bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Consuming Identity
Authors: Stokes Ashli Quesinberry , Atkins-Sayre Wendy
Published: January 2019

Many Southerners enjoy conversations about food, quickly jumping in with likes and dislikes, regional preferences, and food-related stories. The subject of food often crosses lines of race, class, gender, and region, and provides an opportunity for a common discussion point. This book explores the types of identities, allegiances, and bonds that are made possible and are strengthened through Southern foods and foodways. It adds to the growing list examining Southern food, but its focus on the cuisine’s rhetorical nature and the communicative effect that the food can have on Southern culture makes a significant contribution to that important conversation.
The book tells the stories of Southern food that speak to the identity of the region, explaining how food helps to build individual identities, and exploring the possibilities of how food opens up dialogue. The authors show how food acts rhetorically, with the kinds of food that we choose to eat and serve sending messages about how we view ourselves and others. Food serves an identity-building function, factoring heavily into the understanding of who we are. The stories surrounding food are so important to Southern culture, they provide a significant and meaningful way to open up dialogue in the region. By sharing and celebrating the stories and actual food of Southern foodways, Southerners are able to focus on similar histories and traditions, despite the division that has plagued and continues to plague the South. Taken together, the book shows how Southern food provides a significant starting point for understanding food’s rhetorical potential.
More than Cricket and Football
Authors: Park Roberta J. , Lule Jack
Published: January 2019

This collection takes a critical look at athletic celebrity on the part of athletes who enjoy worldwide reputations without necessarily breaking into the more narrowly defined North American sporting terrain. This volume, which chronicles the reputational arcs of athletes in such diverse sports as surfing, motocross, Grand Prix Racing, distance running, and even sumo wrestling, as well as more widespread competitions including tennis, cricket, and world football, to name but a few, are presented as a means to underscore the notion that sport, regardless of type and place, helps foster individual reputations that creates celebrities unique to those games.
Faulkner Networked: Indigenous, Regional, Trans-Pacific
Authors: Dimock Wai Chee
Published: January 2019

This chapter attempts to reclaim Faulkner as a “regional” writer: but regional in a new sense, embracing a new set of geographical coordinates, and a new set of historical references. What brings all of these into play is a psychology locally felt yet globally shareable, a sense of being somehow on the wrong side of history that different groups must have experienced at different points, when they have fought for something and fought in vain. It is not a good feeling, but some good might come of it nonetheless. It has the most potential for good when it is oriented outward, imagined as a principle of connectivity extending beyond Mississippi, a basis for reaching out to other localities with not much else in common. This transregional arc might turn out to be one of the most enduring aspects of Faulkner's thinking about history. This kind of regionalism is referred to a “networked” regionalism.
Variation of the contents of biphenyl structures in lignins among wood species
Authors: Hirayama Haruka , Akiyama Takuya , Tamai Akari , Nawawi Deded S. , Syafii Wasrin , Yokoyama Tomoya , Matsumoto Yuji
Published: January 2019

Biphenyl structures (5–5 linkages) are one of the significant structural units in plant cell wall lignin. They can potentially play a role in providing branch points in lignins and influence the polymer structure of lignins. Variation of the biphenyl content was investigated for 21 wood species by alkaline nitrobenzene oxidation. The total yields of biphenyl-type products were similar among the six softwoods, and at least 6% of the phenylpropanoid units in lignin were involved in the biphenyl structures (>0.06 per C6-C3). The biphenyl product yield of the 15 hardwoods ranged widely (0.002–0.05 per C6-C3) and was lower in species having a higher syringyl/guaiacyl ratio (i.e. a species with less guaiacyl units). In addition, the proportion of biphenyl products in all guaiacyl-type products was not constant but decreased as the proportion of syringyl units increased. This indicates that the content of guaiacyl units is not likely the only factor influencing the biphenyl content.
On conjugacy of GGS-groups
Authors: Petschick Jan Moritz
Published: January 2019

Each GGS-group on the p-adic tree is defined by a

(

p
-
1

)

{{(p-1)}}

-tuple of integers modulo p, called the defining tuple. It is proved that two GGS-groups are conjugate (equivalently, by a theorem of Grigorchuk and Wilson, isomorphic) in the automorphism group of the tree if and only if their defining tuples can be transformed into each other by multiplication by an integer modulo p and performing certain reorderings of the tuple. Finally, the number of isomorphism classes of GGS-groups is calculated.
Galois connections between sets of paths and closure operators in simple graphs
Authors: Šlapal Josef
Published: January 2019

For every positive integer n,we introduce and discuss an isotone Galois connection between the sets of paths of lengths n in a simple graph and the closure operators on the (vertex set of the) graph. We consider certain sets of paths in a particular graph on the digital line Z and study the closure operators associated, in the Galois connection discussed, with these sets of paths. We also focus on the closure operators on the digital plane Z2 associated with a special product of the sets of paths considered and show that these closure operators may be used as background structures on the plane for the study of digital images.
Talking green and acting green are two different things: An experimental investigation of the relationship between implicit and explicit attitudes and low carbon consumer choice
Authors: McGuire Laura , Beattie Geoffrey
Published: January 2019

One major assumption in the climate change debate is that because respondents report positive attitudes to the environment and to low carbon lifestyles they will subsequently engage in environmentally friendly/low carbon behaviors when given the right guidance or information. Many governmental agencies have based their climate change strategy on this basic assumption, despite some anxiety about the value-action gap in psychology more generally. Here we test this assumption. We investigated the relationship between explicit and implicit attitudes to carbon footprint, and both self-reports of environmental behavior and low carbon behavioral choices. We found that self-reported attitudes to carbon footprint were significantly associated only with self-reported environmental and self-reported low-carbon behaviors. They were not significantly associated with the choice of low carbon alternatives in a simulated shopping task. Given that the vast majority of studies on attitudes and behavior in the environmental domain use self-report measures of behavior, this may mean that we are generating research findings that could be making policy makers overly complacent about our readiness for actual behavior change. Implicit attitudes were not significantly associated with either measure in terms of group comparisons, but those with a strong positive implicit attitude towards low carbon did choose more low carbon items, but only under time pressure. The opposite trend was found for explicit attitudes – this increased only when participants were not under time pressure. These results suggest that Kahneman’s hypothesis about contrasting systems of human cognition might be highly relevant to the domain of climate change and behavioral adaptation.
Altered DNA Methylation in the Developing Brains of Rats Genetically Prone to High versus Low Anxiety
Authors: McCoy Chelsea R. , Glover Matthew E. , Flynn Leigh T. , Simmons Rebecca K. , Cohen Joshua L. , Ptacek Travis , Lefkowitz Elliot J. , Jackson Nateka L. , Akil Huda , Wu Xiaowei , Clinton Sarah M.
Published: January 2019

There is growing evidence of abnormal epigenetic processes playing a role in the neurobiology of psychiatric disorders, although the precise nature of these anomalies remains largely unknown. To study neurobiological (including epigenetic) factors that influence emotionality, we use rats bred for distinct behavioral responses to novelty. Rats bred for low novelty response (low responder [LR]) exhibit high levels of anxiety- and depressive-like behavior compared with high novelty responder (HR) rats. Prior work revealed distinct limbic brain development in HR versus LR rats, including altered expression of genes involved in DNA methylation. This led us to hypothesize that DNA methylation differences in the developing brain drive the disparate HR/LR neurobehavioral phenotypes. Here we report altered DNA methylation markers (altered DNA methyltransferase protein levels and increased global DNA methylation levels) in the early postnatal amygdala of LR versus HR male rats. Next-generation sequencing methylome profiling identified numerous differentially methylated regions across the genome in the early postnatal HR/LR amygdala. We also contrasted methylation profiles of male HRs and LRs with a control rat strain that displays an intermediate behavioral phenotype relative to the HR/LR extremes; this revealed that the LR amygdalar methylome was abnormal, with the HR profile more closely resembling that of the control group. Finally, through two methylation manipulations in early life, we found that decreasing DNA methylation in the developing male and female amygdala improves adult anxiety- and depression-like behavior. These findings suggest that inborn DNA methylation differences play important roles in shaping brain development and lifelong emotional behavior.

SIGNIFICANCE STATEMENTEpigenetic changes are biological mechanisms that regulate the expression and function of genes throughout the brain and body. DNA methylation, one type of epigenetic mechanism, is known to be altered in brains of psychiatric patients, which suggests a role for DNA methylation in the pathogenesis of psychiatric disorders, such as depression and anxiety. The present study examines brains of rats that display high versus low levels of anxiety- and depression-like behavior to investigate how neural DNA methylation levels differ in these animals and how such differences shape their emotional behavioral differences. Studying how epigenetic processes affect emotional behavior may improve our understanding of the neurobiology of psychiatric disorders and lead to improved treatments.
Presynaptic α2δ-2 Calcium Channel Subunits Regulate Postsynaptic GABAAReceptor Abundance and Axonal Wiring
Authors: Geisler Stefanie , Schöpf Clemens L. , Stanika Ruslan , Kalb Marcus , Campiglio Marta , Repetto Daniele , Traxler Larissa , Missler Markus , Obermair Gerald J.
Published: January 2019

Presynaptic α2δ subunits of voltage-gated calcium channels regulate channel abundance and are involved in glutamatergic synapse formation. However, little is known about the specific functions of the individual α2δ isoforms and their role in GABAergic synapses. Using primary neuronal cultures of embryonic mice of both sexes, we here report that presynaptic overexpression of α2δ-2 in GABAergic synapses strongly increases clustering of postsynaptic GABAARs. Strikingly, presynaptic α2δ-2 exerts the same effect in glutamatergic synapses, leading to a mismatched localization of GABAARs. This mismatching is caused by an aberrant wiring of glutamatergic presynaptic boutons with GABAergic postsynaptic positions. The trans-synaptic effect of α2δ-2 is independent of the prototypical cell-adhesion molecules α-neurexins (α-Nrxns); however, α-Nrxns together with α2δ-2 can modulate postsynaptic GABAAR abundance. Finally, exclusion of the alternatively spliced exon 23 of α2δ-2 is essential for the trans-synaptic mechanism. The novel function of α2δ-2 identified here may explain how abnormal α2δ subunit expression can cause excitatory–inhibitory imbalance often associated with neuropsychiatric disorders.

SIGNIFICANCE STATEMENTVoltage-gated calcium channels regulate important neuronal functions such as synaptic transmission. α2δ subunits modulate calcium channels and are emerging as regulators of brain connectivity. However, little is known about how individual α2δ subunits contribute to synapse specificity. Here, we show that presynaptic expression of a single α2δ variant can modulate synaptic connectivity and the localization of inhibitory postsynaptic receptors. Our findings provide basic insights into the development of specific synaptic connections between nerve cells and contribute to our understanding of normal nerve cell functions. Furthermore, the identified mechanism may explain how an altered expression of calcium channel subunits can result in aberrant neuronal wiring often associated with neuropsychiatric disorders such as autism or schizophrenia.
Pakankamo pagrindo dėsnio klausimu
Authors: Sezemanas Vosylius
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Scholastinė logika Lietuvoje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Buržuazinės demokratijos principų susiformavimas ir jų taikymas buržuazinio tipo valstybėje
Authors: Rybakovas Vladas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Eugenika ir žmonių giminės pagerinimo problema
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Filosofijos bibliografija (1940-1961)
Authors: Adomonytė V.
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Dėl formaliosios logikos vaidmens pažinimo procese
Authors: Skersytė Jūratė
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Paveldimumo ir aplinkos vaidmuo sugebėjimų formavimesi
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Žmonių santykių susvetimėjimo objektyvių prielaidų susidarymas
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios Lietuvos ateistai apie šiuolaikinių religijų kai kurių elementų fomravimosi procesą
Authors: Barzdaitis Juozas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurie metodologiniai žmogaus koocepcijos klausimai M. Haidegerio filosofijoje
Authors: Repšys Jonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Diskusijų klube - įdomu!
Authors: Vaitkus E.
Published: January 2019

Aptariama Lietuvos TSR „Žinijos“ draugijos Filosofijos ir ateizmo mokslinės metodinės tarybos įsteigto Diskusijų klubo veikla. Filosofų įsitraukimas į klubo veiklą žymiai praplėtė jo problematiką. Pastebimai išaugo klubo lankytojų skaičius. Susidarė organizacinis diskusijų klubo branduolys: K. Rickevičiūtė, B. Genzelis, J. Lazauskas, A. Poška, E. Vaitkus.
Kai kurie metodologiniai ženklų ir jų sistemų interpretavimo klausimai
Authors: Stoškus Krescencijus
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Gamtos mokslų vystymosi ir visuomeninės gamybos sąveika
Authors: Padolskienė Genovaitė Milda
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
LDP apie prielaidas nacionalinio išsivadavimo kovai peraugti į visaliaudinį antifašistinį sukilimą
Authors: Šulus Apolinarijus
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Materializmo tradicijos Kauno Medicinos institute
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Lietuvos politinio savarankiškumo idėja (1864-1895 m.)
Authors: Vėbra Rimantas
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis XIX a. antrosios pusės Lietuvos periodiniais leidiniais, nagrinėjamos lietuvių buržuazijos liberaliųjų sluoksnių pažiūros Lietuvos politinio savarankiškumo klausimu 1864–1895 metų laikotarpiu. Ši idėja atsirado XIX a. pradžioje ir praėjo du – unijinį ir antiunijinį – etapus. Teigiama, kad unijinių (lygaus partnerio teisių sugrąžinimo) pozicijų laikėsi buržuazėjantieji feodaliniai sluoksniai. Antiunijinės politinės krypties šalininkai buvo besiformuojančios lietuvių nacijos intelektualieji sluoksniai. Autoriaus nuomone, Lietuvos politinio savarankiškumo idėja buvo keliama daugiau abstrakčiai, teoriškai pagrindžiant tautos teisę į savarankiškumą ir svarstant būdus jam pasiekti. Buvo formuluojami nuosaikesni (Lietuvos autonomijos) ir radikalesni (Lietuvos nepriklausomos valstybės sudarymo) reikalavimai, vis labiau akcentuojant nuosaikesnę programą, kuri bandoma realizuoti taikios evoliucijos būdu.
Atsitiktinumo teorijos problemos
Authors: Vinciūnas Juozas
Published: January 2019

1971 m. Vilniaus universitete Evaldas Nekrašas apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Tikimybės empirinė interpretacija“. Mokslinio darbo vadovas – prof. dr. R. Plečkaitis. Oficialieji oponentai: fizikos-matematikos mokslų daktaras prof. P. Slavėnas ir doc. kand. V. Radvilavičius. Disertacijoje nagrinėjama tikimybės empirinė, loginė ir subjektyvistinė interpretacijos, klasikinis tikimybės apibrėžimas, jo trūkumai. Tyrinėjama dažnuminė ir dispozicinė tikimybės interpretacijos kaip du empirinės interpretacijos variantai, tikimybinio ir vienareikšmio deterministinio objektų aprašymų santykiai.
Indukcinis samprotavimas kaip kontrolinė pažinimo pažangos priemonė
Authors: Skersytė Jūratė
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – paaiškinti indukcijos funkcijas pažinimo procese remiantis marksistinės gnoseologijos metodologiniais principais. Teigiama, kad mokslo kelias yra ne nuo atskirybės prie bendrybės, o nuo bendrybės prie bendrybės, kuriame individualus patyrimas (konkreti stebėjimo medžiaga) yra tik nesavarankiškas tarpininkas. Individualaus patyrimo funkcinio nesavarankiškumo išraiška pažinime yra žmogaus polinkis apibendrinti. Skiriami formalus loginis ir bendrasis metodologinis apibendrinimo problemos aspektai. Apibendrinimas pažinime yra visuomeninės praktinės veiklos pagrindu susiformavusi reiškinio ar savybės aiškinimo forma. Sukaupto patyrimo istorinis ribotumas bei to patyrimo kūrybinis pobūdis nulemia apibendrinimo turinio hipotetiškumą, reikalaujantį specialaus pagrindimo. Šia prasme apibendrinimo problema, kartu su metodologiniu, apima ir loginį, t. y. apibendrinimo struktūros tyrimo, aspektą, kurio uždavinys – nustatyti formalias teisingo apibendrinimo sąlygas. Marksistinė metodologija, įveikdama stebimąją tradiciją gnoseologijoje, leidžia pozityviai įvertinti šiuolaikinės indukcinės logikos problematiką.
Indukcinis mokslo modelis ir R. Karnapo indukcinė logika
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas indukcinis mokslo modelis, teigiantis, kad mokslo pagrindą sudaro stebimų daiktų ir reiškinių savybes aprašantys teiginiai, o mokslo teorijos yra priimamos todėl, kad jos yra induktyviai pagrįstos. Aptariamas genetinis ir metodologinis indukcijos aiškinimas. Analizuojamas indukcijos ir tikimybės ryšys, aptariama R. Carnapo indukcinė logika, kuri laikoma reikšmingiausia tikimybine indukcijos teorija, eksplikuojamos jos konstravimo prielaidos ir struktūra. Teigiama, kad indukcinė logika nėra ne tik universalių dėsnių, bet ir individualių hipotezių patvirtinimo teorija. Ji tėra formali loginė sistema, o ne metodologiškai reikšmingas realių moksle vartojamų patvirtinimo procedūrų modelis. Nagrinėjami indukcinio ir dedukcinio mokslo modelių skirtumai. Autorius daro išvadą, kad jei iš teorinių postulatų deduktyviai išvedami empiriškai patikrinami teiginiai pasirodo esą teisingi, tai tokį testo rezultatą galima vadinti indukciniu teorijos patvirtinimu, nežiūrint to, kad indukcinis mokslo modelis yra nepriimtinas, o jo rėmuose konstruojama indukcinės logikos sistema negali patvirtinimo procedūros adekvačiai aprašyti.
Apie kalbos modeliavimą
Authors: Karpovas Leonidas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – patikslinti lingvistinio modeliavimo sąvoką, eksplikuoti jos loginius pagrindus ir išnagrinėti kai kuriuos lingvistinės realybės klausimus. Kritikuojama teorijos, kaip konceptualinės sakinių klasės, samprata: teorija turi būti interpretuojama turinio srityje; ši interpretacija, jei kiekviena jos formulė teisinga, vadinama teorijos modeliu. Ontologinis modelis yra pats tiriamasis objektas – natūralioji kalba. Modelio terminas lingvistikoje vartojamas dviem reikšmėmis – kaip teorija ir kaip schema. Lingvistinio modeliavimo sąvoka reiškia eksplicitinę teorijos formuluotę ir pasekminę šios teorijos realizaciją abstrakčiu, arba ontologiniu modeliu. Tais atvejais, kai teorija neformuluojama eksplicitiškai arba panaudojama nesąmoningai, visi schematiniai dariniai yra paprastas empiriškai stebimų kalbos savybių aprašymas ir negali būti priskiriami modeliavimui. Straipsnio pabaigoje pateikiami transformacinių (generatyvinių) taisyklių du tipai. Generatyvinės taisyklės, nieko nesakydamos apie konkretų realizacijos būdą, yra objektyvaus kalbos tyrimo, jos sintaksės ir semantikos instrumentas.
Kaimynystės ryšiai
Authors: Solovjovas Nikolajus
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiami miesto sociologijos literatūroje aptinkami teiginiai, kad tarp miesto gyventojų pastebimas kaimynystės ryšių nykimas yra neišvengiamas procesas. Autorius kritikuoja šį požiūrį ir reiškia priešingą nuomonę teigdamas, kad žmogus nusistatęs ne prieš kaimynystės ryšius apskritai, bet prieš tokius ryšius, kurie jam yra primesti, nemalonūs. Gyvenamosios aplinkos organizacija turi būti tokia, kad garantuotų žmogui galimybę laisvai pasirinkti kontaktus ir juos palaikyti. Butas, gyvenamasis kompleksas turi būti toks, kad ne tik tenkintų būtiniausius žmogaus poreikius, individualizuotų buitį, bet ir skatintų visuomeninius (taip pat ir kaimynystės) ryšius. Pats teritorinio artumo faktas savaime dar nestimuliuoja žmonių bendravimo. Šiuolaikiniai kaimynystės santykiai gali kilti tik kokybiškai nauju pagrindu, tik esant savanoriško pasirinkimo galimybei. Svarbiausia sąlyga skatinant bendravimą, palankų požiūrį į kaimynus ir aplinką yra dvasinio ryšio su aplinka ugdymas, identifikacijos su ja puoselėjimas.
Dorovinis asmenybės tobulėjimas
Authors: Žemaitis Vincentas
Published: January 2019

1974 m. spalio 22–23 dienomis Vilniuje įvyko mokslinė konferencija, skirta asmenybės dorovinio tobulėjimo klausimams. Perskaityta 18 pranešimų (A. Lozuraitis, Č. Kalenda, J. Minkevičius, B. Kuzmickas, R. Žibaitis, K. RIckevičiūtė, V. Žemaitis ir kiti), kuriuose aptarti bendrieji žmogaus, kaip dorovinės asmenybės, aspektai, asmenybės dorovinio tobulėjimo objektyvūs ir subjektyvūs veiksniai, moralinės sąmonės, dorovinių jausmų, elgesio formavimo, dorovinio auklėjimo ir saviauklos klausimai, kritiškai įvertintos katalikiškosios dorovinio tobulėjimo koncepcijos.
Tikslinant gnoseologijos ir sociologijos problematiką
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Apžvelgiama Vilniaus universiteto Filosofijos katedros 1972–1975 m. bendrų posėdžių tematika. Filosofai daug dėmesio skiria aktualioms visuomenės ir mokslo raidos problemoms nagrinėti. Visos šios problemos yra susijusios su pagrindinėmis šiuolaikinio mokslo raidos tendencijomis. Nemažai sunkumų sudaro gnoseologijos klausimai. Dėl spartaus kitimo ne tik matematikoje, gamtos moksluose, bet ir visuomenės moksluose, kyla sudėtingų tų mokslų metodologijos problemų. Aptarti sociologijos objekto, politinės ideologijos ypatybių, istoriografijos metodologijos klausimai, konstatuota, kad reikia aiškiai skirti istoriografijos ir sociologijos objektus.
Jonui Repšiui atminti
Authors: Lozuraitis Albinas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas Vilniaus universiteto Filosofijos katedros docentui Jonui Repšiui (1930.XI.20 – 1976.VIII.19) atminti. Jis baigė istorijos studijas Vilniaus universitete, 1961 m. apgynė filosofijos kandidato disertaciją „Simono Daukanto visuomeninės ir politinės pažiūros“. Jis laikė save E. Meškausko mokiniu. Daugiausia dėmesio J. Repšys skyrė marksistinės filosofijos reikšmei šiuolaikinio pasaulio idėjų kovoje atskleisti, siekė parodyti filosofijos raidos socialines sąlygas. Marksizmą-leninizmą analizavo kaip realaus humanizmo koncepciją, duodančią tvirtą pagrindą spręsti žmogaus problemą. J. Repšys pabrėždavo kūrybiškos marksistinės filosofijos plėtotės kliūtis.
XVI Pasauliniame filosofų kongrese
Authors: Minkevičius Jokūbas
Published: January 2019

Interviu apie 1978 m. rugpjūčio 27 – rugsėjo 2 d. Diuseldorfe vykusį XVI Pasaulinį filosofų kongresą, kuriame dalyvavo „Problemų“ redkolegijos narys doc. E. Krakauskas, J. Minkevičius ir N. Juršėnas. Interviu kalbama apie tai, kokios vyraujančios problemos labiausiai išsiskyrė tų metų kongrese, koks filosofų indėlis į visuomenės gyvenimą, apie tai, kiek reikšmingi kongreso nutarimai, kaip reiškėsi ar išsiskyrė tarybiniai ir kitų socialistinių šalių filosofai, bei pačių pokalbio dalyvių – Mokslų akademijos Filosofijos katedros vedėjo ir VU Filosofijos istorijos ir ateizmo katedros docento – vaidmuo kongrese.
Knyga apie menines vertybes
Authors: Andrijauskas Antanas
Published: January 2019

A. Gaižučio knygos „Menas ir humanizmas: apie meninių vertybių prigimtį“ (1979 m.) recenzija. Daugiausia dėmesio knygoje skiriama buržuazinių meninių vertybių koncepcijų kritinei analizei. Autorius nagrinėja aksiologinę buržuazinės estetikos problematiką neatsietai nuo Vakarų kultūros ir meno vystymosi konteksto. Lyginamasis analizės metodas autoriui leido parodyti pagrindinių tendencijų, kurios išryškėja aiškinant meninių vertybių prigimtį, bendrybes ir skirtumus. Nagrinėjamas estetinio santykio ir formos ryšys, estetiškumo ir meninės kūrybos sąveika, meninės kūrybos procesas kaip žmogiškųjų vertybių įkūnijimo (atrankos ir modifikacijos) procesas.
Iš logikos istorijos
Authors: Valevičius V.
Published: January 2019

A. Vaišvilos knygos „Logikos mokslas Lietuvoje“ recenzija. Knygos autorius apžvelgia lietuviškos logikos terminijos raidą, neotomistinės logikos šaltinius, nes pastaroji dominavo tuometinėse Lietuvos mokyklose ir universitete. Nagrinėjami matematinės logikos pradmenys Lietuvoje – K. Raičinskio darbai, V. Sezemano paradoksų problemos sprendimas. Aprašomas dialektinės logikos atsiradimas ir plitimas Lietuvoje. Recenzentas priekaištauja autoriui dėl smulkaus šaltinių aprašinėjimo ir vertinimų, knygos fragmentiškumo, pernelyg išsamaus K. Raičinskio logistinės sistemos dėstymo, kuri nepadarė didesnės įtakos Lietuvos logikos vystymuisi.
Religijos mąsinėje sąmonėje evoliucija
Authors: Zasimauskas Leonardas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama religijos evoliucija kaip socialinis reiškinys. Kaip objektyvus socialinis tapsmas ši evoliucija yra sudėtinga, prieštaringa savo esme, turinti santykiškai savarankišką istorinės raidos logiką. Ji glaudžiai susijusi su individo socializacijos procesu ir jo pažintinės veiklos sritimi. Religinė sąmonė formavosi tam tikru visuomenės raidos etapu kaip neišvengiamas, būtinas, objektyvus socialinis reiškinys, kaip aktyvus individų, turinčių savimonę, santykis su tikrove. Pirmykštėje visuomenėje gamtos religiją, arba tokio pobūdžio santykiavimą su gamta, sąlygojo visuomenės forma. Individas bet kurioje epochoje susiduria su pažįstamos ir nepažįstamos tikrovės sritimis, kurių pažinimo lygį tam tikru būdu lemia socialinių santykių pobūdis konkrečioje visuomenėje. Ieškoti teologų bei religijos filosofų teorijose elementų, tiesiogiai atspindinčių masinės sąmonės būvį, reikštų primityvų požiūrį į teorinės sąmonės ir masinės sąmonės tarpusavio sąveiką. Teorinės ir masinės sąmonės būviai yra santykinai skirtingi lygiai. Teorinė sąmonė turi santykinai savarankišką logiką ir vidinio tapsmo dialektiką. Kiekvieną religinę teoriją būtina vertinti visuomeninio istorinio proceso aspektu.
M. Diufrenas apie estetinį objektą
Authors: Parulskienė Vijolė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama prancūzų fenomenologo M. Dufrenne‘o estetinio objekto samprata. M. Dufrenne'as meno kūrinį tiria kaip estetinį objektą, kuris yra estetinio išgyvenimo, arba estetinio patyrimo, koreliatas. Meno kūrinys yra tobuliausias estetinio objekto pagrindas: pastarasis yra sąlygojamas estetinio suvokimo, o meno kūrinys tą suvokimą sukelia. Estetinis suvokimas yra specifinė dvasinio gyvenimo forma, kuri neanalizuoja ir todėl ne atitraukia, o pritraukia objektą prie subjekto. M. Dufrenne'as išskyrė tris aprioriškumo tipus, kurie atitinka tris meno kūrinio elementus: jutimiškumą, vaizdą ir ekspresiją. Estetinis patyrimas grindžiamas aprioriškumu, todėl jis negali teikti žinių apie išorinį subjekto atžvilgiu pasaulį. Estetinis objektas yra autonomiškas – jam nereikia suvokėjo ir jo pilnumas neišsemiamas suvokimu. Estetinio objekto ekspresyvumas pagauna žiūrovą, todėl šio objekto intencionalumas yra ne nukreiptumas, bet dalyvavimas.
Vaizdų ir garsų jungtys
Authors: Gedgaudas Edmundas
Published: January 2019

Vėlyvuosiuose L. Truikio darbuose atsiranda kompozicijų, darančių gigantiškos ar net neaprėpiamos visumos fragmento įspūdį. Pasikartojančios ritminės grupės čia dažnai pateikia judėjimo, slinkties, bekraščio horizonto aliuziją. Nutuokiamas fragmentiškai rodomų skulptūrų aukštis stulbina žiūrovą, galingi graviruotų spindulių pluoštai tampa jungtimi su beribe erdve. Siekdamas vizualinio simfonizmo ir tęsdamas esmingiausių partitūros fragmentų išraiškos tendencijas, dailininkas savitai naudoja variacinį arba monoteminį principą. Tai sukuria ne tik dekoratyvų išorės vieningumą, bet ir formuoja įtaigų giluminių prasmių monolitą.
Tiesos kriterijaus taikymas atskiriems teiginiams
Authors: Meškauskas Eugenijus
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama, ką reikėtų laikyti pažinimo proceso teiginiu ir kokia yra tiesos kriterijaus taikymo gnoseologinė specifika. Teigiama, kad pažinimo proceso aiškinamasis objektas yra tikrovė kaip įvairiai funkcionuojanti visuma. Tiesa gnoseologine prasme reiškia teorinio aiškinimo turinio atitikimą aiškinamojo objekto pobūdžiui. Praktika yra traktuojama kaip istorinio pobūdžio mokslo tikroviškumo kriterijus, kuris tik santykinai tepritaikomas konkrečių teorijų turinio objektyvumui patikrinti. Žmonių veiklos tikslingumas yra tiesiogiai susijęs su teoriniu tikrovės modeliavimu jos pažinimo procese. Gretinimo su tikrove gnoseologinis vienetas yra ją modeliuojanti teorija. Iš principo jai pritaikomas tiesos kriterijus, jos modeliuojamųjų procesų ir tikrovės kaip visumos santykinio pažinimo atžvilgiu. Atskiriems teiginiams tiesos kriterijus gali būti tiesiogiai taikomas tik žmonių veiklos orientacinėje sferoje. Gnoseologiniu atžvilgiu atskiri pažinimo proceso teiginiai savarankiškos prasmės neturi.
Mokslo vieta kultūroje
Authors: Leonavičius V.
Published: January 2019

1982 m. gruodžio 10 d. įvyko respublikinė konferencija „Metodologiniai pažinimo teorijos klausimai“, kurią organizavo VVU Filosofijos katedra. Konferencijoje daugiausia dėmesio buvo skirta mokslo vietos kultūroje klausimams – mokslo ir kultūros sampratos, mokslo ir religijos santykio, moksliškumo kriterijaus, faktų ir teorijos ryšio ir kitoms aktualioms problemoms. Pranešimus perskaitė R. Plečkaitis, J. Minkevičius, B. Genzelis, L. Karpovas, V. Rubavičius, E. Meškauskas, E. Nekrašas, S. Jankauskas ir kiti.
Ekologinis auklėjimas socialistinėje visuomenėje
Authors: Juodagalvis Jonas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas ekologiniam auklėjimui socialistinėje visuomenėje. Teigiama, kad visuomenės ir gamtos santykis dabartiniame žmonijos raidos etape tapo itin aktualia visuomenine problema. Straipsnyje ekologijos sąvoka vartojama ne biologine, o socialine prasme. Socialinės ekologijos paskirtis yra atskleisti dėsnius sistemoje „visuomenė-gamta“ ir pateikti rekomendacijas šios sistemos funkcionavimui optimizuoti. Aptariama ekologinės sąmonės samprata: tai yra mokslinis visuomenės ryšio su biosferos dabartimi ir ateitimi atspindėjimas, visapusiškai suvokiamas būtinumas harmonizuoti visuomenės ir gamtos santykius dabartinės ir būsimųjų kartų labui. Ekologinė kultūra TSRS suprantama kaip socialistinio žmonių santykio su gamta kultūra: tai ekologinių žinių, mokėjimo, vertybinių orientacijų ir įgūdžių formavimas visuomenei tiesiogiai dalyvaujant gamtosaugos programose. Aptariama gamtos apsaugos mokymo bendrojo lavinimo mokyklose praktika ir visuomeninių organizacijų vykdomas ekologinės kultūros ugdymas. Daroma išvada, kad brandaus socializmo sąlygomis yra visos objektyvios galimybės pagerinti mūsų visuomenės ekologinį sąmoningumą, dorovę ir ekologinę kultūrą.
Liaudininkų visuomenės raidos teorija ir jos marksistinė kritika Lietuvoje (1917-1940)
Authors: Kriščiūnas Edvardas
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiama liaudininkų visuomenės raidos teorija ir jos marksistinė kritika Lietuvoje 1917–1940 metais. Liaudininkai visuomenę traktavo kaip daugiau ar mažiau harmoningą socialinį organizmą. Socialinės politikos srityje liaudininkai pasisakė už socialines reformas, užtikrinančias darbininkams žmoniškas pragyvenimo sąlygas. Laikydami privatinę nuosavybę objektyvia visuomenės pažangos ir gerovės sąlyga, jie pagrindinį dėmesį skyrė teisingam turtų paskirstymui ir kooperacijai. Gindami ir propaguodami buržuazinės demokratijos laisves, liaudininkai kartu pripažino jų nepakankamumą socialiniam teisingumui įgyvendinti. Dėl to kartu su politinės demokratijos lozungais jie kėlė ir ekonominės demokratijos reikalavimus. Liaudininkų teorijoje valstybės demokratiniai institutai buvo suvokiami kaip nepriklausomi nuo gamybinių santykių ir net formuojantys ekonominę visuomenės struktūrą. Lietuvos marksistai nepateikė išsamios ir visapusiškos liaudininkų teorijos kritikos. Atskirus šios teorijos teiginius kritikavo tik Z. Angarietis, kiti marksistai apsiribojo liaudininkų politinės veiklos kritika.
Mokslo žinių informatyvumo samprata K. Poperio filosofijoje
Authors: Plėšnys Albinas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama mokslo žinių informatyvumo samprata K. R. Popperio filosofijoje. Informatyvumo analizė leidžia nustatyti daugelį mokslo žinių funkcionavimo loginių sąlygų, atskleisti mokslo teorijų turinio raidos dėsningumus. Analizuojama K. R. Popperio falsifikacijos procedūra. Pateikiamas redukcijos paradoksas: bendros empirinės hipotezės ir jos atskiro atvejo falsifikabilumo laipsniai yra nepalyginami. Nagrinėjamas hipotezės empirinio ir loginio turinio santykis. Falsifikabilumo laipsnį, kaip hipotezės empirinio turinio matą, K. R. Popperis sieja su logine tikimybe. Straipsnyje ši falsifikabilumo samprata vadinama aprioriniu falsifikabilumu, o su ja susijusi informatyvumo samprata – aprioriniu informatyvumu. Artumas tiesai laikomas poperiškuoju aposteriorinio informatyvumo kriterijumi. Jis susijęs su hipotezės empiriškai patvirtintu turiniu. Teigiama, kad artumo tiesai kriterijus yra logiškai ydingas: juo remiantis palyginti galima tik tokias teorijas, kurių bent viena yra tikrai teisinga. Ydinga yra ir kiekybinė artumo tiesai versija: nėra aišku, kaip apskaičiuoti tikimybes, o nežinodami jų reikšmių, negalime apskaičiuoti jų artumo tiesai mato.
Mokslo religinio integravimo į kultūrą formos
Authors: Ruzgienė Valentina
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas religinis mokslo integravimas į kultūrą, aptariama kultūra kaip vertybių ir prasmių sistema. Vertybės ir prasmės sudaro savitą kiekvienos kultūros branduolį, apibūdindamos jos istorinius bei socialinius ypatumus. Šiuolaikinės žmonijos gyvenimo visuotinumas, dinamizmas ir daugiapusis pliuralizmas komplikuoja ir apsunkina istorinio socialinio bei dvasinio kūrimo uždavinius, ypač tikrųjų vertybių ieškojimą. Aptariama tarybinė literatūra, skirta vertybių ir prasmių organizuojančiam vaidmeniui kultūroje aiškinti. Nagrinėjamos mokslo ir religijos elementų sintezės formos. Mokslas keičia kai kurias tradicines krikščionių bažnyčios religingumo formas. Ateistinio religingumo, arba religinio ateizmo, fenomenas apibūdinamas kaip beviltiškai prarasto Dievo troškimas. Konstatuojama, kad nereliginio tikėjimo fenomenas nepakankamai ištirtas, o sąmoningas tikėjimas, pagrįstas moksliniu pažinimu, yra nepakankamai kultivuojamas mokyme bei švietime. Šiuo metu atsiranda naujų mokslo religinio integravimo į pasaulėžiūros, ideologijos sistemas formų.
Mokslo istorijos racionalus rekonstravimas: problema ar pseudoproblema?
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama mokslo istorijos racionalaus rekonstravimo problema. Šiuolaikinis gamtos mokslas formavosi, asimiliuodamas matematines teorijas. Patyrimas, įgytas logiškai rekonstruojant matematiką, atvėrė kelią ir gamtos mokslui logiškai rekonstruoti. Vėliau ši problema buvo taikoma vis plačiau, kol galiausiai užsimota visus gamtos reiškinius paaiškinti kaip baigtinio dydžio materialių detalių sąveikos rezultatą. Aptariama loginio empirizmo suformuluota verifikacionistinė mokslo programa, kuri įgalino loginę mokslo kalbos analizę. K. R. Popperis atsiribojo nuo psichologizmo ir savo tyrimo objektu laikė pažintinius teorinius ryšius, kurių tyrimas skatino įsisąmoninti mokslo augimo problemą. T. Kuhnas pabandė įvertinti kai kurias loginio empirizmo požiūriu metafizines mokslinio mąstymo prielaidas. Jis mokslo istoriją traktavo kaip normalaus mokslo periodų ir juos keičiančių mokslo revoliucijų seką. I. Lakatosas žinojimo augimą tapatino su faktų gausėjimu, iškėlė pažinimo perimamumo reikalavimą, sukonstravo mokslinės tyrimo programos koncepciją. Ilgainiui jis atsisakė normatyvinės metodologijos teigdamas, kad yra galimas tik aprašomasis mokslo raidos rekonstravimas.
E. Nagelio logikos koncepcija
Authors: Petkevičiūtė Nijolė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama E. Nagelio logikos koncepcija. Teigiama, kad XVII–XVIII a. gnoseologiniams tyrinėjimams būdinga logikos universalizacijos idėja. XIX a. antroje pusėje besiformuojant matematinei logikai, teiginių skaičiavimui, iškyla aktuali logikos prigimties ir teorinio statuso problema. Neopozityvizmas šią problemą sprendė I. Kanto sintetinių ir analitinių teiginių perskyros kontekste, visus logikos teiginius laikydami analitiniais. E. Nagelis savo logikos sampratą taip pat priešpriešino deskriptyviniam, ontologizuotam jos variantui siekdamas sukurti logiką be ontologijos, tačiau tokiam siekiui trukdė jo filosofijos natūralistinis pobūdis. Pradėjęs šią problemą spręsti neopozityvistiniu būdu, E. Nagelis papildo šį sprendimą instrumentalistiniais teiginiais ir galiausiai prieina išvadą, kad loginiai principai turi tam tikrą ryšį su tyrimo objektu. Logikos principai, funkcionuojantys kaip būtinos tiesos, yra performuluojami į objektinės kalbos teiginius. E. Nagelis loginių principų sistemos pasirinkimo pagrindu laiko tyrimo veiklos efektyvumą: žmogaus veikla gali būti sėkminga tik tiek, kiek adekvačiai jis sugauna realybės ryšius ir juose esančias objektų savybes.
R. Ingardeno ontologijos įvertinimas
Authors: Poviliūnas Arūnas
Published: January 2019

1983 m. gruodžio 13 d. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute KKI visuomenės mokslų katedros dėstytojas T. Sodeika apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Romano Ingardeno fenomenologinė ontologija“. Disertacijos mokslinis vadovas – prof. R. Plečkaitis, oficialieji oponentai – prof. N. Motrošilova ir prof. M. Kozlova bei doc. B. Kuzmickas. Disertacijoje nagrinėjamas R. Ingardeno ontologijos santykis su jo mokytojo E. Husserlio teorija, šios ontologijos metodologinės prielaidos, realaus pasaulio struktūros ir sąmonės santykis.
Žmogaus socialinis aktyvumas ir dorovė
Authors: Kapačiauskienė Danutė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama dorovės socialinio sąlygotumo problema, kuri sukonkretinama keliant individo dorumo socialinių sąlygų klausimą. Teigiama, kad natūralus pirminis dorumo pagrindas ir objektyvi visuomenės dorumo sąlyga yra žmogaus socialinis aktyvumas. Šis aktyvumas traktuojamas kaip universali žmogaus veikla. Tik egzistuojant šiai sąlygai, individualūs elgesio motyvai ir papročiuose užfiksuojama visuomenės nuomonė nėra konfliktuojantys dalykai, todėl dorovės problemos nepatenka į ideologinės veiklos dėmesio centrą. Susvetimėjus socialiniams santykiams, žmogaus veikla yra ribota, vertinama remiantis utilitarumo, funkcionalumo, o ne žmoniškumo kriterijumi, todėl negali būti natūralus dorumo pagrindas. Daroma išvada, kad kraštutinis socialinės veiklos utilitarumas (jis gali būti laikomas didžiausio susvetimėjimo rodikliu) bei veiksmingų dorovinių idealų stoka sąlygoja visuomenės dorovės smukimą, kurį savo ruožtu galima laikyti visuomenės vidinio irimo požymiu.
Asmenybė ir jos dorovė etikos požiūriu
Authors: Farkas Endre
Published: January 2019

Straipsnis skirtas dviejų dorovės tyrimo aspektų, kurie yra tarpusavyje susiję, analizei. Šie aspektai – tai dorovės vaidmuo visuomenės raidoje ir jos vaidmuo asmens gyvenime. Straipsnio autorius didžiausią dėmesį skiria antrajam aspektui ir atskleidžia individo dorovingumo kūrybiškai kritišką prigimtį. Individo dorovingumo kritinė funkcija apibrėžiama kaip visuomenės raidos svarbiausių tendencijų individualizacija. Teigiama, kad visuomeninė (kartu ir klasinė) dorovė iškyla individo atžvilgiu kaip dvasinio būtinumo pasaulis, o laisvas asmenybės apsisprendimas konkrečiai pasireiškia jos dorovingumu. Brandus dorovingumas masiškai gali rutuliotis tik tada, kai klasinė dorovė yra pažangi. Straipsnyje pagrindžiami individo dorovingumo raidos vertinimo kriterijai formos ir turinio požiūriu. Tik žinant elgesio motyvus, galima teisingai įvertinti individo dorovinį brandumą. Pagal motyvus skiriamas stereotipinis elgesys, priverstinis dorovingumas ir doras elgesys iš įsitikinimo, tai yra vidinio poreikio.
Etinės idėjos S. Šalkauskio filosofijoje
Authors: Genzelis Bronislovas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami tarpukario lietuvių filosofo Stasio Šalkauskio filosofijos svarbiausi bruožai. Teigiama, kad jis siekė nustatyti filosofijos reikšmę žmogaus gyvenimui ir jos santykį su kitais mokslais bei veiklos formomis. S. Šalkauskio gyvenimo filosofiją sudaro prigimties, kultūros ir religijos filosofijos. Ši sistema nebuvo užbaigta, suformuluotos tik atskiros kultūros filosofijos idėjos. Svarbiausia kultūros filosofijos problema S. Šalkauskis laikė kultūrinį veiksmą, taip pat nagrinėjo individo ir masių santykį vertybių kūrime, materialinės ir dvasinės kultūros sąveiką, religinės sąmonės ryšį su atitinkamu visuomenės kultūriniu lygiu. Filosofas kultūrą laikė vidiniu intelektualiniu asmenybių (taip pat ir žmonijos) turtingumu, o civilizacija yra daiktinės, materialinės visuomenės nuosavybės išraiška – tai kultūros objektyvacija išorinėmis priemonėmis. Nors civilizacija ir yra viena iš kultūros raidos pakopų, bet ji neišsemia visos kultūros, kartais net stabdo pastarosios plėtotę.
Prancūzų personalizmo istorijos filosofija
Authors: Radžvilas Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis prancūzų personalizmo atstovų veikalais, nagrinėjamas tradicinės krikščioniškosios istoriosofijos ir šiuolaikinės buržuazinės istorijos filosofijos ryšys. Ginamas teiginys, kad ilgus amžius vyravusi krikščioniškoji istoriosofija XIX a. viduryje galutinai išsisėmė, nes ji nesugebėjo patenkinti tuometinės Europos kultūrinių ir filosofinių poreikių. Tuo laikotarpiu susiformavusioms įvairioms šiuolaikinės istorijos filosofijos kryptimis būdingos ryškios subjektyvistinės ir reliatyvistinės tendencijos istoriniame pažinime. Prancūzų personalizmo istorijos filosofija, remdamasi kritinės istorijos filosofijos principais ir teiginiais, nesėkmingai bandė suderinti metafizinį ir istorinį filosofavimo būdus. Prancūzų personalizmo atstovai mėgino sukurti asmenybės teoriją, kurioje būtų lygiai atsižvelgta į asmenybės absoliutų ontologinį reikšmingumą ir jį savaip neigiantį istoriškai sąlygotą konkrečios asmenybės egzistencijos, jos situacijos faktiškumą.
Keli kūrinio analizės aspektai
Authors: Žukas Saulius
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos literatūros mokslo metodologijos problemos: kūrinių interpretavimo, vertinimo principai, kritikos subjektyvumo-objektyvumo problema. Aptariama J. Lotmano kūrinio suvokimo koncepcija. Struktūriniu požiūriu materialus, tipografiškai surinktas tekstas nėra vienintelis meninės analizės objektas. J. Lotmanas griežtai atsisako tapatinti tekstą ir meno kūrinį. Tekstas jo nuomone, yra vienas svarbiausių meno kūrinio komponentų, bet meninis efektas kyla gretinant tekstą su sudėtingu gyvenimiškųjų bei idėjinių-estetinių vaizdinių komplesu. J. Lotmanas skyrė vidinę teksto sandarą, arba vidinius teksto ryšius, ir teksto ryšius su aplinka, arba užtekstinius ryšius. Atskleidus naujus teksto ryšius su kontekstu, keičiasi ir imanentinė teksto struktūra. Straipsnyje skiriamas literatūros kritikos pirmasis, hipotezės kūrimo etapas – tai išankstinio žinojimo primetimas naujam tyrimo objektui, Antrasis, analizės, etapas, yra hipotezės tikrinimas – gaunami pirmieji argumentai, patvirtinantys aprašymo adekvatumą. Aptariama kritiko metodikos tinkamumo problema. Nuolatinis tekstų perinterpretavimas yra literatūrinio teksto gyvavimo forma.
Sintezės tendencija F. Šilerio estetikoje
Authors: Andrijauskas Alfredas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama poezijos samprata ir skirtingų poezijos tipų sintezės tendencija F. Schillerio estetikoje. Pasak F. Schillerio, poetas – tai laisvas, natūralus ir drąsus, atsidavęs pasaulio pilnybei kūrėjas, vaizduodamas objektą, poetas jį kartu vertina ir apmąsto. F. Schilleris skyrė naiviuosius (antikos) ir sentimentaliuosius (naujųjų amžių) poetus. Naivieji poetai, apsiriboję realybe, tampa priklausomi nuo medžiagos, kuri gali labai neigiamai, žalingai juos paveikti. Sentimentalieji poetai džiaugsmingai, neribotai linksminasi idėjų pasaulyje, tobulindami visa, kas jiems atrodo perdirbama. F. Schilleris pabrėžia, jog šių dviejų tipų sintezė veda į tobulumą, harmonijos poeto užgimimą, protingą žmogiškosios būties supratimą. Jis šiais poetiniais tipais išreiškia žmogaus charakterio skirtingus polius – realistinį ir idealistinį. Laiškuose F. Schilleris teigė, kad savo poetine kūryba jis siekia įrodyti realizmo ir idealizmo sujungimo galimybę ir kalba apie savo naująjį kelią, kurį vadina realistiniu. Šis kelias tebuvo sintezės, priešingumų sutaikymo kelias. Pabrėžiama, kad F. Schilleris pradėjo idėjų dramą, kurioje siužetas, charakteriai ir dialogas tėra priemonės idėjoms reikšti.
Santuokos ir šeimos ryšys
Authors: Dumbliauskas Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje parodoma santuokos ir šeimos tarpusavio sąveika, jų bendrumas ir skirtumai. Šios sąvokos dažnai visiškai sutapatinamos. Teigiama, kad santuokos sąvoka suponuoja šeimos sąvoką. Analogiškai ir šeimos sąvoka suponuoja santuokos sąvoką, nes šeimos turinį įprasta detalizuoti tėvų ir vaikų sąvokomis, sutuoktinių pora yra pilnos šeimos branduolys. Santuoka atsirado daug anksčiau už šeimą. Pirmoji santuokos forma buvo grupinė santuoka, kuri uždraudė santykius giminės viduje ir reiškė vienos giminės vyrų santuoką su kitos giminės moterimis. Šeima atsiranda tik iš grupinės santuokos išsivysčius porinei santuokai. Porinė šeima susikūrė porinės santuokos pagrindu ir jų egzistavimas viena be kitos buvo neįmanomas. Aptariamos ištuokos, bevaikės sutuoktinių poros, vienišos mamos sąvokos. Daroma išvada, kad absoliutaus ryšio tarp santuokos ir šeimos nėra, šios socialinės institucijos gali egzistuoti ir kartu, ir atskirai viena nuo kitos. Šiuo metu santuoka ima netekti turėtos reikšmės dėl savo nepatvarumo ir dėl to, kad lyčių santykiai išėjo už jos ribų. Visuomeniškai reikšmingesnė lieka šeima, bet santuokos vaidmens pasikeitimas atsiliepė ir šeimos vidaus santykiams.
Prancūzų meno sociologija (ištakos ir prieštaravimai)
Authors: Andrijauskas Antanas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos prancūzų meno sociologijos ištakos, jos raidos bruožai, svarbiausios idėjos ir ryšiai su filosofinėmis-estetinėmis koncepcijomis. Meno sociologija savo idėjiniu turiniu nėra vienalytė, ji Prancūzijoje turi senas tradicijas, ypač estetikos ir meno reikšmę pabrėžė švietėjai. Jų idėjas vaisingai plėtojo XIX a. sociologinė estetika, kurioje išryškėjo skirtingi meno ir visuomenės santykių sprendimo keliai. H. Taine‘o koncepcijos esmė – visuomeninės meno prigimties teigimas. Jis pabrėžė analogiją tarp estetikos ir gamtotyros. Ch. Lalo tęsė pozityvistinę sociologinę estetiką, grindė istorinį požiūrį į meną, kaip socialinį reiškinį. P. Francastelis formulavo pagrindinius meno sociologijos uždavinius: aiškinti grupių sociologijos ir civilizacijų tipologiją, sukurti meno kūrinio sociologiją, aiškinti jo struktūrą, atskirų aspektų santykį su aplinkiniu pasauliu, spręsti simbolio ir ženklo problemą. Šiuolaikiniams prancūzų sociologams būdingas siekis pažinti daugialypius meno ir visuomenės ryšius, tyrinėti meną kaip vientisą sistemą sistemoje, veikiamą įvairių socialinių veiksnių, mėginimas konstruoti savotišką idealų meno modelį ir atskleisti jo funkcionavimo visuomenėje mechanizmą.