A romok poétikájától a romok esztétikájáig
Authors: Szabolcs Enikő 
Published: October 2021

Doktori disszertációmban a romszemlélet változásait tekintem át francia nyelvű irodalmi művekben a 18. század második felétől a 19. század elejéig. Célom annak bemutatása, hogy a romok poétikája miként alakul át a romok esztétikájává. A téma feldolgozásához a romok poétikáját veszem alapul, amelyet Diderot 1767-es Szalonjában fogalmaz meg, és e rompoétika változásait követem végig egészen Chateaubriand két művéig [A kereszténység szelleme (Génie du christianisme); Útinapló Párizstól Jeruzsálemig (Itinéraire de Paris à Jérusalem)]. Abból a hipotézisből indultam ki, hogy az 1789-ben kezdődő francia forradalom hoz változást a francia írók, filozófusok romszemléletébe. Az értekezésben elsősorban a művészetelmélet megközelítésmódját veszem alapul, ugyanakkor azt is megfigyelem, hogy a vizsgált szerzők miként hidalják át a kép és a szöveg közötti mediális különbséget. Bemutatom azt a négy romkategóriát, amelyek az elemzés során segítségemre vannak: a valódi romok, a műromok, az ábrázolt romok, valamint az apokaliptikus és utópikus romok kategóriáit. A történeti, irodalmi és művészetelméleti háttér felvázolását követően Diderot rompoétikáját veszem górcső alá, kiemelve a romok poétikájának megszületését, és azt is pontosítom, hogy a kritikus miért éppen Hubert Robert romfestményeinek hatására fogalmazza meg rompoétikáját. A romok és az utazás közötti kapcsolat jelentőségét is hangsúlyozom, ami a disszertáció során többször is visszatérő elemként van jelen. A képzelet szintén fontos szerepet játszik a Szalonokban, hiszen egyrészt Diderot-nál maga az utazás is képzeletbeli, másrészt a műkritikus a romok poétikáját Robert romfestményeinek hatására, de a képzeletében született alkotással kapcsolatban fogalmazza meg. Emellett más, a romokhoz köthető fogalmakat is tárgyalok, például a fenséges esztétikai kategóriáját. Ezt követően azokat a műveket elemzem, amelyeket valamilyen formában meghatároz a forradalom. Az apokaliptikussá váló romok már Diderot-nál megfigyelhetők, már ő is összeköti a palota romjainak képét a zsarnokság végével, egyfajta társadalomkritikát csempészve ezáltal a műkritikájába. A társadalomkritika a Diderot Szalonját követő művekben is meghatározó elem marad, ez az alapja többek között Louis-Sébastien Mercier 2440. év [L’An 2440] című művének. Volney gróf Utazás Szíriába és Egyiptomba [Voyage en Syrie et en Égypte] című útleírásában és a Romok. Elmélkedés a birodalmak átalakulásáról és a természet törvényei [Les Ruines, ou Méditations sur les révolutions des empires] című filozofikus írásában szintén központi kérdés a romok és a despotizmus kapcsolata. Jean-Baptiste Cousin de Grainville Az utolsó ember [Le dernier homme] című művében ezzel szemben a romok egyéni tragédiákhoz kötődnek, és nem a romok, hanem azok hiánya válik a pusztulás indikátorává. Végül Chateaubriand elemzett műveiben a romok már nem a zsarnoksághoz kötődnek, hanem a természet részeként vannak jelen, valamint történelmi és esztétikai értékkel is bírnak. Műveiben még felfedezhetők a diderot-i rompoétika elemei, azonban a romszemlélet új elemekkel gazdagodik nála: megjelenik a romantikus érzékenység, valamint a rom és a természet harmóniája. E művek időszemléletében meghatározó elem a múlt felé fordulás, ugyanakkor a – Diderot-ra is jellemző – időtlenség és az ábrándozásaiba merülés is jellemző rájuk.