bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Retinaler Venenastverschluss mit Makulaödem: Zusatznutzen durch Laser
Authors: Feltgen Nicolas
Published: February 2020

Ziel der Studie war es zu untersuchen, welchen Effekt eine zusätzliche Laserung bei der Behandlung eines retinalen Venenastverschlusses mit Makulaödem mit intravitrealem Ranibizumab hat. Dazu wurden 33 Augen von 32 Patienten mit retinalem Venenastverschluss mit Makulaödem in 2 Therapiegruppen randomisiert: Die eine Gruppe (n = 17) erhielt nur 0,5 mg Ranibizumab, die andere (n = 16) eine Kombination von gezielter Laserbehandlung und Ranibizumab. Beide Gruppen erhielten monatlich 3 intravitreale operative Medikamentenapplikationen (IVOM), zusätzliche IVOM wurden nach Bedarf verabreicht. Nach 9 Monaten Nachbeobachtungszeit hatte sich bei beiden Gruppen die beste korrigierte Sehschärfe signifikant verbessert und die Dicke der zentralen Fovea abgenommen. Ebenfalls verbesserte sich das Kontrastsehen und die mittlere Abweichung des Gesichtsfeldes (der Unterschied zwischen den Gruppen war jedoch nicht signifikant). Die Anzahl der Injektionen zwischen beiden Gruppen war signifikant höher bei der Gruppe, die nicht Laser-gestützt behandelt wurde (5,76 ± 1,3 Injektionen in der Gruppe ohne Laser vs. 4,06 ± 0,99 Injektionen in der Gruppe mit Laser; p < 0,001). Dies zeigte, dass der Einsatz des Lasers die Anzahl der benötigten IVOM für die Patienten verringerte bei vergleichbaren Therapieergebnissen.
“Logic-Based Medicine” Is More Feasible than “Evidence-Based Medicine” in the Local Treatment for Hepatocellular Carcinoma
Authors: Sakon Masato , Kobayashi Shogo , Wada Hiroshi , Eguchi Hidetoshi , Marubashi Shigeru , Takahashi Hidenori , Akita Hirofumi , Gotoh Kunihito , Yamada Daisaku , Asukai Kei , Hasegawa Shinichiro , Ohue Masayuki , Yano Masahiko , Nagano Hiroaki
Published: February 2020

The optimal type of surgery (e.g., anatomic or non-anatomic resection) or radiofrequency ablation (RFA) for hepatocellular carcinoma (HCC) is still under debate despite numerous comparative studies based on overall survival. This debate continues not only because these endpoints are influenced by non-surgical factors, such as liver function, but because the definition of non-anatomic resection for HCC has remained unclear. The optimal surgery could be logically determined based on the mechanism of local intrahepatic metastasis, that is, the drainage of tumour blood flow (TBF), because HCC spreads locally through tumour blood flowing to the peri-tumourous liver parenchyma. Since TBF is clearly demonstrated by CT scan under hepatic arteriography, the surgical margin can be determined individually based on the drainage of TBF without deteriorating local curability. Controversy regarding RFA and surgery does not result from the curability of treatment itself but from the lack of scientific evidence on safety margins. Based on proper concepts and self-evident truths, an algorithm of loco-regional treatment for HCC is proposed.
Clinical Classification of Arrhythmogenic Right Ventricular Cardiomyopathy
Authors: Lutokhina Yulia , Blagova Olga , Nedostup Alexander , Alexandrova Svetlana , Shestak Anna , Zaklyazminskaya Elena
Published: February 2020

Introduction: Commonly accepted clinical classification of arrhythmogenic right ventricular cardiomyopathy (ARVC) is still not developed. Objective: To study the clinical forms of ARVC. Methods: Fifty-four patients (38.7 ± 14.1 years, 42.6% men) with ARVC. Follow-up period: 21 (6–60) months. All patients underwent electrocardiography, 24 h-Holter monitoring, echocardiography, and DNA diagnostic. Magnetic resonance imaging was performed in 49 patients. Results: According to the features of clinical course of ARVC, 4 clinical forms were identified. (I) Latent arrhythmic form (n = 27) – frequent premature ventricular contractions and/or nonsustained ventricular tachycardia (VT) in the absence of sustained VT and syncope; characterized by absence of fatal arrhythmic events. (II) Manifested arrhythmic form (n = 11) – sustained VT/ventricular fibrillation; the high incidence of appropriate implantation of cardioverter-defibrillator (ICD) interventions (75%) registered. (III) ARVC with progressive chronic heart failure (CHF, n = 8) as the main manifestation of the disease; incidence of appropriate ICD interventions was 50%, mortality rate due to CHF was 25%. (IV) Combination of ARVC with left ventricular noncompaction (n = 8); characterized by mutations in desmosomal or sarcomere genes, aggressive ventricular arrhythmias, appropriate ICD interventions in 100% patients. Described 4 clinical forms are stable in time, do not transform into each other, and they are genetically determined. Conclusions: The described clinical forms of ARVC are determined by a combination of genetic and environmental factors and do not transform into each other. The proposed classification could be used in clinical practice to determine the range of diagnostic and therapeutic measures and to assess the prognosis of the disease in a particular patient.
Treatment of Pegylated Asparaginase-Induced Hypertriglyceridemia with Continuous Intravenous Infusion of Insulin and Heparin: A Case Report
Authors: Alakel Nael , Heuschkel Sandra , Balaian Ekaterina , Röllig Christoph , Bornhäuser Martin
Published: February 2020

Background: Pegylated asparaginase may induce prolonged hypertriglyceridemia. To date, there is no standard management of this complication. Here, we present a case report of pegylated asparaginase-induced hypertriglyceridemia and hepatotoxicity successfully treated with continuous intravenous infusion of insulin and heparin. Case Presentation: A 51-year-old male patient with lymphoid blast crisis of chronic myelogenous leukemia was treated with pegylated asparaginase. The patient developed severe hypertriglyceridemia. Supportive therapy with low-fat diet, fibric acids, and omega-3 fatty acids was not successful, and later, the patient developed high-grade hepatotoxicity. Like hypertriglyceridemia-induced pancreatitis, continuous intravenous infusion of insulin and heparin was initiated. The level of triglyceride and cholesterol decreased rapidly within 4 days. Conclusion: In case of severe pegylated asparaginase-induced hypertriglyceridemia, continuous intravenous infusion of insulin and heparin can reduce rapidly and safely the triglyceride level. Controlled trials are needed to address this important issue.
Occult Papillary Thyroid Carcinoma without Detection of the Primary Tumor on Preoperative Ultrasonography or Postoperative Pathological Examination: A Case Report
Authors: Yamashita Gai , Kondo Takahito , Okimura Akira , Nakatsugawa Munehide , Hirano Hiroshi , Takeda Atsuo , Kikawada Naiue , Aihara Yusuke , Chiba Yuujin , Ogawa Yasuo , Tsukahara Kiyoaki
Published: February 2020

Herein, we report a case of an occult thyroid cancer that was not detected as a primary tumor on preoperative ultrasonography or postoperative pathological examination, although a diagnosis of papillary thyroid carcinoma metastasis was made owing to the presence of a mass in the right upper neck. Needle biopsy of the mass in the right upper neck revealed positive results for thyroglobulin and TTF-1 on immunostaining, and a papillary thyroid carcinoma was observed with papillary and follicular patterns. We suspected papillary thyroid carcinoma (T0N1bM0) or ectopic papillary thyroid carcinoma. Accordingly, we performed total thyroidectomy, central lymph node dissection, right lateral neck dissection, and resection of the superficial lobe of the right parotid. A postoperative pathological examination of 5-mm slices of the specimen revealed no primary tumor in the thyroid. However, a hyalinized image of the thyroid indicated that a micropapillary thyroid carcinoma might have spontaneously disappeared. As there was no normal thyroid tissue in the metastasis to the superior internal jugular lymph node, the tumor was unlikely to be an ectopic papillary thyroid carcinoma. Therefore, we made a diagnosis of a papillary thyroid carcinoma (pT0N1bM0). After surgery, we determined that the tumor belonged to a high-risk group of papillary thyroid carcinomas and a poor-prognosis group of symptomatic papillary thyroid microcarcinomas; accordingly, ablation was performed with 30 mCi iodine-131. There was no recurrence or metastasis 24 months after the first surgery.
Solvent-Containing Closure Material Can Be Used to Prevent Follicular Penetration of Caffeine and Fluorescein Sodium Salt on Porcine Ear Skin
Authors: Klein Anna Lena , Lubda Markus , Akbarzadeh Taghavi Paniz , Lademann Jürgen , Beckers Ingeborg , von Hagen Jörg , Kolmar Harald , Patzelt Alexa
Published: February 2020

Aim: The skin represents a drug delivery portal. The establishment of a skin model capable of distinguishing between the follicular and intercellular penetration pathways remains a challenge. The study described herein was aimed at showing the influence of two nail varnishes as closure material and four application techniques to spread the active pharmaceutical ingredient (API) on a successful follicular closure without inducing penetration-enhancing effects. Materials and Methods: For all experiments, ex vivo porcine ear skin was used. In study design A, a standard and a solvent-free nail varnish were compared. It was tested whether the different application techniques (spreading with pipette, careful finger massage, 5-Hz finger massage, 5-Hz automatic massage) potentially destroy an intact follicular closure. Laser scanning microscopy imaging was used to measure if the model drug (fluorescein sodium salt) penetrated into the hair follicles. Study design B investigated how the penetration is affected when applying standard nail varnish containing solvents to skin. It was tested if the varnish blocks the API (caffeine) on completely covered areas and if adjacent areas show increased penetration. Furthermore, lateral diffusion of the API was investigated. After 20 h, the skin layers were separated by tape stripping and heat separation. The tissue samples were homogenized. Caffeine was quantified by chromatography. Results: In study design A, the standard nail varnish showed a secure follicular closure, while the solvent-free nail varnish was not able to prevent follicular penetration. Moreover, rapid application techniques were found to destroy an intact follicular closure. Only the two most gentle application techniques kept the follicular closing intact. In study design B, no caffeine was detected in both skin areas that were completely covered. Since no significant difference in caffeine penetration between the two uncovered groups was found, any influence of the applied closure material on adjacent areas was excluded. Conclusion: This study clearly demonstrates that a standard nail varnish in combination with a gentle application technique of the API provides a secure follicular closure. The presented study only investigated the closure for the substances caffeine and fluorescein sodium salt. The results might not be transferable to all kinds of APIs.
Akuter emotionaler Stress als Auslöser für eine Augeninnendruckerhöhung bei Glaukom
Authors: Gillmann Kevin , Hoskens Kirsten , Mansouri Kaweh
Published: February 2020

Hintergrund: Die stressinduzierte Aktivierung des sympathischen Nervensystems löst eine Kaskade metabolischer Reaktionen aus. Emotionaler Stress ist eine spezielle Form von Stress, bei der der Stressor eine psychische Reaktion auf eine Situation ist, die subjektiv als traumatisch empfunden wird. Stresshormone können vielfältige Wirkungen auf den Körper haben; allerdings ist weiterhin unklar, ob und wie sie sich auf die Physiologie der Augen auswirken. Die vorliegende Arbeit berichtet über einen Fall von schwerer okulärer Hypertension, bei dem emotionaler Stress als einzige Ursache ermittelt wurde, und untersucht mögliche aggravierende Faktoren. Fallbericht: Bei der Patientin handelte es sich um eine 78-jährige Frau vom Persönlichkeitstyp A mit anamnestisch bekanntem pseudoexfoliativen Glaukom, die sich mit einem akuten asymmetrischen Anstieg des Augeninnendrucks (IOD) unmittelbar nach einem familiären Zerwürfnis vorstellte. Zuvor war ihr IOD nach einer tiefen Sklerektomie im rechten Auge und einem Ex-PRESS-Shunt im linken Auge stabil gewesen. Die restliche körperliche Untersuchung war vollständig unauffällig, und die optische Kohärenztomographie des vorderen Augensegments zeigte ein durchgängiges diffuses Sickerkissen. Innerhalb von 24 Stunden war parallel zum Rückgang des Stresslevels eine Beinahe-Normalisierung des IODs zu beobachten. Schlussfolgerungen: Der vorliegende Fallbericht spricht dafür, dass akuter emotionaler Stress den IOD bei Patienten mit Glaukom stark beeinflussen kann. Dies könnte bei der Versorgung von Glaukompatienten von Bedeutung sein und deutet darauf hin, dass in Glaukomstudien der Persönlichkeitstyp sowie der emotionale und soziale Kontext als weitere Faktoren berücksichtigt werden müssen. Diese Beobachtungen basieren auf einem Einzelfallbericht und müssten in einer größeren Untersuchung bestätigt werden.
Aquaporins’ Influence on Different Dental Erosive Wear Phenotypes in Humans
Authors: Tulek Amela , Vieira Alexandre Rezende , Weber Megan L. , Bezamat Mariana , Deeley Kathleen , Stenhagen Kjersti Refsholt , Sehic Amer , Sovik Jenny Bogstad , Mulic Aida
Published: February 2020

Dental erosive wear is a multifactorial condition of high prevalence. Nowadays, there is an emphasis on discovering individual genetic predisposition for the development of this condition. Aquaporins (AQPs) are water channel proteins expressed in salivary glands, as well as during tooth development. They are involved in salivary secretion and composition and linked to physiological protection of the oral cavity. The aim of this study was to explore the relationship between different dental erosive wear phenotypes, AQP genes, and selected environmental factors. Data from 705 dental patients were used to investigate the association between dental erosive wear phenotypes and AQPs’ single-nucleotide variants. Phenotypes were further analyzed considering diet and oral hygiene data, using logistic regression analysis, as implemented in PLINK, with the assumption that dental erosive wear is a complex gene-environment model. Associations were found between severe erosive tooth wear and rs2878771 (AQP2) for the genotypic (p = 0.02) and dominant (p = 0.03) models, and rs3736309 (AQP5) for the allelic model (p = 0.02). Logistic regression analyses, after implementing the Bonferroni correction, showed that several significant associations were present when covariates were included, suggesting that a strong environmental component is present. Our results show that dental erosive wear establishes under a gene-environmental complex model.
Impact of Endoscopic Vacuum Therapy with Low Negative Pressure for Esophageal Perforations and Postoperative Anastomotic Esophageal Leaks
Authors: Jung Carlo Felix Maria , Müller-Dornieden Annegret , Gaedcke Jochen , Kunsch Steffen , Gromski Mark A. , Biggemann Lorenz , Seif Amir Hosseini Ali , Ghadimi Michael , Ellenrieder Volker , Wedi Edris
Published: February 2020

Introduction: Management of esophageal anastomotic leaks (AL) and esophageal perforations (EP) remains difficult and often requires an interdisciplinary treatment modality. For primary endoscopic management, self-expanding metallic stent (SEMS) placement is often considered first-line therapy. Recently, endoscopic vacuum therapy (EVT) has emerged as an alternative or adjunct for management of these conditions. So far, data for EVT in the upper gastrointestinal-tract is restricted to single centre, non-randomized trials. No studies on optimal negative pressure application during EVT exist. The aim of our study is to describe our centre’s experience with low negative pressure (LNP) EVT for these indications over the past 5-years. Patients and Methods: Between January 2014 and December 2018, 30 patients were endoscopically treated for AL (n = 23) or EP (n = 7). All patients were primarily treated with EVT and LNP between –20 and –50 mm Hg. Additional endoscopic treatment was added when EVT failed. Procedural and peri-procedural data, as well as clinical outcomes including morbidity and mortality, were analysed. Results: Clinical successful endoscopic treatment of EP and AL was achieved in 83.3% (n = 25/30), with 73.3% success using EVT alone (n = 22/30). Mean treatment duration until leak closure was 16.1 days (range 2–58 days). Additional treatment modalities for complete leak resolution was necessary in 10% (n = 3/30), including SEMS placement and fibrin glue injection. Mean hospital stay for patients with EP was shorter with 33.7 days compared to AL with 54.4 days (p = 0.08). Estimated preoperative 10-year overall survival (Charlson comorbidity score) was 39.4% in patients with AL and 59.9% in patients with EP (p = 0.26). A mean of 5.1 EVT changes (range 1–12) was needed in EP and 3.6 changes (range 1–13) in AL to achieve complete closure, switch to other treatment modality, or reach endoscopic failure (p = 0.38). Conclusion: LNP EVT enables effective minimally – invasive endoluminal leak closure from anastomotic esophageal leaks and EP in high-morbid patients. In this study, EVT was combined with other endoscopic treatment options such as SEMS placement or fibrin glue injection in order to achieve leak or perforation closure in the vast majority of patients (83.3%). Low aspiration pressures led to slower but still sufficient clinical results.
Impact of Social Conformity on Ethanol Preference in Wistar Rats
Authors: Filatova Elena , Orlov Aleksandr , Afanasyev Sergei , Egorov Alexei , Dorofeikova Mariia
Published: February 2020

Introduction: Social conformity is considered a possible promoter of alcohol use disorder in humans. The goal of this study was to explore the impact of conformity as one of the social factors that might contribute to the alcohol preference in a rat model of ethanol intake. Methods: To model social conformity, 105 Wistar rats were group housed (3 animals per cage) with a different number of rats drinking either 10% ethanol or water during daily drinking sessions. Ethanol preference tests were performed. Results: Ethanol preference significantly increased if the majority of cage mates received ethanol during drinking sessions. The analysis also showed an increase in the number of approaches to the ethanol bottle versus the water bottle and an increased duration of a single ethanol approach during the 2 bottle preference test in such groups. Conclusion: These results demonstrate that social conditions promote the ethanol consumption in the novel conformity model used in this study.
Proposal of a Panel of Genes Identified by miRNA Profiling as Candidate Prognostic Biomarkers in Lung Carcinoids
Authors: Rapa Ida , Votta Arianna , Giorcelli Jessica , Izzo Stefania , Rigutto Angelica , Metovic Jasna , Napoli Francesca , Volante Marco
Published: February 2020

Aim: To validate the prognostic role of a panel of genes previously uncovered by our group to be specific targets of miRNAs differentially expressed in lung carcinoids with aggressive pathological features. Methods: Four genes, namely, cyclic AMP response element binding protein-1 (CREBP1), activin A receptor type 2B (ACVR2B), LIM homeobox 2 (LHX2), and Krüppel-like factor 12 (KLF12), were identified in a previous study by our group using in silico analysis to be regulated by 3 miRNAs (miR-409-3p, miR-409-5p, and miR-431-5p) that were shown to be downregulated in aggressive lung carcinoids. These genes were analyzed using real-time PCR in a cohort of 102 lung carcinoids. Fifty high-grade lung carcinomas served as control group. Their expression was correlated with the expression of miR-409-3p, miR-409-5p, and miR-431-5p and with clinical pathological parameters and disease-free survival. Results: The expression of all but CREBP1 gene was significantly different between lung carcinoids and high-grade neuroendocrine carcinomas. ACVR2B and LHX2 were significantly inversely correlated with miR-409-3p and miR-409-5p. High levels of ACVR2B and LHX2 were significantly associated with atypical histotype, high tumor grade, and higher proliferation Ki-67 index (all p < 0.05). Low levels of KLF12 were significantly associated with the presence of necrosis and positive nodal status (all p < 0.05). Finally, low KLF12 expression was associated with shorter disease-free survival in lung carcinoids as a whole and in atypical carcinoids, only (all p < 0.001). Conclusions: ACVR2B, LHX2, and KFL12 are novel potential biomarkers associated with aggressive features in lung carcinoids.
ЕКСПРЕСІЯ ГЕНУ NFATC1 У ДІТЕЙ З ДВОСТУЛКОВИМ АОРТАЛЬНИМ КЛАПАНОМ СЕРЦЯ ЗАЛЕЖНО ВІД НАЯВНОСТІ КЛАПАННОГО ФІБРОЗУ
Authors: Каmеnshchyk A. V.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Двостулковий аортальний клапан (ДАК) є частою вродженою вадою серця, що призводить до розвитку серйозних серцевих ускладнень. Є відомості про протективну роль клітин імунної системи при розвитку фібротичних процесів у міокарді. Гени сімейства нуклеарного фактора активованих Т-клітин (NFATC), регулюючи транскрипційні реакції шляхом активації Ca-залежного шляху кальциневрину, беруть участь як у вальвулогенезі, так і в імунній відповіді.

Мета – визначення величини відносної нормалізованої експресії NFATC1, параметрів клітинного імунітету, рівнів сироваткового кальцію при фіброзі стулок аортального клапана у дітей з ДАК та виявлення взаємозв’язків між зазначеними показниками.

Матеріал і методи. У 40 дітей з ДАК, у 18 з яких мав місце фіброз стулок клапана аорти, визначені параметри кровотоку на клапані, діаметр кореня аорти (Ао) і товщина задньої стінки лівого шлуночка (ЗСЛШ) й міжшлуночкової перегородки (МШП), рівень експресії NFATC1 (expNFATC1) методом екстракції РНК, абсолютний та відносний вміст CD95+ апоптоз регулюючої і CD25+ – активованих інтерлейкін-2 рецепторнесучої субпопуляції лімфоцитів методом моноклональних антитіл, а також сироваткового кальцію (Ca).

Результати. У дітей з ДАК при наявності фіброзу стулок клапана встановлено достовірне підвищення expNFATC1, збільшення Ао, Ca, абсолютного вмісту CD25+, зменшення абсолютного і відносного вмісту CD95+ субпопопуляцій лімфоцитів. Встановлено прямі кореляції між expNFATC1 і Ca, абсолютними значеннями CD25+ і CD95+ Т-клітин, що свідчило про важливу діагностичну роль expNFATC1 при розвитку фіброзу клапана у цієї категорії пацієнтів.
SURGICAL TREATMENT OF CHRONIC RECURRENT HEMATOGENOUS OSTEOMYELITIS
Authors: Shamsiev А. М. , Zayniev S. S.
Published: February 2020

SUMMARY. According to the WHO data, the acute hematogenous osteomyelitis becomes chronic in 20–60 % of patients.

The aim – to improve the results of surgical treatment of chronic recurrent hematogenous osteo­myelitis (CRHO) by optimizing the surgical intervention.

Material and Methods. 180 patients with CRHO were involved (from 1995 to 2016), average age was (15.5±5.9) years, the ratio of boys and girls was 2.3/1. The duration of disease in 63.3 % of patients exceeded 4 years, including 12.8 % – 10 years. All patients were divided into two clinical groups: the control group consisted of 74 (41.1 %) – patients who received traditional surgical treatment from 1995 to 2003 (local sequesternecrectomy in the zone of greatest lesion). The basic group of patients consisted of 106 (58.9 %) patients who underwent surgical treatment in the period from 2004 to 2016 according to the developed methodology (a technique of extended sequesternecrectomy with recanalization of the affected bone).

Results. The proposed tactics of surgical treatment of CRHO allowed to statistically significantly reduce the frequency of wound purulent complications from 20.3 to 3.8 %, reduce the overall duration of inpatient treatment (from (31.2±2.1) to (21.9±0.6) days) and the duration of stay in the clinic in the postoperative period (from (18.3±0.9) to (14.9±0.35). Special questionnaire for assessment of the distant results of surgical treatment of CRHO, demonstrated good results in the main group in 97.7 %, in the control group – only in 34.7 % of cases. A satisfactory result in the basic group was in 1 (1.2 %) patient, while in the control group there were 32.7 %. The number of unsatisfactory results in the basic group was significantly lower (1.2 %) than in the control group (32.7 %).

Conclusions. Comparative analysis of the outcomes of CRHO treatment showed that the developed tactics of surgical treatment allowed reducing the recurrence rate of the disease from 32.7 % to 1.2 % and in 98.9 % of patients getting good and satisfactory results.
ХРОНИЧЕСКИЕ ЦЕРЕБРОВАСКУЛЯРНЫЕ ЗАБОЛЕВАНИЯ, ОБУСЛОВЛЕННЫЕ АРТЕРИАЛЬНОЙ ГИПОТЕНЗИЕЙ, У ПАЦИЕНТОВ МОЛОДОГО ВОЗРАСТА
Authors: Mamurova M. M. , Ollanova Sh. S. , Kosimov A. A. , Dzurabekova A. T.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. В структуре цереброваскулярных заболеваний значительный вес имеют хронические формы сосудистых поражений головного мозга, которые в отечественной литературе традиционно трактуются как дисциркуляторная энцефалопатия (ДЭ). В последние годы цереброваскулярные расстройства имеют тенденцию к увеличению встречаемости среди лиц среднего и молодого возраста.

Цель – изучить клинико-неврологические особенности хронических цереброваскулярных заболеваний, обусловленных артериальной гипотензией (АГ), у пациентов молодого возраста.

Материалы и методы. Под наблюдением находилось 130 пациентов с АГ. Все пациенты прошли комплексное обследование (стандартное клиническое, включавшее сбор жалоб и анамнеза заболевания, описание объективного, неврологического статуса, биохимические, общий анализ крови и мочи, глюкоза крови, коагулограмма, липидограмма, креатинин, мочевина крови и др.), ЭКГ, УЗИ сердца, суточный мониторинг АД, нейрофизиологические ЭЭГ).

Результаты. У больных с ДЭ I, обусловленной АГ, в клинической картине вначале преобладали невротический и астенический синдромы, при ДЭ II – вестибулярный, цефалгический и когнитивных нарушений. Динамическое наблюдение показало усугубление цефалгического, вестибулярного, инсомнического синдромов и синдрома когнитивных нарушений и уменьшение астенического и цефалгического синдромов при длительности заболевания более 5 лет. Очаговые неврологические симптомы чаще были отмечены у больных с ДЭ II. Клинические синдромы были тесно связаны с характером суточного ритма АД. Так, вестибулярный синдром преобладал в III и IV группах больных, когнитивных нарушений – во II и IV, дискоординаторный и невротический – во II, III и IV, астенический – в IV.

Выводы. Наши исследования освещают проблемы диагностики и лечения цереброваскулярной патологии у молодых пациентов, что чрезвычайно актуально, поскольку хронические расстройства развиваются постепенно, и пациенты часто обращаются за медицинской помощью в период, когда возможности лечения уже ограничены.
АНАЛІЗ КІСТКОВО-МЕТАБОЛІЧНИХ ЗМІН ПРИ КОМОРБІДНОСТІ ХРОНІЧНОГО ПАНКРЕАТИТУ ТА ХРОНІЧНОГО ГАСТРОДУОДЕНІТУ В ОСІБ ЧОЛОВІЧОЇ СТАТІ
Authors: Andreichyn S. M. , Boiko T. V. , Lykhatska H. V. , Lykhatska V. O.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. В останні роки велику увагу надають вторинному остеопорозу, який виникає на ґрунті коморбідної патології, і, як наслідок, у людей молодого віку.

Мета − вивчити особливості мінеральної щільності кісткової тканини у чоловіків з коморбідною патологією органів травлення.

Матеріал і методи. Обстежено 67 хворих чоловічої статі на поєднану патологію гастродуоденопанкреатичної зони і печінки та 20 практично здорових осіб. Серед обстежених було 17 хворих (25,4 %) на хронічний гастродуоденіт (ХГД), 24 (35,8 %) – на хронічний гастродуоденіт у поєднанні з хронічним панкреатитом (ХП) і 26 (38,8 %) – на хронічний гастродуоденіт у поєднанні з хронічним панкреатитом на тлі хронічного гепатиту (ХГ). Вік пацієнтів коливався від 20 до 73 років, середній вік – (43,54±1,25) роки. Із метою кількісної оцінки мінеральної щільності кісткової тканини застосовували двофотонний рентгенівський денситометр (DEXA) для осьового скелета фірми Lunar (США).

Результати. Встановлено, що частота розвитку остеопорозу в групах хворих на поєднану патологію органів травлення є вищою, зокрема, у хворих на ХГД і ХП в поєднанні з ХГ в 4,6 раза, у хворих на ХГД в поєднанні з ХП – у 2,8 раза, порівняно з ХГД. Глибина остеодефіциту у хворих на коморбідну патологію достовірно збільшувалася (р<0,05).
СУЧАСНІ ПОГЛЯДИ НА ПАТОГЕНЕЗ ЕКСТРАГЕНІТАЛЬНОГО ЕНДОМЕТРІОЗУ (Огляд літератури)
Authors: Barbe A. M. , Berbets A. M. , Barbe K. M. , Yuzko O. M.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Ендометріоз – це хронічний доброякісний гормонозалежний стан, при якому за межами слизової оболонки матки відбувається розростання тканини, за морфологічними та функціональними властивостями ідентичної ендометрію. Наведені дані огляду літератури присвячені сучасним поглядам на патогенез екстрагенітального ендометріозу. В статті висвітлені теорії щодо етіології та патогенезу цієї патології, а також описані можливі механізми, які потенційно можна розглядати як ключ до патогенетичної терапії.

Ендометріоз виявляють у 50 % жінок з дисменореєю, у 50–80 % пацієнток із хронічним тазовим болем та у 25–40 % жінок із безпліддям, а в структурі гінекологічної захворюваності ендометріоз посідає третє місце після запальних процесів та міоми матки.

Враховуючи не надто високу ефективність лікування та значний відсоток рецидивування захворювання питання актуалізації поглядів на патогенетичні механізми з метою оптимізації лікувальної тактики ендометріозу й досі залишається актуальним.

Мета – провести аналіз літератури з метою виявлення сучасних поглядів щодо патогенезу екстрагеніатльного ендометріозу та можливі точки прикладання при розробці таргетної терапії.

Висновки. Найширше прийнятою теорією патогенезу ендометріозу є теорія ретроградної менструації Семпсона. Ця теорія припускає, що життєздатні фрагменти ендометріальної тканини дисемінуються в перитонеальну порожнину або в органи малого таза. Найімовірнішим еволюціонуванням даної теорії слід вважати теорію ангіогенезу на тлі імунної дисфункції, яка сприяє первинній імплантації ендометріоїдних ектопій та їх подальшому розвитку.

Сучасні дані літератури ставлять на чільне місце в становленні та розвитку уражень роль ангіогенезу, водночас має місце імунна дисфункція, яка, ймовірно, призводить до переважання ангіогенних факторів локально.
ЗАХВОРЮВАНІСТЬ ТА ОСОБЛИВОСТІ РЕАБІЛІТАЦІЇ ХВОРИХ НА РЕВМАТОЇДНИЙ АРТРИТ В УМОВАХ СЬОГОДЕННЯ
Authors: Ponyk R. M. , Korytko Z. I.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Ревматоїдний артрит (РА) – найпоширеніша форма запального захворювання суглобів, яка спостерігається у 1 % населення земної кулі. Віковий пік хвороби припадає на п’яте десятиліття (для жінок – у середньому близько 41 року, для чоловіків – близько 45 років). Жінки хворіють на ревматоїдний артрит у 2–4 рази частіше. Співвідношення жінок і чоловіків становить у середньому 3:1. Згідно з міжнародними даними, виживання пацієнтів із РА, які не досягають клініко-лабораторної ремісії, можна порівняти з виживанням при таких тяжких захворюваннях як цукровий діабет, гостре порушення мозкового кровообігу, ішемічна хвороба серця. Порівняно з особами тієї ж статі й віку, що не страждають на РА, смертність у пацієнтів з цією патологією вища у 2,5 раза, а в цілому з різних причин РА скорочує тривалість життя пацієнтів на 5–10 років. Це захворювання є не лише великою медичною проблемою через прогресуючий характер, непередбачуваність та недостатню ефективність лікування, а й має велике соціальне значення через високу частоту втрати працездатності та зростання інвалідності.

Окрім того, РА дуже впливає на повсякденне життя пацієнтів, оскільки непередбачуване прогресування хвороби викликає у хворих страх перед майбутнім. Хворі на РА занепокоєні з приводу зростання обмеження рухливості та побічних ефектів лікування. У них з’являється страх втрати можливості обслуговувати себе, що змінює самосвідомість і негативно впливає на всі сфери життя таких пацієнтів: роботу, дозвілля, оточення, поведінку, сімейні стосунки, сексуальну активність.

Тому для ефективного лікування та реабілітації таких хворих доцільно створити команду фахівців (лікуючий лікар, фармаколог, психолог, дієтолог, фізичний терапевт і ерготерапевт), які будуть супроводжувати хворого на всіх етапах лікування (у стаціонарі, санаторії та у домашніх умовах).
ЗАСТОСУВАННЯ МІЖНАРОДНОЇ КЛАСИФІКАЦІЇ ФУНКЦІОНУВАННЯ, ОБМЕЖЕНЬ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ ТА ЗДОРОВ’Я В РЕАБІЛІТАЦІЙНІЙ ПРАКТИЦІ
Authors: Bakalyuk T. G. , Stelmakh H. O. , Makarchuk N. R.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Міжнародна класифікація функціонування, обмежень життєдіяльності та здоров’я (МКФ) застосовується більше 10 років у світовій практиці в реабілітаційному процесі. Враховуючи сучасну парадигму охорони здоров’я та фізичної терапії з їх фокусуванням на функціонуванні людини, її активності й участі, реабілітаційний діагноз має базуватися на МКФ. Лікарям фізичної та реабілітаційної медицини необхідно в своїй клінічній практиці орієнтуватися не тільки на клінічний діагноз, а й на МКФ як основу для встановлення реабілітаційного діагнозу.

На основі обстеження пацієнта складається список проблем, сформульованих у категоріях МКФ (функція, активність, участь), проводиться кількісне оцінювання прояву порушення або обмеження та визначається роль фактора зовнішнього середовища, після встановлення реабілітаційного діагнозу складається програма реабілітації, ефективність якої контролюється також за допомогою МКФ.

МКФ покликана допомогти визначити мету та завдання фізичної терапії, оцінити ефективність реабілітації, тому застосування цієї класифікації допоможе не тільки описати порушення та обмеження, які виникають у людини внаслідок будь-якого захворювання, травми чи патологічного стану, а й скласти програму реабілітації з оцінюванням її ефективності під час застосування реабілітаційних заходів.
КОНЦЕПТУАЛЬНІ ОСНОВИ ФІЗИЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ХВОРИХ НА ХРОНІЧНЕ ОБСТРУКТИВНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ ЛЕГЕНЬ
Authors: Grigus I. M. , Podolyak P. S. , Gamma T. V. , Podolyanchuk I. S. , Zarichanska L. A. , Kucher T. V.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) на сьогодні є однією з найпоширеніших форм патології, що призводить до високої захворюваності населення та смертності пацієнтів. Питання фізичної реабілітації хворих на ХОЗЛ на сучасному етапі стоїть досить гостро. Це пов’язано з тим, що саме у таких пацієнтів спостерігається найбільше зниження пристосування організму до фізичного навантаження, а ефект від лікарської терапії може бути значно посилений шляхом упровадження реабілітаційних програм.

Мета – науково обґрунтувати концептуальні основи фізичної реабілітації хворих на хронічне обструктивне захворювання легень.

Результати. Концепцію фізичної реабілітації хворих на ХОЗЛ слід здійснювати з урахуванням низки передумов: соціально-педагогічних, біологічних та особистісних. Концепція фізичної реабілітації хворих на ХОЗЛ включає теоретичну складову, розроблену з урахуванням передумов здійснення реабілітаційного процесу, до якої віднесені концептуальні підходи і основи, а також практичну складову у вигляді технології фізичної реабілітації.

Концепція використовує концептуальні підходи: системно-історичний, системно-діяльнісний, системно-функціональний, системно-цільовий, системно-структурний, системно-ресурсний, системно-комунікаційний та системно-інтеграційний.

У концепції всі елементи, що об’єднані фундаментальним задумом і провідною ідеєю, являють собою сукупність поглядів, а її концептуальна основа – це мета, завдання, принципи й методи, які забезпечують розуміння її системних механізмів, алгоритм побудови та функціонування. Значна увага приділялася особливостям супутніх порушень, що впливають на загальну картину фізичної реабілітації. Організаційні основи базувалися на програмах фізичної реабілітації, що враховували всі індивідуальні особливості хворих.

Висновки. Запропонована цілісна концепція фізичної реабілітації ґрунтувалася на використанні комплексного лікувального і педагогічного підходу, мала індивідуальну спрямованість з врахуванням рівня рухових можливостей, якості життя, фізичної працездатності хворих, функціонального стану кардіореспіраторної системи, функції зовнішнього дихання.
СИСТЕМА РЕАБІЛІТАЦІЇ В УКРАЇНІ ТА ШЛЯХИ ЇЇ ВДОСКОНАЛЕННЯ
Authors: Mysula I. R. , Bakaliuk T. H. , Holyachenko A. O. , Sydliaruk N. I. , Mysula Yu. I. , Mysula M. S. , Zavidnyuk Yu. V.
Published: February 2020

РЕЗЮМЕ. Наявна система реабілітації в Україні є недостатньо ефективною, бо не вирішені юридичні, кадрові проблеми та питання матеріально-технічного забезпечення реабілітаційних закладів.

Мета – обговорення, пошук та створення шляхів вдосконалення системи реабілітації в Україні.

Основна частина. Усі заходи із назвою «реабілітація» фактично мають «ритуальний» характер: застосування медикаментів, що не мають ніякого впливу на відновлення функцій; використання фізичних вправ без формування конкретних, обмежених у часі реабілітаційних цілей; «пересування» хворого «по етапах» реабілітації, що, фактично, повторюють дії попереднього етапу; циклічне повторення використання вищезазначених етапних дій при фактичній безперспективності подальшого відновлення. В Україні не вистачає фахівців-реабілітологів, рівень підготовки яких відповідав би міжнародним стандартам. Вже зараз Україна розпочала активно створювати сучасну систему реабілітації. Із серпня 2016 року в національному класифікаторі професій з’явилися нові назви професій – «лікар фізичної та реабілітаційної медицини», «ерготерапевт» та «фізичний терапевт», реорганізується чинна нормативна база, впроваджується Міжнародна класифікація функціонування, обмеження життєдіяльності та здоров’я в українську систему реабілітації.

Висновки. Для вдосконалення системи реабілітації в Україні потрібно:

Сформувати єдиний орган державної влади, який буде координувати усі міністерства і відомства з питань реабілітації, прийняти низку законів та підзаконних актів з питань її адміністрування.

Запровадити нові освітні програми та навчальні плани, стандарти, які визнані міжнародною професійною спільнотою, а також впровадити нові моделі реабілітаційних послуг.

Зміцнити матеріально-технічну базу реабілітаційних закладів відповідно до міжнародних стандартів.
ХАРАКТЕРИСТИКА СКЛАДУ МІКРОФЛОРИ КИШЕЧНИКА У ХВОРИХ З ДІАРЕЄЮ ТА ПІДОЗРОЮ НА CLOSTRIDIUM DIFFICILE-ІНФЕКЦІЮ
Authors: Voronkina I. A. , Kheder S. S. , Maryutshenko A. M. , Dyashenko V. F. , Taranenko G. P. , Ovetchyn P. V.
Published: February 2020

Якісний та кількісний склад мікрофлори у шлунково-кишковому тракті може змінюватись у залежності від різних чинників. При цьому в слизовій оболонці можуть виникати запальні процеси, які сприятимуть розвитку такої ендогенної інфекції, як Clostridium difficile-інфекція (CDI).

Мета – вивчити характер змін якісного та кількісного складу мікрофлори кишечника у хворих з підозрою на CDI.

Матеріал і методи. Бактеріологічним методом досліджено зразки біотичного матеріалу (фекалії), відібрані від 73 хворих з клінічними проявами CDI. Отримані проби підлягали дослідженню на дисбактеріоз та наявність збудника CDI.

Результати. При обстеженні хворих з діареєю та підозрою на СDІ збудник C. difficile було виділено у 9,7 %. Дисбіотичні порушення складу мікрофлори кишечника виявлені у всіх без винятку пацієнтів. Характер порушень мікрофлори в обох групах відповідав 2 та 3 ступеням тяжкості. У пацієнтів з наявністю C. difficile виявлено знижену кількість представників нормобіоценозу в 10 і більше разів, переважання кокових форм у загальній кількості мікробів та підвищення кількості грибів роду Candida. У схеми корекції стану мікрофлори кишечника хворих з діареями, у фекаліях яких виявлено C. difficile, доцільно включати препарати, направлені на елімінацію збудника (метронідазол, фідаксоміцин тощо) або проводити трансплантацію фекальної мікробіоти.
КЛИНИЧЕСКОЕ ТЕЧЕНИЕ ХРОНИЧЕСКОЙ СЕРДЕЧНОЙ НЕДОСТАТОЧНОСТИ С СОХРАНЕННОЙ И ПРОМЕЖУТОЧНОЙ ФРАКЦИЕЙ ВЫБРОСА ЛЕВОГО ЖЕЛУДОЧКА
Authors: Kadyrova F. Sh. , Rakhimova M. E.
Published: February 2020

Целью исследования стало изучение клинических признаков хронической сердечной недостаточности у пациентов с сохраненной (СНсФВ) и промежуточной (СНпФВ) фракцией выброса левого желудочка.

Материал и методы. В исследование были включены 129 пациентов с ХСН. Средний возраст больных составил (69,2±11) лет, мужчин было 63,2 %. ХСН развивалась на фоне гипертонической болезни в 88 % случаев, ИБС – в 76 % случаев, кардиомиопатии – в 9 % случаев. Больные были поделены на три группы в зависимости от уровня ФВ ЛЖ: 1 группу составили 36 больных с низкой ФВ ЛЖ (СНнФВ), 2 группу – 33 пациента с промежуточной ФВ ЛЖ (СНпФВ), 3 группу – 60 больных с сохранной ФВ ЛЖ (СНсФВ).

Результаты. Результаты исследования показали, что количество пациентов старше 60 лет составило 91,4 %, 74,3 %, 62,1 % соответственно по группам. Гипертоническая болезнь отмечалась у 78 %, 85,6 %, 92,6 % соответственно. Метаболический синдром был выявлен в 1 группе у 18 %, во 2 группе – у 31 %, в 3 группе – у 38 % больных. Наличие сахарного диабета II типа наблюдалось у 22,8 %, 32,7 %, 41,4 %; постинфарктный кардиосклероз отмечался у 82,3 %, 70,6 %, 21,4 % соответственно по группам. Частота сердечных сокращений более 90 ударов в 1 мин. при госпитализации наблюдалась у 41,4 %, 33,6 %, 17,5 %. Фибрилляция предсердий регистрировалась у 39,3 %, 40,9 %, 24,8 % соответственно по группам, гипертрофия левого желудочка по ЭКГ в 93,7 %, 96,2 %, 80,2 % случаях соответственно. Дилатация ЛЖ по эхокардиографии отмечалась в 88,4 %, 60,9 %, 8,2 % случаях соответственно распределенным группам.

Выводы. Результаты исследования показали, что в группе больных с ХСНпФВ преобладали лица более молодого возраста и мужского пола. Данная группа отличалась от других групп тем, что у этих больных показатели были ближе к группе пациентов СНнФВ и отличалась от группы с СНсФВ: у них реже встречалась гипертоническая болезнь, чаще – постинфарктный кардиосклероз, тахикардия при поступлении, дилатация левого желудочка и фибрилляция предсердий.
ВИПАДОК УНІЛАТЕРАЛЬНОГО ШИЛОПІД’ЯЗИКОВОГО СИНДРОМУ, ПОЄДНАНОГО З ГІПОПЛАЗІЄЮ ВЕРТЕБРАЛЬНОЇ АРТЕРІЇ
Authors: Matskevych V. M. , Lenchuk T. L. , Zhulkevych I. V. , Mytsyk Yu. O.
Published: February 2020

Випадок асоціації одностороннього лівобічного шилопід’язикового синдрому (ШПС) з гіпоплазією хребтової артерії є рідкісною патологією, тому його представлення та обговорення є актуальними.
Мета – описання випадку виявлення поєднаної рідкісної патології шилоподібного відростка та вертебральної артерії за допомогою променевих методів.
Матеріал і методи. Обстежено 1 пацієнта, 2000 р.н., що звернувся до сімейного лікаря зі скаргами на підвищення артеріального тиску до 180/100 мм рт. ст., яке триває останні 2 роки та яке він не пов’язує з певними причинами. Додатково турбує біль у лівій половині шиї. Травм, втрати свідомості та оперативних втручань не було. У плановому порядку призначене ультразвукове дослідження гілок аорти, рентгенографію шийного відділу хребта, МДКТ-ангіографію судин голови та шиї.
Результати. При функціональних пробах встановлено помірні гемодинамічно значущі порушення кровотоку по вертебральній артерії зліва за рахунок компресії в поперечному каналі, видовжену кісткову структуру з чітко диференційованими кірковою та губчастою речовинами.
Висновки. Клінічно підозрювані випадки ШПС можуть бути виявлені за допомогою звичайних рентгенограм, але для уточнення діагнозу необхідна КТ. Компʼютерна томографія повинна бути виконана згідно із стандартним протоколом з постпроцесинговою обробкою отриманих зрізів. Обов’язковим у таких випадках є дослідження гілок аорти для виключення супутньої судинної патології.
ВСТАНОВЛЕННЯ ЕФЕКТИВНОЇ ДОЗИ РІДКОГО ЕКСТРАКТУ ЛІЩИНИ ЗВИЧАЙНОЇ ЛИСТЯ ТА ДОСЛІДЖЕННЯ ЙОГО АНТИОКСИДАНТНОЇ АКТИВНОСТІ
Authors: Fedchenkova Yu. A. , Fira L. S. , Khvorost O. P. , Skrebtsova K. S.
Published: February 2020

На сучасному етапі використовується значна кількість лікарських препаратів, які спроможні впливати на окиснювальні процеси в організмі за різних патологічних станів. Проте пошук нових високоефективних та малотоксичних препаратів триває. Ліщина звичайна – поширена рослина вітчизняної флори, листя якої широко використовують як протизапальний та судинозміцнювальний засіб. Актуальним є дослідження антиоксидантної дії оригінального вітчизняного фітозасобу – рідкого екстракту ліщини звичайної листя. Мета – визначити мінімальну діючу дозу рідкого екстракту ліщини звичайної листя та вивчити його антиоксидантні властивості на моделі токсичного ураження печінки щурів. Матеріал і методи. Експерименти проведені на білих щурах-самцях з дотриманням усіх правил роботи з хребетними тваринами. Токсичне ураження печінки моделювали шляхом введення в організм щурів 50 % розчину тетрахлорметану в дозі 1,0 мл/кг маси тіла. Рідкий екстракт з ліщини листя тварини отримували в дозі 0,05, 0,1 та 0,2 мл/кг маси тіла. Розвиток оксидативного стресу вивчали за вмістом ТБК-активних продуктів, церулоплазміну та каталазною активністю. Активність цитолітичних процесів досліджували за еритроцитарним індексом інтоксикації та активністю амінотрансфераз в ураженому організмі. Результати. Встановлено, що ураження печінки щурів тетрахлорметаном призводить до активації процесів ліпопероксидації, на що вказують підвищення у сироватці крові та печінці тварин вмісту ТБК-активних продуктів та зміни показників антиоксидантної системи (підвищення вмісту церулоплазміну в сироватці крові та зниження каталазної активності). За умов ураження підвищувалась активність амінотрансфераз у сироватці крові і, відповідно, знижувалась у печінці токсикованих тварин, що вказує на цитоліз гепатоцитів після ураження печінки щурів тетрахлорметаном. Застосування рідкого екстракту ліщини звичайної листя в дозі 0,2 мл/кг проявило ефективний вплив на досліджувані показники, наближаючи їх до рівня щурів інтактного контролю. Дози 0,05 та 0,1 мл/кг виявились неефективними щодо досліджуваних показників. Висновки. Встановлена мінімально діюча доза рідкого екстракту ліщини листя – 0,2 мл/кг маси тварин, яка проявила виражені антиоксидантні властивості за умов токсичного гепатиту в щурів.
Колостоми після обструктивної резекції сигмоподібної кишки. Коли виконувати відновлювальну операцію?
Authors: Shaprynskyi V. O. , Verba A. V. , Shalyhin S. M. , Shaprynskyi Ye. V. , Martsynkovskyi I. P. , Vorovskyi O. O. , Chernichenko O. I.
Published: February 2020

Мета роботи: поліпшення результатів реконструктивно-відновлюючих операцій на товстій кишці шляхом визначення оптимальних термінів їх виконання.

Матеріали та методи. Проаналізовано результати лікування 152 хворих, яким були виконані реконструктивно-відновлюючі операції. Вивчено гістологічну будову, ендоскопічні зміни кукси прямої кишки в різні терміни після її відключення, що дозволило встановити оптимальний термін для проведення реконструктивно- відновлюючих операцій.

Результати досліджень та їх обговорення. Аналіз і прогнозування регенераторних процесів в зоні реконструкції кишки в основі своїй базується на результатах морфологічних досліджень. Тому дослідження морфологічних змін проксимального і дистального відділів товстої кишки стало основою для оптимізації термінів виконання реконструктивно-відновлюючих операцій після накладення колостоми. Структурно-функціональна перебудова слизової оболонки починається в проксимальному відділі товстої кишки і в куксі товстої кишки вже через 1 місяць після першого етапу хірургічного лікування і проявляється перевагою гіперпластичних і реактивно-запальних змін, які відновлювалися, за нашими даними, через 3 місяця після накладення стоми. На пізніх термінах дослідження (6 і більше місяців) кукси товстої кишки чітко визначається ряд тенденцій морфофункціональної перебудови товстої кишки. Ці тенденції характеризуються: поступовим і нерівномірним наростанням атрофії крипт з осередковою їх регресією в терміни після 6 місяців і морфофункціональною клітинною перебудовою покривного епітелію. Незважаючи на те, що кількість і довжина крипт зменшується, в пізні терміни після першого етапу хірургічного лікування, їх архітектоніка і клітинний склад зберігається зі значним переважанням келихоподібних клітин. Було проведено ендоскопічне дослідження кукси прямої кишки в різний термін. Аналізуючи ендоскопічну картину кукси товстої кишки, було встановлено, що в терміни 2,5-3 місяці слизова оболонка кукси відповідає нормі, а зі збільшенням терміну відключення товстої кишки відбуваються суттєві зміни стінки товстої кишки, а саме згладжуються складки товстої кишки, знижується тонус стінки кишки, виникають атрофічні зміни слизової оболонки.