bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Uma proposta de protocolo de ataque térmico de regiões intergranulares na zircônia
Authors: Paes Paula Nunes Guimarães , Sampaio Filho Hélio Rodrigues , Jardim Paula Mendes
Published: January 2019

Objetivo: analisar os parâmetros de topografia e microestrutura de superfície da cerâmica 3Y-TZP após diferentes tratamentos térmicos visando atingir uma configuração de contorno dos grãos de zircônia o mais próximo possível de sua geometria de equilíbrio termodinâmico, com estado de maior energia superficial. Métodos: a superfície de 3Y-TZP foi polida e depois tratada termicamente a 1.350 °C por 10 minutos, como forma de padronizar a rugosidade. Depois disso, diferentes tratamentos térmicos foram realizados: o Grupo Controle (G1) não recebeu tratamento adicional; o Grupo 2 (G2) foi submetido a 750 °C por 3 minutos; e o Grupo 3 (G3), a 1.350 °C por uma hora (G3). Após os tratamentos, a superfície de zircônia foi analisada por microscopia de força atômica (AFM) e difração de raios X (DRX). Resultados: o G3 foi o único que promoveu aumento da rugosidade superficial, pelo aumento da região do contorno. Nenhum tratamento térmico resultou em transformação de fase — todas as amostras permaneceram com o mesmo conteúdo de fase monoclínica (cerca de 4% em peso) — ou aumento do tamanho de grão (tamanho médio de grão ≈ 300 nm). Conclusões: o presente estudo demonstrou que o tratamento feito no G3 é mais adequado para se alcançar a geometria de equilíbrio térmico. Com a adição do tratamento feito no G3, a zircônia atingiu o estado de maior energia superficial, com as regiões intergranulares mais evidenciadas. Essa é a superfície ideal para futuros estudos que visam alterar quimicamente ou fisicamente a 3Y-TZP e promover a adesão a cimentos resinosos. Adicionalmente, os resultados confirmam que a temperatura (750 °C) utilizada para aplicação de glazes e porcelanas não altera os parâmetros topográficos e microestruturais da superfície da 3Y-TZP.
Impact of Processing on Surface Structure of Human Cardiac Valve Allografts
Authors: Krs Otakar , Slížová Dáša , Burkert Jan , Špatenka Jaroslav , Hottmar Petr
Published: January 2019

Methods of processing and cryopreservation are believed to be the most important factors of long term clinical performance of biological heart valve prostheses. That is why we decided to cooperate in evaluating the impact of current AHV (allograft heartvalve) bank protocol on valve tissue morphology. AHV harvested from „heart-beating“ cadaveric donors, considered as a fresh tissue, were compared with valve samples from non-heart beating donors, samples stored in saline, samples treated with antibiotic solution, and finally with cryopreserved valves, stored in liquid nitrogen for months. All samples were dissected, dried with hexamethyldisilazane (HMDS) method, gold-coated, studied and photographed in scanning electron microscope Tesla BS 301. Different superficial patterns were found on ventricular and vascular surfaces of „fresh“ semilunar valves. We were able to detect early changes of endothelium after harvesting, denudation of endothelial covering during preservation with and without freezing. Our alternative method of drying samples by HMDS method proved to be suitable for thin membranes of human semilunar valves. Scanning electron microscopy seems to be helpful for morphological control of processing, cryopreservation and liquid nitrogen storage of AHV. We believe that further confrontation of morphological investigation with other methods helps us to develop more suitable protocol of handling AHV in heart valve banking.
The Angiotensin Converting Enzyme I/D Polymorphism in Turkish Athletes and Sedentary Controls
Authors: Turgut Günfer , Turgut Sebahat , Genç Osman , Atalay Ayfer , Atalay Erol Ömer
Published: January 2019

The angiotensin converting enzyme (ACE) gene is located on human chromosome 17 expressing three genotypes within the intron 16 of the related gene structure. These genotypes are classified as I and D alleles which are termed as insertion and deletion, respectively. This study was carried out to identify possible relationships between the insertion/ deletion (I/D) polymorphisms and athletic performance in Turkish athletes. To be able to determine these relationships, eighty healthy athletes and eighty healthy sedentary controls were genotyped for the ACE I/D polymorphism at gene level. According to the results obtained, we found significant difference on ACE I/D polymorphism in between athletes and healthy controls (x2 = 7.32, df = 2, P = 0.026). This result supports the association in ACE genotype in Turkish athletes, suggesting that this might be a genetic factor influencing the physical performance.
Engaging Regional Stakeholders in Scenario Planning for the Long-Term Preservation of Ecosystem Services in Northwestern Virginia
Authors: Lacher Iara , Akre Thomas , McShea William J. , McBride Marissa , Thompson Jonathan R. , Fergus Craig
Published: January 2019

This case study describes the application of a framework for developing stakeholder-driven scenarios of the future. The purpose of these scenarios is to inform land use planning toward the protection of ecosystems and derivable ecosystem services in Northwestern Virginia. We held two scenario development workshops with regional experts in conservation, agriculture, land use planning, policy, and economic development to create scenarios of land use in the northern Piedmont and northern Shenandoah Valley of Virginia. We structured the workshops around a framework that guided stakeholders through several steps eventually resulting in four unique scenarios describing the region in 50 years. Scenario narratives were defined by the intersection of highly influential and uncertain drivers of change relevant to land use planning and ecosystem services. Participants from the northern Shenandoah Valley region selected population growth and climate change adaptation as their scenario defining drivers, while participants from the northern Piedmont region selected planning strategy and climate change impact as their scenario defining drivers. Participants fleshed out scenarios into descriptive narratives that incorporated qualitative and quantitative measures of change. Details from the scenario narratives informed land use change models to further quantify tradeoffs between land use planning decisions and ecosystem services. Individuals interested in using scenario planning to guide research efforts, conservation, or land use planning, or even to broaden perspectives on how to view the future, will find value in this case study.
The mir-35 Family Links Maternal Germline Sex to Embryonic Viability in Caenorhabditis elegans
Authors: Benner Lars Kristian , Prothro Katherine Perkins , McJunkin Katherine
Published: January 2019

The germline sex determination pathway in C. elegans determines whether germ cells develop as oocytes or sperm, with no previously known effect on viability. The mir-35 family of microRNAs are expressed in the C. elegans germline and embryo and are essential for both viability and normal hermaphroditic sex determination, preventing aberrant male gene expression in XX hermaphrodite embryos. Here we show that combining feminizing mutations with partial loss of function of the mir-35 family results in enhanced penetrance embryonic lethality that preferentially kills XO animals. This lethal phenotype is due to altered signaling through the germline sex determination pathway, and maternal germline feminization is sufficient to induce enhanced lethality. These findings reveal a surprising pleiotropy of sperm-fate promoting pathways on organismal viability. Overall, our results demonstrate an unexpectedly strong link between sex determination and embryonic viability, and suggest that in wild type animals, mir-35 family members buffer against misregulation of pathways outside the sex determination program, allowing for clean sex reversal rather than deleterious effects of perturbing sex determination genes.
Maximum Likelihood Estimation of Fitness Components in Experimental Evolution
Authors: Liu Jingxian , Champer Jackson , Langmüller Anna Maria , Liu Chen , Chung Joan , Reeves Riona , Luthra Anisha , Lee Yoo Lim , Vaughn Andrew H , Clark Andrew G , Messer Philipp W
Published: January 2019

Estimating fitness differences between allelic variants is a central goal of experimental evolution. Current methods for inferring such differences from allele frequency time series typically assume that the effects of selection can be described by a fixed selection coefficient. However, fitness is an aggregate of several components including mating success, fecundity, and viability. Distinguishing between these components could be critical in many scenarios. Here, we develop a flexible maximum likelihood framework that can disentangle different components of fitness from genotype frequency data, and estimate them individually in males and females. As a proof-of-principle, we apply our method to experimentally evolved cage populations of Drosophila melanogaster, in which we tracked the relative frequencies of a loss-of-function and wild-type allele of yellow. This X-linked gene produces a recessive yellow phenotype when disrupted and is involved in male courtship ability. We find that the fitness costs of the yellow phenotype take the form of substantially reduced mating preference of wild-type females for yellow males, together with a modest reduction in the viability of yellow males and females. Our framework should be generally applicable to situations where it is important to quantify fitness components of specific genetic variants, including quantitative characterization of the population dynamics of CRISPR gene drives.
El asunto Ogiek y la Corte Africana de Derechos Humanos y de los Pueblos: reforzando los derechos de las comunidades indígenas en África
Authors: Iglesias Vázquez María Del Ángel
Published: January 2019

Con fecha 26 de mayo de 2017, la Corte Africana de Derechos Humanos y de los Pueblos (CAfDHP[1]), ha pronunciado sentencia en el asunto 006/2012, Comisión Africana de Derechos Humanos y de los Pueblos (CADHP) contra la República de Kenia, por la que se declara la violación masiva grave de derechos reconocidos en la Carta Africana de Derechos Humanos y de los Pueblos de 1981, por parte de la República de Kenia en favor de la comunidad Ogiek, decisión que llega tras ocho años de lucha. Con anterioridad, el sistema de protección de los derechos de las comunidades indígenas en el continente africano se había visto reforzado con la recomendación del 25 noviembre de 2009, de la Comisión Africana de Derechos Humanos y de los Pueblos, recaída en el Asunto 276/03, Centre for Minority Rights Development (Kenya) and Minority Rights Group en nombre del Endorois Welfare Council / Kenya, donde se sienta una importante doctrina acerca de los derechos fundamentales de estos, especialmente, por lo que respecta a la propiedad de las tierras ancestrales y al significado espiritual de ellas. Ahora, en el caso de los Ogiek, la corte se pronuncia por vez primera, sobre la vulneración de los derechos contenidos en la Carta Africana, respecto de estas comunidades indígenas, en un asunto cuyo demandante es precisamente la Comisión Africana, en nombre de este grupo. Se resaltan así ciertas afirmaciones que realiza la Corte, tanto respecto a la consideración de minorías-comunidades indígenas en general, como en particular (al reforzar sus derechos), respecto al alcance o significado de la propiedad de aquéllas (…y de la integridad territorial del estado).
La problemática de los pueblos originarios en la Argentina y el impacto social de la gestión de los bosques nativos
Authors: Luna Claudia
Published: January 2019

Los pueblos originarios tienen reconocidos, en el sistema legal de la República Argentina, sus derechos de propiedad sobre los territorios que tradicionalmente ocupan. A pesar de ello, se advierte una profunda diferencia entre la normativa y el goce y ejercicio efectivo de sus derechos. El objetivo de este trabajo es poner en conocimiento la situación actual de los pueblos originarios de la República Argentina, la relación entre el Estado, el sector privado y las comunidades indígenas; la intervención del Estado ante las denuncias por manejo irresponsable de los recursos forestales y las problemáticas que presentan con respecto a la transformación sufrida por los bosques nativos correspondientes para que se tome conciencia de un tema que ha ocasionado pérdidas irreparables de sus bienes naturales, culturales e históricos. En este contexto es un hecho que, para las comunidades indígenas que habitan los bosques nativos, los cambios tecnológicos de la sociedad industrial y las incursiones de los actores de la economía de mercado requieren de un continuo ajuste para poder sobrevivir. La limitada capacidad de adecuación a las demandas de la sociedad no-indígena hace que los cambios les afecten de forma especial. Por ello estos grupos se encuentran en una encrucijada que se ha agravado rápidamente por los cambios dramáticos de su medio ambiente durante los últimos años: la pérdida de la diversidad biológica erosiona su base material de sobrevivencia y la pérdida de tradiciones culturales debilita su base de valores y sus estructuras sociales.
S. Daukanto pažiūros į religiją ir dvasininkus
Authors: Repšys Jonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Marksistinis sąvokos supratimas
Authors: Rickevičiūtė Kristina
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurie mokslinio-ateistinio auklėjimo klausimai
Authors: Čedavičius Aleksas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios Lietuvos ateistai apie socialines religinių vaizdinių formavimosi prielaidas
Authors: Barzdaitis Juozas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Buržuaziniai Lietuvos ateistai apie religijos esmę
Authors: Karakozova Elvyra
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Materialiosios implikacijos metodinės reikšmės klausimu
Authors: Sezemanas Vosylius
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Atskirybės, ypatingybės ir bendrybės dialektika
Authors: Rickevičiūtė Kristina
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Dėl galimybės, būtinumo ir atsitiktinumo kategorijų apibrėžimo
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
S. Daukanto pažiūros į istorinį procesą ir istorijos mokslo uždavinius
Authors: Repšys. Jonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Priežastingumo principo fizikoje klausimu
Authors: Lechemas Geršonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Pažinimo subjekto klausimu
Authors: Vinciūnas Juozas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Tikrovės procesų dėsningumo sąvokos susiforrnavimo klausimu
Authors: Radvilavičius Vytautas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Pažintinis sąmonės aktyvumas
Authors: Vinciūnas Juozas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Ideologinio proceso ir mokslo sąryšis socializmo sąlygomis
Authors: Lozuraitis Albinas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Marksistinė filosofinė mintis lietuvių legaliojoje socialdemokratinėje spaudoje 1906-1908 metais („Naujoji gadynė”, „Skardas”, „Žarija")
Authors: Kazlauskas V.
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Respublikinė konferencija Kaune
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

1967 m. spalio 20–21 dienomis Kauno Politechnikos instituto visuomeninių mokslų katedrų pastangomis Kaune buvo surengta aukštųjų mokyklų visuomeninių mokslų katedrų dėstytojų respublikinė mokslinė konferencija, skirta Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos penkiasdešimtmečiui paminėti. Konferencija dirbo keturiomis – TSKP istorijos, mokslinio komunizmo, filosofijos ir politinės ekonomijos – sekcijomis. Filosofijos sekcijoje pranešimus skaitė A. Čedavičius, I. Zaksas, V. Gasiūnas.
Gnoseologinė sprendimų interpretacija
Authors: Skersytė Jūratė
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Apie estetinį poreikį
Authors: Žičkytė-Barysienė Rūta
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Susvetimėjimo problema Ž. P. Sartro filosofijoje
Authors: Gaidamavičienė Irena
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Svarstomi metodikos klausimai
Authors: Gendrolis Edmundas
Published: January 2019

1968 m. lapkričio 29 d. Vilniaus Valstybiniame V. Kapsuko universitete įvyko respublikinė konferencija filosofijos dėstymo metodikos klausimais. Apie buržuazinės demokratijos kritiką marksistinės filosofijos paskaitose kalbėjo A. Lozuraitis. I. Zaksas nagrinėjo mokslinio mąstymo formavimą mokymo procese. R. Skaisgiris aptarė studentų aktyvinimo būdus seminaruose, J. Mažylis – filosofinių žinių siejimą su studentų specialybe, E. Meškauskas – marksistinės filosofijos taikomojo vaidmens nušvietimą paskaitose.
Kategorinis imperatyvas I. Kanto etikoje
Authors: Kuzmickas Bronislavas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos I. Kanto etikos kategorinio imperatyvo ir dorovės sampratos. Autorius teigia, kad I. Kantas žmoguje teigė slypint gamtinio būtinumo ir laisvės principus, žmogus esąs nelaisva empirinė ir laisva protinė būtybė. Proto laisvė yra dorovės pagrindas, dorovės reikalavimai yra aukščiau už empirinę tikrovę. Objektyvusis dorovės principas yra prievartinis, proto liepimas, o liepimo formulė yra imperatyvas. Hipotetinis imperatyvas nurodo būtinas priemones tikslui pasiekti ir nepriklauso nuo to, ar šis tikslas yra geras, ar blogas. Kategorinis imperatyvas įsako atitinkamai elgtis dėl to, kad poelgis yra objektyviai būtinas, nes yra pats sau tikslas. Kiekvienas žmogus, kaip protinga būtybė, privalo pats sau duoti maksimas, kaip universalius įstatymus, ir tik jų vienų laikytis, nepaisydamas jokių išorinių autoritetų. Autorius kritikuoja I. Kanto proto autonomijos principą kaip neišvengiantį subjektyvizmo ir savivalės, taip pat ribotą dorovinio poelgio motyvo supratimą. Daroma išvada, kad I. Kantas svarbiausias etikos problemas sprendė formaliai ir tai kliudė jam plačiau atskleisti visuomeninį dorovės turinį.
I. Kantas ir religija
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Apžvelgiami religinių problemų sprendimai I. Kanto filosofijoje. Teigiama, kad kritiniu laikotarpiu I. Kanto pažiūros į pažinimą buvo prieštaringos, jis tęsė agnostikų ir skeptikų tradicijas. Pripažino Dievo buvimą ir sielos nemirtingumą, šias dogmas mėgino pagrįsti etiniais argumentais. Kritikavo ontologinį, kosmologinį ir fizinį teleologinį Dievo buvimo įrodymą, kurie negali būti pagrįsti jokiais empiriniais faktais. Tvarka ir tikslingumas gamtoje turi būti aiškinami gamtinėmis priežastimis ir gamtos dėsniais. Aukščiausio tobulumo idėja nepaaiškina egzistavimo būtinumo. Tikėjimą stebuklais I. Kantas laikė nemokšiškumo požymiu. Autorius teigia, kad ketvirtosios antinomijos antitezė, skelbianti, kad niekur nėra absoliučiai būtinos esmės, nepalieka vietos Dievui, pirmajai pasaulio priežasčiai. I. Kantas kritikavo tradicinį teologų požiūrį į moralę teigdamas, kad moralės dėsniai yra ne Dievo duoti, bet yra kuriami žmogaus proto.
Sistemingumo problema kalbos filosofijoje
Authors: Pavilionis Rolandas
Published: January 2019

Straipsnyje glaustai aptariamas įvairių filosofinių ir kalbotyros mokyklų (loginio pozityvizmo, kasdieninės kalbos filosofijos, transformacinės ir generatyvinės, taksonominės-deskriptyvinės analizės) indėlis į kalbos filosofiją. Aptariamas kalbos ir pažinimo santykis. Formuluojama tezė, kad pati kalbinės simbolikos įvedimo galimybė priklauso nuo neverbalinės reikšmių sistemos, atspindinčios ikikalbinę individo patirtį, susidarymo. Atmetus tą sistemą, darosi nepaaiškinamas pats kalbos simbolių supratimas. Kalbos filosofija, aiškindama ryšį tarp sąmonės, kalbos ir objektyvios tikrovės, neišvengiamai reiškiasi kaip loginių pažinimo galimybių ir jo mechanizmų atskleidimo filosofija. Išraiškų prasmingumo problema yra naujų reikšmių konstravimo tam tikrame kontekste problema. Kalbinės išraiškos reikšmingumas yra reliatyvus, jis priklauso nuo mokslo teorijos arba sveiko proto konteksto, slypinčio bendroje nenutrūkstamoje reikšmių sistemoje. Vienas svarbiausių loginės filosofinės kalbos sistemingos analizės uždavinių yra parodyti tų kontekstų, o kartu ir visos semantinės sistemos aprašymo galimybes.
Katalikų bažnyčios socialinės doktrinos kritika 1917-1940 metų lietuvių komunistinėje spaudoje
Authors: Mikuckas Pranas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama, kaip 1917–1940 m. pogrindžio sąlygomis komunistinė lietuvių spauda, kovodama su politiniu klerikalizmu Lietuvoje, kritikavo socialinę Katalikų bažnyčios doktriną, aiškino jos antiliaudinį pobūdį ir nemoksliškumą. Komunistų spauda dėstė mokslinę visuomenės ir jos objektyvių dėsnių sampratą, aiškino klasinį kapitalistinės visuomenės turinį, rodė proletariato ir buržuazijos interesų nesutaikomumą, supažindino su mokslinio komunizmo teorija ir propagavo vienintelį galimą revoliucinį visuomenės pertvarkymo kelią. Remdamasi istoriškumo principu, komunistinė spauda aiškino, kad privatinė gamybos priemonių nuosavybė atsirado išsivysčius gamybinėms jėgoms, kad ji sudaro ekonominį darbo žmonių išnaudojimo pagrindą. Iškreiptai, mistifikuotai socialinių problemų sampratai, kurią pateikė socialinė katalikybės doktrina, komunistinė spauda priešpriešino klasinę proletarinę kapitalistinės visuomenės koncepciją, atskleidė klerikalų propaguojamų pažiūrų ideologinį turinį. Neišvengta ir trūkumų: Katalikų bažnyčios socialinės doktrinos kritikai būdingas fragmentiškumas, tam tikra teiginių dalis buvo deklaratyvi.
Sąmonės reiškimosi prielaidos
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama socialinių veiksnių įtaka sąmonės vystymuisi. Teigiama, kad sąmonės supratimas siejasi su tikslesniu žmonių visuomenės kilmės, visuomenės raidos bruožų nušvietimu. Sąmonė yra labai veiklių visuomeninių būtybių savybė. Aptariamas fizinio darbo vaidmuo sąmonės raidoje: šio darbo aplinkybių veikiamos, pasikeitė, išsiplėtojo žmogaus kūno organų, tarp jų ir pojūčių, funkcijos, o šių veikiamos pasikeitė ir smegenų funkcijos, todėl tikrovės įsisąmoninimas ir supratimas pakilo į naują pakopą. Kaupdamas visuomeninį patyrimą žmogus įsisąmonina patiriamą tikrovę, susikuria jos vaizdinį. Sąmonės vardu apibrėžiami tokie procesai, kurie vyksta smegenyse arba yra su jais susiję: jutimai, jausmai, nuotaikos, vaizdiniai, suvokimas, mąstymas ir kiti. Sąmonė yra dvasinis žmogaus veiklumas, jo apmąstymų, išgyvenimų eiga. Individo sąmoningumo bruožas yra tikslingi jo veiksmai. Daroma išvada, kad sąmonė yra smegenų ir visuomeninės, materialios žmonių veiklos sąveikos padarinys. Sąmonė, atsiradusi materijos formų raidoje, yra priklausoma ir aiškinama tų materijos formų raida.
Laisvalaikio tipologizavimo problema (I dalis)
Authors: Mitrikas Algimantas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas laisvalaikio tipologizavimo sociologiniuose tyrimuose problemai. Autorius pabrėžia augančią laisvalaikio reikšmę socialistinėje visuomenėje ir šio reiškinio struktūros bei savybių analizės aktualumą. Laisvalaikį galima tirti individo, grupės ir visos visuomenės lygmeniu. Skirtingų laisvalaikio stilių kategorijų parametrų kompleksai skiriasi pačiais parametrais ir vienodų parametrų kitimo skirtumais. Skiriant laisvalaikio stilius ar tipus pagal laisvalaikio struktūrą bei jos specifiką, galima atsižvelgti į šiuos parametrus: pačią laisvalaikio struktūrą (pagal veiklos rūšis); jos elementų pastovumą bei reguliarumą; veiklos turinį (veiklos kokybinę specifiką kiekvieno struktūros elemento apimtyje) ir veiklos intensyvumą. Straipsnio pabaigoje išskiriama laisvalaikio parametrų grupė, kuri labiau susijusi su individų elgsena bei būsena laisvalaikiu, su jų poreikių laisvalaikiu struktūra, vertybinėmis orientacijomis, nuostatomis bei elgsenos motyvavimu. Skiriamas veiklos bei elgsenos laisvalaikiu savanoriškumo, iniciatyvumo bei savarankiškumo laipsnis, jos tikslingumo ir naudingumo vertinimas, įsitraukimo į veiklą pobūdis.
Dorovės normos, ginančios žmogaus orumą
Authors: Ossowska M.
Published: January 2019

Straipsnyje įvairiais aspektais nagrinėjama etinė orumo kategorija, analizuojami jos ryšiai su kitomis etikos sąvokomis bei jos vieta etinių kategorijų sistemoje. Aptariamos skirtingos orumo sampratos: vienos teigia, kad orumas būdingas tik daliai žmonių, kitos – kad visiems be išimties žmonėms. Autorė teigia, kad buvimas asmenybe yra būtina orumo turėjimo sąlyga. Orumas visada pasireiškia pavojaus atveju, atlikdamas kokią nors gynybinę funkciją. Aptariant orumo ir išdidumo sąvokų santykį pabrėžiama, kad abi sąvokos priklauso nuo vartojimo konteksto: išdidumą siūloma apibrėžti kaip orumą, susietą su atitinkamomis apibrėžtomis dorybėmis. Orumo ryšys su galia gali būti paaiškintas tuo, kad orumo turįs žmogus visada yra ko nors vertas. Kritikuojamas požiūris, kad tik dorovinio pobūdžio kaltinimai gali sumenkinti žmogaus orumą. Aptariami visuomeniniai veiksniai, sąlygojantys orumo augimą arba jo slopinimą, nurodomi orumą ginantys principai. Teigiama, kad dėl vertinamosios motyvacijos visuomeninės svarbos ir dėl vaidmens, kurį vaidina pagarba sau pačiam bei savęs vertinimas žmogaus gyvenime, visos asmenybės pažeminimo formos privalo būti griežtai smerkiamos.
Visuotinės vienybės principas V. Solovjovo ontologijoje
Authors: Šliogeris Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos V. Solovjovo ontologijos pagrindinės sąvokos. Teigiama, kad filosofo pagrindinė sprendžiama problema yra dieviškosios (besąlyginės) būties santykis su materialiuoju pasauliu – gamtine ir istorine realybe. Besąlygiška būtis turi nediferencijuotos vienybės polių (krikščionybės asmeninis Dievas), absoliutą iki būties, kaip transcendentišką esybę ir būties, daugeriopumo polių, arba pirmąją materiją. Konstruodamas savo absoliutaus būties prado sąvoką, V. Solovjovas sekė G. Hegeliu, kurio absoliutas taip pat yra savo ir savo priešybės vienybė. Esybė (absoliutas) nesutampa su būtimi, yra aukščiau būties, tai būties potencija, jėga. Absoliutus gėris neegzistuoja grynu pavidalu gamtinėje istorinėje tikrovėje, o turi būti realizuotas palaipsniui, istorinio vystymosi procese, kaip Dievo karalystė žemėje. Daroma išvada, kad nagrinėjamo filosofo ontologijos pagrindinė sąvoka – visuotinė esybė – krikščioniškosios deistinės pasaulėžiūros dualistinį principą jungia su panteistinio panlogistinio monizmo principu. Šių radikaliai priešingų ontologinių koncepcijų sintezė yra neįmanoma dėl dualizmo ir monizmo loginio nesuderinamumo.
Naujos disertacijos: S. Venskevičius
Authors: Jekentaitė Leonarda
Published: January 2019

1974 m. birželio 19 d. Vilniaus universitete Stasys Venskevičius apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Bendrieji ir specifiniai nacionalinių kultūrų raidos aspektai“. Mokslinis vadovas – doc. J. Repšys, oficialieji oponentai: J. Minkevičius ir B. Kuzmickas. Disertacijoje nagrinėjama nacionalinių kultūrų bendrumo ir jų sąveikos, savitumo, raidos socializmo sąlygomis problemos. Didelis dėmesys skiriamas marksistinei kultūros teorijos metodologijai, marksistinėms kultūros, nacijos, nacijos psichologijos koncepcijoms.
Filosofija Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje
Authors: Karosas Justinas
Published: January 2019

Supažindinama su mokslinės komandiruotės Vakarų Vokietijos universitetuose įspūdžiais. Teigiama, kad pagrindinė vieta dabartinėje VFR filosofijoje tenka kritiniam racionalizmui, kurio pagrindinis atstovas yra H. Albertas. Daugelis universitetų turi mokslotyros katedras, kuriose toliau plėtojamos bei transformuojamos kritinio racionalizmo idėjos. Socialinės filosofijos srityje vyrauja empirinė, konkrečioji sociologija. Dėmesys neokantizmui ir egzistencinei filosofijai yra sumažėjęs. Marksizmas nėra ignoruojamas, apie jį užsimenama, su juo polemizuojama ar pritariama. Marksizmu bando remtis kairieji radikalai ir socialdemokratai.
J. Sasnauskienė. Marksistinės estetinio auklėjimo teorijos metodologinių principų formavimosi socialinės-istorinės prielaidos.
Authors: Baležentienė S.
Published: January 2019

1981 m. sausio 13 d. J. Sasnauskienė Vilniaus universitete apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Marksistinės estetinio auklėjimo teorijos metodologinių principų formavimosi socialinės-istorinės prielaidos“. Darbo mokslinis vadovas – doc. kand. K. Stoškus, oficialieji oponentai: prof. dr. J. Minkevičius ir doc. kand. J. Mureika. Disertacijoje sprendžiamas estetinio auklėjimo ryšys su visuomene, socialiniais santykiais bei pagrindinėmis kultūros ypatybėmis skirtingais visuomenės istorijos etapais.
Ž. Jackūnas. Meno pažintinės funkcijos gnoseologinė analizė.
Authors: Gaižutis Algirdas
Published: January 2019

1981 m. vasario 10 d. Ž. Jackūnas Vilniaus universitete apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Meno pažintinės funkcijos gnoseologinė analizė“. Darbo mokslinis vadovas – doc. kand. J. Repšys; oficialieji oponentai: prof. dr. R. Plečkaitis ir doc. kand. A. Gaidys. Disertacijoje nagrinėjami menkiau tyrinėti estetikos teorijos klausimai. Pirmoje dalyje pripažįstama pažintinė meno funkcija, antroje dalyje kritiškai įvertinamos tos teorijos, kurios neigia pažintinę meno funkciją, argumentuojant tuo, jog meno kūriniai neturi mokslo sprendinių statuso.
Religijos esmė – dieviškoji ir žmogiškoji
Authors: Lozuraitis Albinas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojami religijos koncepcijos antgamtiniai ir socialiniai elementai. Teigiama, kad dieviškoji religijos esmė yra orientuota į tikėjimą antgamtinėmis jėgomis, dievais, o žmogiškoji nukreipta į žmogų ir į socialinį gyvenimą. Religijos apibūdinimas remiantis arba antgamtiškumu, arba socialumu įgyja abstrakčios alternatyvos formą. Religijos apibrėžimas antgamtine tikrove neišeina už religinio patyrimo fenomenologinio aprašymo ribų. Ateistinis antgamtinės realybės neigimas kartu tampa ir religijos neigimu ir taip panaikina pačią apibrėžimo problemą. Ikimarksistinis ateizmas siekia išspręsti neišsprendžiamą problemą – gnoseologiškai paaiškinti klaidingus įsitikinimus. K. Marxas atskleidė klaidingų pažiūrų pagrindą atrasdamas jį materialioje sferoje – susvetimėjusiuose visuomeniniuose santykiuose ir taip atskleisdamas ideologijos (taip pat ir religinių vaizdinių) iliuzinį pobūdį. Marksizmas atmeta bet kokias religijos galimybes skraidyti abstrakcijų ir idėjų pasaulyje, jis atskleidžia religinio susvetimėjimo pagrindus ir iškelia jų pašalinimo uždavinį. Marksistinio ateizmo požiūriu, religinio susvetimėjimo kritika yra ne teorinis, o praktinis uždavinys.
J. Grigaliūnas. Kategorijų „materija", „judėjimas", „vystymasis" santykio materialistinėje dialektikoje problema
Authors: Lomanienė Nijolė
Published: January 2019

1981 m. spalio 20 d. Vilniaus universitete J. Grigaliūnas apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Kategorijų materija, judėjimas, vystymasis santykio materialistinėje dialektikoje problema“. Disertacijos oficialieji oponentai – prof. E. Solopovas ir prof. V. Bosenka, kurie pažymėjo, kad disertantui pavyko išvengti ydingos pozicijos, pasirinkus labai reikšmingą problemą kategorijų sistemoje, parodžius jų turinio visuomeninį praktinį sąlygotumą, realų, gnoseologiškai reikšmingą savitarpio ryšį.
Muzikinis auklėjimas ir žmogaus harmoningumas
Authors: Gaižutis Algirdas
Published: January 2019

1982 m. vasario 18 d. Leningrado A. Ždanovo universitete V. Matonis apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Muzikinio estetinio auklėjimo vaidmuo ugdant žmogaus harmoningumą“. Mokslinis darbo vadovas – doc. A. Farbšteinas, oficialieji oponentai: prof. dr. A. Ladygina ir doc. S. Kudriavceva. Disertacijoje nagrinėjami harmoningo žmonių auklėjimo filosofiniai estetiniai klausimai, iškylantys muzikinio auklėjimo teorijoje bei praktikoje. Pateikiama originali išplėstinės muzikinio auklėjimo sistemos schema.
Estetikos teorijos formavimasis Baltarusijoje
Authors: Salejevas Vadimas
Published: January 2019

Straipsnyje pristatoma estetinės minties raida Baltarusijoje, didžiausias dėmesys skiriamas paskutiniųjų dviejų dešimtmečių estetikos padėčiai. Estetinė problematika ilgą laiką buvo plėtojama ne filosofijos kategorijų lygiu, pasitelkiant visą loginį ir metodologinį aparatą, bet tik retsykiais spontaniškai iki jo pakildavo, kai tekdavo spręsti teorinio pobūdžio problemas apie grožio esmę, meno prigimtį, jo funkcijas ar visuomeninę paskirtį. Autorius teigia, kad tokią padėtį sąlygojo istorinės ir socialinės baltarusių tautinės kultūros vystymosi ypatybės. Išskiriamos trys šiuolaikinės Baltarusijos estetikos tendencijos: meninės kultūros ir estetinės minties raidos istorinių tyrimų kryptis; meno prigimties, genezės, funkcijų ir jo suvokimo, taip pat meninio ir estetinio ugdymo problemų teorinės analizės kryptis; universitetinė kryptis, kurios atstovai tyrinėja estetinių kategorijų turinį. Naujausiuose Baltarusijos estetikų tyrinėjimuose vis daugiau dėmesio skiriama problemoms, susijusioms su kultūrologija, sociologija, filosofija, menotyra. Visa tai rodo tolesnį gyvybingą estetinės minties Baltarusijoje vystymąsi.
Pliuralizmas moksle
Authors: Valevičius Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos pliuralistinė ir kumuliatyvistinė mokslo raidos koncepcijos, kurios atspindi pagrindinę šiuolaikinės mokslotyros tendenciją – mokslo vystymosi naujo vaizdinio paieškas. XIX a. ir XX a. pradžioje mokslas buvo suvokiamas kumuliatyvistiškai: būdingiausias mokslo bruožas yra jo pastovumas ir nekintamumas, jo nustatytos tiesos – absoliučios, galutinės ir nesikeičiančios. Mokslo tikslas – naujų empirinių žinių kaupimas. Naujų žinių atsiradimas nieko nekeičia, naujos tiesos tik pridedamos prie senųjų. Visiškai prieštaringa yra konvencionalistinė arba pliuralistinė mokslo raidos samprata, kuri atsisako vieningo mokslo idealo, mokslo teoriją traktuoja subjektyvistiškai, pabrėžia jos kūrybinį pobūdį, istoriškai kintančius moksliškumo standartus. Daroma išvada, kad nei kumuliatyvizmas, nei pliuralizmas nuodugniai neaprašo realaus mokslo fenomeno, o tik pastebi atskirus mokslo raidos momentus. Daroma išvada, kad pliuralistinės sampratos kai kurie teiginiai neprieštarauja dialektiniam materializmui.
Humanitarinių mokslų pagrindimo problema Dž. Milio ir V. Diltėjaus filosofijoje
Authors: Juozaitis Arvydas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas yra panagrinėti J. S. Millo (pozityvistinė filosofija) bei W. Dilthey‘aus (gyvenimo filosofija) humanitarinių mokslų traktuotes ir pabandyti atskleisti dviejų požiūrių į subjekto ir metodo santykį filosofiniame tyrime skirtingumus. Pasak J. S. Millo, humanitarinių mokslų pagrindimo svarbiausia grandis yra psichologija, atrandanti ir formuluojanti abstrakčiausius ir universaliausius dvasios dėsnius. Kitos metodologinės disciplinos yra etologija (kuri nagrinėja dorovines ir fizines individo veiklos aplinkybes), visuomenės ir istorijos mokslai. W. Dilthey‘ui sielos struktūra reiškiasi kaip išgyvenimo ir supratimo ryšys: tik patirdamas savo vidujybės autonomiją, individas tampa organišku išorinių kontekstų elementu, ima juos suprasti. Humanitarinių mokslų uždavinys yra aprašyti išgyvenimo ir supratimo dialektiką, konkrečių epochų dvasią, pasaulėžiūrų tipus. Teigiama, kad kultūros ir istorijos tyrinėtojas turi pasinerti į gyvenimo srautą, aprašyti jį iš vidaus.
Determinizmo principo taikymas istorijos moksle
Authors: Meškauskas Eugenijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas determinizmo principo taikymas istoriografijoje. Autorius teigia, kad materialistinė istorijos samprata yra susijusi su specifiniu determinizmo principo taikymu visuomenės raidos aiškinimui. Marksistinė filosofija rado būdą pritaikyti šį principą procesui, ištisai sudarytam iš tikslingų veiksmų. Ji abstrahavosi nuo konkretaus istorijos vaizdo įvairovės ir perėjo prie jos objektyvaus turinio tyrimo. Taip buvo prieita prie visuomenės raidos, kaip ypatingo materialaus vystymosi proceso, sampratos. Materialistinės metodologijos požiūriu, determinizmo principas tiesiogiai taikomas tik aiškinant visuomenės ekonominės struktūros vystymosi santykį su jos egzistavimo sąlygų kitimu. Kitos visuomenės gyvenimo sritys patenka į deterministinio aiškinimo turinį tik jų funkcinių ryšių su šia struktūra aspektu. Konkretizuodamas nagrinėjamosios ekonominės struktūros vaizdą, istorijos mokslas turi atsižvelgti į tai, kad jos specifinį turinį dengia įvairūs visuomeniniai institutai. Istorijos mokslas aiškina veiksnius, sąlygojančius valstybės genezės bei jos struktūrinių formų istorinę įvairovę, ribojamą būtinumo vykdyti specifines ekonomines-socialines funkcijas.
Istorija visuotinio reiškinių ryšio požiūriu
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Straipsnis skirtas istoriškumo principui aptarti. Šis principas sietinas su materialistinės dialektikos išskyrimo principu – kad reiškinys galėtų būti paaiškinamas, jis turi būti išskiriamas iš kitų reiškinių, apibūdinama jo vidinė sandara. Marksistinėje istoriografijoje iškeltas uždavinys – nušviesti, kiek galima, visų Žemės kraštų istoriją, taigi būtina gilintis į kiekvieną kraštą atskirai, aiškinti atskiro krašto istorijos ypatybes. Taip galima sukurti bendresnį, platesnį istorijos vaizdą. Aptariamas visuotinio reiškinių sąryšio principas materialistinėje dialektikoje. Marksizmo pradininkai išaiškino pasikartojančius sąryšius tarp materialaus, ekonominio ir dvasinio gyvenimo reiškinių įvairiais žmonių istorijos tarpsniais, atskleidė visuomenės raidos dėsningumus. F. Engelsas, aiškindamas žmogaus raidos, tikrovės pažinimą, gilinosi ir į karybos sritį ir šios srities žinias panaudojo bendriems žmonių visuomenės supratimo klausimams pagrįsti. Kai kurie buržuaziniai istorijos filosofai neigia konkrečios istorijos reikšmę visuotinio sąryšio principui pagrįsti. Tikslesnis, rišlesnis žmonių istorinės raidos tyrimas yra viena iš esminių sąmoningumo ugdymo prielaidų.
Vilhelmas Diltėjus: subjektas ir istorija
Authors: Juozaitis Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama subjekto, pažinimo, istorijos sampratos W. Dilthey‘aus filosofijoje. Teigiama, kad svarbiausias šios filosofijos naujumas, palyginti su naujųjų amžių racionalizmu, yra tai, kad W. Dilthey‘us eliminavo subjekto-objekto santykį. Remiantis šia nuostata šio filosofo psichologiniuose ir hermeneutiniuose tyrinėjimuose sąmonę ir istoriją (kultūrą) galima traktuoti kaip individualios egzistencijos erdvę. Vienintelė filosofavimo tema yra sąmonės (sielos) turinio – vidinio patyrimo – analizė. Subjektyvi realybė išgyvenama kaip visuma, kaip vyksmas ir kartu kaip konkretus turinys, išreiškiantis konkrečius išgyvenimus, konkrečią dvasinę situaciją. Aptariamas W. Dilthey‘aus hermeneutikos metodas. Pateikiama hermeneutinio rato struktūra, kurią sudaro trys esminiai momentai: išgyvenimas, išraiška ir supratimas (įsijautimas). Teigiama, kad istorijoje subjektas gyvena, o ne tyrinėja ją kaip autonomišką objektą. Istorijos egzistavimas suponuoja savižiną kaip subjektyvaus spontaniškumo formą. Individuali siela sąmoningai ir kartu spontaniškai įsiterpia į objektyvuotos dvasios pasaulį.
Civilizacijos teismas
Authors: Toynbee Arnold
Published: January 2019

Publikacijoje kalbama apie pagrindinių civilizacijų svarbiausius bruožus, jų raidos ypatybes, formuluojamos ateities raidos alternatyvos. Vakarų krikščionybė yra viena iš penkių šiandien pasaulyje išlikusių civilizacijų; šios yra tik penkios iš maždaug 19 civilizacijų, egzistavusių, kaip manoma, nuo pirmo tokio tipo visuomeninių atstovų pasirodymo apytikriai prieš 6000 metų. Įvardijamos šiuolaikinės civilizacijos: ortodoksinės bažnyčios, islamo, induizmo ir Tolimųjų Rytų. Teigiama, kad negalima perdėti nė vienos gyvuojančios civilizacijos reikšmės. Aptariamos Vakarų krikščionybės ekspansijos ypatybės. Atskirų civilizacijų ekspansijų sekos rezultatas – dabar suvienytas į vieną didžiąją visuomenę visas apgyvendintas pasaulis. Vakarų krikščionybės ekspansija tik užbaigė pasaulio suvienijimą, nulėmė paskutinį jo etapą. Teigiama, kad dabartinis Vakarų dominavimas tikrai neišsilaikys: vieningas pasaulis vystysis atskirų jį sudarančių kultūrų pusiausvyros link. Formuluojamos žmonijos ateities perspektyvų dvi alternatyvios prielaidos: pirmoji skelbia ramų vystymąsi, antroji – visišką katastrofą.
Pragmatizmas ir E. Nagelio mokslo filosofija
Authors: Petkevičiūtė Nijolė
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – atkreipti dėmesį į tas pragmatizmo idėjas, kurios davė pradžią mokslo filosofijai Amerikoje ir padarė įtaką E. Nagelio mokslinio metodo ir mokslo struktūros sampratai. Aptariamos Ch. Peirce‘o pagrindinės metafizikos idėjos – pasaulio sferos, reiškiamos „Pirmumo“, „Antrumo“ ir „Trečiumo“ kategorijomis, taip pat jo tiesos ir falibilizmo koncepcijos. E. Nagelis iš esmės lieka Ch. Peirce‘o tiesos kaip sutarimo teorijos plėtotojas. Jis sprendimo teisingumo kriterijaus irgi ieško ne atožvalgoje į minties santykį su tikrove (nes nemato objektyvių jų sąlyčio taškų). Ch. Peirce‘o semiotinių idėjų E. Nagelis neperėmė. Mokslo logikos srityje E. Nageliui Ch. Peirce‘o idėjų perteikėjas buvo J. Dewey‘is: vertingiausia mokytojo filosofijoje E. Nageliui pasirodė instrumentinė, operacinė mokslo traktuotė. Vidinei mokslo analizei instrumentinis požiūris labai vertingas sprendžiant loginių principų prigimties problemą. Pastarąją E. Nagelis sprendė idealistiškai, atplėšdamas logikos principus nuo jų objektyvaus pagrindo – materialios tikrovės ir kurdamas natūralistinį logikos be ontologijos variantą.
O kas toliau?
Authors: Kubilius Vytautas
Published: January 2019

Straipsnyje svarstomos lietuvių literatūrologijos ateities perspektyvos, jos metodologijos atnaujinimo galimybės. Teigiama, kad tyrinėjant literatūrą svarbiausia nepamiršti, jog rašytojo individualybė neprivalo ištirpti globaliniuose literatūros proceso apibendrinimuose ir kūrinio struktūros analizėje. Ji yra viską lemiantis kūrinio subjektas. Joje kryžiuojasi mūsų visuomeninės istorinės raidos keliai ir nacionalinio mentaliteto savybės. Naujųjų tyrinėjimo metodų tikslas turėtų būti ne universalių teorijų iliustravimas lietuvių literatūros pavyzdžiais, bet jos savitos logikos atvėrimas. Todėl istorinė poetika yra galbūt reikalingiausia būsimų fundamentalių darbų sritis. Pabrėžiama tarmės substrato vaidmens ištyrimo būtinybė. Istorinė poetika, tirdama mūsų meninio mąstymo formuotes, turėtų aiškinti jų genezę, raidą bei savitumą pasaulinės literatūros kontekste, nevengdama genetinių ir tipologinių lyginimų. Aptariama šiuolaikinės literatūrologijos metodologija.
Dialektinė vystymosi proceso samprata
Authors: Meškauskas Eugenijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama, kas yra vystymosi procesas, kokios jo sąlygos ir eigos ypatybės, su kokiomis problemomis susiduriama laikantis vystymosi požiūrio. Vystymasis apibrėžiamas kaip procesas, kuriam vykstant, vienos rūšies objektai virsta kitos rūšies objektais. Dialektinė vystymosi proceso samprata yra metodologinio pobūdžio, paliekanti specialiesiems mokslams tirti tokių procesų specifiką. Vystymosi proceso pobūdis struktūrinio reiškinių aiškinimo aspektu dialektikos teorijoje paprastai išreiškiamas kiekybinių pakitimų perėjimo į kokybinius dėsniu. Perimamumo ryšys visuose vystymosi procesuose yra susijęs su tam tikru vienas iš kito išsivystančių objektų struktūros elementų bei ypatybių bendrumu. To ryšio pobūdis priklauso nuo vystymosi procesų specifikos. Vystymosi proceso eigos aiškinimui ypač svarbus jos savaimingumo aspektas. Jis yra šio proceso vidinio šaltinio problema ir leidžia pagrįsti vystymosi procesų natūralumą, remiantis vien jų pačių ypatybėmis. Visi dialektinės vystymosi proceso sampratos aspektai yra neatskiriami vieni nuo kitų ir yra logiškai susiję su visuotinio reiškinių sąryšio konstatavimu.
Teisinės sąmonės vaidmuo antikinės visuomenės raidoje
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas teisinės sąmonės vaidmuo antikinėje visuomenėje, siekiama atskleisti, kokiu būdu teisės, įstatymo, teisingumo teorinėse sąvokose fiksuojamas visuomenės ir individo susvetimėjimas. Tam tikros epochos teisinė sąmonė negali būti atitrūkusi nuo tos epochos socialinio konteksto, o yra objektyvių visuomenės gyvenimo reikmių įsisąmoninimas, jų išraiška. Marksizmo požiūriu, teisinės sąmonės pobūdis yra ideologinis: teisingumo vaizdiniai, teisės prigimtis, įstatymų prigimties ir vaidmens visuomenėje analizė nėra savarankiški, o yra teorinis tam tikrų teisinių principų, reikšmingų visuomenės gyvenime, pagrindas. Analizuojamos teisės koncepcijos Platono „Valstybėje“, Aristotelio ir stoikų veikaluose. Platono teigimu, įstatymai turi įgyvendinti suverenią valdžią teisingai valdomoje valstybėje. Teisė Aristotelio filosofijoje laikoma išimtinai politiniu reiškiniu: politinis teisingumas, įstatymai pateisina patys save. Stoikai teisinį santykį pripažino esant galimą tik tarp žmonių, bet neigė, kad teisė ir teisingumas gali būti egoistinio žmonių susitarimo rezultatas. Teisė yra kažkas amžino, ji reiškiasi išmintyje liepimais ir draudimais, sutampa su protu, kuriame esama vieningumo su prigimtimi.
L. Rankės ir J. G. Droizeno istoriosofinės koncepcijos
Authors: Juozaitis Arvydas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos XIX a. dviejų žymiausių istorikų – Leopoldo von Rankės (1795–1886) ir Johanno Gustavo Droyseno (1808–1884) teorinės metodologinės koncepcijos. L. Rankė teigė, kad pretenduojantis į objektyvumą istorijos mokslas privalo visiškai atsisakyti spekuliacijų, kurios neišvengiamai nustelbia praeities fakto savaimingumą. Istoriją sudaro tik faktai, kuriuos reikia pažinti, perprasti ir deramai aprašyti, t. y. atskleisti, kaip tatai buvo iš tikrųjų. Straipsnio autorius teigia, kad šis principas tėra formali, o ne turininga tyrimo priemonė. J. G. Droysenas oponavo L. Rankei teigdamas, kad praeitis turi būti padaryta priklausoma nuo dabarties, t. y. suaktualinta. Istorinio metodo esmė grindžiama to, kas tiriama, supratimu: jis ne aiškina, t. y. operuoja išvadomis, o supranta. Istorinis tyrimas yra dvasinis bendravimas su istoriją kūrusių žmonių sielomis, istorijos objektas yra tų sielų išraiška, įdaiktintas subjektyvumas. Daroma išvada, kad L. Rankės subjektyvumas (nors ir netematizuotas) slėpė savyje platesnio mąstymo galimybes, kurias išskleisdamas J. G. Droysenas pasiekė originalių rezultatų.
Apie egzistencinę M. Eliadės religijos fenomenologiją
Authors: Valevičius Vytautas
Published: January 2019

1985 m. rugsėjo 17 d. Vilniaus universiteto specializuotoje taryboje Leonardas Zasimauskas apgynė filosofijos mokslų kandidato laipsnio disertaciją „Egzistencinė M. Eliadės religijos fenomenologija kultūros koncepcijoje“. Disertacijos mokslinis vadovas – prof. dr. B. Genzelis, oficialieji oponentai: filosofijos mokslų daktarai J. Minkevičius, B. Kuzmickas ir A. Šliogeris. Disertacija skirta M. Eliadės religinės filosofinės koncepcijos analizei, kurią autorius atlieka istoriniu-genetiniu, teoriniu-analitiniu bei socialiniu-ideologiniu aspektu.
Istorijos procesas ir jo subjektas „visuotinybės“ ontologijoje
Authors: Raudeliūnas Traidenis
Published: January 2019

Straipsnyje bandoma išryškinti L. Karsavino ontologijos ir kai kurių visuotinybės istorijos filosofijos fundamentalių kategorijų sąsajas. L. Karsavino filosofijos išeities taškas yra visuotinybės idėja, ją galima nagrinėti kaip svarbiausią gnoseologijos, antropologijos arba etikos principą, tačiau ypatingą reikšmę ji įgyja ontologijoje, kuri savo ruožtu sąlygojo ir istorijos filosofijos ypatybes. Visuotinybės idėja išreiškia visos esaties (neorganinio ir organinio pasaulio, visuomenės) principinę vienybę. Šios vienybės pagrindas ir centras yra Dievas, kurio esatis yra absoliuti būtis. L. Karsavinas skyrė istorijos teoriją ir istorijos filosofiją (siaurąja prasme): pirmoji nagrinėja istorinio proceso ir jo pažinimo esmę bei savybes, o istorijos filosofija – tuos pačius klausimus, tik susietus su absoliutu. Žmonijos istorija yra potencialybės (suprantamos kaip visuotinybė) virtimas santykine aktualia dabartimi. Istorijos subjektas yra visalaikis ir visaerdvis, nes erdvė ir laikas yra pačios būties savybės. L. Karsavino istorijos metafizikos mistinė tendencija išreiškia sistemos religinį orientuotumą, vidinį ryšį su stačiatikybės ortodoksija.
Socialinių koncepcijų raidos Lietuvoje tyrimai
Authors: Poška Adolfas
Published: January 2019

1985 m. gruodžio 24 d. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute V. Pruskus apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Modernistinės tendencijos katalikybės socialinėje filosofijoje buržuazinėje Lietuvoje (1918–1940)“. Moksliniai vadovai – prof. J. Barzdaitis ir prof. I. Zaksas, oficialieji oponentai: prof. A. Griška ir doc. V. Pikutis. Tą pačią dieną E. Kriščiūnas apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Marksistinė visuomenės raidos teorija Lietuvoje 1917–1940 m.“. Mokslinis vadovas – prof. R. Plečkaitis, oficialieji oponentai: dr. A. Gaidys ir doc. A. Darginavičienė.