bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Kranjčevićeva kozmogonija
Authors: Paljetak Luko
Published: September 2018

Silvije Strahimir Kranjčević, pjesnik je koji nas ukupnošću svoga djela prisiljiva da se prema njemu, htjeli mi to ili ne htjeli, neprestano određujemo, postavljamo i opredjeljujemo, da neprestano dopunjavamo nedostatnost svoga instrumentarija kako bismo dosegli krajnje protege i dimenzije ove poezije koja, u odnosu prema cilju što ga je sebi u sebi postavila, biva u izričaju pokatkad, nalik na svaki istinski proizvod duha, jednako nedostatna kao i sredstva kojima se služimo da bismo postigli taj cilj. Ta poezija u neku ruku predstavlja potresnu i potresenu ukupnost našega ljudskoga (povijesnoga) i zvjezdanoga (suvremenoga) iskustva, njegov podsjetnik i abecedarij. U Kranjčevićevoj ljudskoj i pjesničkoj anabazi ima nešto mitsko. On je bez ikakve dvojbe pjesnik koji »htjede prodrijeti u srčiku čovjeka, svemira, bića, htjede da smjelom rukom podere zastor ispred tajne vaseijenske«. Poezija kao sudbina i kao čin ono je što ga u cijelosti determinira. »Odio ii verso che suona e che non crea«, zapisuje Kranjčević u svoj mali crni notes ovaj Foscolov stih nalazeći u njemu već u ranim svojim danima misao identičnu vlastitom gledanju i definirajući već tada suštinu svoje poetike.
Verbal aspect and relative time The w h e n - clause test
Authors: Kravar Miroslav
Published: September 2018

Glagolske kategorije vida i vremena, koliko god različite u svom gramatičkom izražaju, sve se više svode na zajednički pojmovni sadržaj »vremena« (engl. time), koje se onda lingvistički ostvaruje ili kao »unutrašnje« vrijeme, tj. vid, ili kao vrijeme »vanjsko«, tj. tempus (engl. tense). Ali različiti istraživači, vođeni ovom ili onom predodžbom o vidu, rješavaju pitanje zajedničke podloge dviju kategorija na različit način. U ovom se prilogu radi o mnogo konkretnijem slučaju odnosa između vida i vremena: ovdje se, na primjerima većega broja više ili manje poznatih jezika i jezičnih skupina, dakle tipološki-komparativno, analizira vremenska Jcad-rečenica kao opći vidski kriterij u službi relativno-vremenskoga odnosa. Kao tipičan primjer uzimlje se ruska rečenica Kogda solnce z a h o d it/z a jd ë t, (togda) my vyhodim v gorod —, gdje vidska suprotnost zahodit/zajdët izražava ujedno i relativno-vremenski odnos istovremenosti odnosno prijevremenosti. To vrijedi, dakako, samo za »vidske« jezike kao što su grčki, stari i novi, i slavenski, a donekle i engleski, dok u drugim jezicima istu službu vrše ili vremenski oblici ili, štaviše, sam glagol kao takav. To će reći da izražavanje relativnoga vremena u kad-rečenici angažira različite glagolske kategorije ili/i razine, tako da se — bar u okviru jezika o kojima je ovdje riječ — može utvrditi trojna tipologija njezine strukture, i to: 1) kad + vidska jedinica (grčki i slavenski; engleski) 2) kad + vremenska jedinica {latinski, romanski, njemački) 3) kad + glagolska jedinica (npr. njemački; latinski i romanski). Osim toga, kađ-rečenica se može primjenjivati s uspjehom kao opći vidski ključ prilično široka, iako ne univerzalna značenja, tj. ona može identificirati i prisutnost i odsutnost vidskih obilježja u danom jeziku, a također razinu na kojoj ona funkcioniraju. A ova može biti: 1) gramatička: a) morfematska (grčki) b) leksematska (slavenski) c) frazematska (engleski) 2) leksička: a) leksematska (npr. latinski) b) frazematska (npr. romanski) 3) kontekstualna, tj. izvanglagolska (osobito njemački). Stroža je raspodjela u tom smislu, osim u vidskim jezicima, dosta rijetka; obično različiti tipovi dolaze jedan uz drugi. Razumije se samo po sebi da su, s obzirom na mnoštvo jezika, mogući i drugi tipovi, koji se služe drugim gramatičkim postupcima u istu svrhu.
O slogovnoj vrijednosti dugoga jata u dvjema antologijama hrvatske poezije
Authors: Brkić Ivka
Published: September 2018

Među aktualnim pitanjima fonetske i ortoepske norme problem slogovne vrijednosti dugoga jata (ĕ) jedan je od najvažnijih po svojoj učestalosti u tekstovima i po mjestu u sustavu. Zanima nas njegova ortoepska i slogovna vrijednost u standardnom jeziku, tj. njegova stvarna, govorna vrijednost u uporabnoj ortoepskoj normi u usporedbi s normom koju propisuju gramatike i priručnici. Prostor mi ne dopušta da ovdje opsežno rekapituliram stavove i mišljenja najistaknutijih hrvatskih i srpskih lingvista M. Rešetara, T. Maretića, J. Hamma, J. Vukovića i dr., koji su pisali o toj problematici, nego ću se zadržati na jednom novijem članku D. Brozovića gdje je obrađena i sva relevantna prethodna literatura. Rezultati do kojih sam došla u ovom radu, potvrdit će ili opovrgnuti tezu koju zastupa D. Brozović u tome članku, u kojem do u tančine obrađuje i fonološku vrijednost slovnoga slijeda ije.
Opozicija imparfait/passe simple u francuskom jeziku
Authors: Ćosić Vjekoslav
Published: September 2018

U kratkoj teoretskoj raspravi »Glagolski vid u francuskom jeziku« načeli smo neke osnovne probleme glagolskog vida u francuskom jeziku, navodeći nova — barem za širu javnost — naziranja na cjelokupnu problematiku. Ujedno smo u općim crtama skicirali problem opozicije Imparfait/Passe simple, osvrćući se uglavnom na dva francuska autora, Gustavea Guillaumea i Roberta Martina. U ovom radu želimo detaljnije zahvatiti u problematiku, svodeći diskusiju u okvire gornje opozicije i uzimajući u obzir mišljenja i stavove lingvista koji pripadaju raznim jezičnim područjima. Smatramo naime da materinski jezik ima često presudnu ulogu u donošenju konačnih zaključaka kad je u pitanju glagolski vid u francuskom jeziku općenito, a posebno opozicija IMP/PS.
Jedna interpretacija položaja nenaglašene lične zamjenice u djelu »vita dl cola dl rienzo« nepoznatog rimskog autora
Authors: Čeh-Tomašić Snježana
Published: September 2018

U uvodnom dijelu sažeto se iznose mišljenja što proizlaze iz studija koje su pratile taj tekst; mogu se izdvojiti dva suprotna stava: 1. tekst je apokrifan; 2. tekst je autentičan. »Pobjedi« toga posljednjega priklonio se C. Merlo, koji ga nakon provedenih jezičnih analiza proglašava izvornim. Nakon toga se pojavljuju dvije studije F. A. Ugolinija, koji više od prethodnika i suvremenika pristupa izučavanju tog teksta s jezične strane. Uz značajne konstatacije o različitim aspektima jezika toga teksta Uigolini ispituje i enklitički i proiklitički položaj osobne zamjenice i sklon je zaključku da je taj posljednji izazvan stilističko-ritmičkim faktorima. Dijelimo autorovo mišljenje da nepoznati Rimljanin nije bio .pisac per accidens, što dokazuju različiti sintaktički postupci upotrebljeni u stilističke svrhe; stoga se i prokliza može smatrati dijelom stilističkog postupka. Takvoj bi se interpretaciji, međutim, moglo ponešto dodati što je i cilj ovog članka. Polazeći od činjenice da je jezik Trecenta pun oscilacija kada se radi o sintaktičkim (i drugim) razinama i da u tom stoljeću koegzistiraju oba sintaktička postupka (enkliza i prokliza) ravnopravno i izmjenično i njihov položaj nije normiran, mišljenja smo da prije gramatikalizacije norme nije moguće pripisati proklizu osobne zamjenice stilističkim namjerama.
Heksametar latinista Jakova Bunića Dubrovčanina
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

Ova studija predstavlja jednu u nizu predradnji za opsežniju monografiju koju sam zamislio pod naslovom Metrika hrvatsko-latinskih pjesnika (XV—XIX stoljeća). Kao i prethodnim dvjema,a i nekima od onih što još slijede, cilj joj je da posluži temeljitijem poznavanju raznih vidova versifikacije naših latinista, epskih pjesnika s početka XVI stoljeća. Predmet joj je ritmička struktura Bunićeva heksametra u njegovim dvama epovima De raptu Cerberi2 i De vita et gestis Christi, a glavni zadaci — u okviru komparativno zamišlje - ne sinteze — pokazati koliko se Bunić kao humanistički pjesnik pridržava klasičkih normi u gradnji toga stiha, odnosno, koliko je njegov heksametar odraz ritmičko-metričkoga modela što ga nalazimo u njegovih rimskih uzora, s jedne strane, a s druge, u čemu se on na području toga antičkog stiha slaže ili hitnije razlikuje od svojih sunarodnjaka, napose suvremenika, slične literarne orijentacije.
O uticaju istočnjačke poezije na Jovana Jovanovića Zmaja
Authors: Milović Jevto
Published: September 2018

U predgovoru izdanja Istočni biser Jovan Jovanović Zmaj piše 15. februara 1860. g.:1 »Krasni prevodi Daumerovi i Bodenštetovi osladili su mi pre 7-8 godina istočno pesništvo. Čitajući Hafisa i Mirzu Safija prevodio sam onda više ovde nalazećih se pesmica, ali počem ono pravi prevodi nisu, već tako reći preporođene (nachgebildet) pesme Hafisa i Mirze Safija, to sam po njima i ja tako isto radio; a ovamo težeći bliže izvoru doći, čitao sam Hamera i druge mnoge koji su verno prevodili [i] o istočnome pesništvu što pisali. — Ono što sam u docnije vreme pisao još se manje srne strogo prevodom nazvati, jer sam više puta i nemajući koga pesnika pri ruci, sećajući se samo njegovih pesama u duhu njegovom pevao, preporađao — kako li da se izrazim; daklem, ovde ima više mojih misli i izražaja, za koje upravo ni sam ne znam jesu li moji ili tuđi. . .«. G. 1869. Zmaj javlja Đorđu Rajkoviću, između ostaloga, i ovo:2 ». . . Evo . . . vam ovde za Maticu nekolicina pesama Mirze-Safija. Ja sam sad Mirzu-Šafija celog preveo i izlazi podebela knjižica, — neke sam pesme ... iz Bodenšteta preveo, neke sam po njemu preradio — a ima i bogme i koje sam Mirzi-Šafiju podmeto, za koje se on srditi neće, jer nije živ, a nije nikad živ ni bio. To je fingirat pojeta, kome je Bodenštet svoje pesme podmeto, a što ne bi i ja neke moje, koje su u tom duhu, pa ne kvare harmoniju«. Mi tragamo od 1937. g. za izvorima Zmajevih prepjeva i prerada s njemačkoga jezika. Budno smo čitali prevode i prepjeve istočnih pjesnika na njemačkome jeziku do kojih smo mogli doći u bogatim bibliotekama u Berlinu, Minhenu, Beču, Visbadenu i drugdje. Za vrijeme svoga boravka u Beču 1975. g. proučili smo sve prevode i prepjeve J. Hamera Purgštala. U bečkoj Nacionalnoj biblioteci našli smo i Purgštalovu Istoriju osmarilijskog pjesništva do današnjega vremena (Geschichte der Osmanischen Dichlkunst bis auf unsere Zeit). Temeljito smo proučili to Hamerovo djelo i utvrdili da se Zmaj za vrijeme svojih boravaka u Beču uveliko koristio njima.
Klavir u lirici Srečka Kosovela
Authors: Marija-Bajlo Ana
Published: September 2018

U lirici Srečka Kosovela, tankoćutnoga pjesnika Krasa, trajno su združeni boja, svjetlost i zvuk. Upravo onako kao što je u svom pjesničkom stvaralaštvu vladao kontrastima boje i svjetlosti, tako su mu i u muzičkom pogledu harmonija ili pak disonanca vodeći elementi cijele pjesme. »Podobno kot barva se v Kosovelovi estetski zavesti in pesmi uveljavlja zvok v veiikem razponu med molkom in krikom’. Kateri slovenski pesnik upesnjuje neko glasbilo tako vztrajno kot Kosovel klavir« ?
Riccardo Bacchelli posljednji talijanski otočentist 20. Stoljeća
Authors: Festini Mario
Published: September 2018

Pišući o Riccardu Bacchelliju u svojoj odličnoj knjizi, Silvio Guarnieri između ostaloga kaže: »Kritičari koji su se divili čvrstomu građanskom idealu, a koji su prije bili zadovoljni njegovim djelom, napustili su ga; mladi su pak u njega sumnjičavo gledali smatrajući ga pojavom tuđom našoj epohi. I tako je Bacchelli ostao napušteni pisac; posjeduje doduše svoju publiku dovoljno kompetentnu da ga cijeni više od uobičajenih romanopisaca, ali on neće nikad dostići njihovu popularnost, jer se lako može ocijeniti kao težak pisac, a današnji se svijet želi zabavljati bez velikih napora«. Čini se da je Guarnieri pogodio temeljnu proturječnost Bacchellija-književnika, koji je u neku ruku izgubio organsku vezu s određenim književnim senzibilitetom, a nije uspio pridobiti simpatije nove generacije talijanskog čitateljstva. Bacchelli zapravo predstavlja u povijesti novije talijanske književnosti posljednji vapaj 19. stoljeća, labuđi pjev jednog vremena i jednog senzibiliteta koji očigledno predstavlja danas prevladani anakronizam.
Quelques fonctions de l’epidemie en letterature
Authors: De Rudder Daniel
Published: September 2018

Od svih smrti kojima čovjek podliježe, epidemija — koja ga u masama tamani jezovitom i samotnom smrću — najviše je zaokupljala ljudsku maštu. Gotovo neprimijećena od historičara, tema epidemije je naprotiv obilno iskorištavana u književnosti od najstarijih vremena do danas na najrazličitije načine, već prema generacijama, književnom temperamentu i vrsti, strukturama djela i namisli pisaca kao i prema željenim ciljevima. Pokušali smo, na temelju malog broja djela, uspoređujući etiološku fazu epidemije i njezine posljedice, rasvijetliti neke od funkcija Bolesti u književnosti. U toku toga prvog pristupa, veoma nepotpunog, otkrili smo nekoliko metaforičkih funkcija filozofske, etičke, političke i didaktičke prirode, i nekoliko čisto tehničkih funkcija vezanih za formu i samo postojanje pisanja. Htjeli smo prije svega pokazati da tema epidemije obuhvaća totalitet tema kojima se obično napaja fond naših književnosti: sudar užasa i svakidašnjice, komparativna analiza ljudskih osjećaja, problem društvenih slojeva, autoriteta i vlasti, gradske i seoske sredine, opći problemi vjerovanja, itd. Ne ulazeći u estetski problem odnosa umjetnosti i stvarnosti, više nam je bilo stalo do toga da postavimo neka pitanja nego da na njih damo odgovore. Nadamo se da smo time barem pobudili zanimanje za znanstveno izučavanje te značajne teme, izučavanje koje bi tek trebalo poduzeti.
Jonsonove tragedije
Authors: Madrešić Ivo
Published: September 2018

Ben Jonson (1572—1637) kod nas je relativno malo poznat engleski pisac. Bio je vrlo plodan i svestran u svom umjetničkom stvaranju, ali su ipak najvrednije njegove komedije, od kojih je Volpone i kod nas prevedena i izvođena. Njegove tragedije imale su drugačiju sudbinu od njegovih komedija i bile su rijetko ili nikada izvođene. Vrlo se dugo vjerovalo da su Jonsonove tragedije plod njegove ogromne klasične naobrazbe i daleko od stvarnosti vremena u kojem je živio i djelovao taj pisac. Tek u novi je doba književni historičari i književni kritičari ukazuju na povezanost između problema koji se iznose u Jonsonovim djelima i problema engleskog društva iz vremena vladavine kraljice Elizabete i kralja Jamesa. Interesantna su zapažanja mnogih poznavalaca Jonsonova djela i njegova vremena, jer nas upozoravaju na velik interes pisaca Jonsonova doba, a osobito dramskih, da u prošlosti pronalaze događaje koji se mogu implicirati u sadašnjosti. "There was no contradiction between accurate, objective recreation of the past and the use of history as a guide for the present." Gotovo su svi oni bili vrlo vješti da uoče i primijene usporedbe između različitih historijskih situacija i da na različite načine uspiju postići da jedan zaplet ima dvostruku funkciju. Na taj su način mogli nekažnjeno prikazivati političke i religijske probleme svoga vremena. Naravno da pisci nisu smjeli izabrati onaj sadržaj koji bi u potpunosti odgovarao vremenu koje su htjeli prikazati. On je trebao biti zaodjenut raznim detaljima koji su mogli, barem prividno, prikriti glavnu intenciju piščevu. Bilo je dovoljno da su glavna radnja ili predmet drame paralelne s radnjama iz djela odakle je sadržaj uzet, dok su se druge nepodudarnosti mogle slobodno zanemariti.
Osnovne odrednice poezije Iwana Golla
Authors: Paljetak Mirjana
Published: September 2018

Postoje pjesnici koji su hirovitom igrom slučaja s nepravom zapostavljeni, ponešto zaboravljeni, i reklo bi se, koji još čekaju negdje u pretincima da ih »otvorimo« kako bi nam pokazali bogatstvo svoga sadržaja. Jedan od takvih je i Iwan Goll. Kada se god piše o tom ekspresionističkom pjesniku, neizostavno je potrebno istaknuti da je on pjesnik i njemačkog i francuskog književnog izraza (a pisao je i na engleskom), kozmopolit koji nije imao svoje domovine i koji je u simboličnoj ličnosti Ivana bez Zemlje uspješno utjelovio svoju sudbinu. I on sam, govoreći o sebi, iznosi te podatke kao najhitnije. Posve je shvatljivo da su navedene činjenice znatno utjecale na Golla i odredile poetsku viziju ovog osamljenika i lutaoca unatoč vlastitoj volji, čovjeka čiji su korijeni iščupani iz tla, te on cijeli svoj život poput Ahasvera traži spokoj, ne nalazeći ga ni na zemlji ni u sebi samom.
Putopisi prosvjetiteljstva
Authors: Pederin Ivan
Published: September 2018

U europskom putopisu prosvjetiteljstva zamjećuje se revizija slike prekomorja koja je nastala u putopisima iz doba zemljopisnih otkrića. Putopisci XV. i XVI. st. opažaju da žitelji prekomorja nemaju nikakva zakona pa se pitaju jesu li oni uopće ljudi, a u svakom slučaju osjećaju silnu superiornost prema njima. Putopisci iz doba prosvjetiteljstva naklonjeni su gledati u animističkim žiteljima prekomorja ljude što žive po prirodnom zakonu, pa su po tome superiorni nama. Ali i kada pisci opisuju zemlje kakve su Sijam i Kina, oni ih ne smatraju nekritički boljima ili gorima od nas, već ih gledaju kritički i uspoređuju ih s europskom uljudbom. James Cook odnosi se prema urođenicima prekomorja diskretno superiorno, želi ih podučiti i pomoći im da se razviju, ali kao zadnju rezervu čuva vatreno oružje koje mu jamči nadmoć. On razvija držanje tipično za kasniji en gleski kolonijalizam. Antoine de Bougainville razvija na primjeru prekomorja načelo za reviziju spolnog života Europljana u kojem se nazire prava seksualna revolucija. Njegova načela igrat će ulogu kod svih lijevih pokreta budućnosti. Kod nekih putopisaca, kao kod braće Ulloa, nalazimo opise misijskog rada europskih misionara. Rezultat je vrlo negativan za širenje vjere. I, napokon, iz svih tih putopisa opaža se utjecaj prekomorja na Europu i obratno - Europe na prekomorje.
Nazorova novelistika - od angažirane do intimističke alegorijske proze
Authors: Rados Zvjezdana
Published: September 2018

Za Nazorovu novelističku prozu iz vremena njegove modernističke faze (Ista rsk e p r ič e , 1913., 1917.; S to im e n a , 1916.) karakteristična su tri međusobno povezana, a opet samostalna motivsko-tematska ciklusa. Prvi motivsko-tematski krug čine prve od istarskih priča ("Veli Jože”, "Divičin grad" i "Boškarina"), objavljene po periodici između 1907. i 1910., a uvrštene tek u drugo odnosno treće izdanje Istarskih p riča . U njima je u prvi plan istaknuta nacionalna i socijalna tematika vezana za Istru. Drugi krug obilježen je arkadijskim motivima, a obuhvaća novele objavljene u prvom izdanju zbirke Istarske p rič e (1913.) - "Halugica", "Albus kralj", "Djevica Placida", "Šuma bez slavuja". Novele tog ciklusa i dalje su vezane za nacionalnu tematiku, prvenstveno za slavljenje istarskog pejzaža, ali u njima Nazor istovremeno progovara i o svojim nutarnjim borbama i stremljenjima. Tom krugu alegorijskih novela pripada i kasnije objavljena proza "Svjetionik" (1918.). Treći motivsko-tematski ciklus, koji sačinjavaju novele iz zbirke S to im en a , usko je vezan uz drugi, posebno po alegorijskom iskazu, no u njemu potpuno prevladavaju teme unutarnjeg pročišćenja, samoprijegorne žrtve i uzvišene osamljenosti; u taj krug ulazi svakako i "Legenda o sv. Hristoforu".
Fiktivni dnevnici Marie Luise Kaschnitz
Authors: Kabić Slavija
Published: September 2018

Književno stvaralaštvo Marie Luise Kaschnitz (1901.-1974.) bilo je u velikoj mjeri određeno temama iz njezina vlastita života i života njezine bliže obitelji te se stječe dojam da je ona gotovo bez otuđivanja i zamagljivanja književno obradila vlastiti život. Posebno mjesto u njezinu djelu imali su raznovrsni dnevnički oblici, primjerice i fiktivni dnevnik. Ako "fiktivno" označava nešto što je "izmišljeno, pretpostavljeno, predočeno, stvoreno u mašti", fiktivni dnevnik morao bi bilježiti izmišljene događaje, osjećanja i stanja izmišljenog Ja. Međutim, u dvama djelima, prozi "Kuća djetinjstva" (Das Haus der Kindheit) nastaloj 1956. i pripovijetci/kratkoj priči "Noge u vatri" (Die Fiifie im Feuer) iz 1964. godine, M. L. Kaschnitz rabi dnevnički oblik, zajednička im je veća ili manja (auto)biografska utemeljenost, ali su ona ipak označena kao fiktivni dnevnici. Unatoč autobiografskim činjenicama, tj. udjelu prave autobiografije, riječ je o primjerima umjetničke proze u kojima dijarističko Ja, tj. ja-pripovjedačica, koja nije identična s autoricom, promatra i opisuje sebe i zbiljski vanjski svijet, ali na taj način što tu stvarnost fikcionalizira i literarizira. Jaje u središtu mikrokozmosa iz kojega odlazi na unutrašnja i vanjska putovanja prostorima zbilje i mašte. Zato što dnevnik zahvaća Ja/čovjeka i u prostoru i u vremenu, to su putovanja i kroz vrijeme. Za Kaschnitzovu je- (i) fiktivni dnevnik vrlo svjesno posizanje za sadržajima iz vlastita života u kojima vrlo subjektivno i "prepoznatljivo" početno Ja u književnom djelu doživljava mnogobrojne preobrazbe. Za dijaristkinju Kaschnitz prošlost i sjećanja ona su vremenska i prostorna dimenzija koja (kao da) briše sadašnjost kao vrijeme i prostor pisanja. Dnevnički oblik preuzima bilježenje unutarnjeg procesa jednoga Ja, ali i sprečava da se prekine put natrag iz prošlosti u sadašnjost. U tim djelima, koja se mogu označiti autobiografskim dnevnicima sjećanja, oblik dnevnika preuzima funkciju ispovijedanja Ja ("Kuća djetinjstva") odnosno on tematizira otuđenost pojedinca u današnjem svijetu na primjeru sugestivnog, neposrednog i sažetog oblika kratke priče ("Noge u vatri").
Vasilij V. Rozanov kao preteča avangarde
Authors: Matek Zdenka
Published: September 2018

Rozanovljeve dinamične forme koje se opiru racionalizmu usustavljenog mišljenja karakterizira neraskidiva vezanost privatnog/intimnog i javnog. Težeći fiksirati najsitnije i najraspršenije kretnje spoznaje ("rukopisnost" duše), u njegovim usputnim lapidarnim zapisima na najraznovrsnije i dotad neuobičajene teme dokumentarni, zbiljski, autentični životni materijal pretvara se u literarnu fikciju - (auto)biografski fakti uzdignuti su na stupanj stilističke činjenice. Upravo su stalna pretapanja estetskog i izvanestetskog materijala - uz neprestana demonstrativna mijenjanja ideoloških pozicija - odredila čitavo stvaralaštvo ovog kontroverznog pisca, a sustavnu misao kojega je, bez nasilja nad njom, gotovo nemoguće sustavno izložiti. Temeljne su Rozanovljeve knjige ("Osamljene stvari" - Uedinennoe, 1912., "Otpalo lišće" - Opavšie list'ja, I.-II., 1913.-1915. i "Apokalipsa našega vremena" - Apokalipsis našego vremeni, 1918.) najavile egzistencijalizam, a istovremeno označile i otkriće novog književnog žanra i nove metode filozofiranja i novog lica autora.
Osnovne dihotomije strukturalne lingvistike i tumačenje termina "praznina" u carstvu znakova Rolanda Barthesa
Authors: Fabijanić Ivo
Published: September 2018

Razmišljajući o osnovnim dihotomijama Ferdinanda de Saussurea kroz prizmu semiotike, odnosno razumijevanja realizacije znaka u određenoj kulturi, vidjet ćemo da se one mogu ravnopravno koristiti i primjenjivati na mnogim razinama u kojima se određena kultura ostvaruje. Znak ne mora nužno proizaći samo iz govorne komunikacije. Stvaranje znaka ne pozna granice samo unutar jednog segmenta ljudske djelatnosti. Takva sloboda kreiranja i razumijevanja znaka i u ostalim ljudskim djelatnostima (npr. arhitektura, glazba, slikarstvo itd.) navodi i na mogućnost komparacije znaka sa znakovima drugih kultura. Usporedbom znaka i njegova funkcioniranja u drugoj kulturi bavi se Roland Barthes u knjizi Carstvo znakova. No, da bi razumijevanje osebujnosti "istočnjačkog" znaka bilo potpuno, Barthes kreće od njegova nastanka. Taj se nastanak, prema Barthesu, ostvaruje u "praznini" koja mu dopušta da, neovisno o ičijem iskustvu, slobodno zamišlja i tumači promatrane znakove. Oslobođen takvog tereta Barthes može slobodno zamišljati i tumačiti znakove, odnosno - slobodan je imenovati/označavati znakove u takvu idealnom sustavu.
Endings in Flann O'Brien and Samuel Beckett
Authors: Grgas Stipe
Published: September 2018

U radu autor polazi od konteksta kraja stoljeća i opisuje kako pitanja kraja igraju veliku ulogu u ljudskom životu. On potkrijepljuje svoju argumentaciju pozivajući se na pisce koji su razmatrali važnost temporalnog prekida i na osobnoj i na društveno-povijesnoj razini. Središnji dio rada bavi se prikazom svršetaka u djelima irskih pisaca Flanna O'Briena i Samuela Becketta. Prema autorovoj argumentaciji, unatoč značajnim razlikama u tekstovima dvaju pisaca, kod oba je umjetnika razvidno kako okvir u kojemu se nalazimo ima ogroman utjecaj na način kako se sučeljujemo sa svršetkom. Taj uvid omogućuje autoru ukazati na stvari koje su, po njemu, specifične iskustvu dvadesetog stoljeća ali, polazeći od spoznaje kojoj podučavaju irski tekstovi, on naglašava kako je svjestan da njegove prosudbe o kraju možda nisu ništa nego diskurz naraštaja koji osjeća otkucaje biološkog sata.
Bolesti jezika i pisma
Authors: Kalenić Antun Slavko
Published: September 2018

Pisac u ovome članku polazi sa stajališta, da je sve ono, što u jeziku i pismu pospješuje čovjekovo općenje s bivšim pokoljenjima i sa svojim suvremenicima (i što pospješuje proširivanje znanja o sebi i svijetu), zdravo; a da je ono naprotiv, što ta općenja i proširivanje znanja otežava, bolesno. Pošavši od toga, izlaže temeljne ustrojbene vrline i mane jezika i pisama različitih jezičnih zajednica cijelog svijeta. Glede dioništva u proširivanju ljudskog znanja i spoznaje o čovjeku i svijetu, pisac dijeli jezike na dvije grupe: na grupu jezika, koji raspolažu pismenom predajom, i na one, koji ne raspolažu takvom predajom. Za razliku od dosada predloženih gramatičkih podjela jezika, on predlaže podjelu na: 1. klasificirajuće, 2. izolirajuće, 3. flektirajuće. Treču grupu dijeli na tri podgrupe: a) aglutinirajuće jezike, b) jezike s nutarnjom fleksijom, c) one s vanjskom fleksijom. U narednome izlaganju pokazuje, zašto je njegova podjela bolja od dosada predloženih.
Mjesto akcenta u ruskom i čakavskom (čakavština srednjodalmatinskih otoka)
Authors: Šejić Rafaela
Published: September 2018

Promatrali smo mjesto akcenta u riječima bliskim na planu izraza (i planu sadržaja) u ruskom i čakavskom (čakavština srednjodalmatinskih otoka). Ovom smo se prilikom ograničili na imenice i glagole (407 parova imenica i 451 par glagola). Korpus imenica ukazao je da isto mjesto akcenta u ishodišnom položaju (N. sg) ima 86,7% imenica našeg korpusa, a 13,2% nema. Korpus glagola pokazao je da isto mjesto akcenta u ishodišnom položaju (infinitivu) ima 89%, a različito mjesto ima 11%. Stanje u ishodišnom položaju ukazuje na izuzetno podudaranje mjesta akcenta. Oba jezična sustava imaju pokretan akcent - u paradigmi se mjesto akcenta može mijenjati. Iako velik dio korpusa međujezičnih adekvata koji smo obradili u ovom radu u ishodišnom položaju ima isto mjesto akcenta i iako od tog broja velik dio ima stalan akcent (60,7% imenica, 22% glagola), ipak ih značajan broj u paradigmi ostvaruje akcenatski pomak. Dok je u nekim slučajevima taj pomak isti i pada na isti slog (5% imenica, 6,2% glagola), u drugim slučajevima akcent se ne kreće na isti način. Zbog toga neke riječi koje u ishodišnom položaju imaju akcent na istom mjestu u paradigmi akcent nemaju na istom mjestu u čitavoj (8% imenica, 12,6% glagola) ili dijelovima paradigme (21% imenica, 43%glagola). Najnestabilniji oblik je prezent glagola. Oblik glagolskog pridjeva radnog (koji služi za tvorbu perfekta) i imperativa bliži je akcentuaciji infinitiva. Ipak, pokretan akcent u ženskom rodu jednosložnih glagola u perfektu ruskog jezika - što je jedan od većih problema govornicima hrvatskog standarda ne javlja se i u čakavskom.
Dan i noć: odraz vremensko-svjetlosna ciklusa u hrvatskom i poljskom jeziku
Authors: Vladović-Relja Elžbieta
Published: September 2018

Djelujući osjetilno čovjek je dinamične procese prirodnog svijeta simbolizirao, odnosno, znakovno obilježio. U ovome članku autorica se bavi jezičnim prijenosom dana i noći kao isječka makrokozmosa koji odražava čovjekovu simboličnu repliku na kronična događanja u prirodi. Razmatra vremensko-svjetlosni kontinuitet u dvama egzemplarnim slavenskim jezicima: poljskom i hrvatskom. Govori o percepciji izvanjezične zbilje koje su jezični označitelji pojedinačni leksemi: imenice i glagoli.
Jedna moguća sociolingvistička univerzalija
Authors: Jutronić-Tihomirović Dunja
Published: September 2018

U članku se na osnovi emipirijskog ispitivanja govornika urbanog vernakulara u Splitu ustanovljuju razlike koje postoje u govoru dviju društvenih grupa, radnika i studenata, Razlike se, ovom prilikom, ograničavaju na neke fonološke varijable. Unutar fonoloških promjena koje su uvjetovane utjecajem standardnog jezika napravljene su skale pomoću kojih se varijable pokušavaju objasniti činjenicama lingvističke prirode (npr. utjecajem susjednih glasova, gramatičke kategorije, univerzalne tendencije). Nastoji se pokazati kako nije sve riješeno kad se samo kaže da se dijalekt mijenja pod utjecajem standardnog jezika. Nadalje se ukazuje na nestandardnu prirodu urbanog vernakulara (i dalje na fonološkom nivou) kod pripadnika govornika iz radničkog sloja što je moguće da predstavlja jednu siociolingvističku univerzaliju. Ta se tvrdnja potkrepljuje nalazima drugih istraživača koji su proučavali urbani vernakular kod raznih društvenih slojeva.
Između stilske i ilustrativne funkcije i orijentacije u hrvatskoj dijalektalnoj poeziji
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

Dijalektalna je književnost uvjetovana kao pojava nekim jezičnim i izvanjezičniim značajkama. To su suopstojnost standardnoga jezika, dovoljna udaljenost upotrijebljenoga dijalekta od dijalektne osnovice standarda, genetska pripadnost te osnovice istomu dijasistemu kojemu i upotrijebljeni dijalekt, zatim neretardacijski karakter književnosti na dijalektu, pripadnost nositelja upotrijebljenoga dijalekta istomu nacionalnom i(li) etničkom kolektivu koji je i nositeljem književnosti na standardnom jeziku, i konačno, cjelovitost teksta pisana na dijalektu (tj. ne samo fragmenti, ili samo dijalozi, i si.). Hrvatska čakavska i kajkavska poezija 20. stoljeća zadovoljavaju svih tih šest uvjeta. U hrvatskoj dijalektalnoj književnosti nalazimo dvije osnovne motivacije za upotrebu dijalekta: ilustrativnu, vezanu uz zavičajnu tematiku, i stilsku, poticanu vječnim stvaralačkim traženjem novih izražajnih sredstava. Dviije reprezentativne pjesme, jedna kajkavska (Ivan Goran Kovačić) i jedna čakavska (Marin Franičević), donose se kao primjeri te druge orijentacije.
Dalmatinsko-romanski leksički relikti u dalmatinskim dijalektima
Authors: Šimunković Ljerka
Published: September 2018

Dalmatski jezik, koji se razvio iz latinskog i kojim se govorilo u dalmatinskim gradovima i na otocima u srednjem vijeku, prisutan je i dan-danas u našim dalmatinskim dijalektima, zahvaljujući određenom broju dalmatsko-romanskih leksičkih relikata. U ovom članku objasnila sam četrdesetak romanskih posuđenica, zabilježenih u humorističkim i književnim tekstovima u listu Slobodna Dalmacija, kojima Petar Skok, u svom Etimologijskom rječniku hrvatskoga ili srpskoga jezika, pripisuje upravo to dalmatsko-romansko porijeklo. One se odnose na običaje, pokućstvo, nošnju, biljni i životinjski svijet, pomorsku i ribarsku terminologiju itd. Dalmatsko-romanski leksički relikti koji se odnose na pomorsku i ribarsku terminologiju, naročito nazive riba, još se uvijek nalaze u svakodnevnom govoru. Međutim, veći dio njih sve je manje u upotrebi i sve je teže razumljiv, čak i onom dijelu stanovništva koje govori isključivo dijalektom, zbog drugih ekstralingvističkih faktora.
Funktion und Position von »Nicht« in Aussagesätzen in der deutschen Gegenwartssprache
Authors: Mikić Pavao
Published: September 2018

Niječna čestica »nicht« u njemačkom stvara učenicima poteškoće prilikom učenja jezika, budući da ima više funkcija već prema tome gdje stoji u rečenici. Članak prikazuje na temelju rečenica iz svakodnevnog školskog života funkcije i pozicije ’nicht’ u izjavnim rečenicama. Pozicija »nicht« određuje da li je negirana cijela rečenica, ili neke rečenične dopune, ili dio dopune, neki rečenični dodatak ili dio rečeničnog dodatka, a time mijenja svaki puta i smisao/sadržaj rečenice.
O tvorbi glagola u njemačkom jeziku s posebnim obzirom na iskazivanje glagolskog vida
Authors: Matulina-Jerak Željka
Published: September 2018

Glagolski aspekt u hrvatskosrpskom gramatička je kategorija koja čitavo glagolsko područje dijeli na perfektivne (svršene) i imperfektivne (nesvršene) glagole. Svaki hrvatskosrpski glagol pored obilježja perfektivnosti odnosno imperfektivnosti nosi i obavijest o načinu protoka glagolske radnje. Za te svrhe hrvatskosrpski je razvio precizan sistem glagolskih predmetaka. Među sredstvima tvorbe riječi za iskazivanje aspekta odnosno protoka radnje neobično važnu ulogu imaju prefiksi. Kombiniranjem predmetaka (prefiksa, sufiksa i infiksa) i glagolske osnove nastaju tvorbeni modeli, na osnovu kojih se stvaraju novi glagoli. Njemački jezik nema izgrađen sistem sredstava za iskazivanje načina protoka glagolske radnje. Unatoč tome njemački ima na raspolaganju nekoliko mogućnosti tvorbe riječi, među kojima prefiksacija zauzima značajno mjesto. U njemačkom jeziku prefiksi mogu imati razne funkcije i razna značenja; u okvirima aspektualnosti odnosno glagolskoga vida njemački su prefiksi u stanju iskazati djelomično perfektivan protok vršenja glagolske radnje, s posebnim ukazivanjem na početak odnosno završetak radnje. No ova je oznaka početka ili kraja vršenja radnje gotovo uvijek povezana s još jednom dodatnom semantičkom komponentom.
Dramske transformacijske strukture
Authors: Kolumbić Nikica
Published: September 2018

Hrvatska književnost starijeg razdoblja pokazuje mnoge crte tematskog i stilskog kontinuiteta te bi se u tematskom i žanrovskom smislu moglo zacrtati nekoliko genetskih nizova. To se osobito zapaža u tekstovima hrvatske srednjovjekovne drame, a posebno u tekstovima pasiortskog ciklusa. U njima dolazi do tolike tekstualne međuovisnosti da svaki tekst treba promatrati i kao autonomnu tvorevinu i kao dio jedne dijakronijiske sinteze. U vremenskom slijedu od kraja XIV do sredine XVI stoljeća ti su se testovi razvili od narativno-lirskih, preko dijaloških do dramatiziranih i razvijenih dramskih oblika. Tu pojavu autor naziva žanrovskim preobražajima, a s obzirom na proces nastajanja same tekstove smatra dramskim transformacijskim strukturama. Govoreći o osobitostima transformacijskog postupka, koji proizlazi iz prirode anonimnog i prerađivalačkog pjesnikovanja, autor ističe dva načina tog postupka: ekstrapolaciju i interpolaciju. Pri tome se zapažaju i dvije vrste promjena: kvantitativne — koje su izraz srednjovjekovnog pjesničkog postupka, i kvalitativne — koje su nosioci strukturalnih transformacija. Potom se daje detaljnija analiza pojedinih stupnjeva žanrovskih preobražaja (četiri razvojna stupnja) uz zaključak kako je naslanjanje na domaću književnu tradiciju samo jedna crta u nastanka i razvoju hrvatske srednjovjekovne drame, ali ta je crta s nekim stilskim i kompozicijskim konstantama (npr. osmerački dvostih i drugo) začetu još u prvim pasionskim tekstovima te se sačuvala u svim tekstovima genetskog niza.
Prostorna značenja padeža u jeziku Mihovila Pavlinovića
Authors: Anić Vladimir
Published: September 2018

O jeziku Mihovila Pavlinovića već sam pisao. Ovdje će se iznijeti daljnji rezultati rada na njegovu jeziku. Mihovilu Pavlinoviću pripada posebno mjesto među hrvatskim piscima XIX. stoljeća koji pobuđuju interes opće, kulturne i književne historiografije. Njegova knjiga Različiti spisi (670 strana) ekscerpirana je za Rječnik JAZU. Izbor je logična posljedica toga što je Pavlinović uživao veliki ugled kao stilist za života, a i sam je sabrao oko 4000 riječi za Rječnik JAZU i ostao do danas u studijama koje navode primjere iz Rječnika JAZU izvor od povjerenja i važnosti. Pavlinović je sakupljao riječi i narodno blago, bio je vatren borac za ugled i položaj hrvatskoga jezika (prvi je u Dalmatinskom saboru 1861. progovorio hrvatski) i uporno pisao o upotrebi njegovanja i poboljšavanja jezika u tadašnjim časopisima. Ali, ipak je više vjerovao u misiju književnosti za narod i u publicistički rad (u čemu je bio vrlo plodan) nego u filologiju, pa »slovničare« nije štedio nesmiljenih sudova. Ovdje se ne postavlja pitanje do koje mjere će se Pavlinoviću dati pravo ni krivo, ali su njegove zasluge i opće djelovanje takvi da o njemu možemo govoriti kao o filologu kojemu nije bilo stalo da to bude.
Apstraktna fonološka predodžba konsonanata u ranom zapadnosaksonskom dijalektu
Authors: Jutronić Dunja
Published: September 2018

Predmet ovog članka jest sinkrona analiza konsonanata u ranom zapadnosaksonskom dijalektu staroengleskoga jezika. Cilj analize jest određivanje apstraktne fonološke predodžbe konsonanata u tom dijalektu. Pri analizi fonološkog sustava ukazat ćemo i na aspekte povezanosti fonologije i morfofonologije u riječima koje se javljaju u staroengleskom, tj. zapadnosaksonskom dijalektu. Analiza konsonantskog fonološkog sistema zasnovana je na teoriji transformacijske gramatike, tj. generativne fonologije Noama Chomskog i Morrisa Hallea. Ovdje ćemo ukratko iznijeti glavne postavke generativne gramatike, koje su neminovno potrebne za pravo razumijevanje prikazane analize.
Važnost proučavanja Marulićeve »Davidijade«
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

Znamenito djelo oca hrvatske književnosti — Davidijada — stoljećima se smatralo izgubljenim. Tek je god. 1924. pronađeno u torinskoj Nacionalnoj biblioteci, ali je, stjecajem okolnosti, ponovno za neko vrijeme, palo u zaborav, i konačno je naša nauka saznala za nj god. 1952. Uskoro poslije toga doživjela je Davidijada dva izdanja: jedno je priređeno u zemlji, a drugo u inozemstvu. Napisano je otada i nekoliko vrijednih radova o njoj, pri čemu se u prvom redu težilo za tim da se što točnije ustanovi izvorni Marulićev tekst, jer je jedini rukopis u kojem nam se Davidijada sačuvala (pjesnikov autograf) bio od vode dosta oštećen i stoga na mnogim mjestima teško čitljiv. Taj je težak posao danas — može se smatrati — s uspjehom obavljen. Međutim, samo djelo nije još ni izdaleka onoliko istraženo koliko to po svojim neospornim umjetničkim kvalitetama zaslužuje. Bilo je, doduše, već pojedinačnih vrijednih zapažanja o njemu, izrečeno je nekoliko mišljenja o karakteru toga djela i neka su sporna pitanja dobro uočena, ali do sada Davidijada još nije bila predmetom sistematske obrade gotovo ni u jednom pravcu. A bez temeljite analize njezina stila i cjelokupne pjesničke fakture nije moguće odrediti njezino mjesto u Marulićevu književnom opusu, kao ni stvoriti konačan sud o njegovoj epskoj tehnici, što drugim riječima znači da još uvijek nemamo cjelovitu sliku o Maruliću kao pjesniku i umjetniku. Zbog ograničenog prostora, ovdje ću se osvrnuti samo na neke probleme — na one koje smatram najvažnijima u budućem radu, pa ću iznijeti svoje poglede na njih, a s time u vezi i neke rezultate svojih dosadašnjih istraživanja.
M. Proust, I. Svevo i J. Joyce o problemu vremena
Authors: Festini Heda
Published: September 2018

Bez obzira od koje se klasifikacije interpretacija vremena polazilo, da li od znanstvene, logične ili jezične analize, do sada su najpoznatije i najrelevantnije tri osnovne koncepcije: 1. vrijeme kao objektivni mjerljivi red, tj. mehaničko shvaćanje vremena; 2. konkretno nemjerljivo, subjektivno vrijeme, tj. tumačenje doživljaja vremena na spiritualističko-intuitivan način i 3. konkretno vrijeme kao problem načina čovjekova bitka, tj. vremenito-povijesno tumačenje.
Evropski okvir hrvatskoga lirskog ekspresionizma
Authors: Ivanišin Nikola
Published: September 2018

Pitanje o evropskom — internacionalnom — književnohistorijskom okviru aktualno je pri proučavanju svih razdoblja i stilova hrvatske književnosti, pa i pri razmatranju njezine ekspresionističke faze — zapravo lirskog dijela te faze. Vidljivo je to iz dosadašnjeg raspravljanja u kojem se zamišlja mogućnost Kranjčevićeve pojave »u sretnoj zemlji Provansi«; lirika J. P. Kamova razmatra se u internacionalnom okviru; Kamov, Krleža, A. B. Simić uspoređuju se s njemačkim ekspresionističkim pjesnicima — slikarima; internacionalni — evropski preobražava se u »njemački« okvir, bolje reći u okvir njemačkoga jezičnog područja.
Domjanić u suncu i senci
Authors: Paljetak Luko
Published: September 2018

Dragutin Domjanić, pjesnik što ga noću nikada ne vidješe »u gostionici ili kavani«, a s ulice ga ne pamte »drukčije no u društvu dviju dama: jamačno njegove majke i sestre«, intimni lirik što na kajkavskoj žici kakva dekadentnog roccocco odjevenog Petrice Kerempuha opjeva choses crépusculaires i vizije de fin de nuit, pojava je u hrvatskoj književnosti početkom stoljeća jednako prirodna kao i, kako se to gotovo uvijek govori, izrazitiji Vidrić u čiju ga sjenu, ovog pjesnika sjena i rezeda, tako često stavljaju, pa pisati danas o njemu znači ponovno pokretati neke trajne nedoumice oko njega, ponovo skidati »zelenu mrenu« s »turobnog ribnjaka« po kojem još i danas »padaju« kontradiktorne »iglice« kritike.
Komično i groteskno protiv romanesknog u romanu »Education sentimentale« Gustava Flauberta
Authors: Skračić Tomislav
Published: September 2018

Dok se Flaubert uznosio čitajući o svom prascu koji, uzoholjen, sanja napredovanje u čin vepra, prijatelji mu Bouilhet i Du Camp ostadoše — uz najbolju volju i pristojnost — hladnima. Literarna je transpozicija Breughelove fantazije i Boschove alegorije učinila još grotesknijim jer su — istrgnute iz prostorne juksta- pozicije koju omogućava slika — razvrstane u vremenski slijed koji, samim time što za čitanje treba vremena, nije moguće dokinuti. Zbrka, nepovezanost i nedostatak dijalektičke uvjetovanosti »Napasti« nadmašuje spacijalni košmar jukstaponiranih motiva i značenja. Flaubertu, piscu nove orijentacije, taj se nedostatak motivacije segmenta segmentom očito nije činio toliko bitnim. Neizbježnu romanesknu dramatičnost nadomješta logika, osmi od smrtnih grijeha, izvan popisa, ali najnemilosrdnije kažnjavan po svetoj majci crkvi još na ovom svijetu. Logika, hladni pogled na svijet, ne brine se nimalo koliko će lijepo biti komponirano umjetničko sredstvo koje ga otkriva. Flaubertov postupak u gledanju svijeta učinio se neprihvatljivim stoga što je bio suviše uvjerljiv, kao što je Asmodej Lesagea bio neuvjerljiv. Ali i jedan i drugi, svaki u svom vremenu, postaju jednim preduvjetom da se »vidi« čovjek ispod krovova i lubanja, jedan i drugi postaju logikom djela, njegovih nepovezanih situacija, komičnih, grotesknih, ali realističkih.
Starine dalmatinske Hrvatske kao nadahnuće austrijske putopisne književnosti biedermeiera, romantike i realizma
Authors: Pederin Ivan
Published: September 2018

Za razliku od engleske i francuske književnosti, koje su još u 17. i 18. st. imale značajna putopisna djela o dalmatinskoj Hrvatskoj, i to baš o njenim starinama, austrijski putopisi imali su u to doba prečega posla. Oni su se trudili da što bolje opišu Podunavlje kako bi svojim vojskovođama pomogli na brojnim ratnim pohodima protiv Turaka, što je kod nas istražio Petar Matković.
Prof. Stjepanu Kastropilu
Authors: Geresdorfer Vera
Published: September 2018

Djelovanjem tragičnog slučaja nestalo je dana 29. listopada iz naše sredine zauvijek kolege i čovjeka kojega će se svi koji su ga poznavali trajno i zahvalno sjećati. Njegovom smrti Filozofski fakultet u Zadru izgubio je dugogodišnjeg vjernog člana, a Katedra za francuski jezik i književnost kvalitetnog stručnjaka, pedagoga i oduševljenog radnika koji je na njoj djelovao tako reći od njezina formiranja. Prof. Stjepan Kastropil pripadao je onim rijetkim intelektualcima - prosvjetarima koje uz do kraja izgrađeni i dorađeni stručni profil rese istinska skromnost pravog znanstvenika kao i sve osobine čestitog čovjeka. Njegov je život do kraja ispunjavao rad, za rad on je isključivo i živio. To tiho, nenametljivo stvaranje bitna je oznaka sveukupne djelatnosti prof. Kastropila. Njegova stvaralačka opsesija bili su i ostali do kraja Francuska i Dubrovnik. Bio je najstroži nastavnik francuskog jezika i književnosti, ujedno profinjen propovjednik njezina duha i kulture. Uoči Hitlerova napada na Francusku, imao je hrabrosti govoriti o nepobjedivosti francuskog oružja i nesalomljivosti galskog duha. Kada su nakon ulaska okupatora 1941. godine u dubrovačkoj gimnaziji izmijenjeni nastavni programi pa je umjesto uobičajenog francuskog jezika na neuobičajen način uveden talijanski, prof. Kastropil je u znak diskretnog prosvjeda prvi sat talijanskog jezika otpočeo apoteozom Francuskoj i otvorenim pozivom da se pri učenju novog lijepog talijanskog jezika ne zaboravi trajno najljepši francuski jezik.
Za tipologiju mogućih odnosa između ljudskih jezika i kolektiva prema genetskolingvistićkim, socio- lingvističkim, etnološkim i sociološkim kriterijima uspoređivanja
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

U slavenskom svijetu nalazimo tri primjera za odstupanje od sheme etnička zajednica (E) : 1 nacija (N) , 1 dijasistem dijalekata (D) i 1 standardni jezik (S). To su poljsko-kašupskl+i slučaj (2 E, 2 D), hrvatsko-srpski slučaj (2 E, 2 N, s time da je S predstavljen dvjema varijantama) i konačno lužičkosrpski slučaj (2 E, 2 D, 2 S). Kako bi se ustanovila prava priroda tih složenih i teorijski teško raščlanjivih odnosa, autor je sastavio tablicu od 10 mogućih kombinacija, počevši od formule 2 E1, 2 N, 2 D, 2 S, gdje nema nikakvih problema, pa sve do formule 1 E, 1 N, 1 D, 1 S, gdje također nema problema, ali u 14 prelaznih pozicija, u kojima uz pojedine simbole E-N-D-S nastupa čas brojka 1, čas brojka 2, imamo niz problematičnih i kompliciranih situacija u formulama. Za sve moguće situacije koje odgovaraju kombinacijama od 2. do 15. formule autor je pokušao naći konkretne primjere iz najrazličitijih jezičnih porodica i sa svih kontinenata. Time je s jedne strane dobiven veoma raznolik asortiman specifičnih primjera za komparaciju s navedenim slavenskim situacijama, a s druge je strane dana mogućnost za daljnje općeteorijske analize, konfrontacije i uspoređivanja.
Aspekti socijalne ili urbane dijalektologije
Authors: Jutronić-Tihomirović Dunja
Published: September 2018

U ovom članku se ukazuje na pojavu socijalne ili urbane dijalektologije, njenih ciljeva, metoda i razvoja kako su teoretski obrađeni kod američkih i britanskih sociolingvista. U našoj dijalektologiji zanemarena su svjetska ostvarenja i kontinuirana ispitivanja socijalne ili urbane dijalektologije. Naročito se ističu nedostaci ovakvih ispitivanja na polju čakavskog dijalekta. Pošto socijalna ili urbana dijalektologija svoja najinspiraitivnija istraživanja nalazi u velikim gradovima, upućuje se na nekoliko primjera govora grada Splita, koji bi se adekvatno mogli ne samo opisati već i objasniti ako im se pristupi sa stanovišta socijalne dijalektologije.
Neke značajke Kornatske toponimije
Authors: Skračić Vladimir
Published: September 2018

Kornatsko je otočje po svom smještaju, geomorfologiji i tipu nastanjenosti jedinstvena otočka skupina na Jadranu. Tragovi čovjekova prisustva u ovom prostoru datiraju još iz neolita. Potopljeni ribnjaci, vivariji i solane govore da se već u doba Rimljana u Kornatima vodila živa ekonomsku aktivnost, U XVII st. oni su uz Hvar i Vis najznačajniji ribolovni akvatorij na Jadranu, prvenstveno zahvaljujući Salima koje se kao ribarsko središte spominje još u ranom srednjem vijeku. II XVII st. Vlasnici kornatskih pašnjaka dovode u Kornate kao kolone stanovnike s otoka Murtera, tako da se od 1627. u Kornatima nalaze dva tipa stanovništva: na velikim otocima (Kornnt, Zut, Sita) težaci i pastiri — s Murtera, a na moru i uz male oloke — ribari iz Sali. Ova dva stanovništva praktički ne dolaze u dodir jer je svako orijentirano na isvoju aktivnost i na »svoje« geografsko područje, što će odlučujuće utjecati na konstituiranje kornatske toponimije. Stalna nastanjenost kornatskog kopna osiguravala je kontinuirano prenošenje loponomastičkih informacija, pa je ova toponimija stabilna, bez oscilacija i varijanata u nazivima. Suprotno tome, toponimija malih otoka i priobalja izložena je raznim imenodavcima, ribarima sa svih strana, koji nisu mogli zbog nedovoljne prisutnosti osigurati stalnost prenošenja naziva. Stoga su različiti nazivi za isti geografski objekat na ovom terenu gotovo pravilo. Druga značajna pojava koju susrećemo u Kornatima je proces toponimizacije apelativa. Toponomastičke imenice u različitim kontekstima, zavisno od potrebe za identifikacijom, postaju toponimi. Ukoliko se nalaze u blizini kornatskih naselja ili mjesta značajne ekonomske aktivnosti, oni to i ostaju. Drugi, udaljeni od takvih mjesta, ponovno se vraćaju u dotoponimijsko stanje.