Analysis of interactions between potassium, boron and strontium in alfalfa
Authors: Kádár Imre 
Published: June 2012

Mészlepedékes csernozjom vályogtalajon, az MTA TAKI Nagyhörcsök Kísérleti Telepén (Mezőföldön) vizsgáltuk a kálium, bór és stroncium elemek közötti kölcsönhatásokat 1991 és 1994 között lucernában. A lucerna telepítése előtt 400 kg P2O5·ha-1 alaptrágyát adtunk szuperfoszfát formájában. A K-szinteket megismételt 0, 1000 és 2000 K2O-, a B-szinteket megismételt 0, 20, 40 és 60 kg·ha-1 B-, a Sr-szinteket 67 kg·ha-1 Sr-adaggal állítottuk be. Műtrágyaként 60%-os kálisót, 11%-os bóraxot és 33%-os SrCl2×6H2O sót alkalmaztunk. Főparcellánként 3 K-kezelés, alparcellánként 4 B-kezelés, al-alparcellánként 2 Sr-kezelés szolgált: 24 kezelés×3 ismétlés = 72 parcellával osztott parcellás elrendezésben.
A kísérlet beállításakor 1987 őszén a szántott réteg 5% CaCO3-ot, 3% humuszt, 20% agyagot tartalmazott. A pH(H2O) 7,8; a pH(KCl) 7,3; az AL-K2O 180–200, az AL-P2O5 100–120, a KCl-oldható Mg 110–150, a KCl+EDTA-oldható Mn 60–80, a Cu és Zn 1–2, valamint a B 0,7 mg·kg-1 értékkel volt jellemezhető. A termőhely kielégítő K-, Ca- és Mg-; közepes N- és P-; valamint gyenge Zn- és Cu-ellátottságú. A talajvíz szintje 13–15 m mélyen található, a terület aszályérzékeny. Az átlagos középhőmérséklet 11 °C, az éves csapadékösszeg 400–600 mm közötti egyenetlen eloszlással. A főbb megállapítások, levonható tanulságok:
– Ezen a káliummal és bórral egyaránt kielégítően ellátott karbonátos vályogtalajon trágyahatások a termésben nem jelentkeztek. Az extrémen nagy, ismételt 2000 kg·ha-1 K2O-, illetve 60 kg·ha-1 B-adagok sem okoztak terméscsökkenést. A talaj AL-K2O tartalma a kontrollon mért 191 mg·kg-1-ról 515 mg·kg-1-ra, a forróvíz oldható B-tartalma 0,7 mg·kg-1-ról 5,1 mg·kg-1-ra nőtt a maximális adagokkal.
– A lucerna B-tartalma 30–50 mg·kg-1-ról ugyanitt 50–120 mg·kg-1-ra nőtt. A Ktrágyázással emelkedett a széna K-, valamint visszaesett Na-, Mg-, Ca- és Cu-koncentrációja. A széna Cu-tartalmát a B-trágyázás is igazolhatóan mérsékelte, növelve a lucerna látens Cu-hiányát, 3 mg·kg-1 körüli Cu-tartalmat eredményezve a szénában.
– A 2. éves lucerna volt a leggazdagabb a N, K, Ca, Mg, S és P makroelemekben és a legnagyobb szénatermést adta. Ebből adódóan a maximális elemfelvételt mutatta 319 kg N, 176 kg K (211 kg K2O), 184 kg Ca, 31 kg S, 28 kg Mg és 22 kg P (50 kg P2O5) hektáronkénti mennyiséggel.
– A 4 év alatt 26,4 t·ha-1 széna termett, melybe 756 kg N, 654 kg K2O és 158 kg P2O5 épült be. A lucernatermesztés gyorsan elszegényítheti a talajt, főként káliumban. Mészben szegény talajokat kalciumban is, mivel a Ca-felvétel hasonló mértékű lehet. A felvett nitrogén nagyobb része viszont a levegőből származik. A visszamaradó, nitrogénben gazdag gyökérmaradványok a talaj N-szolgáltatását növelik, a következő növény N-trágyaszükségletét mérséklik.
– Az 1 t széna képződéséhez szükséges átlagos fajlagos elemigény 1991 és 1994 között ezen a talajon 20–40 kg N, 18–22 kg K és Ca, 3–4 kg Mg és S, 2–3 kg P (5– 7 kg P2O5) volt. Adataink iránymutatóul szolgálhatnak a tervezett termés K-, Ca-, Mg-, P- és S-igényének számításakor. A fajlagos mikroelem-tartalmak szórása az alábbinak adódott: 400–500 g Na, 80–120 g Fe és Sr, 40–60 g Mn, 20–50 g Al és B, 12–16 g Zn, 8–10 g Ba, 5–20 g Cu és 0,3–1,4 g Ni. A fajlagos Zn és Cu mutatók tükrözik a termőhely gyenge ellátottságát, optimum alattiak.