monastic orders enriched intellectual life in Lithuania by teaching philosophy in their schools. The most important event in the development of philosophy in Lithuania was the foundation of Vilnius University in 1579. The disciplines usual to second level scholastics were taught in its philosophy department. Keywords: dominicans, particular school, late medieval philosophy, tomism, scholastics.y: Calibri, sans-serif;">
Bios-techne-logos
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje etimologiškai nagrinėjamos antikinės sąvokos bios, techne, logos. Kartu šios sąvokos interpretuojamos egzistencinės fenomenologijos kontekste. Tam pasitelkiamas ne tik Heideggeris, davęs toną egzistencinei antikinių sąvokų interpretacijai, bet ir Husserlis, Gadameris, Levinas, Bachtinas. Iškeliamos trys tezės: 1) mūsų kūnas neatsiejamas nuo dvasinės aplinkos, kur jis bręsta įgaudamas dvasines funkcijas, t. y. įdvasinamas, įvardijamas ir įtikrovinamas; 2) dvasinė aplinka yra drauge ir techninė, kur techne interpretuotina kaip aplinkos sąveikaujančių sandų – kūno ir dvasios – kūrimo menas; 3) logos kaip žodis ir vardas suponuoja tekstą, t.y. knygą, kurią rašome savo gyvenimu, ir kontekstą, t. y. tekstų kaip gyvenimo istorijų sąveiką. Teigiama, kad bios, techne ir logos interpretuotini analogiškai, t.y. kaip egzistencinės kūrybos sąveikaujantys sandai, apimantys skirtingas dvasinės aplinkos ir joje besiskleidžiančios gyvenimo istorijos santykių plotmes. Bios siejamas su kūniškuoju egzistencinės kūrybos aspektu: mūsų gyvenimas nuo gimimo iki mirties neatsiejamas nuo fenomenų įtraukimo į kūnišką laiko ir erdvės visumą, kuri savo ruožtu įrašoma į dvasinę aplinką. Logos atspindintis kalbinį-rašytinį aplinkos kaip dvasinio konteksto pobūdį. Techne interpretuojamas ir kaip egzistencinės visumos kūrimo, ir kaip jos įrašymo į šį kontekstą menas.
Socialiniai kūnai ir individo tapatumas veikiant techne ir logos
Authors: Ginevičius Romualdas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama visuomeninė erdvė, veikiama įvairių socialinių kūnų, kaip individo egzistencinio tapsmo aplinka. Logos interpretuojamas kaip tam tikrų socialinių nuostatų visuma, techne – kaip egzistencinės kūrybos menas. Plėtojamos tezės: socialinių grupių kūniškumas suponuoja polifoninę individo egzistencinio tapsmo aplinką; egzistuojantis nuo gimimo iki mirties kūniškas (veikiantis ir kenčiantis) individas yra socialinės grupės konstitucinis analogas ir dalyvis. Teigiama, kad individas, įgyvendinantis savo egzistencinį projektą, yra įvairių bendrijų sankirtos mazgas ir visuomenės jungiamoji grandis. Kadangi nesą vieno visuomenės logos, persmelkiančio visas socialines aplinkas, egzistuojantis individas tampąs tiek jų sąryšio mazgu, tiek socialinio horizonto plėtros veiksniu. Pasak autorių, visuomenė sudaro rišlų organizmą ne turėdama bendrą logos aplinką, bet susidėdama iš joje tampančių individų, kurie savo egzistenciniu projektu susieja skirtingus logos. Teigiama, kad egzistencinė kūryba reikalauja egzistencinio pasirinkimo įgūdžių daugiamatėje socialinių kūnų sąveikų kintančioje logos aplinkoje. Nagrinėjamas filosofijos vaidmuo mokslo visuomenėje apskritai ir technikos universitete konkrečiai. Anot autorių, filosofinis diskursas - išskirtinis kitų teorinių diskursų atžvilgiu, nes jis laiduoja perėjimą iš vienos egzistencinės-prasminės provincijos į kitą. Filosofinis diskursas, pažadindamas minties kovą, išjudinąs kitų teorinių diskursų plėtrą, t. y. padedąs jiems įveikti savo uždarumą.
Sąmonės ir kūno santykio problema ir libertarinė valios laisvė
Authors: Dagys Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje tiriamas dviejų metafizinių problemų – sąmonės ir kūno santykio bei valios laisvės – santykis fizikalizmo požiūriu. Teigiama, kad valios laisvė yra specifinis sąmonės ir kūno santykio problemos atvejis, o būtent klausimas, kaip psichiniai įvykiai gali turėti fizinių padarinių. Fizikalizmas nereikalauja būti eliminatyvistu visų mentalinių reiškinių atžvilgiu, nes reduktyvizmas arba epifenomenalizmas neprieštarauja kauzaliniam fizinio pasaulio uždarumui. Tačiau nei epifenomenalistinė, nei reduktyvistinė strategija nėra suderinama su valios laisvės realumu. Jei taip, tai galima daryti ir bendresnę išvadą – fizinis determinizmas ir fatalizmas neišsemia libertarizmui priešingų pozicijų ir todėl pirmųjų paneigimas nepakankamas pastarosios teisingumui įrodyti.
Apie kūną ir technologijas technikos universitete
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiama 2007 m. konferencija Kūnas ir technologijos. Keliami klausimai apie filosofijos vaidmenį visuomenėje apskritai ir universitetuose konkrečiai. Teigiama, kad tarpdalykiškumas negali ir neturi tapti dingstimi nuleisti aukštai pakeltą filosofijos profesinių reikalavimų kartelę. Svarstomi pasitraukimo iš filosofijos tiek į platesnę (į vadinamuosius socialinius mokslus), tiek į siauresnę erdvę (į komparatyvistiką, dekonstrukciją, analitiką) motyvai. Klausiama, ar šis pasitraukimas neslepia susilpnėjusios filosofinės atsakomybės. Iškeliami tokie moksliškumo kriterijai kaip paprastumas ir išraiškos priemonių taupumas. Teigiama, kad mokslo konferencijos sutelkia Lietuvos filosofus, versdamos juos susirūpinti tiek savo bendruomeniškumo puoselėjimu, tiek filosofijos padėtimi universitetuose ir institutuose. Svarstoma, koks technikos universiteto vaidmuo skleidžiant filosofijos idėjas.
The Theoretical Origins of Some Gilles Deleuze’s Concepts
Authors: Junutytė Laura
Published: January 2019

The article analyzes the conceptions of Benedictus Spinoza and Gotfryd Leibniz, the authors who mostly influenced the ontology of becoming of Gilles Deleuze. The main object of this research is the first Deleuze’s publications about the traditional philosophers who became the basis for creating his original philosophy. The main thesis of this article is that Deleuze’s philosophy is incomprehensible without references to traditional philosophy because his concepts are a result of the transformation of old concepts. In the beginning of the article, the problem of Deleuze’s relationship with classical philosophers is considered: what kind of reasons and motives forced Deleuze to follow the history of philosophy and to choose the authors who avoid the tradition of philosophy? And what method was applied in reading these classical texts?
Derivation of the Best Explanation. Between Deduction, Induction and Abduction
Authors: Mackonis Adolfas
Published: January 2019

Inference to the best explanation (IBE) is considered to be the main means of discovery and justification of scientific hypotheses and theories. The article investigates this inference and its relationship to the main kinds of inference: deduction, induction and abduction. IBE has an abductive inference mechanism, but, contrary to abduction, infers not a possible, but a true conclusion. IBE is an inductive inference, because it is underdetermined by the rules of deduction and by evidence. The article claims that despite its abductive and inductive features which demonstrate that it is not and cannot be deductive inference, IBE nevertheless makes pretense to an absolute truth of its inference, i.e. claims for an almost deductive validity.
A Comparison of Nine Counterfactual Theories of Causation Using Seven Examples.
Authors: Grenda Vytautas
Published: January 2019

The article compares and evaluates nine last-decade counterfactual theories of singular causation, which were either created or inspired by David Lewis, Joseph Y. Halpern and Judea Pearl and presented in the texts of six other authors. Some differences between those theories that have not yet been described in literature are shown in the article. It is argued that the majority of those theories analyze intuitively similar examples in different ways. In that respect, those theories impose distinctions which, according to the folk theory of causation, are (and should be) absent.
Map of Neuroethics
Authors: Dranseika Vilius , Gefenas Eugenijus , Noreika Saulius
Published: January 2019

The article deals with the problems discussed in neuroethics a rapidly developing field of applied ethics. The term “neuroethics” is discussed in the article and is suggested to group neuroethical problems into four groups: (1) ethical problems connected with brain imaging technologies, (2) ethical problems connected with the technologies that allow to manipulate the activity and properties of the brain, (3) the influence of the neuroscientific worldview on our considerations on morality, and (4) general metaphilosophical considerations on neuroethics itself. The article concludes with a discussion of the relation between neuroethics and bioethics.
TARPUKARIO VILNIAUS FILOSOFINIS GYVENIMAS
Authors: Jokubaitis Alvydas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – atskleisti pagrindines tarpukario Vilniaus filosofinės terpės formavimosi ir funkcionavimo tendencijas. Į mokslinę apyvartą įtraukiami kai kurie nauji, lig šiol nenaudoti archyviniai šaltiniai. Autoriaus nuomone, savarankiška tarpukario Vilniaus filosofinė terpė galutinai susiformavo ketvirtojo dešimtmečio viduryje. Tai sietina su naujos, Vilniuje išaugusios filosofų kartos mokslinės veiklos pradžia.Pagrindiniai žodžiai: Lenkijos filosofijos istorija, Vilniaus filosofinė terpė, Lvovo–Varšuvos mokykla.Philosophical Life in Interwar VilniusAlvydas Jokubaitis
 
SummaryIn the interwar period, the institutionalization of philosophical life in Vilnius was slower than in other Polish cities for various economic and cultural reasons. The philosophical environment of Vilnius had already formed only during the mid thirties. This had to do with the rise of a new generation of philosophers who had graduated from Vilnius S. Batory University. It was evident from the third Polish Congress of philosophers that the philosophical forces of Vilnius at the time were strong enough to surpass the results achieved by colleagues from Poznan. One thing is striking about the philosophical life in S. Batory University. Throughout the twenty years, no department of philosophy in the Humanitarian Faculty was run by graduates of this university.Keywords: history of Polish philosophy, Vilnius philosophical environment, Lwów–Warsaw School of Philosophy.ight: 18px;">
DVI ROBERTO T. KRAIGO PRAGMATINĖS KOMUNIKACIJOS METATEORIJOS PROBLEMOS
Authors: Kirtiklis Kęstutis
Published: January 2019

Roberto T. Craigo komunikacijos metateorija pasiūlė pragmatinį pagrindą sistematizuoti, tipologizuoti šiuolaikines komunikacijos teorijas bei kurti universalesnę komunikacijos teoriją. Straipsnyje tvirtinama, jog Craigo metateorija remiasi Richardo Rorty neopragmatizmu ir orientuojasi ne į praktines kasdienės komunikacijos problemas, o į bendresnio pobūdžio komunikacijos tarp skirtingų teorinių diskursų klausimą. Būtent iš tokios neopragmatinės laikysenos kyla svarbiausios Craigo komunikacijos metateorijos problemos. Pirma, neįvardytas skirtumas tarp pirmojo ir antrojo laipsnio pragmatinės komunikacijos teorijų. Antra, pragmatinio vertinimo kriterijaus nepakankamumas nustatant pirmojo laipsnio komunikacijos teorijų tinkamumą.Pagrindiniai žodžiai: pragmatizmas komunikacijos teorijoje, komunikacijos metateorija, komunikacijos filosofija.Two Problems in Robert T. Craig’s Pragmatic Communication MetatheoryKęstutis Kirtiklis
 
SummaryRobert T. Craig’s metatheory of communication proposed the pragmatic basis for the systematization typologizing contemporary communication theories and the creation of a more universal communication theory. The article argues that the main problems of Craig’s metatheory are caused by the acceptance of Rortyan style neopragmatism and thereby by the orientation not towards everyday communication problems, but towards the question of communication among different theoretical discourses. First, it does not state the difference between the first and the second order pragmatic communication theories; second, the pragmatic evaluation criterion is not sufficient to ascertain the adequacy of first-order communication theories.Keywords: pragmatism in communication theory, communication metatheory, philosophy of communication.: 18px;">
GALIA, ISTORIJA IR GENEALOGIJA: FRIEDRICHAS NIETZSCHE IR MICHELIS FOUCAULT
Authors: Bielskis Andrius
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos Friedricho Nietzsche’s ir Michelio Foucault genealogijos sampratos. Teigiama, kad genealogija gilinasi į istoriją ne dėl įvykių, mūšių ir karų aprašymo, bet dėl diskursyvių režimų ir praktikų, kurios formuoja mūsų tapatybę. Glaudus pažinimo/tiesos bei galios saitas yra esminis tiek Nietzsche’s, tiek Foucault genealogijai. Foucault dispositive (suprantamumo režimas) yra viena iš esminių sąvokų tiek istoriškumo sampratai, tiek studijuojant pačią istoriją. Nyčiška valios galiai idėja transformuojama į pažinimo tipais grindžiamą ir besiremiančią galios santykių strategijų idėją. Daroma išvada, jog Foucault genealogija redukuoja prasmę į galios santykius. Taip pat teigiama, kad Foucault sampratoje istorija yra pažini ne dėl jos vidinio prasmingumo, bet dėl to, jog žinios ir diskursyvios praktikos, būdamos esminės istorijos vyksmo procesui, yra suvokiamos kaip taktikos ir strategijos.Pagrindiniai žodžiai: genealogija, istorijos filosofija, galia, diskursas.Power, History and Genealogy: Friedrich Nietzsche and Michel FoucaultAndrius Bielskis
SummaryThe essay explores Friedrich Nietzsche’s and Michel Foucault’s accounts of genealogy. It argues that genealogy sees human history not in terms of events, battles and wars (i.e. through empirical facts), but in terms of discursive regimes and practices which form our subjectivity. The link between knowledge/truth and power plays crucial role in both Nietzsche’s and Foucault’s accounts of genealogy. Foucault’s notion of dispositive (the regime of intelligibility) serves as a key concept in his approach to history. The Nietzschean idea of the will to power is transformed into the idea of strategies of relations of forces supporting and supported by types of knowledge. The essay concludes that Foucault’s genealogy reduces meaning to power relations. It argues that in Foucault’s thought human history is intelligible not because of its inner meaning, but because knowledge and discourses, which play a key role in human history, are understood in terms of tactics and strategies.Keywords: genealogy, philosophy of history, power, discourse.
SARTRE’O BURTŲ LAZDELĖ. NIHILISTINĖ VAIZDUOTĖS LAISVĖ IR FENOMENOLOGIJA
Authors: Sabolius Kristupas
Published: January 2019

Jau Husserlio svarstymuose apie fantaziją randame punktyriškų nuorodų į svarbų jos veikimo aspektą – sąmonę, kuri, sužadinta galimybių regėjimo, atveria nederminuotų pasaulių perspektyvą. Šį klausimą praplečia ir visa jėga išplėtoja Sartre’as. Vaizduotė yra sąmonės laisvė – tai iš esmės pagrindinė veikalo „Imaginaire“ mintis. Tačiau šioje laisvėje slypi pamatinis ir neišskaidomas dvilypumas, gal net trilypumas. Kaip sako Sartre’as, „įsivaizdavimo aktas yra vienu ypu konstituojantis, izoliuojantis ir įniekinantis“. O tai reiškia, kad vaizduotiškai nihilistinė struktūra visose sąmonės fazėse identifikuojama kaip esminė žmogaus ir pasaulio santykio apibrėžtis. Pozicionuoti pasaulį kaip pasaulį ar jį „įniekinti“ (néantir) yra tas pats dalykas. Knygoje „L’être et le néant“ aprašoma sąmonė Niekį aptinka savo žvilgsnyje, kuris steigia akiračius ir apgaubia daiktus aureolėmis. Sartre’as sako: „mes matome, kaip niekis vaivorykštės spalvomis nuspalvina pasaulį, žaižaruoja ant daiktų“. Tai reiškia, kad Niekis užklumpa pasaulį kartu su šiuo matymu. Nihilistinės ligos pasirodymo metastazes, kurias priskiriame pasauliui, turime suvokti ne kaip daiktų savybes, bet vien tik kaip mūsų pačių santykį su daiktais, kaip tam tikrą intencionalumo, veikiančio pagal koordinacinę įsivaizdavimo logiką, išraišką.Pagrindiniai žodžiai: fenomenologija, vaizduotė, laisvė, nihilizmas, niekis.Sartre’s Magic Wand. Phenomenology and Nihilistic Freedom of ImaginationKristupas Sabolius
SummaryIn Husserl’s writings on fantasy, one could already find references to an important aspect of its function, the one of the consciousness which, stimulated by the vision of its possibilities, opens the perspective of undetermined worlds. The latter topic is widely developed by Sartre. Imagination is the freedom of consciousness, this is the main idea of his Imaginaire. However, this freedom conceals a fundamental duplicity or even triplicity. As Sartre puts it, “the act of imagination is at the same time constituting, isolating and nihilating”. Consequently, the nihilistic and imaginary structure is identified in all the phases of consciousness as the essential definition of the relationship of human being to the world. To pose the world as the world or to nihilate (néantir) it is the same thing. In the description of L’être et le Néant, consciousness finds Nothingness in its own sight which constitutes horizons and covers things with halos. It means that Nothingness enters the world together with the sight and is supposed to be considered as an intentionality functioning according to the coordinating logics of imagination.Keywords: phenomenology, imagination, freedom, nihilism, Nothingness.
PRASMĖS „PRARADIMAS“ IR NIHILIZMO „LOGIKA“
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje svarstomas nihilizmo santykis su prasmės (praradimo) problema. Filosofijoje šis santykis dažnai laikomas savaime-suprantamybe. Toks požiūris yra įsitvirtinęs kaip F. Nietszche’s nihilizmo heidegeriškosios interpretacijos nekritiškas perėmimas. Keliamas klausimas, ką iš tiesų reiškia šis nihilizmo tapatinimas su prasmės praradimu? Apie kokį prasmės deficitą kalbama, kai skelbiamas nihilizmas? Straipsnyje interpretuojami romantizmo epochos autorių – Jeano Paulio ir Heinricho von Kleisto – tekstai, atskleidžiantys nihilizmo skelbimo ir prasmės praradimo santykį. Nietzsche nihilizmo ir prasmės santykį „atranda“ teoriškai reflektuotai, įvertindamas ne tik F. Dostojevskio, bet ir romantikų „pamokas“. Parodoma, jog Nietzsche’i prasmės „krizė“ yra susijusi su „dviejų pasaulių“ (tikrojo ir regimybės) demaskavimu. Nietzsche’s interpretacijoje netikėjimas metafiziniu pasauliu, kuris užkerta kelią tikėjimui „tikruoju“ pasauliu, atitinka prasmės praradimo kaip savidemaskacijos „logiką“, o heidegeriškoji Nietzsche’s interpretacija nihilistinį prasmės praradimą ne tik atskleidžia kaip ontologinį/„loginį“ imanentizmo principą, bet ir įgalina nihilizmą atpažinti kaip autoreferentišką Vakarų mąstymo „logiką“.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, prasmė, Dievas, logika, imanentizmas, autoreferencija.“Loss” of Sense and “Logic” of NihilismRita Šerpytytė
 
SummaryThe article deals with the problem of the relation between Nihilism and the Loss of Sense, which is often treated in an obvious coherence. The latter approach struck its roots as a non-critical acceptation of Heidegger’s interpretation of Nietzsche’s Nihilism. The article raises the question what the identification of Nihilism with Loss of Sense really means. Moreover, while proclaiming Nihilism, what is meant by the term of Sense Deficit? The article investigates the texts of authors of Romanticism, such as Jean Paul and Heinrich von Kleist, where a relation between the proclamation of Nihilism and the Loss of Sense is disclosed. Nietzsche discovers the relationship between Nihilism and Sense in a theoretically reflected manner. The article demonstrates that for Nietzsche “the crisis” of Sense is related with the unmasking of “two worlds” (the true world and the world of appearance). Non-believing in metaphysical world which blocks the way to the believing in the true world, corresponds, in Nietzsche’s interpretation, to the “logic” of the Loss of Sense as the “logic” of self-unmasking. The Heideggerian interpretation of Nietzsche’s philosophy not only discloses the nihilistic Loss of Sense as an ontological / logical principle of immanentism, but also enables to recognize Nihilism as a self-referential “logic” of Western thought.Keywords: nihilism, sense, God, logic, immanentism, self-referention.
GILLES’IO DELEUZE’O IR FELIXO GUATTARI MIKROPOLITIKA ŠIUOLAIKINĖS FILOSOFIJOS KONTEKSTE
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Gilles’io Deleuze’o ir Felixo Guattari kuriama mikropolitikos samprata, kuri priešpriešinama makropolitikai, veikiančiai pripažintų politinių teorijų ir apibrėžtų tapatybių lygmenyje. Mikropolitikos projektas siejamas su tapsmo mažuma, mažosios literatūros, mažosios politikos sampratomis, kurios nukreiptos ne į tapatybės kūrimą, bet į tapsmo procesą, inovaciją, eksperimentą. Deleuze’as ir Guattari teigia, jog tapsmas mažuma yra universalus procesas, kurio tikslas – kiekvieno individo autonomija. Deleuze‘o ir Guattari universalaus tapsmo koncepcija priešpriešinama Alaino Badiou kuriamai karingojo universalizmo sampratai. Badiou postuluojamas universalizmas iš pirmo žvilgsnio yra panašus į Deleuze’o ir Guattari siūlomos tapsmo teorijos universalumą, tačiau abiejų teorijų turinys radikaliai skiriasi. Deleuze’ui ir Guattari pats tapsmas mažuma yra universalus procesas; Badiou, priešingai, mažumas ir skirtumus pasitelkia tam, kad juos redukuotų į lygybę ir vienodumą. Badiou siekia panaikinti skirtumus dėl universalizmo, kuris pasiekiamas per tiesos įvykį, bendrą visiems ir kiekvienam.Pagrindiniai žodžiai: mikropolitika, mažoji literatūra, tapsmas mažuma, paskirybė, universalizmas.Gilles Deleuze and Felix Guattari’s Micropolitics in the Context of Contemporary PhilosophyAudronė Žukauskaitė
 
SummaryThe article discusses Deleuze and Guattari’s concept of micropolitics in relation with the notions of minor literature and becoming-minoritarian. The concept of minor literature appears in Deleuze and Guattari’s Kafka: Toward a Minor Literature and is defined by three characteristics: 1) the deterritorialization of language; 2) the connection of the individual to a political immediacy; 3) the collective assemblage of enunciation. The notion of minor literature is closely related with the notion of becoming-minoritarian developed in A Thousand Plateaus. Deleuze and Guattari claim that becoming-minoritarian is the universal figure of consciousness. In this sense, any kind of becoming is a revolutionary act, because it changes the political constellation of power and enables the repressed to reach an autonomous condition. The concept of becoming-minoritarian is introduced to the contemporary political context through the notion of minor politics, discussed by Nicholas Thoburn. Minor politics is seen not as a fetishization of marginal identity but rather as a possibility to legitimize the existence of those who lack any social identity. In this sense, the notions of becoming-minoritarian and minor politics are contrasted with Alain Badiou’s claim to universality: the question is raised as to whether becoming-minoritarian should necessarily end in autonomy, as Deleuze and Guattari argue, or, by contrast, whether it should seek to universalize the minor and in this way raise the claim for universal justice.Keywords: micropolitics, minor literature, becoming-minoritiarian, the particular, universalism.
MEDIJOS IR ISTORIJA
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Medijos ir istorija – du kultūros pavidalai, veikiantys vienas kitą. Straipsnyje nagrinėjami istoriniai vaizdiniai, iškylantys medijuotoje kultūroje. Ji suvokiama taip pat istoriškai, medijoms keičiant kultūros pobūdį ir socialumo sampratą. Pasak autoriaus, istorija – taip pat medija, dėl kurios bendruomenė tampa tautinė.Autoriaus teigimu, nėra istorijos apskritai: tegalima kalbėti apie tam tikros bendruomenės istoriją. Skirtingai nei istorija, turinti lokalų aspektą, medijos yra globalaus pobūdžio. Medijos, kuriomis perduodama bendruomenės tradicija, kartu veikia tautos istorijos vaizdą. Šiame perduodamos kultūros horizonterandasi bet kokia naujovė, įskaitant ir pačią mediją. Straipsnyje pasitelkiami pavyzdžiai ir vardai iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, kurios įvaizdžiai iškyla medijuotoje kultūroje.Pagrindiniai žodžiai: istorija, medijos, naujovė, tradicija, bendruomenė.Media and HistoryTomas Kačerauskas
SummaryThe media and history are two cultural modi that influence each other. The article deals with the historical images emerging in mediated culture. The latter has been treated also in a historical way, while the media change the cultural character and social conception. According to the author, history is also a medium that contributes to the development of national society. The author stresses that there is no history in general; we can speak only about the history of a certain society. Differently from history with its local aspect, the media are global. The media with the help of which the tradition of community has been transferred, influence herewith the image of national history. In this horizon of transferred culture there emerges every novelty, including the very media. The author uses the cases and names from the Grand Duchy of Lithuania, their images emerging in mediated culture.Keywords: history, media, novelty, tradition, community.
KOMUNIKACIJOS FILOSOFIJOS GENEZĖ
Authors: Kirtiklis Kęstas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama komunikacijos filosofijos kilmės problema ir šios problemos reikšmė šiuolaikinėms filosofinėms komunikacijos sampratoms. Tvirtinama, jog, priešingai nei teigia paplitusi pozicija, komunikacijos filosofija kyla ne iš antikinio domėjimosi komunikacijos ir medijų problematika, bet iš filosofų dėmesio pastarųjų dviejų šimtmečių visuomenės kaitai (industrializacijai, urbanizacijai, informatizacijai) ir naujųjų medijų plėtrai. Toks komunikacijos filosofijos genezės aiškinimas išryškina šiuolaikinės komunikacijos specifiką, skiriančią ją nuo komunikacijos ankstesnėse visuomenėse, – būtent tai, kad vyraujanti šiuolaikinė komunikacija yra masinė ir medijuota1.Pagrindiniai žodžiai: komunikacijos filosofija, medijų filosofija, filosofijos istorija.Genesis of Philosophy of CommunicationKęstas Kirtiklis
SummaryThe article deals with the problem of the genesis of philosophy of communication and its impact on contemporary philosophical conceptions of communication. The article argues that, contrary to the widespread opinion, philosophy of communication originated not from the interest in problems of communication that could be traced back to the ancient Greek philosophy (namely Plato), but from the attention that is paid by philosophers to the recent changes in society (industrialization, urbanization, informatization) and the development of new media. Such an explanation of the genesis of philosophy of communication highlights some specific traits of contemporary communication, namely that the prevailing form of contemporary communication is mediated mass communication.Keywords: philosophy of communication, media philosophy, history of philosophy.
HERMENEUTIKA IR NIHILIZMAS ARBA – APIE FILOSOFIJOS „LIETUVIŠKĄJĄ“ TAPATYBĘ
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnis skiriamas hermeneutinės tradicijos Lietuvos filosofijoje aptarčiai. Keliamas klausimas – kas sudaro šiuolaikinį hermenutinį mąstymą? Šiuo straipsniu siekiama atskleisti ontologinės hermeneutikos interpretacijos Lietuvoje skirtingas galimybes. Straipsnyje aptariami hermeneutinio mąstymo svarbiausio atstovo Lietuvoje – Arūno Sverdiolo – tekstai. Vadinamoji Heideggerio provincijos „urbanizacija“, Lietuvos filosofijoje realizuota Sverdiolo, yra gretinama su kita „galimybe“ – Heideggerio provincijos „materializacija“, įkūnyta tokių skirtingų Lietuvos filosofų kaip Arvydas Šliogeris ir Tomas Sodeika. Straipsnis baigiamas Gianni Vattimo įžvalgos apie hermeneutikos ir nihilizmo ryšį aptartimi. Keliamas klausimas, ar nėra taip, kad hermeneutikos ir nihilizmo sąsajos įžvalga panaikina „bet kurią“ filosofijos tapatybę?Pagrindiniai žodžiai: hermeneutika, nihilizmas, koiné, Heideggerio provincijos „urbanizacija“, filosofijos tapatybė, Lietuvos filosofija.Hermeneutics and Nihilism, or on the “Lithuanian” Identity of PhilosophyRita Šerpytytė
Summary
The article deals with the hermeneutical tradition in Lithuanian philosophy. The issue of the contempo­rary hermeneutical thinking conclusions is analysed. The aim of the article is to disclose the different pos­ sibilities of interpreting the ontological hermeneutics in Lithuanian philosophy. The article discusses textes of Arūnas Sverdiolas, the main representative of hermeneutical thinking in Lithuanian philosophy. The so-called “urbanization” of Heidegger’s prov­ince, made by Sverdiolas in Lithuanian philosophy, is juxtaposed to another “possibility” – “materializa­tion” of Heidegger’s province, impersonated by such different Lithuanian philosophers as A. Šliogeris and T. Sodeika. The article concludes with a discussion of the relationship between hermeneutics and nihilism in G. Vartimo’s philosophy. The insight of this relation­ship disables the possibility of “whatever” identity of philosophy. Keywords: hermeneutics, nihilism, koiné, “ur­banization” of Heidegger’s province, identity of phi­losophy, Lithuanian philosophy.
MARKSISTINĖ FILOSOFIJOS ISTORIOGRAFIJA LIETUVOJE: HORIZONTALUSIS REDUKCIONIZMAS
Authors: Kabelka Gintaras
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami Lietuvos filosofijos istoriografijos marksistinės metodologijos darbai, kuriems būdingas vadinamasis horizontalusis redukcionizmas. Eksplikuojama Lietuvos marksistinės filosofijos istoriografijos veikalų metodologinė struktūra, parodomas jiems būdingo vadinamojo aiškinimo solipsizmonevienodas laipsnis. Analizuojami filosofijos raidos marksistiniai vaizdiniai, teigiama, kad jie pagrįsti progreso idėja. Nagrinėjamas Eugenijaus Meškausko teorinių principų poveikis filosofijos istorijostyrimams Lietuvoje (Juozo Mureikos, Albino Lozuraičio darbai), kuris pasireiškia marksizmo kaip tam tikro problemų sprendimo būdo traktuote bei filosofijos dėsningo vystymosi sampratos plėtote. Apžvelgiamipaties marksizmo istorijos tyrinėjimai.Pagrindiniai žodžiai: filosofijos istoriografija, marksizmas, horizontalusis redukcionizmas.Marxist Historiography of Philosophy in Lithuania: Horizontal ReductionismGintaras Kabelka
SummaryThe article analyzes the Marxist methodology of historiography of philosophy in Lithuania. The so-called interpretative solipsism is characteristic of the horizontal reductionism. It enforces the conceptual apparatus of its own theoretical position upon the subject of research, without considering whether the terms of that apparatus have something in common with the content of the subject. There are different degrees of interpretative solipsism in the Lithuanian history of philosophy. Zaksas is a priori convinced that his own theory is impeccable and that the subject of inquiry is undoubtedly fallacious and theoretically worthless. Balčius and Griška pay more attention to the description of the subject of inquiry. They rely on the materialistic, atheistic and scientist aspects of Marxism. Lozuraitis and Mureika regard Marxism as quite a reliable method of solving some theoretical problems. Their approach is akin to the methodology of the history of problems.Keywords: historiography of philosophy, Marxism, horizontal reductionism.sp;
R. PLEČKAIČIO FILOSOFIJOS ISTORIJOS TYRIMŲ METODOLOGIJA
Authors: Kabelka Gintaras
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami Romano Plečkaičio filosofijos istorijos tyrimų metodologijos svarbiausi elementai: filosofijos istorijos kaip problemų sprendimų kaitos samprata – filosofiją sudaro nuolat kintantys problemų sprendimai; problema yra ir tyrimo prieiga, tyrimo medžiagą konceptualiai struktūruojantis veiksnys; probleminės situacijos (istoriniu momentu susiklosčiusi teorinių elementų konsteliacija, lemianti naujos teorijos sukūrimą) istorinė rekonstrukcija; objektyvaus istorinio supratimo prieiga, kuri filosofiją traktuoja kaip objektyviai ir visuotinai galiojančių žinojimo elementų visumą. Plečkaitis kuria filosofijos pažangios raidos vaizdinį, kurį papildo paradigmų kaitos elementais: radikalus problemų sprendimų pokytis vaizduojamas kaip visiškai naujos probleminės situacijos susiformavimas. Ši traktuojama kaip paradigminė, lemianti visus kitus problemų sprendimo būdus.Pagrindiniai žodžiai: Plečkaitis, problemų istorijos metodologija, probleminė situacija, objektyvus istorinis supratimas.R. Plečkaitis’ Methodology of Historical-Philosophical ResearchGintaras Kabelka
SummaryThe article analyzes the methodology of Romanas Plečkaitis’ research, in which the most important ele-ments are: the conception of the history of philosophy as a process of transformation of philosophical problems, which initiates the historical study and provides the material and structures of the interpreta-tion of results; the historical reconstruction of the problematic situation as a constellation of theoretical elements motivating the creation of a new theory; the objective historical understanding, which treats philosophy as the totality of objectively and universally functioning cognitional elements and excludes from the interpretation of the history of philosophy all subjective and metaphysical factors. The picture of progress of philosophy presented in the works of Plečkaitis involves the elements of paradigm shifts. He presents the radical modification of the solution of problems as the formation of a new problematic situation, which is regarded as paradigmatic for the solution of other remaining problems. Keywords: Plečkaitis, methodology of history of problems, problematic situation, objective historical understanding
 
ine-height: 18px;">
ANTROPOLOGIJA PRAGMATINIU POŽIŪRIU (ištrauka)
Authors: Kant Immanuel
Published: January 2019

Anthropology from a Pragmatic Point of View (excerpt)Immanuel Kant
PASKUTINĖ I. KANTO PASKELBTA KNYGA
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

The Last Book Published by I. KantRomanas Plečkaitis
 
/span>
SUGRĮŽIMAS PRIE HOULDENO: FILOSOFINĖ PERSONAŽOPRIGIMTIES STUDIJA
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė
Published: January 2019

Šis straipsnis yra mūsų pastanga kiek įmanoma savarankiškiau ištirti keletą su literatūra susijusių filosofinių problemų. Pirma, tai rašytojo ir personažo santykio problema; antra, literatūrinio personažo tikroviškumo klausimas; ir trečia, literatūros ir tikrovės santykio klausimas. Aptariame ir galimą postmodernistinę šios problemos interpretaciją, peržvelgdami simuliakro sąvoką ir palikdami ją nuošalyje. Nors viso šių problemų lauko mūsų tyrimas ir neišsemia, vis dėlto kaip pastanga nubrėžti jų kontūrus jis yra pritaikomas ir spręsti vidinius žmogaus ir literatūros santykio klausimus.Pagrindiniai žodžiai: rašytojas, personažas, asmuo, schema, simuliakras, tikrovė.Return to Holden: Philosophical Study of the Nature of Fictional CharacterSaulenė Pučiliauskaitė
 
SummaryThis article is our attempt to investigate, as independently as possible, some philosophical problems concerning literature. First, it is the relationship between the writer and the literary character; second, it is the reality of a literary character, and third – it is the relationship between literature and reality. During our discussion, we come across its possible interpretation in the postmodern context, namely the concept of simulacrum, and leave it behind. And even though our investigation does no exhaust all the field of study, as an attempt to draw its shape it can be applied to solve some internal questions concerning man’s relation to literature.Keywords: writer, literary character, person, scheme, reality, simulacrum.>
FILOSOFIJOS IR LITERATŪROS SUSILIEJIMAS NIHILISTINIAME MĄSTYME
Authors: Luks Leo
Published: January 2019

Šiuo straipsniu siekiama parodyti, kad postmetafizinė filosofija turėtų liautis mėgdžiojusi formalias mokslo taisykles ir verčiau suintensyvintų dialogą su menu, o ypač – su literatūra. Daugiausia remiamasi Gianni Vattimo, pasak kurio turėtume priimti nihilizmą ir sutikti, kad joks teorinis naratyvas nėra teisingas epistemologine prasme ir negali pretenduoti į atitiktį realybei. Remiantis nihilizmu kaip prielaida, tenka pripažinti radikalų kontingentiškumą, vadinasi, sutikti, kad jokia samprotavimo linkmė nebus amžina. Taip filosofinis mąstymas tampa silpnuoju, atsisako savo paties validumo pretenzijų, ir prasideda nauja filosofijos ir literatūros dialogo epocha, paženklinta jų susiliejimo žyme.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, hermeneutika, literatūra, niekis, postmodernus.The Fusion of Philosophy and Literature in Nihilist ThoughtLeo Luks
SummaryIn this paper, I will attempt to demonstrate that post-metaphysical philosophy should cease its attempts to imitate the formal rules of science and rather intensify its dialogue with art, especially literature. I will draw on the philosophy of Gianni Vattimo, according to whom we should accept nihilism and admit that no theoretical narrative is true in the sense of corresponding to reality. Acceptance of nihilism amounts to the acceptance of radical contingency, where no line of argument is everlasting. As philosophical thinking is weakened in this manner, and as it lets go of the presumption of its own validity, a new era will arrive in the dialogue between philosophy and literature by their fusion.Keywords: nihilism, hermeneutics, literature, nothingness, postmodern.: 18px;">
FILOSOFINIAI APMĄSTYMAI APIE EUROPOS INTEGRACIJĄ: ARISTOTELIŠKAS SUBSIDIARUMAS VERSUS KANTIŠKAS UNIVERSALIZMAS
Authors: Bielskis Andrius
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama parodyti, kaip šiuolaikinė aristotelinė politinė filosofija gali padėti reflektuoti Europos integraciją. Teigiama, kad Europos vakarietiška tapatybė pokyčių tarptautiniuose santykiuose po šaltojo karo pabaigos ir augančių kultūrinių Europos ir JAV skirtumų kontekste vis labiau praranda prasmę. Atlikus trumpą filosofinės „Vakarų“ sąvokos istorijos analizę teigiama, kad Europai yra tikslingiau puoselėti savo europietišką, o ne „vakarietišką“ tapatybę. Filosofiškai pabrėžiant nacionalinių kultūrų ir vietinių (kultūrinių) tapatybių svarbą, Europos kultūrinę ir politinę integraciją galima apmąstyti ir susieti su aristoteline filosofija. Teigiama, jog subsidiarumo principas yra ne tik politinis, bet ir etinis unikalios Europos integracijos principas. Straipsnyje subsidiarumas aptariamas pasitelkiant Arsitotelio teleologinę etiką, pabrėžiant jai būdingą kultūros ir kultūriškai įkūnytų žmogaus tikslų svarbą. Taip suprastas subsidiarumas iškyla kaip priešingas kantiškai deontologijai, teigiant, jog kantiška moralės samprata paskatina vienpusišką modernią politiškumo sampratą.Pagrindiniai žodžiai: aristotelinė filosofija, Kantas, modernybė, postmodernybė, subsidiarumas, Europos integracija.A Philosophical Reflection on European Integration: Aristotelian Subsidiarity versus Kantian UniversalismAndrius Bielskis
SummaryThis paper aims to show how contemporary Aristotelian political philosophy can be utilised in our reflections on European integration. It argues that changes in international relations after the end of the Cold War and a growing cultural divide between Europe and the US makes Europe’s Western identity untenable. Through a brief philosophical sketch of the history of ‘the West’ it argues that Europe needs to return to its European rather than Western roots. The philosophical emphasis on national cultures and local identities, which is also found at the heart of the European Union in the form of the notion of subsidiarity, links European cultural and political integration to Aristotelian philosophy. The paper argues that the principle of subsidiarity can be seen both as the political as well as ethical principle of European integration. Subsidiarity is understood in terms of Aristotle’s teleological ethics which emphasises the importance of culture and culturally embodied human ends and is juxtaposed to Kant’s deontology. The essay argues that the Kantian notion of the public and Kant’s understanding of morality gives rise to the modern one-sided account of the political.Keywords: Aristotelian philosophy, Kant, modernity, post-modernity, subsidiarity, European integration.br />
ERDVĖ IR VAIZDUOTĖ
Authors: Sabolius Kristupas
Published: January 2019

„Grynojo proto kritikoje“ pristatoma grynosios erdvės problema turėtų būti iš naujo persvarstyta polemikos apie vaizduotės statusą šviesoje. Būtent individuacijos principo analizė, kuri mums leidžia identifikuoti konkrečias ir specifines erdvės ir laiko sąsajas, tampa kriterijumi, galinčiu atskleisti tarp šių dviejų idealių ir apriorinių mūsų vidinės intuicijos sąlygų glūdinčius konstitucinius skirtumus. Fenomenologinis požiūris į vaizduotę atveria erdvės santykį specifinių patirčių atžvilgiu ir praskaidrina originalią įerdvinančios vaizduotės funkciją. Įerdvinanti vaizduotė nuolatos struktūruoja sąmonės koordinaciją ir įgyvendina erdvės organizaciją.Pagrindiniai žodžiai: erdvė, vaizduotė, transcendentalumas, individuacijos principas, įerdvinimas.Space and ImaginationKristupas Sabolius
SummaryThe problem of pure space, presented in Kant’s “Critique of Pure Reason”, is a controversial issue which should be reconsidered in the light of the polemics over the status of imagination. It is exactly the analysis of the principle of individuation, identifying a particular and concrete interconnection between time and space that at becomes the criterion which supposedly could reveal the original and constitutional differences between the two ideal and à priori conditions of our internal intuition. The phenomenological approach to imagination unfolds the relation of space to the sense of specific experiences and elucidates the original function of spatial imagination. It constantly structures the coordination of consciousness and accomplishes the organization of space. Keywords: space, imagination, transcendentality, principle of individuation, spacing.px;">
NIHILIZMAS, PERFORMATYVUMAS IR KASDIENYBĖS ONTOLOGIJA
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje svarstoma performatyvumo problema, iškilusi teoriniuose nihilizmo tyrinėjimuose. Norint atskleisti aštrius, tačiau savaip „paslėptus“ šios problemos kampus, nihilizmo analizė yra kreipiama į vadinamąją kasdienybės „ontologiją“. M. Ferraris kasdienybės „ontologijos“ teorinės nuostatos straipsnyje tampa ne tik parankiu nihilizmo problemos interpretacijos lauku, bet sykiu ir teorinės kritikos objektu. Pasitelkiant ne tik nihilizmo „diagnostikų“ nuostatas, bet ir J. L. Austino, É. Benveniste, G. Agambeno etc. argumentus, straipsnyje oponuojama nihilizmo kaip tikrovės teorijos traktavimui. Atliktas tyrimas demonstruoja negalimybę nihilizmą laikyti paprasčiausia tikrovės teorija ir iškelia reikalavimą nihilizmą traktuoti kaip performatyvą.Pagrindiniai žodžiai: nihilizmas, kasdienybė, ontologija, performatyvumas, tiesa, tikrovė.Nihilism, Performativity and the Ontology of Everyday LifeRita Šerpytytė
SummaryThe article deals with the problem of performativity in the treating of nihilism. In order to disclose acute, but at the same time, concealed angles of this problem, the analysis of nihilism is being turned to the so called “ontology” of everyday life. The theoretical approach of Maurizio Ferraris ensure the rich field of investigation as well as provide with the object of theoretical critics. By using theoretical attitudes of the “diagnosticians” of nihilism as well as the arguments of Austin, Benveniste, Agamben etc., the article discusses and opposes the nihilism as the theory of reality. The investigation demonstrates the impossibility to understand nihilism as a simple theory of reality and discloses the requirement to reconsider nihilism as the performative.Keywords: nihilism, everyday life, ontology, performativity, true, reality.
SENAS KLAUSIMAS, NAUJAS ATSAKYMAS
Authors: Saldukaitytė Jolanta
Published: January 2019

Old Question, New AnswerJolanta Saldukaitytė
KAIP PADARYTI MŪSŲ IDĖJAS AIŠKIAS
Authors: Peirce Charles Sanders
Published: January 2019

How to Make Our Ideas ClearCharles Sanders Peirce
GERIAUSIO PAAIŠKINIMO IŠVEDIMO PSICHOLOGINIS ADEKVATUMAS IR ONTOLOGINIAI ĮSIPAREIGOJIMAI
Authors: Mackonis Adolfas
Published: January 2019

Geriausio paaiškino išvedimas (GPI) dabartinėje analitinėje epistemologijoje ir mokslo filosofijoje yra plačiai tyrinėjama episteminė teorija, teigianti, kad hipotezės buvimas geriausiu paaiškinimu yra pakankama šios hipotezės teisingumo sąlyga. Straipsnyje teigiama, kad GPI analizuotina ne tik kaip episteminė, bet ir kaip psichologinė bei ontologinė teorija. Pirma, aptariami kognityviųjų mokslų tyrimai, kurie leidžia teigti, jog GPI teisingai aprašo žmonių samprotavimų praktiką: paaiškinimas suvokiamas kaip teisingumo požymis; teiginiai, kurie yra geresni paaiškinimai, priimami kaip labiau tikėtini; aiškinimo vertybės bei turimas žinojimas daro įtaką teiginių tikimybės vertinimui. Antra, straipsnyje aptariama, kokia turėtų būti pasaulio ontologija, kad GPI kaip episteminė teorija būtų teisinga. Realizmas apie išorinį pasaulį, gamtos vienodumas, turimo žinojimo teisingumas bei aiškinimo vertybių palankumas tiesai yra būtinos ir pakankamos sąlygos tam, kad GPI būtų teisinga.Pagrindiniai žodžiai: geriausio paaiškinimo išvedimas, abdukcija, psichologija, ontologija, aiškinimo vertybės.Psychological Adequacy and Ontological Commitments of Inference to the Best Explanation Adolfas Mackonis
SummaryThe article explicates psychological and ontological aspects of Inference to the Best Explanation (IBE). IBE is a psychological theory, because cognitive science studies support IBE as descriptively true and psychologically adequate theory, i.e., people perceive best explanations as true and follow the rule of IBE in their reasoning. Moreover, different features of IBE imply that conclusions of IBE can be true only in a world with a very particular ontological constitution. Realism about the external world, the uniformity of nature, the truth of background knowledge and the truth-conduciveness of explanatory virtues are necessary and sufficient for IBE to be truth-conducive. Therefore, IBE is an epistemic theory only because at the same time it is committed to a particular ontology.Keywords: inference to the best explanation, abduction, psychology, ontology, explanatory virtues.
POLITINĖS FILOSOFIJOS IR POLITIKOS MOKSLO SANTYKIO TYRIMAS
Authors: Tuleikytė Julija
Published: January 2019

Relation Between Political Philosophy and Political Science Julija Tuleikytė
 
/span>
STUDENTŲ VASAROS VERTIMO SEMINARAS
Authors: Stukas Aidis
Published: January 2019

Translation Summer SeminarAidis Stukas