Cantonades metropolitanes, racons domèstics: sobre la condició d’urbà de l’espai de la mobilitat
Authors: Moreno Sanz Joan 
Published: July 2020

Les xarxes del transport esdevenen elements estructurants per al

desenvolupament del territori metropolità. Sovint els criteris per al

disseny d’aquestes xarxes es basen en la seguretat dels usuaris i

l’eficiència econòmica. En el cas de la mobilitat segregada, xarxa

ferroviària i xarxa viària d’altes prestacions, les sol·licitacions tècniques

del traçat generen certa fricció amb el territori de suport. L’espai de la

mobilitat, més enllà dels límits de la plataforma viària o de les reserves

legals, hauria d’assumir l’acord entre la xarxa i el territori.

La segregació funcional d’activitats i mobilitats ha estat el fonament

de les polítiques urbanístiques de la segona meitat del segle XX.

Compatibilitzar el dret a la mobilitat i el dret al territori implica posar

en relació el desenvolupament social i econòmic amb el reconeixement

de les qualitats pròpies d’aquestes regions. La coordinació entre

sistemes de transport, accessos, i les activitats antròpiques hauria de

permetre optimitzar-ne l’ús i minimitzar l’impacte.

Els nodes de transvasament o intercanviadors esdevenen espais de

centralitat en el territori: noves cantonades metropolitanes. Espais per a

l’intercanvi que participen d’una doble realitat: la de la xarxa i la del

territori. La condició d’urbanitat del node dependrà de la seva capacitat

d’establir acords, tant amb el medi com amb els usuaris, tant a escala

metropolitana com local. L’apropiació cívica de l’espai de la mobilitat

es fonamentaria en el reconeixement de la seva domesticitat, en la

interacció efectiva entre espai col·lectiu i individu.

El Randstad-Holland és un cas excepcional de metròpoli

policèntrica. Les xarxes han anat modelant, des del seu origen, un

territori fictíciament condicionat per la tabula rasa. Pensar el territori

del Delta des de les cantonades metropolitanes és un exercici de

reivindicació de la condició de lloc dels nodes infraestructurals. Una

estratègia implícita en l’estructura urbana històrica i identitària dels

Països Baixos.

Transport people, goods and energy networks are the structural

basis of the progress in metropolitan areas. Usually the criteria of

design of these networks, transport channels and traffic junctions,

are determined by the safety of users and economic efficiency. In the

case of segregated mobility, highway and railway networks, technical

rules for drawing routes cause frictions between infrastructural

networks and land.

Mobility space, beyond strict limits of the transport path or legal

reserves, should agree with transport network and territory.

Functional segregation of mobility and activities, stimulated by

Modern Movement, is the basis for urban policies in the second half

of the twentieth century. Reconciling the right to mobility and the

right to territory involves dealing social and economic development

at the same time that encouraging local values. Coordination

between transport systems, particularly in transport nodes, and

human activity should allow both the optimization of land uses and

at the same time minimizing the environmental impact.

Transfer nodes, railway stations and traffic junctions, are places

of centrality in metropolitan areas: new metropolitan corners.

Crossroads for exchanging take part into a dual reality: transport

network and territory. Urbanity at the node depends on ability to

establish agreements between environment and users, at both

metropolitan and local level. Civic-minded appropriation of public

space of the metropolitan mobility is based on recognizing its

domesticity, effective interaction between collective space and

subject.

The Randstad-Holland is a polycentric metropolis with a

singular urban hierarchy in Western Europe. Transport networks

have been shaping it since its origin, a fictitious land conditioned by

Tabula rasa. Thinking the territory of the Delta from metropolitan

corners is an exercise in vindication of their condition of places

rather than infrastructural nodes. This strategy remains in the urban

development of the Netherlands throughout history and therefore it

constitutes a fundamental feature of its identity.