bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Effects of multiwalled carbon nanotube mass fraction on microstructures and electrical resistivity of polycarbonate-based conductive composites
Authors: Wang Lijun , Qiu Jianhui , Sakai Eiichi , Wei Xiaowei
Published: August 2015

Four polycarbonate (PC)-based composites with 1, 2.5, 5, and 10 wt.% raw multiwalled carbon nanotubes (MWCNTs) were prepared using extrusion process followed by injection molding. The effects of MWCNT mass fraction (W) on composite mechanical, thermal, and electrical properties were examined. The mechanical properties suggested that the tensile strength of the composites with 2.5 wt.% raw MWCNTs exhibited an increase of ~5 MPa (~8.6%) at a particular injection condition. Besides, thermogravimetric analysis (TGA) indicated that the addition of 1 wt.% MWCNTs improved the thermal stability of PC by approximately 100°C. Aside from mechanical and thermal properties, the electrical resistivity of the 5 wt.% raw MWCNT composites was considerably decreased to 102 Ω/sq, a value approximately 15 orders of magnitude lower than that of PC. Furthermore, the effects of injection conditions on composite electrical properties were emphatically discussed, and it was found that electrical resistivity was sensitive to injection temperature and speed. Low electrical resistivity was achieved at high injection temperature and low injection speed. Scanning electron microscopy images revealed that electrical resistivity relied on the microstructure of the prepared MWCNT/PC composites.
Challenges in nanometrology: high
precision measurement of position and size
Authors: Bosse Harald , Bodermann Bernd , Dai Gaoliang , Flügge Jens , Frase Carl G. , Groß Hermann , Häßler-Grohne Wolfgang , Köchert Paul , Köning Rainer , Scholze Frank , Weichert Christoph
Published: August 2015

Recent developments of the PTB in high precision position and size metrology
as support for different nanotechnology applications are
described. Measurement uncertainties of
1–2 nm for 1D-position of
graduation lines on photomasks, or on line scales and
incremental encoders of about 300 mm length have been
achieved. The measurement of the size of nanoscale
features represents additional challenges, because the
location of opposite feature edges needs to be precisely
determined. Different feature size or CD metrology
techniques are applied at PTB, including a recent
approach which uses transmission electron microscopy in the traceability
chain of AFM CD measurements. The estimated uncertainty for CD measurements on high quality Si line structures is
U
95% = 1.6 nm.
Analyse, physikbasierte Modellierung und
Systemidentifikation von Waagen nach dem Prinzip der elektromagnetischen
Kraftkompensation (EMK)
Authors: Amthor Arvid , Kaiser Irina , Rogge Norbert , Weiß Heiko
Published: August 2015

Gegenstand dieses Beitrages ist die präzise physikalisch
motivierte Modellierung einer EMK-Waage mit dem Ziel des späteren
Reglerentwurfes.

Die aus dem Modell resultierende Kenntnis der statischen und
dynamischen Parameter des Systems erlaubt es, zusätzliche
Informationen (wie z. B. Geschwindigkeit und Beschleunigung der
Hebelauslenkung, Änderung der Masse) über den Systemzustand
aus den messbaren Größen zu gewinnen. Im Zuge der
Systemidentifikation wurde die Reaktion des Systems auf
unterschiedliche Eingangssignale untersucht. Neben der Anregung mit
Hilfe des Magnetsystems der Waage wurde ein zweiter Magnet auf der
Waagschale platziert, um das System auch dort anregen zu
können. Diese Messungen ermöglichen die Modellierung des
Zusammenhangs zwischen der Hebelauslenkung und der Kraft auf der
Waagschale. Im Anwendungsfall ist diese Kraft unbekannt und die zu
bestimmende Größe. Daher ist die Kenntnis des
Übertragungsverhaltens zwischen diesen Größen sehr
nützlich, um die Kraft, welche auf die Waagschale wirkt,
möglichst schnell zu bestimmen. Ausgehend von den detaillierten
experimentellen Untersuchungen wurde ein Zwei-Balken-Modell erstellt,
welches das Systemverhalten der EMK-Waage nachbildet. Dieses Modell
erreichte trotz seiner Einfachheit eine relativ hohe
Übereinstimmung mit dem beobachteten Verhalten. Für die
Untersuchungen wurde ein FPGA-basiertes Signalverarbeitungssystem
verwendet, welches die synchrone Datenausgabe und Datenaufnahme bei
hohen Abtastraten erlaubt.
The Unity of Life and the Kingdom of God.
Authors: Ristiniemi Jari
Published: August 2015

During the last decade of his life, Tillich saw the possibility of constructing ethics and theology from below in his multidimensional view of the unity of life. His view brings together the late Plato and Aristotle: essences are potentials which the historical process actualizes and enriches both for all beings and for God as the ground of being. In his eschatology, his differential monism avoids the problems of strict teleological finalism and of a dualism between living beings and God. For Tillich, there is no unbridgeable gap between immanence and transcendence but a mutual bond of connection, interdependence and interaction. In love, the positive in creation and in history is brought into the Kingdom of God and fulfills justice for all beings.
Die Ethik-Konzeption Paul Tillichs.
Authors: Neugebauer Matthias
Published: August 2015

This article is an attempt to reconstruct the inherent ethical approach of Tillich’s theology. In the process it will show that Tillich’s ethic strives to be a timely, consistent formulation of the Christian paradigm of charity. This leads to the moral imperative that one becomes a person in the midst of a community of persons. The presuppositions and genesis of this central ethical insight are traced historically in his work
Paul Tillich – ein „religiöser Atheist“?
Authors: Schüßler Werner
Published: August 2015

The title of the recent work by Ronald Dworkin, “Religion without God” (2013), reveals the basic thesis of the book that religion is something deeper than God. For his argument, Dworkin refers to Paul Tillich, among others. This article shows that Dworkin completely missed Tillich’s meaning and that his presentation is unfair to both modern theology and the classical metaphysical tradition. He reinterprets the concept of religion in a way that makes no sense
Using Targeted Resequencing for Identification of Candidate Genes and SNPs for a QTL Affecting the pH Value of Chicken Meat
Authors: Li Xidan , Liu Xiaodong , Nadaf Javad , Le Bihan-Duval Elisabeth , Berri Cécile , Dunn Ian , Talbot Richard , De Koning Dirk-Jan
Published: August 2015

Using targeted genetical genomics, a quantitative trait locus (QTL) affecting the initial postmortem pH value of chicken breast muscle (Pectoralis major) on chromosome 1 (GGA1) recently was fine-mapped. Thirteen genes were present in the QTL region of approximately 1 Mb. In this study, 10 birds that were inferred to be homozygous for either the high (QQ) or low (qq) QTL allele were selected for resequencing. After enrichment for 1 Mb around the QTL region, >500 × coverage for the QTL region in each of the 10 birds was obtained. In total 5056 single-nucleotide polymorphisms (SNPs) were identified for which the genotypes were consistent with one of the QTL genotypes. We used custom tools to identify putative causal mutations in the mapped QTL region from these SNPs. Four nonsynonymous SNPs differentiating the two QTL genotype groups were identified within four local genes (PRDX4, EIF2S3, PCYT1B, and E1BTD2). Although these are likely candidate SNPs to explain the QTL effect, 54 additional consensus SNPs were detected within gene-related regions (untranslated regions, splicing sites CpG island, and promoter regions) for the QQ birds and 71 for the qq birds. These could also play a role explaining the observed QTL effect. The results provide an important step for prioritizing among a large amount of candidate mutations and significantly contribute to the understanding of the genetic mechanisms affecting the initial postmortem pH value of chicken muscle.
DEVELOPMENT OF TOFU PRODUCTION METHOD WITH PROBIOTIC BACTERIA ADDITION
Authors: Zielińska Dorota , Kamińska Anna , Kołożyn-Krajewska Danuta
Published: August 2015

The aim of the study was to develop a production method for tofu with probiotic bacteria under laboratory conditions. The works included: selection of a strain and tofu production conditions, and a storage test of the manufactured product.
It was concluded that the sensory quality of tofu with the addition of different probiotic cultures did not differ significantly (p>0.01), depending on used strains and their mixtures, and the sample quality was comparable to the commercial product. It was observed that the number of Lactobacillus bacteria in study samples was the factor determining the palatability of tofu (r= 0.75). On the other hand, the sensory quality of products was significantly affected by the production method of tofu with the addition of probiotic bacteria. It was concluded that the formation of curds from soy beverage by the addition of CaSO4, followed by inoculation with Lactobacillus casei ŁOCK 0900 at the amount of 9.26 log CFU/g and incubation at temp. of 37C for 2h as well as for 20h are methods recommended for production tofu with regard to sensory qualities of the final product among all tested methods. The number of lactic acid bacteria in studied tofu samples was maintained at the high level (109-1010 CFU/g), and the number of Bifidobacterium animalis ssp lactis BB-12 bacteria did not exceed 103 CFU/g, whereas the number of Lactobacillus bacteria was equal to 108-109 CFU/g. For the period of 15 days of storage of tofu with probiotic bacteria at the temperature of 4C the number of lactic acid bacteria was maintained at the constant level of approx. 109 CFU/g.
It was concluded that it is possible to produce tofu with probiotic bacteria that has acceptable sensory characteristics and a high number of lactic acid bacteria, therefore the product could be considered as a functional one.
ISOLATION AND MOLECULAR CHARACTERIZATION OF EGYPTIAN TRICHODERMA AND ASSESSMENT OF THEIR ANTAGONISTIC POTENTIAL AGAINST RHIZOCTONIA SOLANI
Authors: Mohamedin Hassan Gamal , Ahmed El-Feky Zaki , Fathi Hemada Nada , Ahmeed Sayed Makram
Published: August 2015

Morphological and molecular characterization of antagonistic ability of Trichoderma species was studied. Soil dilution plate method was used to isolate trichoderma from rhizosphere of bean, cowpea, cucumber, wheat and faba bean plants. Based on morphological and cultural characteristics, the Trichoderma isolates were identified as T. harzianum (10 isolates), T. koningii (8 isolates), and T. viride (2 isolates). A portion of rDNA, 560-600 bp was amplified from six biocontrol isolates using ITS1 and ITS 4 primers, and was sequenced and aligned against ex-type strain sequences from TrichoBlast and established Trichoderma taxonomy. Molecular phylogenetic analysis were performed based on nucleotide sequences in order to examine these isolates among 15 accession numbers of Trichoderma spp. found in GenBank. The results indicate that the FUE3, FUE5, FUE6, FUE9 and FUE18 Trichoderma isolates are closely related to Trichoderma koningii, while FUE15 isolate is closely related to Trichoderma harzianim .This result was in accordance with the result obtained from morphological and cultural characteristics. Production of volatile inhibitors and mycoparasitism were investigated using in vitro and in vivo tests in dual culture PDA medium and infected soils. The percent inhibitory effect against growth of Rhizoctonia solani was calculated, T. koningii FUE3 showed the greatest antagonistic effect to the pathogen (57.77%) in vitro experiment whereas T. koningii FUE6 and FUE18 were gave the highest reduction 96% of disease incidence caused by R. solani in greenhouse conditions.
IMPACT OF FORTIFICATION WITH HONEY ON SOME PROPERTIES OF BIO-YOGHURT
Authors: M. A. Ammar El-Tahra , M. Ismail Magdy , El-Wahab E. Khalil Abd , Z. Eid Mohamed
Published: August 2015

The effect of supplementation with honey on yoghurt quality was studied. Five treatments of yoghurt were made from buffaloe's and cow's milk mixture (1:1). Control yoghurt was made using classic yoghurt culture, whereas the other four treatments were made by ABT culture and milk fortified with 0, 2, 4, and 6% honey. Changes in rheological, chemical, microbial and organoleptic properties of yoghurt were monitored during refrigerated storage (4°C) of yoghurt for 15 d. Results showed that addition of honey to milk had no significant effect on ABT starter activity. A curd tension increased, whereas curd syneresis decreased in bio-yoghurt fortified with honey. Acidity, TS, WSN and TVFA contents of yoghurt supplemented with honey were higher than those of control. The contents of fat, ash and TN were similar in both. Addition of honey to yoghurt improved the viability of bifidobacteria. Bifidobacteria counts were similar to accepted threshold (106 cfu g-1) for a probiotic effect. Also, addition of honey improved the body, texture and flavour of the yoghurt.
COMPOSITIONAL PROPERTIES OF THREE FRESHWATER CARP SPECIES GROWN IN BRACKISH WATER
Authors: Ismail Chughtai Muhammad , Maqbool Uzma , Ahmed Rashid
Published: August 2015

Three freshwater fish species viz. Labeo rohita, Cirrhinus mrigala and Gibelion catla, grown in brackish water ponds were analyzed for compositional properties to assess the potential of this habitat to produce nutritionally adequate fish for human consumption. Overall, the unsaturated fatty acids were lower in L. rohita (46.6%) than saturated fatty acids; while in C. mrigala and G. catla, the unsaturated fatty acids were 50.4% and 58.2%, respectively. The most abundant saturated fatty acid in examined species was palmitic acid (C16:0), 23.7 to 34.1%; mono-unsaturated fatty acid was oleic acid (C18:1) 19.6 to 31.7% and poly-unsaturated fatty acid linoleic acid (C18:2) 9.46 to 13.3%. A reasonable amount of essential fatty acids ω-3 (5.80 to 9.26%) and ω-6 (9.46 to 13.3%) was also found in these species while growing in brackish water on salt tolerant forages like Leptochloa fusca, Brachiaria mutica and Kochia indica as supplemental feed. The ω-3/ω-6 ratio was calculated as 0.46, 0.80 and 0.69 in L. rohita, C. mrigala and G. catla, respectively. The maximum EPA (eicosapentaenoic acid, C20:5) was observed in C. mrigala (2.23%), followed by G. catla (1.62%) and L. rohita (0.98%). While the DHA (docosahexanenoic acids, C22:6) was found maximum in G. catla (1.97%) and minimum in C. mrigala (0.95%). The results of body composition indicated that L. rohita found maximum protein contents (19.2%) with minimum total fats (1.28%) while C. mrigala found maximum total fats (2.11%) but minimum protein contents (18.3%). Overall results indicated that the Indian carps grown in brackish water have comparable chemical composition and nutritive value with the same species grown in freshwater medium.
IMPROVING OF THE MICROBIOLOGICAL AND PROTEOLYTIC PROFILE OF KASHKAVAL CHEESE BY MODIFICATION IN HEAT TREATMENTS OF COW'S MILK AND CHEDDARED CURD
Authors: Dimitrov Dimitar , Simov Zhelyazko , Dimitrov Zhechko , Ospanov Assan
Published: August 2015

Model samples kashkaval cheese were made by the microwave processing of cow's milk in thermisation mode (62 - 67 °C) and direct microwave treatment of cheddared curd with subsequent dry salting. Control cheese samples were produced by the conventional approach with classical thermisation (62 - 67 °C) of cow's milk and classic hot brining in brine solution (72-74 °C, 14%NaCl). Samples were placed in ripening conditions (8 - 10 °C). The changes of microbiological and proteolytic profile on the 5th, 15th, 30th and 45th day of ripening were studied. Higher survival levels of the starter culture responsible for ripening were established in kashkaval cheese produced by microwave treatment in comparison with classical cheese. It was found that the higher cell concentration of the starter culture leads to active and accelerate process of proteolysis with production of free amino acids in concentrations significantly exceeding the obtained in the classical cheese: 490,10±2,10 mg100g-1(microwave kashkaval cheese) versus 216,50±2,00 mg100g-1 (classical kashkaval cheese).
EVALUATION OF THE DISINFECTION EFFECTIVENESS AT MEAT PROCESSING BY THE TWO METHODS
Authors: Kunová Simona , Kačániová Miroslava , Haščík Peter , Čuboň Juraj , Lopašovský Ä½ubomÃ­r , Kluz Maciej
Published: August 2015

The aim of this article was the control of disinfection in selected meat processing-plant by two methods – swabbing method and The 3M™ Petrifilm™ plates. Samples were collected within three months (September, October, November 2014). Together 54 samples selected surfaces were collected. Each month six samples were collected using imprint method with Petrifilm plates on total count of microorganisms, 6 samples using imprint method with Petrifilm plates on the number of coliforms and 6 samples using sterile swab method. Samples were collected from the workbench, conveyor belt, cutting blades, meat grinder, wall and knife. Total viable counts (TVC) and coliform bacteria (CB) were determined in samples. The values of TVC in September obtained by swabbing method were higher than allowable limit in sample no. 1 (3.70×102 CFU.cm-2) and in sample no. 4 (3.35×101 KTJ.cm-2). The values of TVC obtained by Petrifilm plates were lower than 10 CFU.cm-2 in all samples. Values of CB obtained by Petrifilm plates were lower than 1 CFU.cm-2 in all samples, CB obtained by swabbing method was 1.6×101 CFU.cm-2 in sample no. 6. Values of TVC obtained in October by Petrifilm plates and also by swabbing method were higher than permissible limit (< 10 CFU.cm-2) in sample no. 2 and sample no. 4. Values of CB obtained by Petrifilm plates were lower than 1 CFU.cm-2 in all samples, CB obtained by swabbing method was 3,65×101 CFU.cm-2 in sample no. 3, value of CB obtained by swab method in sample no. 3 does not meet requirements of internal company standards. Values of TVC obtained in November by Petrifilm plates were lower than 10 CFU.cm-2 in all samples. TVC otained by swab method were 1,25×101 CFU.cm-2 in sample no. 3 and 3,25×101 CFU.cm-2 in sample no. 4. Samples were not in accordance with requirements of internal company standards. Values of CB obtained in November by Petrifilm plates and by swabbing method were after disinfection lower than 1 CFU.cm-2 in all samples.
Bakteriális infekciók májátültetés után
Authors: Nemes Balázs , Gelley Fanni , Dabasi Eszter , Gámán György , Fehérvári Imre , Görög Dénes , Kóbori László , Fazakas János , Vitális Eszter , Doros Attila , Gálffy Zsuzsanna , Máthé Zoltán
Published: August 2015

Introduction: The authors reviewed the prevalence of postoperative infections, the results of bacterium cultures, and the incidence of multidrug resistance in their liver transplanted patients during a period between 2003 and 2012. Aim: The aim of this study was to analyse risk factors and colonisations of bacterial infections. Method: The files of 408 patients (281 bacterium cultures) were reviewed. Results: Of the 408 patients 70 had a postoperative infection (17%); 58 patients (14.2%) had positive and 12 patients (2.9%) negative bacterial culture results. Cholangitis was found in 7 cases (12.1%), abdominal infection in 17 cases (29.3%), and pulmonal infection in 28 cases (48.3%). Postoperative infection was more frequent in patients with initial poor graft function, acute renal insufficiency, biliary complication, and in those with intraabdominal bleeding. The 1-, 3- and 5-year cumulative survival of patients who had infection was 70%, 56% and 56%, respectively, whereas the cumulative survival data of patients without infection was 94%, 87% and 85%, respectively (p<0.001). Multidrug resistance was found in 56% of the positive cultures, however, the one-year survival was not different in patients who had multidrug resistance positive and negative bacterial infection (both 70.2%). Conclusions: Infection control must target the management of multidrug resistance microbes through encouraging prevention, hygienic, and isolation rules, improving the operational, transfusion, and antimicrobial policy in a teamwork setting. Orv. Hetil., 2015, 156(34), 1366–1382.
Parkinson-kórban szenvedő betegek perioperatív ellátása. Irodalmi összefoglaló
Authors: Fülesdi Béla , Mitre Calin , Molnár Csilla
Published: August 2015

Similarly to an increase in life expectancy, the incidence of Parkinson’s disease increases as well. In parallel with this, more patients with Parkinson’s disease undergo elective or urgent surgical interventions. According to recent statistical data, more than half of the patients with Parkinson’s disease are not properly managed when they are hospitalized for surgical interventions. It is also clear that properly managed Parkinson’s disease patients have an approximately 50% lower rate for perioperative complications. The authors aimed to summarize the most important complications, the updated peri- and intraoperative treatment and management strategies of patients with Parkinson’s disease. They intended to underline that interdisciplinary cooperation and knowledge of the proper strategy may result in more successful treatment of Parkinson’s disease patients during the perioperative period. Orv. Hetil., 2015, 156(34), 1355–1359.
Urologijos raida Vilniaus universitete
Authors: Ramonas Henrikas , Januškevičius Tomas , Grigutis Mantas
Published: August 2015

Įsteigus Vilniaus universitete Medicinos kolegiją XVIII amžiaus antrojoje pusėje, susiklostė prielaidos chirurgijos progresui, kai pradėta rengti gydytojus, buvo steigiamos ligoninės ir klinikos. Iki XIX amžiaus vidurio, kai Vilniaus universitetas buvo uždarytas, urologijos raidai buvo būdinga glaudi integracija su tuomete chirurgija tiek mokant studentus, tiek organizuojant darbą chirurgijos klinikoje. Išsiskyrė asmenybės, tobuliau įvaldžiusios urologinių ligų gydymo būdus, buvo apginta daug disertacijų urologijos tematika. Vilniaus Stepono Batoro ir Kauno Vytauto Didžiojo universitetai, tarpukariu sukūrę reikiamas chirurgijos studijoms struktūras, suteikė galimybę vystyti urologiją. Tam laikotarpiui būdingas urologijos naujovių įdiegimas, netgi klinikinio darbo specializacija. Abiejuose universitetuose ginamos disertacijos, kuriose nagrinėjami urologinių ligonių gydymo moksliniai aspektai. Nutrūkus universitetų veiklai dėl lemtingų politinių įvykių ir karo, netenkama pedagogų, sutrinka klinikų ir ligoninių veikla. Trečiajam urologijos raidos etapui Vilniaus universitete būdinga specializacija, kai suformuojamos katedros, vėliau – klinikos ir centrai, skirti urologijos studijoms. Tai suteikė postūmį universitetinių ligoninių urologijos skyrių steigimui, pedagogų rengimui. Pagrindinėse universiteto klinikinėse bazėse susiklostė ikidiplominių ir podiplominių studijų praktika, susiformavo prielaidos sistemingai mokslinei veiklai. Laikotarpiais charakterizuojami Vilniaus universiteto trys urologijos raidos etapai pasižymi akademinės ir mokslinės veiklos vienove. Tai neatsiejama nuo minties progreso.
Šlapimo takų akmenų cheminės sudėties priklausomybė nuo akmens tankio haunsfildo vienetais kompiuterinėje tomografijoje
Authors: Vinikovas Artūras , Virbickaitė Austėja , Tyla Ramūnas , Anužis Jonas , Rutkauskaitė Dileta , Želvys Arūnas
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: kompiuterinė tomografija, šlapimo rūgšties akmenys, Haunsfildo vienetai, ne uratiniai akmenys, ekstrakorporinė smūginės bangos litotripsija (ESBL). Tikslas. Šlapimo takų akmenligė tampa vis dažnesne liga, ypač Vakarų šalyse. Akmenis sudarantys skirtingi cheminiai junginiai yra nevienodo tankio ir kietumo, todėl akmens sudėtis turi didelę reikšmę parenkant gydymo planą. Gydymo pasirinkimui taip pat reikšmingi yra akmens vieta ir dydis. Šio tyrimo tikslas – retrospektyviai ištirti šlapimo takų akmenų tankį in vivo, atliekant kompiuterinę tomografiją ir matuojant Haunsfildo vienetais (HV) bei palyginti su biochemine analize, atlikta infraraudonųjų spindulių pektrometrija. Metodai. Nuo 2010 iki 2014 m. 99 pacientams, kuriems įtariama šlapimo takų akmenligė, buvo atliekama kompiuterinė tomografija. Patyręs radiologas, kuris neturėjo duomenų apie akmenų cheminę sudėtį, retrospektyviai peržvelgė ir išanalizavo akmenų tankį Haunsfildo vienetais. Rezultatai buvo palyginti su gauta biochemine analize infraraudonųjų spindulių spektroskopija. Rezultatai. Iš 99 tirtų akmenų 57 buvo kalcio oksalato akmenys (57,6 proc.), 11 – struvito (11,1 proc.), 19 – grynos šlapimo rūgšties (19,2 proc.) ir 12 – kalcio oksalato bei šlapimo rūgšties akmenų (12,1 proc.). Patikrinus rezultatus, naudojant ANOVA palyginimą, buvo nustatyta, kad skirtingos cheminės sudėties akmenų tankiai nėra reikšmingai susiję. Naudojant nepriklausomų imčių t testą nustatyta, kad grynos šlapimo rūgšties akmenų tankis statistiškai reikšmingai skiriasi nuo kitą cheminę sudėtį turinčių akmenų (p < 0,001), tačiau pritaikius logistinę regresiją nustatyta, kad šis kompiuterinės tomografijos tankis yra nepakankamai patikimas prognozinis veiksnys. Išvados. HV dydis reikšmingai skiriasi tarp grynos šlapimo rūgšties ir kitą cheminę sudėtį turinčių akmenų, tačiau HV dydis nėra patikimas rodiklis, norint nustatyti akmens cheminę sudėtį. Taip pat HV dydis nėra patikimas nuspėjantysis rodiklis, diferencijuojant grynos šlapimo rūgšties akmenis nuo kitą cheminę sudėtį turinčių akmenų.
Inkstų rezekcijos dėl T1a inkstų vėžio: funkciniai ir onkologiniai rezultatai
Authors: Čekauskas Albertas , Gabrilevičius Justinas , Kliokytė Rūta , Ramonas Henrikas , Jankevičius Feliksas
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: inkstų vėžys, inkstų rezekcija, bendras išgyvenamumas. Darbo tikslas. Įvertinti inkstų rezekcijų, atliktų dėl įvairaus dydžio inkstų T1a stadijos vėžio, funkcinius ir onkologinius rezultatus bei apžvelgti juos tarptautinės patirties kontekste. Tyrimo medžiaga ir metodika. Atliktas retrospektyvinis tyrimas, kurio metu buvo analizuoti visi inkstų rezekcijos atvejai (n = 332) 14 metų laikotarpiu. Į galutinę analizę pateko tik T1a stadijos inkstų navikai (n = 179). Atrinkti atvejai suskirstyti į tris grupes pagal didžiausią išmatavimą (cm): A (<2), B (2–2,9), C (3–4). Vertinti funkciniai, onkologiniai rezultatai ir bendras pacientų išgyvenamumas. Statistinė analizė atlikta SPSS 16.0 programa (statistiškai reikšminga, kai p < 0,05). Rezultatai. Vertinant histologinius navikų duomenis, daugiausia operuota šviesių ląstelių karcinomos atvejų 146 (81,6 proc.), papilinės karcinomos – 23 (12,8 proc.), chromofobinė karcinoma – 10 (5,6 proc.). Pagal diferenciacijos laipsnį daugiausia pastebėta G2 (vidutiniškai diferencijuotų) navikų – 109 (62,3 proc.), 52 (29,7 proc.) atvejais nustatytas G1 (gerai diferencijuotas) navikas, G3 (blogai diferencijuoti) navikai rasti 14 (8 proc.) pacientų. Pagal Fuhrman klasifikaciją, I laipsnis pastebėtas 28 (18,9 proc.) atvejais, 83 (56,1 proc.) – II laipsnis, 36 (24,3 proc.) – III laipsnis, 1 (0,7 proc.) – IV laipsnis. Diferenciacijos laipsnio pasiskirstymo skirtingose dydžių grupėse reikšmingo skirtumo nepastebėta. Ūminis inkstų nepakankamumas išsivystė 90 (71,4 proc.) iš tirtų 126 pacientų, iš kurių 15 buvo atlikta vienintelio inksto rezekcija (93,8 proc. visų vieno inksto rezekcijų). Vertinant inkstų funkcijos rodiklius, A ir C grupėse vėlyvame pooperaciniame periode glomerulų filtracijos greitis beveik pasiekė priešoperacinį lygį, B grupėje jis išliko žemesnis. 1, 5 ir 10 metų išgyvenamumas be ligos recidyvo buvo 99,2 proc. ir 99,7 proc. ir 86,4 proc., bendras išgyvenamumas atitinkamai – 98,3 proc., 88,9 proc. ir 83,7 proc. Medianinė pacientų stebėjimo trukmė 54 ± 36 mėn. Išvados. Inkstų rezekcijos dėl T1a navikų yra saugios operacijos, padedančios išsaugoti inkstų funkciją bei pasižyminčios gerais onkologiniais rezultatais. T1a navikų grupė nėra vienalytė. Naviko dydis yra svarbus prognozuojant naviko diferenciacijos laipsnį, tikėtiną operacijos trukmę bei galimų recidyvų dažnį. Į tai reikėtų atsižvelgti renkantis radikalų inkstų vėžio gydymą. Šios operacijos taip pat padeda išsaugoti inkstų funkciją, ypač vienintelio inksto navikų atveju.
Įgimtų varpos deformacijų chirurginio gydymo aspektai
Authors: Žalimas Algirdas , Matulevičius Augustinas , Ramonas Henrikas , Želvys Arūnas
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: įgimtas varpos kreivumas, varpos plastika, chirurginis gydymas. Tikslas. Šio darbo tikslas yra apibendrinti įgimto varpos kreivumo chirurginio gydymo pagal Nesbito rezultatus Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Urologijos centre. Medžiaga ir metodai. Nuo 1999 iki 2014 metų, Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Urologijos centre operuota 50 pacientų dėl įgimto varpos kreivumo. 49-niems ligoniams atlikta varpos plastika pagal Nesbit, o vienam varpą prailginanti tiesinimo operacija. Operacijos metu visiems pacientams sukurta dirbtinė erekcija užveržus varpą elastingu laikikliu prie šaknies ir sušvirkštus į akytkūnius fiziologinio tirpalo. Šios procedūros metu įvertintas varpos kreivumas nustatant jo kampą, kryptį ir nuotolius. Rezultatai. Nuo 1999 iki 2014 metų Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Urologijos centre atliktos 49 varpos plastikos operacijos pagal Nesbito dėl kliniškai diagnozuoto įgimto varpos kreivumo. Amžiaus vidurkis 22,7 ± 4,29 m. (jauniausias – 17 metų, vyriausias – 40 metų pacientas). Ventralinis varpos nukrypimas nustatytas 20 (40 proc.) pacientų, lateralinis – 15 (30 proc.) pacientų, dorzalinis – 7 (14 proc.) ir 8 (16 proc.) pacientams diagnozuotas mišrus nukrypimas. Didžiausias nustatytas varpos pasvyrimo kampas prieš operaciją – 90o, mažiausias – 15o. Po operacijos pagal Nesbito komplikacijos išsivystė 5 (10,2 proc.) pacientams, be komplikacijų operacija praėjo 44 (89,8 proc.) pacientams. Grupėje, kurioje komplikacijų nenustatyta, vidutinė operacijos trukmė – 85,14 ± 20,59 min., o grupėje, kurioje išsivystė pooperacinės komplikacijos, – 90 ± 43,78 min., kai p = 0,693. Grupėje, kurioje išsivystė komplikacijos, vidutinis akytkūniuose išpjautų langų skaičius – 3,75 ± 2,06, o grupėje, kurioje komplikacijų nenustatyta, – 4 ± 2, kai p = 0,817. Pacientams, kuriems atlikta simetrinė varpos plastika, vidutinė operacijos trukmė buvo 92,50 ± 20,6 min., o grupėje, kurioje asimetrinė – 70,42 ± 22,2 min., kai p = 0,004. Vidutinė hospitalizacijos trukmė – 5,2 ± 4,91 dienos. Išvados. Įgimto varpos kreivumo chirurginis gydymas pagal Nesbito yra efektyvus metodas siekiant ištiesinti varpą. Įgimtas varpos kreivumas dažniausiai operuojamas jauniems, lytiškai aktyviems pacientams, dėl to nuo operacijos sėkmės priklauso psichologinė ir seksualinė paciento gyvenimo kokybė.
Inkstų akmenų endoskopinės kombinuotos intrarenalinės chirurgijos efektyvumo analizė
Authors: Želvys Arūnas , Mačiulytė Rimvydė , Andreikaitė Gintarė , Jankevičius Feliksas
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: inkstų akmenligė, endoskopinė kombinuota intrarenalinė chirurgija, perkutaninė nefrolitotripsija. Endoskopinė kombinuota intrarenalinė chirurgija („Endoscopic combined intrarenal surgery“ –ECIRS) – tai metodas, taikomas dideliems ir komplikuotiems inksto akmenims šalinti. Iki šiol nėra gairėmis apibrėžtos kombinuotų operacijų vietos daugybinių ir didelių akmenų atvejais, metodą taiko ne visi centrai dėl operacijai naudojamos įrangos sudėtingumo bei sąnaudų. Tačiau noras greičiau pašalinti visus akmenis, nepadidinant komplikacijų skaičiaus, atitinka pacientų lūkesčius, mažina pakartotinų hospitalizacijų skaičių. Šio tyrimo tikslas – įvertinti endoskopinės kombinuotos intrarenalinės chirurgijos efektyvumą daugybinių inkstų akmenų atvejais, lyginant su perkutanine nefrolitotripsija (PCNL). Tyrimo medžiaga ir metodai. Retrospektyviai analizuoti duomenys pacientų, kuriems 2011–2013 metais Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose (VUL SK) atliktos perkutaninės nefrolitotripsijos. Analizei pasirinkti 83 pacientai, kuriems diagnozuoti daugybiniai inkstų akmenys. 68 iš jų buvo gydyti perkutaninės nefrolitotripsijos (PCNL) metodu, o 15 – endoskopinės kombinuotos intrarenalinės chirurgijos (ECIRS) metodu. Kombinuota operacija buvo taikoma pacientams, kuriems po radiologinių tyrimų (intraveninė urografija arba inkstų KT) aptarimo nuspręsta, kad akmenų pašalinimas vienos PNL operacijos metu abejotinas. Rezultatai. Lygintos dvi grupės: ECIRS ir PCNL. Visiško akmenų pašalinimo skirtumas tarp šių grupių nėra statistiškai reikšmingas (naudojant chi kvadratą gauta p reikšmė lygi 0,98, skirtumas statistiškai reikšmingas, kai p < 0,05). Operacijos trukmės vidurkis PCNL grupėje (96,99 ± 25,99 min.) trumpesnis nei ECIRS grupėje (129 min. ± 38,275 min.). Šis skirtumas yra statistiškai reikšmingas (p = 0,001). Lyginant hospitalizacijos po operacijos trukmės vidurkius gautas statistiškai nereikšmingas skirtumas (p = 0,066, PCNL grupės vidurkis – 6,78 ± 2,715 dienos, ECIRS grupės – 5,40 ± 1,920 dienos). Išvados. Endoskopinės kombinuotos intrarenalinės chirurgijos metodas ne mažiau efektyvus už perkutaninę nefrolitotripsiją šalinant daugybinius inkstų akmenis, kai jų pašalinimas vienos PCNL operacijos metu abejotinas. ECIRS operacijos trukmė yra ilgesnė negu PCNL operacijos. Atliekant ECIRS operaciją, pacientas gali išvengti pakartotinų operacijų, inkstas mažiau juda kvėpuojant, nereikia keisti paciento padėties operacijos metu (saugesnė anestezija, patogiau operuoti nutukusius pacientus).
Didelės abipusės inkstų angiomiolipomos sergant tuberozine skleroze: atvejo pristatymas
Authors: Ramonas Henrikas , Rutkauskaitė Dileta , Bazarauskaitė Rosita
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: angiomiolipoma, tuberozinė sklerozė, inksto rezekcija. Pateikiamas klinikinis atvejis, kai 37 metų ligonei dėl vienintelio inksto 18 cm dydžio amgiomiolipomų konglomerato pokapsulinio pakraujavimo atlikta inksto rezekcija. Įvertinus ankstesnių tyrimų ir gydymo duomenis bei radiologinio tyrimo išvadas, diagnozuotos daugybinės inkstų agiomiolipomos sergant tuberozine skleroze. Remiantis ankstyvo bei atokaus vertinimo rezultatais, po vienintelio inksto rezekcijos konstatuotas geri gydymo rezultatai ir numatoma gera prognozė.
Nėščiųjų ir jų partnerių šlapimo takų infekcijos reikšmė nėštumo eigai
Authors: Žalimas Algirdas , Baušytė Raminta , Bartkevičienė Daiva , Drąsutienė Gražina Stanislava , Jankevičius Feliksas , Ramašauskaitė Diana , Dumalakienė Irena
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: šlapimo takų infekcija, besimptominė bakteriurija, priešlaikinis gimdymas, citokinai. Šlapimo takų infekcija yra viena dažniausių nėščiųjų infekcijos rūšių, kuri laiku nediagnozuota ir negydyta gali sukelti sunkią nėščiosios ir vaisiaus patologiją, nepalankią nėštumo eigą ir baigtį. Šlapimo takų infekcijos diagnostikoje auksiniu standartu išlieka šlapimo pasėlis, tačiau pasaulyje tęsiami tyrimai, ieškant efektyviausio diagnostikos ir gydymo algoritmo. Pastebėta, kad tam tikri uždegiminiai citokinai, pavyzdžiui., interleukinas- 1β, interleukinas-6, interleukinas-8, dalyvauja priešlaikinio gimdymo atsiradime, tačiau išlieka prieštaringos nuomonės dėl imuninių žymenų panaudojimo atrenkant šlapimo takų infekcijos požiūriu rizikingas nėščiąsias. Lietuvoje kol kas iš viso nėra tirtas šlapimo takų infekcijos paplitimas tarp nėščių moterų, jos reikšmė nėščiosios ir vaisiaus sergamumui bei mirtingumui perinataliniu laikotarpiu, nėštumo eigai ir išeitims. Taip pat užsienio šalyse ir Lietuvoje neatlikti moksliniai tyrimai, nagrinėjantys vyrų, sergančių šlapimo takų infekcija, galimybes užkrėsti nėščias savo partneres. Šiame apžvalginiame straipsnyje pateiksime naujausius pasaulio mokslininkų tyrimų apie šlapimo takų infekcijos įtaką nėštumo eigai ir išeitims, imuninių žymenų panaudojimą nėščiųjų šlapimo takų infekcijos diagnostikoje rezultatus.
Išankstinė transplantacija – pirmas pasirinkimas gydant galutinės stadijos lėtinę inkstų ligą
Authors: Daugirdaitė Severija , Rimševičius Laurynas , Miglinas Marius
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: lėtinė inkstų liga, išankstinė inkstų transplantacija. Išankstinė inkstų transplantacija – tai transplantacija, atliekama lėtine inkstų liga sergantiems pacientams, netaikius ilgalaikės inkstų funkciją pavaduojančios terapijos dializėmis. Taip pacientai apsaugomi nuo ilgalaikės dializės sukeliamų komplikacijų. Taip pat geresnis yra tiek recipiento, tiek alografto išgyvenamumas, palyginti su transplantacijomis, atliktomis po ilgalaikės dializės. Tai ekonomiškesnis būdas, padedantis sutaupyti netaikant brangiai kainuojančių dializių, sumažinantis hospitalizacijų dėl dializės komplikacijų skaičių, leidžiantis didesnei daliai darbingų pacientų sugrįžti į darbo rinką po transplantacijos ir neprarasti pajamų, užtikrinantis geresnę pacientų gyvenimo kokybę. Vis dėlto šis nemažai privalumų turintis metodas vis dar nėra plačiai taikomas. Pagrindinės kliūtys – donorų trūkumas, ypač gyvųjų, prastas pacientų informuotumas apie jų ligos gydymo galimybes, neaiškus tinkamiausias išankstinės transplantacijos taikymo laikas. Išankstinė inkstų transplantacija laikoma geriausiu gydymo būdu pacientams, sergantiems lėtinės inkstų ligos galutine stadija, bet rekomenduojama jos taikymą svarstyti dar nepasiekus galutinės stadijos, kad būtų užtikrintas pakankamas laikas donoro ir recipiento ištyrimui iki dializių skyrimo. Įveikus iškylančias kliūtis – skatinant donorystę, pabrėžiant gyvų donorų svarbą, tinkamai informuojant pacientus apie jų gydymo galimybes ir išaiškinant išankstinės transplantacijos naudą, nustatant tinkamiausią taikymo laiką, svarbu šį pakeičiamosios inkstų terapijos metodą paversti plačiai naudojamu pirmo pasirinkimo lėtinės inkstų ligos gydymo būdu.
Damoklo kardas: širdies įvykiai dializės metu
Authors: Januškevičius Tomas , Grigutis Mantas , Rimševičius Laurynas , Sološenko Andrius , Stankevičius Dainius , Miglinas Marius
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: hemodializė, aritmija, prieširdžių virpėjimas, staigi kardialinė mirtis. Lėtinė inkstų liga, kai reikalinga pakaitinė inkstų terapija, – svarbi visuomenės sveikatos problema. Kiekvienos hemodializės (HD) metu atsiranda didelė apkrova širdies ir kraujagyslių sistemai, susijusi su skysčių ir elektrolitų pokyčiais. Šiame straipsnyje apžvelgiami dažniausiai pasitaikantys širdies ir kraujagyslių sistemos pokyčiai HD pacientams. Prieširdžių virpėjimas (PV) – viena dažniausių aritmijų klinikinėje praktikoje. Hipokalemija – svarbus rizikos veiksnys, susijęs su prieširdžių virpėjimo atsiradimu. Staigi kardialinė mirtis – tai netikėta žmogaus mirtis dėl širdies priežasčių, atsirandančių per trumpą laiką, kuriam anksčiau buvo arba nebuvo nustatyta širdies patologija, o akivaizdi terminalinė būklė anksčiau nebuvo diagnozuota. HD metu dažnai pastebimi pokyčiai elektrokardiogramoje. QT intervalas (norma 0,24–0,45 s) yra žinomas kaip skilvelinės repoliarizacijos žymuo, o jo pailgėjimas susijęs su padidėjusia aritmijų rizika. Hipokalemijai būdinga T bangos pailgėjimas, ST segmento depresija, patologinis U dantelis, supraventrikulinės ir skilvelinės tachikardijos bei aritmijos. Šiuos rizikos veiksnius ir širdies sutrikimus būtina laiku nustatyti ir koreguoti, todėl svarbus pastovus širdies parametrų (širdies dažnio variabilumo, elektrokardiogramos) fiksavimas hemodializės metu.
Neišeminio priapizmo atvejis
Authors: Želvys Arūnas , Černiauskienė Aušra , Misonis Nerijus
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: neišeminis priapizmas, erekcinė disfunkcija, tarpvietės trauma. Priapizmu vadinama besitęsianti varpos erekcija, nesusijusi su seksualine stimuliacija. Šis terminas jungia du skirtingus patofiziologinius procesus. Išeminis priapizmas yra sąlygotas kraujo stazės varpoje ir yra susijęs su kraujo nutekėjimo problema. Neišeminis priapizmas yra arterinės kraujotakos sutrikimas, kai varpa nuolat prisipildo arterinio kraujo. Pristatome atvejį, kai 21 metų vyrui, neturinčiam kitų ligų, po tarpvietės traumos, važiuojant dviračiu, įvyko erekcija. Ji buvo neskauminga ir tęsėsi 5 paras. Nors iš pažiūros patologija panaši abiejų priapizmo rūšių atvejais, tačiau mechanizmai, ištyrimo rezultatai ir gydymo būdai skiriasi. Pristatomas sėkmingo gydymo atvejis panaudojant arterijos embolizaciją.
Inkapsuliuojanti pilvaplėvės sklerozė – reta ir pavojinga peritoninės dializės komplikacija: klinikinis atvejis ir literatūros apžvalga
Authors: Kubiliūtė Dainora , Rimševičius Laurynas , Tyla Ramūnas , Miglinas Marius
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: inkapsuliuojanti pilvaplėvės sklerozė (IPS), peritoninė dializė, žarnų nepraeinamumas, inkstų transplantacija, adheziolizė. Inkapsuliuojanti pilvaplėvės sklerozė (IPS) – reta, bet pavojinga ilgalaikės peritoninės dializės sukelta komplikacija. IPS būdinga difuzinė pilvaplėvės sklerozė, progresuojanti žarnų inkapsuliacija ir žarnų nepraeinamumo klinikiniai simptomai. Pastaruoju metu vis dažniau IPS diagnozuojama pacientams po inkstų transplantacijos, kuriems anksčiau buvo taikyta peritoninė dializė. Patogenezė nėra tiksliai žinoma, bet apima uždegimo, angiogenezės ir fibrozės sampratą. IPS diagnostika paremta klinikiniais, radiologiniais ir makroskopiniais pokyčiais. Nėra bendrų IPS gydymo rekomendacijų, bet, sukauptų tyrimų duomenimis, siūloma taikyti medikamentinį gydymą (steroidai, tamoksifenas), chirurginį (enterolizė, peritonektomija) arba abiejų kombinaciją. Pristatome IPS klinikinį atvejį – 44 metų vyras buvo hospitalizuotas į chirurgijos skyrių dėl besikartojančio žarnų nepraeinamumo po inkstų transplantacijos. Išliekant progresuojančiai simptomatikai, buvo atlikta laparotomija – rasti tipiški IPS pakitimai ir žarnų nekrozė. Tai pirmas IPS atvejis, diagnozuotas mūsų Nefrologijos centre. Pateikiama naujausia literatūros apžvalga apie IPS diagnostiką ir gydymą.
Prostatos magnetinio rezonanso tomografijos tyrimo indikacijų ir atlikimo metodikų analizė Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose 2006–2014 metais
Authors: Adomaitienė Irina , Černiauskaitė Reda , Samuilis Artūras , Adomaitis Robertas
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: prostatos vėžys, prostatos vėžio radiologinė diagnostika, multiparametrinis MRT tyrimas. Darbo tikslas. Išanalizuoti prostatos magnetinio rezonanso tomografijos tyrimo klinikines indikacijas bei atlikimo metodikas Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose. Išnagrinėti prostatos magnetinio rezonanso tomografijos tyrimo taikymo galimybes pacientams tiriamiems: 1) dėl įtariamo prostatos vėžio; 2) tikslinant prostatos vėžio stadiją. Tyrimo medžiaga ir metodai. Retrospektyviai analizuota informacija apie pacientus, kuriems tiriant dėl prostatos vėžio 2006–2014 metais Vilniaus universiteto Santariškių klinikose buvo atliktas prostatos magnetinio rezonanso tomografijos tyrimas. Naudoti elektroninių ligos istorijų, ambulatorinių kortelių ir Vilniaus universiteto Santariškių klinikų statistinių programų duomenys. Rezultatai. 2006–2014 m. Vilniaus universiteto Santariškių klinikose atlikti 194 prostatos magnetinio rezonanso tomografijos tyrimai. Stebėta tyrimų daugėjimo tendencija: 2006 metais – 2 tyrimai, 2013 metais – 59 tyrimai, 2014 metais skaičius sumažėjo iki 33 tyrimų. Tyrimus vertino 8 radiologai. Vienam radiologui teko analizuoti nuo 1 iki 26 tyrimų per trejų metų laikotarpį. 125 tyrimai atlikti naudojant multiparametrinę metodiką. Nuo 2012 ir 2014 m. visi tyrimai atlikti šia metodika, 2013 m. – 57 iš 59 tyrimų. Naviko nustatymo ir išplitimo grupėse ketvirtadalio magnetinio rezonanso tomografijos tyrimų vaizdų informatyvumas buvo mažesnis dėl pobiopsinių pakitimų. Pi-RADS („Prostate Imaging-Reporting and Data System“) sistema pradėta naudoti 2013 m., 2014 m. 55 procentai tyrimų vertinti taikant Pi-RADS sistemą. Prostatos vėžio išplitimui nustatyti atlikta 115 tyrimų, lokaliam recidyvui nustatyti – 51 tyrimas, prostatos vėžiui nustatyti – 22 tyrimai; 6 tyrimų indikacijos nepatikslintos. Per tiriamą laikotarpį 10 tyrimų atlikta pacientams su pirmine neigiama prostatos biopsija, iš jų 4 pacientams po prostatos magnetinio rezonanso tomografijos tyrimo pakartojus biopsiją nustatyta prostatos karcinoma. Išvados. Naudojant Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Radiologijos ir branduolinės medicinos centre esamas šiuolaikines technologijas, šis tyrimas galėtų būti efektyviau taikomas prostatos vėžio detekcijai. Reikalingas tarpdisciplininis bendradarbiavimas užtikrinant reikiamą laiko tarpą tarp biopsijos ir magnetinio rezonanso tomografijos tyrimo. Pastebima teigiama tyrimų paskirstymo tarp radiologų tendencija užtikrinant pakankamą tyrimų skaičių vienam specialistui subspecializacijos patirties suformavimui ir tyrimo kokybiškam atlikimui bei įvertinimui. Prostatos multiparametrinio tyrimo metodikos taikymas ir Pi‑RADS sistemos taikymas tyrimui vertinti Vilniaus universiteto Santariškių klinikų Radiologijos ir branduolinės medicinos centre atitinka naujausias prostatos MRT tyrimų atlikimo gaires.
Prostatos vėžio rizikos skaičiuoklės galimybių vertinimas planuojant prostatos biopsiją
Authors: Adomaitis Robertas , Bazarauskaitė Rosita , Jankevičius Feliksas
Published: August 2015

eikšminiai žodžiai: prostatos vėžio rizikos skaičiuoklė, prostatos biopsija. Tikslas. Įvertinti prostatos vėžio rizikos skaičiuoklės galimą įtaką tiriant dėl padidėjusio prostatos specifinio antigeno tyrimo rezultato atvykusius pacientus. Metodai. 2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Urologijos centre atliktų prostatos biopsijų duomenų retrospektyvi analizė. Sprendimo atlikti prostatos biopsiją vadovaujantis internetine prostatos vėžio rizikos skaičiuokle (http://www.prostatecancer-riskcalculator.com/seven-prostate-cancer-risk-calculators, versija „4+DRE“) vertinimas. Rezultatai. Tyrimas apėmė 207 (48–74 m.) vyrus. Pagal prostatos vėžio rizikos skaičiuoklę, biopsija nebūtų atlikta 23,2 proc. atvejų (48 pacientams). Būtų neaptikta 14 vėžio atvejų, iš jų – 5 didesnės rizikos atvejai. Atliekant pakartotiną prostatos biopsiją pagal skaičiuoklės rekomendacijas neaptikta nė vieno vėžio atvejo. Atlikus pakartotiną biopsiją, kai to nerekomenduoja skaičiuoklė, 80 proc. atvejų nustatyto vėžio atitiko mažos rizikos kriterijus. Išvados. Prostatos vėžio rizikos skaičiuoklė gali būti papildomas urologo darbo įrankis, leidžiantis išvengti pakartotinų neigiamų biopsijų bei kliniškai nereikšmingo prostatos vėžio diagnostikos, taip pat naudingas identifikuojant pacientus, kuriems tikslingas papildomas ištyrimas prieš prostatos biopsiją.
Antrojo pošlaplinio raiščio implantavimas gydant pasikartojusį vyrų šlapimo nelaikymą po nesėkmingos pirmojo raiščio operacijos (klinikinis atvejis)
Authors: Černiauskienė Aušra , Audzijonis Mindaugas , Jankevičius Feliksas
Published: August 2015

Reikšminiai žodžiai: vyrų šlapimo nelaikymas, šlapimo nelaikymas po prostatektomijos, pošlapliniai raiščiai, antrasis raištis, nesėkmė. Šlapimo nelaikymas yra komplikacija po prostatos pašalinimo operacijos. Pošlapliniai raiščiai šiais laikais yra dažnai pasirenkamas vyrų lengvo ir vidutinio laipsnio šlapimo nelaikymo po atliktų prostatektomijų gydymo būdas. Literatūroje autoriai praneša apie efektyvų vyrų šlapimo nelaikymo po prostatektomijos gydymą implantuojant pošlaplinius raiščius. Tačiau literatūroje aprašoma nuo 14,3 proc. iki 45,5 proc. nesėkmingų atvejų po atliktų pošlaplinių raiščių implantavimo. Pristatome ir aptariame atvejį vyro, kuriam dėl prostatos karcinomos atliktos radikalios prostatektomijos bei vidutinio laipsnio šlapimo nelaikymo buvo implantuotas pošlapininis raištis „I STOP“ per užtvarinę angą ir operacija nebuvo efektyvi. Praėjus 17 mėnesių po pirmojo raiščio implantavimo, šiam ligoniui buvo implantuotas reguliuojamas pošlaplinis raištis „Argus®“ užgaktiniu būdu. Po 4 mėnesių po antrojo raiščio implantavimo dėl dalinio šlapimo nesulaikymo stipraus fizinio krūvio metu buvo atliktas raiščio priveržimas, po to ligonis gerai sulaiko šlapimą ir nenešioja įklotų. Pošlaplinis raištis „Argus®“ yra efektyvus minimaliai invazinis metodas gydant atsinaujinusį arba nesėkmingą vyrų šlapimo nelaikymą po pirmojo raiščio implantacijos. Tai rodo ir mūsų klinikinis atvejis, todėl tai galima taikyti praktikoje.