bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Magenstrasse ir Mill operacija
Authors: Stratilovas Eugenijus , Miliauskas Povilas , Rudinskaitė Giedrė
Published: January 2019

Eugenijus Stratilovas,  Povilas Miliauskas,  Giedrė RudinskaitėVilniaus universiteto Onkologijos instituto Abdominalinės ir bendrosios chirurgijosir onkologijos skyrius, Santariškių g. 1, LT-08660 VilniusEl paštas: grudinsk@yahoo.com
Antsvoris yra plintanti žmonijos problema, sukelianti rimtų sveikatos sutrikimų. Išleidžiamos milžiniškos lėšos antsvorio sukeliamoms ligoms gydyti. Nutukimas didina riziką susirgti vėžiu ir mirtingumą. Vienas iš veiksmingiausių šios problemos sprendimo būdų yra svorio mažinimo operacijos. Magenstrasse ir Mill operacija priklauso restrikcinių svorio mažinimo operacijų grupei. Literatūroje ši operacija yra vadinama įvairiai: vertikalioji gastrektomija, parietalinė gastrektomija, rankovės gastrektomija, didžiosios kreivės gastrektomija. Iki šiol tai viena iš paprasčiausių ir fiziologiškiausių gastroplastikų. Ją atliekant išvengiama svetimkūnių (gastroplastikos žiedų, talpyklų). Po šios operacijos nepasireiškia daugelis kitoms skrandžio restrikcinėms (žiedu) ir malabsorbcinėms operacijoms būdingų funkcinių sutrikimų ir komplikacijų. Straipsnyje aprašyta, mūsų duomenimis, pirmoji Lietuvoje atlikta Magenstrasse ir Mill operacija. Jos rezultatai ir peržvelgti užsienio literatūros duomenys leidžia teigti, kad operacija yra fiziologiška, efektyvi ir saugi pacientui, techniškai paprasta ir patikima chirurgui. Kaip ir kitos gastroplastikos, ji lemia didelį ir ilgalaikį svorio kritimą.
Pagrindiniai žodžiai: Magenstrasse ir Mill operacija, nutukimas, svorį mažinančios operacijos
Magenstrasse & Mill operation
Eugenijus Stratilovas,  Povilas Miliauskas,  Giedrė RudinskaitėDepartment of Abdominal and General Surgery and Oncology, Institute of Oncology,Vilnius University, Santariškių str. 1, LT-08660 Vilnius, LithuaniaE-mail: grudinsk@yahoo.com
Obesity is pervasive problem of humanity which causes serious health problems. The huge sum of money is spent on the treatment of obesity induced diseases. Obesity increased risk of cancer and mortality too. Bariatric operation is one of the most effective methods to manage this problem. Magenstrasse & Mill operation is one of restrictive bariatric operations. This is one of the simplest and most physiological gastroplasty yet described. The implanted foreign material (gastric bands, reservoirs) is avoided. Many of the drawbacks of restrictive and malabsorbtive bariatric operations are avoided. We present the first, as we know, case of Magenstrasse & Mill operation in Lithuania. Our results and data of literature confirm that this is physiological, effective and save operation for the patient, furthermore it is technically simple and secure operation for the surgeon.
Keywords: Magenstrasse ir Mill operation, obesity, bariatric operations
Minkštųjų audinių kalcinozės komplikacija – trofinės opos
Authors: Pilipaitytė Loreta , Rimdeika Rytis
Published: January 2019

Loreta Pilipaitytė, Rytis RimdeikaKauno medicinos universiteto klinikų Plastinės ir rekonstrukcinėschirurgijos klinika, Eivenių g. 2, LT-50009 KaunasEl paštas: loreta.pilipaityte@gmail.com
Apie 1% Žemės gyventojų yra atsivėrusios įvairios kilmės opos. Vaskulito nulemtos opos gali atsirasti pacientams, sergantiems įvairiomis jungiamojo audinio ligomis, tokiomis kaip reumatoidinis artritas, sklerodermija ir kitos. Stipriai ligos pažeistuose minkštuosiuose audiniuose gali pradėti kauptis kalcio druskos. Literatūroje ši patologija vadinama distrofine kalcinoze. Patogenezinis mechanizmas nėra iki galo aiškus. Tačiau neabejotina, jog kalcio druskų sankaupos gali sukelti odos išopėjimus, komplikuotis lokaliu uždegimu ir infekcija. Pagrindinės opų atsivėrimo priežastys – vaskulitas ir poodžio kalcifikatai. Gydymas kompleksinis ir sudėtingas. Aprašome klinikinį atvejį, kai pacientei, sergančiai reumatoidiniu artritu, atsivėrė opos kojose.
Pagrindiniai žodžiai: minkštųjų audinių kalcinozė, reumatoidinis artritas, lėtinės opos
Calcinosis of the soft tissues complicated by trophic ulcers
Loreta Pilipaitytė, Rytis RimdeikaKaunas Medical University Hospital, Clinic of Plastic and Reconstructive Surgery,Eivenių str. 2, LT-50009 Kaunas, LithuaniaE-mail: loreta.pilipaityte@gmail.com
Leg ulcers of different etiology disable about 1% of the Earth’s population. Vasculitic wounds may be associated with a variety of connective tissue diseases such as rheumatoid arthritis, sclerodermia, etc. Generalized tissue damage can lead to deposition of insoluble compounds of calcium in subcutaneous tissues in cases of connective tissue diseases. Regardless of the etiology, the mechanism of dystrophic calcifications is not well understood. But it is clear that calcinotic accumulations may lead to skin ulceration complicated with local inflammation and infection. Their management is complex and complicated. We present case study of deposition of calcium salts in soft tissues complicated by large leg ulcers in a patient with rheumatoid arthritis.
Keywords: soft tissue calcinosis, rheumatoid arthritis, chronic ulcers
Nauja formalino aplikacijos gydant radiacinį hemoraginį proktitą metodika
Authors: Samalavičius Narimantas Evaldas
Published: January 2019

Narimantas Evaldas SamalavičiusVilniaus universiteto Onkologijos instituto Chirurgijos klinika, Santariškių g. 1, LT-08406 VilniusEl paštas: Narimantas.Samalavicius@loc.lt
Radiacinis hemoraginis proktitas yra dėl spindulinio gydymo atsiradę tiesiosios žarnos pokyčiai, pasireiškiantys pogleivio fibroze ir obliteruojančiu endarteritu; išsivysčiusi talangiektazinė gleivinės neovaskuliarizacija lemia gleivinės trapumą ir polinkį kraujuoti. Esama įvairių radiacinio hemoraginio proktito gydymo metodikų. Pastaruoju metu efektyviausi literatūroje aprašomi metodai yra formalino aplikacija ir argono plazmos koaguliacija. Formalino aplikacija yra paprastas, pigus ir saugus gydymo būdas. Šiame straipsnyje pateikiamas naujas radiacinio hemoraginio proktito gydymo būdas – formalino aplikacijos.
Pagrindiniai žodžiai: radiacinis proktitas, kraujavimas, formalino aplikacijaNew method of formalin application for the treatment of hemorrhagic radiation proctitis
Narimantas Evaldas SamalavičiusVilnius University, Institute of Oncology, Clinic of Surgery,Santariškių str. 1, LT-08406 Vilnius, LithuaniaE-mail: Narimantas.Samalavicius@loc.lt
Radiation-induced hemorrhagic proctitis is a complication of radiotherapy for pelvic malignancies, which is caused by submucosal fibrosis, and endarteritis obliterans gives rise to telangiectatic neovasculature which is fragile and prone to bleeding. A number of treatment strategies of hemorrhagic radiation proctitis have been described. According to latest studies, formalin application and argon plasma coagulation seem to be most effective. Formalin application is a simple, inexpensive and safe method of treatment. A novel way of formalin application is described for those suffering from radiation hemorrhagic proctitis.
Keywords: radiation proctitis, hemorrhage, formalin application
Pažintinių funkcijų sutrikimai po kardiochirurginių operacijų: intraoperacinių veiksnių įtaka
Authors: Norkienė Ieva , Ivaškevičius Juozas
Published: January 2019

Ieva Norkienė, Juozas IvaškevičiusVilniaus universiteto Anesteziologijos ir reanimatologijos klinika,Vilniaus greitosios pagalbos universitetinė ligoninė, Šiltnamių g. 29, LT-04130 VilniusEl paštas: ievanork@gmail.com
Šiuolaikinėje širdies chirurgijoje prioritetu tampa ne tik paciento gyvybės išsaugojimas, bet ir sveikatos grąžinimas. Pooperaciniu laikotarpiu pacientų sveikimą ir grįžimą prie įprastinio gyvenimo ritmo, net jei fizinė savijauta gera, dažnai sunkina rečiau ir sunkiau diagnozuojamos neuropsichologinės komplikacijos. Pažintinių (kognityvinių) funkcijų sutrikimai, arba kognityvinė disfunkcija, įvairių autorių duomenimis, gali būti nustatoma net iki 53% pacientų ankstyvuoju pooperaciniu laikotarpiu, o praėjus keleriems metams išlieka apie 20% gydytų ligonių. Ieškant efektyviausių būdų neurologinėms komplikacijoms išvengti, šiuolaikinėje medicinos literatūroje aktyviai svarstoma, kokią įtaką šiai patologinei būklei rastis turi intraoperaciniai veiksniai. Straipsnyje apžvelgiama dirbtinės kraujo apytakos, embolizacijos, hipoperfuzijos ir anestezijos sąsaja su pažintinių funkcijų pokyčiais po kardiochirurginių operacijų.
Pagrindiniai žodžiai: pažintinių funkcijų sutrikimai, kardiochirurgija, rizikos veiksniai
Cognitive decline after cardiac surgery: the impact of intraoperative factors
Ieva Norkienė, Juozas IvaškevičiusClinic of Anesthesiology and Intensive Care of Vilnius UniversityEmergency Hospital, Šiltnamių 29, LT-04130 Vilnius, LithuaniaE-mail: ievanork@gmail.com
The quality of postoperative life becomes one of the most important aspects in assessing the outcomes of any surgical intervention. Recovery from the immediate effects of cardiac surgery is often complicated by less noticeable and hardly diagnosed neuropsychological complications. According to various authors, cognitive decline occurs in up to 53% of patients in the early postoperative period and persists in 20% of patients for a couple of years after surgery. Recent studies suggest that the incidence of these adverse outcomes may be closely related to intraoperative factors. In the present paper, we discuss the influence of cardiopulmonary bypass, embolisation, cerebral hypoperfusion and anesthesia on neurocognitive outcomes after cardiac surgery.
Key words: cognitive decline, cardiac surgery, risk factors
Organų donoro priežiūra intensyviosios terapijos skyriuje
Authors: Černiauskienė Viktorija , Čiplytė Monika , Vosylius Saulius
Published: January 2019

Viktorija Černiauskienė, Monika Čiplytė, Saulius VosyliusVilniaus universiteto Anesteziologijos ir reanimatologijos klinika, Vilniaus greitosios pagalbos universitetinė ligoninė,Šiltnamių g. 29, LT-04130 VilniusEl paštas: saulius.vosylius@gmail.com
Įvadas / tikslasDonorinių organų poreikis gerokai viršija atliktų organų transplantacijų skaičių. Dažniausios priežastys, dėl kurių potencialūs donorai netampa efektyviais donorais, yra donoro artimųjų prieštaravimas donorystei, medicininės kontraindikacijos, logistikos problemos, neadekvatus potencialių donorų gydymas iki eksplantacijos operacijos. Šio straipsnio tikslas yra apžvelgti naujausius medicinos mokslo laimėjimus atliekant potencialių organų donorų priežiūrą reanimacijos ir intensyviosios terapijos skyriuose.
Metodai ir rezultataiIšliekant žymiam atotrūkiui tarp organų pasiūlos ir poreikio, būtina kuo efektyviau panaudoti esamus resursus, daugiau dėmesio skiriant tinkamai potencialaus organų donoro intensyviajai terapijai. Dėl smegenų mirties įvyksta sunkūs daugelio organizmui svarbių funkcijų sutrikimai: kraujotakos ir kvėpavimo sistemų, endokrininiai, elektrolitų balanso sutrikimai, hipotermija, koagulopatija ir intensyvus sisteminis uždegimo atsakas.
IšvadosPasirinkta tinkama intensyviosios terapijos taktika galėtų padidinti transplantacijai tinkamų organų skaičių, išlaikyti geresnę jų funkciją po transplantacijos.
Reikšminiai žodžiai: smegenų mirtis, intensyviosios terapijos skyriai, audinių ir organų donorystė, gairės
Organ donor management in the intensive care unit
Viktorija Černiauskienė, Monika Čiplytė, Saulius VosyliusClinic of Anaesthesiology and Intensive Care, Vilnius University,Šiltnamių Str. 29, LT-04130 Vilnius, LithuaniaE-mail: saulius.vosylius@gmail.com
Background / objectiveThe demand for donor organs greatly exceeds the number of transplantations. Many reasons may determine this inadequacy, such as family refusal, medical contraindications, logistics problems and inadequate management of the organ donor. The aim of the study was to present the recent achievements of medical practice in the management of organ donors in intensive care units.
Methods and resultsWhile the discrepancy between the number of organ donations and transplantations persists, it is essential to use available resources more effectively, paying more attention to the intensive care management of the organ donor. Many physiological changes follow after brain death, such as cardiovascular and pulmonary dysfunction, endocrine and homeostasis disturbances, hypothermia, coagulopathy and an enhanced inflammatory response.
ConclusionsOptimal intensive care could increase the number of organs available for transplantation and improve their function after it.
Keywords: brain death, intensive care units, tissue and organ procurement, guidelines as topic
Viršutinės galūnės segmentų replantacijų 25 metų apžvalga
Authors: Mažeika Šarūnas , Stundžaitė-Baršauskienė Giedrė , Vitkus Kęstutis
Published: January 2019

Šarūnas Mažeika, Giedrė Stundžaitė-Baršauskienė, Kęstutis Vitkus1Vilniaus universiteto Reumatologijos, traumatologijos-ortopedijos ir rekonstrukcinės chirurgijos klinikos Plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos centras,Žygimantų g. 3/1, LT-01102 Vilnius2Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Centro filialo Plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos skyriusEl paštas: smazeika@erdves.lt
Straipsnyje apžvelgiamos 25 metų (1983–2007) viršutinės galūnės replantacijų patirtis. Į tyrimą įtraukti pacientai, kuriems buvo visiškai arba iš dalies amputuotas viršutinės galūnės segmentas, traumos metu pažeisti griaučiai ir kraujotaka, replantacijos metu atkurta kraujotaka. Retrospektyviai išanalizuotos 1573 pacientų, kuriems buvo replantuoti 1942 segmentai, ligos istorijos. Išnagrinėta replantacijų priežastys, tipai, traumuojantys įrankiai, pacientų socialinė padėtis ir šių rodiklių kitimas. Įvertintas replantų prigijimas pagal amputacijų tipus. Nustatyta prigijimo sėkmės priklausomybė nuo lyties. Atskirai įvertinta vaikų, paauglių replantacijų dinamika. Analizuota nejautros tipo atliekant replantacijas dinamika. Aptartos replantacijų skaičiaus mažėjimo priežastys.
Reikšminiai žodžiai: amputacija, replantacija, pirštai, ranka, anastomozė, viršutinė galūnė
Replantations of upper extremity segments: a 25-years review
Šarūnas Mažeika, Giedrė Stundžaitė-Baršauskienė, Kęstutis Vitkus1Vilnius University Clinics of Rheumatology, Traumatology-Ortopaedics and Reconstructive Surgery,Žygimantų Str. 3/1, LT-01102 Vilnius, Lithuania2Hospital Santariškių Clinics, Department of Plastic and Reconstructive SurgeryE-mail: smazeika@erdves.lt
We overview a 25-year (1983–2007) experience in replantations. The retrospective study included patients according to following criteria: completely or partially amputated upper limb segment, injured skeleton and circulation (vitality), performed replantation or revascularization. 1573 patients’ histories were included. 1942 upper limb segments were replanted for 1973 patients. We analyzed the cause and type of amputation, tools of injury, patients’ social situation and dynamics of change. We evaluated the successful rate of replantation in different types of amputation. We found differences in survival due to the patient’s gender. We analyzed the dynamics of replantations in children and adolescents separately. Also, we analyzed the dynamics of different types of anesthesia for replantations. We discussed the reasons for the reduced number of replantations.
Keywords: amputation, replantation, digits, hand, anastomosis, upper extremity
Vidinės miego arterijos kilpos ir linkiai. Cerebrovaskulinė liga
Authors: Bičkutė Irena , Laurikėnas Kęstutis
Published: January 2019

Irena Bičkutė1, Kęstutis Laurikėnas21Švenčionių rajono ligoninė,Partizanų g. 4, LT-18126 Švenčionys2Vilniaus universitetinė greitosios pagalbos ligoninė,Šiltnamių g. 29, LT-04130 VilniusEl paštas: ibickute@gmail.com
Smegenų išemijos ir vidinės miego arterijos linkio ryšys pirmą kartą literatūroje paminėtas 1951 metais. Tačiau iki šiol nėra iki galo aiški smegenų kraujotakos sutrikimų priežastis. Nagrinėtos galimos jos teorijos. Straipsnyje pateikiamas vidinės miego arterijos dvigubos kilpos ir pasikartojančios hemiparezės klinikinis atvejis. Po kilpos rezekcijos ligonis stebėtas trejus metus. Hemiparezė nesikartojo.
Reikšminiai žodžiai: vidinė miego arterija, linkiai ir kilpos, chirurginis gydymas
Internal carotid artery loops and kinks. cerebrovascular disease
Irena Bičkutė1, Kęstutis Laurikėnas21Švenčionys District Hospital,Partizanų Str. 4, LT-18126 Švenčionys, Lithuania2Vilnius University Emergency Hospital,Šiltnamių Str. 29, LT-04130 Vilnius, LithuaniaE-mail: ibickute@gmail.com
In 1951, a relation between internal carotid artery tortuosity and cerebral ischaemia was first mentioned. Until now, the cause of cerebrovascular insufficiency is not clear enough. Probable theories of dyscirculation were discussed. A clinical case of internal carotid artery double loop related to repeated hemiparesis is presented. The three-year follow-up after loop resection did not show any clinical symptoms.
Key words: internal carotid artery, kinks and loops, surgical treatment
Regos nervo sužalojimas: literatūros apžvalga
Authors: Pukenytė Rūta , Šustickas Gytis , Ščerbak Jelena , Aukštikalnis Darius , Ašoklis Rimvydas
Published: January 2019

Rūta Pukenytė1, Gytis Šustickas2, Jelena Ščerbak2, Darius Aukštikalnis1, Rimvydas Ašoklis1
1 Vilniaus universiteto Ausų, nosies, gerklės ir akių ligų klinika, Santariškių g. 2, LT-08661 Vilnius2 Vilniaus universiteto Neurologijos ir neurochirurgijos klinika, Šiltnamių g. 29, LT-04130 VilniusEl. paštas: rutapuke@bamba.lt; gytis.sustickas@gmail.com
Regos nervo pažeidimas siejamas su sunkiu galvos smegenų, veido ar akiduobės sužalojimu, galinčiu sukelti negrįžtamą regėjimo praradimą. Straipsnio tikslas – apžvelgti literatūrą regos nervo sužalojimų etiologijos, patogenezės, diagnostikos ir gydymo klausimais.
Reikšminiai žodžiai: regos nervo sužalojimas, regos nervo avulsija, tiesioginis, netiesioginis regos nervo sužalojimas, trauminė optinė neuropatija, regos nervo dekompresija, kortikosteroidai.
Optic nerve injury: review of the literature
Rūta Pukenytė1, Gytis Šustickas2, Jelena Ščerbak2, Darius Aukštikalnis1, Rimvydas Ašoklis1
1 Vilnius University, Ear, Nose, Throat and Eyes Clinic, Santariškių Str. 2, LT-08661 Vilnius, Lithuania2 Vilnius University, Clinic of Neurology and Neurosurgery, Šiltnamių Str. 29, LT-04130 Vilnius, LithuaniaE-mail: rutapuke@bamba.lt; gytis.sustickas@gmail.com
Injury of the optic nerve is associated with a serious brain, facial and orbital trauma that may be the cause of irreversible vision loss. The purpose of the article is to review the literature for the ethiological, pathological, diagnostical and treatment aspects of the optic nerve trauma.
Key words: optic nerve trauma, optic nerve avulsion, direct, indirect optic nerve injury, traumatic optic neuropathy, optic nerve decompression, corticosteroids.
Размышления о божественной литургии: границы театральности в творчестве Н. В. Гоголя
Authors: Vidugirytė Inga
Published: January 2019

The purpose of the present article is to demonstrate the theatricality of Gogol’s Meditations on the Divine Liturgy. Theatricality is “the language of theatre as art”, as Jurij Lotman has stated. Phillis Hartnoll points out three aspects, viz. an actor, a dialogue, and a spectator, that separate theatre from its origins – the ritual. The birth of the spectator seems to Lotman and to Boris Uspenskij to be the decisive factor to establish a situation of the performance. The visuality of the performance is the main feature of theatre as art.There are three presumptions Gogol has about liturgy: (1) liturgy is a dramatic form of the evangelical plot, (2) the forms of worship in liturgy are so perfect that watching them is enough to understand the meaning of the ritual, (3) in liturgy, it is possible to achieve the unity of souls and feelings of all participants of the ritual. Gogol presents liturgy as performance. The narrative is based on separate scenes with clearly marked beginnings and ends. Gogol even renders intonations of dialogues between a priest and a deacon. The motif of performing distinguishes Gogol’s work from his predecessors.The only point of view in the text is from the outside. The narrator is one of the spectators of liturgical performance. On the other hand, the narrator is also a participator of the worship. Gogol shows the effect the performance makes on people and also renders their praying. Taking the sacrament is described as catharsis and in the same terms as Aristotle has done, viz. the horror and the purging. So even at this moment the theatrical nature of liturgy is retained.In the context of the Gogol’s discourse of theatre, liturgy seems to be the ideal performance. One can presuppose that the writer’s wish to explain the role of the theatre has ended with describing the most spectacular performance of the orthodox ritual. In doing this the writer was most likely influenced by the Ukrainian baroque tradition which shaped Gogol’s artistic imagination. The theatricality of the baroque aesthetics found its place in the visual nature of Gogol’s texts.In his search for new creative forms Gogol was not alone. In 1842–1843 Adam Mickiewicz pointed to the Greek tragedy and to the mysteries of the Middle Ages as possible examples to follow in the future Slavonic theatre. By demonstrating the theatrical possibilities of the Christian ritual Gogol was close to these ideas.
„Sub rosa dictum“. Соборный образ в “Последней розе” Анны Ахматовой
Authors: Lysovas Aleksandras
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas rusų poetės Anos Achmatovos lyrikos šedevras – eilėraštis „Paskutinė rožė“. Straipsnio autorius siekia pademonstruoti šio eilėrasčio ryšį su bendraisiais A.Acmatovos kūrybos bruožais, pagrindinėmis poetės kuriamų paveikslų tendencijomis. Autorius bando įrodyti, kad šis tekstas sukurtas pagal bendrą Soboro įvaizdį ir, tuo pačiu, pats sudaro savitą ciklą viename eilėraštyje. Kultūrologine prasme rožės simbolis Achmatovos eilėraštyje artimas Šventovės – Gėlės, Dangiškosios rožės paveikslui Dantės kūryboje. Pabaigoje daroma išvada, kad „Paskutinė rožė“ ir yra tas ypatingas poetės sukurtas paminklas, jos «Exegi Monumentum».
„Несколько слов о стихотворениях Ф. И. Тютчева“ : теоретико-аналитическая позиция И. С. Тургенева – литературного критика
Authors: Michailova Galina
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas I. Turgenevo literatūros kritinis darbas apie F. Tiutčevo poeziją.  Pagrindinių straipsnio teiginių analizė leidžia teigti, kad Turgenevas, nors ir prieštaraudamas kai kurioms pagrindinėms Tiutčevo lyrikos tendencijoms, vis tik siekia įrodyti, kad Tiutčevas – poetas gali būti siejamas su „Puškino kryptimi“ literatūroje. Straipsnyje taip pat atsispindi aktualios XIX a. šeštojo dešimt. rusų literatūros kritikos temos ir problemos. Tiutčevo kūrybą Turgenevas linkęs analizuoti remiantis poeto psichofiziniu tipu, savybėmis. Kai kurios Turgenevo tezės apie Tiutčevą – tai rusų prozininko bandymas apmąstyti savo paties kūrybą ir visa, kas su tuo susiję. Galima būtų teigti, kad Turgenevo straipsnio tekstas buvo „aktyvizuotas“ N.Gumiliovo kūrybinėje sąmonėje, nes straipsnyje išdėstyta nemažai minčių, itin svarbių postsimbolistams.
„Скучный Федор Т. “
Authors: Arlauskaitė Natalija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas santykis tarp „Tiutčevo teksto“, kaip jo kūrybos visumos, ir „tiutčeviškojo teksto“, kaip jo nusistovėjusio kultūroje įvaizdžio, Vitalijaus Kalpidžio eilėraščio „Riešutinis senis ir mergina šalimais“ pagrindu.
Kognityvinės poetikos projektas: disciplinos ribos
Authors: Arlauskaitė Natalija
Published: January 2019

Besiformuojanti kognityvinės poetikos disciplina priėjo tokią raidos stadiją, kai tenka apsibrėžti vietą akademiniame pasaulyje. Šis disciplininis žemėlapis braižomas įvairiai ir svarbiausia yra išskirti „pasienio zonas“ – į jų vietą patenka turinčios skirtingą teorinį svorį evoliucijos teorija, kognityvinė lingvistika, poststruktūralizmas ir t.t. Žemėlapio konstravimas yra tiesiogiai susijęs su daugiau ar mažiau veiksmingų disciplininio dominavimo strategijų kūrimu, įsiterpiančiu į kognityvinės humanitarinių mokslų paradigmos rėmus.
Istorijos teatras: Filosofijos ir Istorijos pokalbis Teofilakto Simokato Istorijos įžangoje
Authors: Aleknienė Tatjana
Published: January 2019

L’article est consacré au dialogue introductif de l’Histoire de Théophylacte Simocatta, qui est, sous forme de conversation directe, unique dans toute la tradition de l’historiographie grecque. Nous étudions la place, que ce morceau dramatique occupe dans la riche tradition des préfaces des ouvrages historiques grecs, les rapports qu’elle a avec la Préface de la forme classique du même ouvrage de Théophylacte, ainsi que les traits caractéristiques du contexte de l’æuvre de notre auteur. Nous observons, que la préface de l’æuvre historiographique d’Agathias pouvait fournir plusieurs éléments pour le sujet exploité par le Dialogue de la Philosophie avec l’Histoire. Cependant, c’est la prédilection de Theophylacte lui-même pour la mise en scène dramatique d’une æuvre littéraire, qui est surtout responsable pour le choix d’une forme inhabituelle de la présentation de l’Histoire.La prosopopoiïa introductive permet à l’auteur, un grand amateur des énigmes et des périphrases, de s’exprimer sur sa biographie et sur ses préférences dans le domaine des sciences humaines, comme les auteurs des Histoires anciennes le font souvent, d’une manière indirecte, et, aussi, de créer un éloge très solennel du nouveau souverain et d’anathématiser par la bouche de la Philosophie et de l’Histoire ellesmêmes son prédécesseur maudit. Nous essayons de montrer que la mise en forme dramatique de l’introduction sert non seulement efficacement les besoins de la propagande impériale, mais qu’elle permet à l’auteur d’exprimer son attachement à la vieille tradition de la littérature attique, notamment celle des dialogues platoniciens. Cependent, c’est en rhétoricien qu’il s’inspire de ces textes. C’est aussi un rhétoricien, bien qu’amateur de la philosophie, qui dépeint les relations entre Philosophie et Histoire et consacre un éloge (la Préface) à la puissance éducatrice et psychagogique d’Histoire. La situation de dialogue, quoique très rhétorique, entre la Philosophie et l’Histoire mérite par elle-même une certaine attention; nous proposons quelques remarques sur la nature et la généalogie de cette fiction littéraire inédite.Pour mieux assurer notre analyse de ce texte, nous présentons la première traduction lituanienne et un commentaire du Dialogue et de la Préface qui le suit dans l’ouvrage de Théophylacte.
Istorikai apie istoriją ir tragediją
Authors: Juchnevičienė Nijolė
Published: January 2019

One of the distinct features of Greek historical thought – if are inclined to accept the existence of one in classical Greek culture and do not condemn it as totally unhistorical – is that it was greatly influenced by the poetry and was expressed primarily in poetry. The first historical dimension of man in Greek culture was poetical. When historiography came into existence, it, though very popular, has never become the central axis of Greek culture: this position steadily belonged to poetry, especially to epic and tragic poetry. Aristotle in his Poetics has already got the feel of similarity between the tragic poetry and historiography. He gave preference to tragic poetry as the best of literary means to record and to transfer the experience of the past. The other genres remained on the periphery of his field of vision; historiography in his opinion is not distinguished from the chronicle. Poetry is much better than history, because it deals with universal, history with the particular events. Thus according to Aristotle the connection between drama and history lies primarily in their subject matter; history is the source for plot and characters for both of them. But the most significant is not the similarity of the plot, but the affinity between historical thinking and dramatic thinking, namely, according to R. Collingwood, the concern of both the inner as well as the outer side of action. Aristotle was the first to compare tragedy and history. With the Aristotelian Peripatos some scholars were inclined to connect a special school of history, the so called tragic history. It has been alleged, that peripatetic theory of historiography deliberately applied to history-writing some of the principles, which Aristotle applied to tragedy. The evidence for a separate theory of tragic historiography is very doubtful indeed. But this topic, started by Aristotle, has become t^poV koin^V in post-Aristotelian historiography. Polybius, Plutarch, Lucian formulated their theory of historiography in sharp contrast to Hellenistic practice of neglecting the truth. The aim of history and its real value, accordind to them, can not be separated from the truth, whereas tragedy can not be separated from the deception. Polybius had the Stoic’s dislike of both rhetorical devices and emotional appeal. Hence he draws the sharp line between history and tragedy, between historical truth and malicious fiction, yeÒdoV. Plutarch is very peremptory in his statements, but his practice contradicts his theory. Lucian clearly distinguishes history from rhetoric, establishes it as a separate genre by contrasting it with tragedy.
Fedros ir Hipolito motyvas M. I. Cvetajevos laiškuose A. V. Bachrachui
Authors: Tuganova Natalja
Published: January 2019

The article deals with the antic code in letters by Marina Tsvetaeva to Alexandr Bachrach. Analyze is based on Lotmanean and his school works on intermediality. Lotmanean approach to the function and features of textual code gives firm ground to state, that characters’ structure of letters and their intra-textual links correspond to main features of theatrical code. These elements compose entities close to theatrical system of Antic theatre. Tsvetaeva does not call the roles of the participants of correspondence, but the totality of some elements of letters allows to speak about the recreation of the plot of Antic myth of “Fedra and Hippolit”.
Kūno prasmės Jeano Paulio Sartre’o romane Šleikštulys
Authors: Bikulčius Vytautas
Published: January 2019

Dans son roman La Nausée Jean-Paul Sartre voulait montrer l’absurde de l’existence. Le protagoniste du roman Antoine Roquentin éprouve la nausée qui devient l’expression de cet absurde. Dans cet article on constate que l’apparition de la nausée est liée avec le corps humain. Quoique dans le roman soient mentionnées plusieurs parties du corps humain: la tête, le visage, les mains, les jambes, les yeux, les joues, le nez, même les ongles, etc., ce sont les mains qui jouent le rôle principal dans le roman parce que grâce à elles Antoine Roquentin commence à êprouver la nausée. Les mains possèdent même une fonction du goût. Ainsi on peut dire que l’identité d’Antoine Roquentin est exprimée le plus souvent par les mains. Les autres parties du corps humain qui jouent un rôle important sont le visage et les yeux.
Tapatumo problema Marie Ndiaye romanuose
Authors: Kačkutė Eglė
Published: January 2019

L’article traite le problème de l’identité féminine dans les deux derniers romans de l’auteur française Marie Ndiaye La Sorcière et Rosie Carpe. La notion d’identité est abordée à travers des théories contemporaines d’identité, résumées par Calvin O. Schrag dans le livre The Self After Postmodernity (Le Soi après la Postmodernité), et celle de Judith Butler. Nous nous concentrons sur trois aspects d’identité : discursif, actif et communautaire. L’auteur de l’article se pose pour but de prouver que la résolution du problème d’identité dans la littérature des femmes a changé dans les dix dernières années. Les écrivains femmes des années 70 et 80 posent le problème d’identité féminine de point de vue du genre, tandis que Ndiaye présente le problème du point de vue universel, c’est-à-dire, communautaire et social. L’identité chez Ndiaye ne peut pas être établie qu’à travers la communauté sociale représentée par la famille. Nous parvenons à la conclusion que les personnages des romans analysés, étant à la recherche perpétuelle de leur identité ne parviennent quand même pas à la créer.
Metafizinės patirtys Gražinos Cieškaitės lyrikoje
Authors: Peluritytė Audinga
Published: January 2019

This paper analyses and discusses the signs of metaphysical experience in the work of the contemporary Lithuanian poetess Gražina Cieškaitė. The paper was inspired by Vytautas Kavolis’ provoking thought that in Cieškaitė’s poetry attempt is made to analyse and criticise the key myths of Western civilisation, and female mythology, very old and going back to pre-civilisation conscience, is recreated from the shards of the broken myth of Western civilisation. In this paper, Cieškaitė’s work is analysed in several stages that are reflected in the headlines of the sections. Recognisable are the landmarks of metaphysical thinking, mythical personages and plots; discussed are the outcomes of the interaction of eclectic metaphysical and mythical thinking; finally, an attempt is made at recognising the central idea of this metaphysical lyric and at reconstructing the version of myth so closely linked with this idea. All parts of the paper are concerned with the issue of poetic language, and the key features of Cieškaitė’s poetics are recorded. The paper asserts that in Cieškaitė’s work it is really possible to restore an extremely old version of female mythology, which is embodied in the figure of the goddess Aphrodite that had acquired Promethean creative powers. Yet here metaphysical experiences can hardly be generalised as one comprehensive metaphysical theory. In Cieškaitė’s work, metaphysical thinking based on language and logic frequently yields ground to spontaneous mystical experiences, which are not controlled by either logic or language.
Romantizmas ir krikščioniškoji Vakarų kultūros tradicija
Authors: Čiočytė Dalia
Published: January 2019

The article clarifies the notion of unity seen in the history of Western (Christian) culture; the notion is implied in investigations made by Rene Burke, Aidan Day, George Steiner. According to these scholars, the only cultural break that can be clearly seen in Western culture took place at the end of the 19th – beginning of the 20th centuries, when egocentric and nihilistic elements of the modern/postmodern conception of the world began to come into opposition with the Christian world-view. While considering the tension between traditional and “antitraditional” Western cultures, the article stresses the philosophical assumptions that undermine both cultures. The first signs of this cultural break can be seen in the period of Romanticism. Even though Romanticism is still strongly connected with the Western tradition, including its Christian aspect (the romanticists were strongly interested in the spiritual and the transcendental), the main aspects of Romanticism (egocentrism, homotheism, anticommunal tendencies) strongly oppose the tradition of Christian conception of the world. In the works of English, German, Polish, Russian Romanticists a double movement can be observed away from the traditional Christian philosophy and back towards it. Lithuanian Romanticism has hardly any such phenomena of double movement, it doesn’t quarrel with Christian thought. The article ends with the consideration of possible causes and consequences of this lack of opposition to the Christian world-view seen in Lithuanian Romanticism.
Литовский Достоевский ретроспективным взглядом: к проблеме восприятия историко-литературных текстов
Authors: Варлашина Маргарита
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama E. Červinskienės studija Dostojevskis, gretinama pirma (1971 m.) ir antra (2004 m.) laida. Trumpai apžvelgiama F. Dostojevskio ir jo kūrybos recepcija carinėje bei sovietinėje Rusijoje, pabrėžiama, kad pagrindinė jo kūrinių tema – asmens laisvės vs nelaisvės problema buvo menkai svarstyta, kad SSRS cenzūra keletą dešimtmečių ribojo kai kurių jo tekstų leidybą bei tyrinėjimus. Totalitarinės valstybės vykdytos ideologinės kultūros politikos dekonstrukcija išryškina tuometinę kūrybos nelaisvę ir literatūros tyrinėjimų konjunktūrą. Lietuviškos knygos apie Dostojevskį savitumas atsiskleidžia lyginant su kitais sovietinio laikotarpio istoriniais tekstais apie jį. Tekstinė analizė atskleidžia Sibiro tremties (katorgos) – kaip rusų rašytoją ir jo kūrybos tyrinėtoją lietuvių literatūrologę vienijančio dėmens – svarbą nagrinėjamos knygos patosui ir rašytojo asmenybės interpretavimui. Cituojamos medžiagos parinkimas, kompozicija ir komentavimas atskleidžia knygoje Dostojevskis, esant asmens laisvės teigimą ir tuometinės santvarkos delegitimavimo lygmenį. Daroma išvada, kad šis lietuviško literatūrinio istorinio teksto apie Dostojevskį ypatumas yra esminis sprendžiant savitos E. Červinskienės studijos žanro problemą, ir leidžia ją priskirti prie literatūros apie literatūrą tekstų.
Filosofiniai Senekos raštai: humanizmo pamokos?
Authors: Aleknienė Tatjana
Published: January 2019

Seneca’s name is often associated with the notion of „humanism“. In this article we attempt to verify and define the meaning of this notion in the context of Seneca’s writings. Our question is: what kind of philosophy, according to Seneca, can be useful and delivering to a man afflicted with life’s many misfortunes? This question encompasses all the main meanings of both Latin humanitas and later European “humanism”, because it concerns “humanities” (humanitas as paide%a), which best of all suites the true human nature (humanitas as the true essence of human being); we also ask: what should philosophic education be so that it helps the struggling humankind (humanitas as filanqrwp%a). Such an amalgam of ideas is not our construct, but is actually found in the writings by Seneca himself. However, in this way following Seneca’s thought, we discover rather paradoxical species of “humanism”, the one which should be called “cosmo-centrism”.
Elfriede’os Jelinek kūrybos recepcija
Authors: Eidukevičienė Rūta
Published: January 2019

In dem Beitrag wird das literarische Werk der österreichischen Autorin und Nobelpreisträgerin Elfriede Jelinek, als dessen zentrale Motive die Ausbeutung der Frau, Sexualität und Gewalt in der Konsumgesellschaft gelten, sowie seine Rezeption präsentiert. Die Texte Jelineks, so z.B. ihre RomaneDie Liebhaberinnen, Die Klavierspielerin oder Lust, haben kontroverse und polemische Diskussionen unter Lesern, Literaturkritikern und –wissenschaftlern ausgelöst. Hoch umstritten ist die Autorin vor allem deswegen, weil sie in ihren Texten immer neu Gesellschaft und Mentalität Österreichs kritisch befragt. Seit den siebziger Jahren wird Elfriede Jelinek in Österreich als „Nestbeschmutzerin“ diffamiert, als „Kommunistin“ geschmäht, als „Pornographin“ denunziert. Politische und mediale Hetze, Skandalisierung und Personalisierung, an der sich auch das breite Lesepublikum lustvoll beteiligt, bestimmen den Umgang mit der Autorin. Ratlosigkeit, Ignoranz bis hin zu Abscheu prägen deutschsprachige Feuilletonkritik. In den wissenschaftlichen Auseinandersetzungen mit ihrem Werk wird auch auf solche wichtige Aspekte ihres Werkes wie Mythendestruktion, politisches Engagement oder Virtuosität der Sprache hingewiesen.
Ar tebeaktualus ir ar tebemoteriškas „moterų rašymas“
Authors: Kačkutė Eglė
Published: January 2019

The article is a speculation on whether the category of women’s writing continues to be applicable and/or indeed operative. It is argued that the effectiveness of women’s writing lies in identifiable trends, mutual influences and its particular heritage. A brief historical outline of women’s writing and criticism defines feminist literature as articulated by feminist criticism, whereas women’s writing is seen as a broad field of literary studies hardly restricted by any framework of interpretations. Women’s writing is said to be a part of and active participant in the literary process as a whole, and as such offers particular explorations in literature that have been overlooked, ventures into new ways of treating common topics, notably identity. Through the analysis of examples from contemporary French and British women’s prose, the article claims that although complex and ambiguous, the category of women’s writing remains a valuable lens through which to look at literary narratives written by women.
Literatūrinio modernizmo preliudai XIX–XX amžių sandūros Vilniuje. Interjero kultūra ir privačiojo estetizmo tekstai
Authors: Kvietkauskas Mindaugas
Published: January 2019

The genesis prerequisites of the early literary Modernism appear in Vilnius during the last decade of the 19th century when the city encountered the first manifestations of the cultural consciousness of the modern liberal bourgeoisie. The first publicist texts of the independent Russian media (in 1898 the dailyСеверо-Западное Слово started circulating), and the architectural discourse of the city (the stylistics of Vilnius Land Bank colonies) witness the classical liberal ideology of modernisation according to which the rational progress of civilisation harmoniously coincides with the individualistic values. The then still very scarce texts of Vilnius Russian and Polish literature and aesthetics were gradually moving away from the positivism of the 19th century towards the expression of modern individualism, bourgeois privacy, value liberalism, and aesthetic refinement. Vilnius literary texts generously depicted aesthetical interiors as private individual space, cultural shades from the dehumanising effect of technical progress (W. Benjamin). Aesthetical, closed interior turns into a semantically crucial space in the Vilnius novels Dwór w Haliniszkach (1903) and Z miłości (1903) by the Polish writer E. Jeleńska-Dmochowska. The private interior fantasies and the feeling of social isolation are clear features of mentality in novellas by the Vilnius Russian writer Yevgeny Shveder (Наброски и силуэты, 1904). The larger part of the early creative period of Kazys Puida should also be attributed to the melancholic discourse of the private aestheticism (Iš sermėgiaus krūtinės, 1906, Ruduo, 1906). The texts by the above authors sporadically demonstrated stylistic features of Parnassian and Decadent aestheticisms. The first collection of Polish poems published in the 20th century in Vilnius, the book Fale by Stanisława Szadurska (1906) also represented some melancholic features of the salon aesthetics and the classical French Parnassus. Still this culture of the liberal, cosmopolitan urban modernity and its literary representations in Vilnius, unlike in the centres of Western and Central European literature remained more fragmental and did not create any prominent conflict resistance to further development of the modern literary consciousness. Thus, they should be regarded as a sporadic prologue of such evolution although typologically these texts correspond to the processes in the large European fin-de-siècle cities.
Драматическая интрига в богословской публицистике А. С. Хомякова
Authors: Трофимов Иосиф
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami kai kurie meninio teksto elementai A.S. Chomiakovo teologiniuose publicistiniuose darbuose bendru pavadinimu „Keletas krikščionio stačiatikio žodžių apie Vakarų tikybos išpažinimus“, anonimiškai prancūzų kalba paskelbtuose 1853–1858 m. Daug amžių trukusi Rytų (stačiatikybės), Vakarų (pagal Chomiakovą – „romantizmo“, „papizmo“) ir Protestantizmo priešpriešos istorija pateikiama šio rusų publicisto tekstuose personifikuotai. Straipsnyje analizuojama išryškėjusi dramatinė kolizija, išreikšta maksimose ir įterptinėse pasakojimo struktūrose.
Славянофильский подтекст романа А. Платонова Чевенгур
Authors: Дырдин Александр
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas filosofinis A. Platonovo romanas „Čevenguras“ ir analizuojama šio rašytojo kaip slavianofilų įpėdinio pozicija, kadangi slavianofiliškos pažiūros romane pateikiamos įvairiuose kontekstuose, kurių loginė jungtis skirtinga. Kaip ir slavianofilai, A. Platonovas siekia atskleisti objektyvią pasaulio esmę, apjungdamas prigimtį ir dvasingumą. Rašytojo pasaulėjauta susisiekia su slavianofiliškomis pažiūromis jo pastangoje išskirti rusišką liaudiško tiesos ieškotojo tipą, akumuliavusį savyje tikėjimą „kaip proto galią“ (A. Chomiakovas). Romane „Čevenguras“ A. Platonovas pavaizdavo įvairias nacionalinio charakterio apraiškas ir sukūrė apibendrintą ruso stačiatikio paveikslą. Straipsnio autorius daro prielaidą, kad unikalios dvasinės rusų liaudies ir kultūros misijos idėjos samprata galima apibūdinti, nors ir ne visai išsamiai, kūrybinę A. Platonovo filosofiją.
Tautiniai stereotipai klasikinėje ir romėniškojoje Graikijoje: Herodotas ir Diodoras apie graikus ir kitus
Authors: Juchnevičienė Nijolė
Published: January 2019

Though Diodorus, who lived in politically and economically decayed Greece, dominated by Romans, is separated from Herodotus, the historian of independent and victorious Greece, by the interval of four centuries, the conception of Greekness as reflected in Herodotus’ History is a fulcrum to perceive the selfawareness of Greeks in the I century B.C. nevertheless. It is obvious that Diodorus knew Herodotus’History well. Herodotus, living in times, that were deeply affected by the ta Mēdica, was compelled to think over the idea of national identity and the relation of traditional Greek values to the culture, or cultures, of dominant political power. His approach to explain political history is to perceive the culture of nations, involved in the political process. This way to understand history was not invented by Herodotus, but was inherited and handed down by him to the subsequent historians, yet Herodotus can be put before the others because of his capability to see self in the other; self and other form an indissoluble unity in his History. Other cultures are described in analogy and / or contrast with Greek culture, and Greek is not always the best. Barbarian in his text indicates belonging to a different, but by no means to the inferior civilization. Barbaroi are usually referred to as cultural predecessors of Greece, which is often presented only as a successor of very old barbarian traditions. Opposition inside the Greek culture is sometimes stressed by Herodotus more emphatically than opposition between Greeks and the others. In my opinion, he tries to show that the idea of panhellenism, upon which the Athenian ideology was based in Herodotus’ times, is a political fiction, that was not and could not be true to life. Diodorus sticks to comparative methods describing the history of human civilization, but his objectivity is imaginary: it is rather a matter of the traditional ethics of scientific discourse for him. He is deeply convinced that barbarians are inferior compared to Greeks and Greece is the moral and intellectual leader of the oikoumenē. The glorious history of Greece and the preservation of its traditional values is not only an intrinsic, but universal cultural factor as well. This is his historiosophic idea, which can be applied to explain his attitude to Rome. Romans are not ascribed to barbarians by him, but at the same time they are not Greeks. Rome belongs to the third cultural category. Roman history is a history of an advance of the expansive political power, which can be compared to the history of the Persian empire at the end of the VI century B.C. Therefore Diodorus pays so much attention to the Thermopylean episode in his History. This episode is symbolic in Diodorus’ History, signifying to his contemporaries the opportunities that are lost, but ought to have been taken, and the decline of the aretē, which once undamaged would have saved Greece.