bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Односторонняя спинальная анестезия с использованием малой дозы (5 мг) гипербарического бупивакаина при артроскопических операциях на коленном суставе
Authors: Tutunnyk A.G. , Panchenko G.V. , Tsarev A.V.
Published: July 2019

Актуальность. Односторонняя спинальная анестезия с использованием малых доз местных анестетиков является недорогой, эффективной и быстро проводимой методикой. Особое значение при одностороннем блоке придается предотвращению гипотензии, контролю уровня и продолжительности блока, что может быть достигнуто применением малой дозы местного анестетика. Продолжается поиск эффективной и безопасной малой дозы гипербарического бупивакаина при проведении артроскопических операций на коленном суставе с возможностью быстрой и надежной выписки. Цель: оценка эффективности и безопасности односторонней спинальной анестезии малой дозой (5 мг) гипербарического бупивакаина при артроскопических операциях на коленном суставе с возможностью быстрой и надежной выписки. Материалы и методы. Тридцать пациентов, запланированных на проведение артроскопических операций на коленном суставе, были распределены на 2 группы по 15 человек. В группе 1 применялась спинальная анестезия с использованием стандартной дозы (7,5 мг) гипербарического бупивакаина, в группе 2 — односторонняя спинальная анестезия с использованием малой дозы (5 мг) гипербарического бупивакаина. Проводилось изучение характеристики блока, частоты развития побочных явлений и возможности выписки. Результаты. Увеличивалась частота получения сенсорного блока на уровне T12 в группе 2. При этом не отмечалось получение сенсорного блока на уровне Т10–T8 на оперируемой стороне, также не было обнаружено развитие двустороннего сенсорного и моторного блока в группе 2. Не было выявлено развития гипотензии и брадикардии в обеих группах. Более быстрое восстановление возможности ходьбы (145,6 ± 21,7 в сравнении с 180,3 ± 24,7 мин, p < 0,05, в группе 2 и 1 соответственно) и самостоятельного мочеиспускания (151,9 ± 23,2 в сравнении с 275,4 ± 32,5 мин, p < 0,05, в группе 2 и 1 соответственно) позволило обеспечить возможность более быстрой выписки пациентов (166,7 ± 28,1 в сравнении с 317,5 ± 33,9 мин, p < 0,05, в группе 2 и 1 соответственно). Выводы. Односторонняя спинальная анестезия с использованием малой дозы (5 мг) гипербарического бупивакаина может эффективно и безопасно использоваться при артроскопических операциях на коленном суставе и обеспечивать быструю и надежную выписку из больницы.
Серотонинергическая система и когнитивная функция
Authors: Vashadze Sh.
Published: July 2019

Известно об увеличении количества доказательств того, что комбинация нарушений холинергической и серотонинергической функций может играть роль в когнитивных нарушениях при болезни Альцгеймера с серотонинергической дисфункцией, потенциально ответственной за значительную часть поведенческих аспектов заболевания. Это роль системы рецепторов 5-НТ в старении и связанных с возрастом когнитивных расстройствах и расстройствах настроения. Исследовали 200 пациентов с деменцией в возрасте от 40 до 75 лет. Мужчин было 120, женщин — 80. Средний возраст больных составил 66 лет. Средняя продолжительность заболевания в группе больных составляла 1 год. По нашим данным, деменция легкой степени была у 70 больных (35 %), умеренной — у 35 (17,5 %), тяжелой — у 60 (30 %). У больных с деменцией отмечалась тенденция к снижению уровня серотонина в крови (208,72 ± 6,84 нг/мл). Среди них у 85 больных наблюдалось выраженное снижение количества серотонина в крови (129,38 ± 8,42 нг/мл). Таким образом, уровень серотонина в сыворотке крови может быть маркером деменции.
Сочетание карбапенемрезистентности и колистинрезистентности возбудителей тяжелых грамотрицательных нозокомиальных инфекций: первые признаки наступления постантибиотической эры
Authors: Pylypenko M.M. , Ovsiienko T.V. , Bondar M.V.
Published: July 2019

В статье обозначена современная ситуация с полиантибиотикорезистентностью, которая возникает у тяжелых больных в условиях отделения интенсивной терапии (ОИТ), в мире и в Украине, отмечаются различия в осознании этой проблемы. Акцентировано внимание на распространении карбапенемрезистентности и возникновении колистинрезистентности «проблемных» грамотрицательных возбудителей нозокомиальных инфекций, таких как P.аeruginosa и K.рneumoniae. Именно P.аeruginosa недавно считалась наиболее опасным (распространенным и наиболее резистентным) возбудителем, тогда как на сегодняшний день на ведущие позиции выходит именно K.рneumoniae. В статье приведены основные механизмы резистентности этих возбудителей по фенотипическим проявлениям, а также подчеркнуты перспективы молекулярно-генетического определения механизмов резистентности «проблемного» возбудителя и отслеживания того, чтобы он не распространялся. В работе представлены также собственные данные, свидетельствующие, что распространенность карбапенемрезистентных штаммов в ОИТ неуклонно растет. Определены основные направления и пути предупреждения и преодоления антибиотикорезистентности, которые доказали свою эффективность в развитых странах, а также указаны проблемы и перспективы в этом направлении в ОИТ в Украине.
Медикаментозно обусловленные поражения печени: принципы диагностики, патологические изменения и подходы к лечению
Authors: Nedashkivskyi S.M.
Published: July 2019

В работе представлены данные о частоте развития медикаментозно обусловленных поражений печени. Рассмотрены патофизиологические механизмы изменений, происходящих под влиянием гепатотоксических медикаментов. Врачи должны быть бдительными относительно медикаментозно обусловленных повреждений печени, потому что раннее их выявление и своевременное прекращение приема препарата могут уменьшить тяжесть гепатотоксичности. Проявления гепатотоксичности, вызванной лекарственными средствами, существенно варьируют: от бессимптомного повышения уровня ферментов печени до тяжелой печеночной недостаточности. Для правильной диагностики необходимы знания относительно высокого риска развития осложнений при назначении определенных препаратов.
Сложные дыхательные пути, экстубация: сложная/неудачная?
Authors: Domoratskyi O.E. , Kryliuk V.Ye. , Ivanchenko R.V. , Svintukovskyi M.Yu. , Lysianskyi M.S. , Piatkovska N.V. , Oliinyk Yu.A.
Published: July 2019

Случаи сложной или неудачной экстубации редко обсуждаются в нашем анестезиологическом сообществе. В то время как значительное внимание уделяется налаживанию контроля над дыхательными путями (включая сложные дыхательные пути), информации о случаях неудачных экстубаций недостаточно. Нужно помнить, что неудачная экстубация является потенциально более угрожающей ситуацией, чем сложности с интубацией, и имеет серьезные последствия, включая юридическую ответственность. В статье рассмотрены предикторы сложной/неудачной экстубации и пути решения и профилактики на основании данных современных исследований и руководств. Также обсуждается методика поэтапной экстубации трахеи, особенности применения, возможность внедрения в современных условиях и опыт авторов.
Анализ геморрагических и тромбоэмболических осложнений у пациентов с имплантированными устройствами механической поддержки левого желудочка
Authors: Mazurenko O.P. , Nadzaykevich P. , Loskutov O.A. , Zgrezheblovskaya L.
Published: July 2019

Работа посвящена изучению геморрагических и тромбоэмболических осложнений в раннем послеоперационном периоде у пациентов с имплантированными устройствами механической поддержки левого желудочка (LVAD). В исследование вошли 10 пациентов мужского пола в возрасте 55,0 ± 13,5 года с индексом массы тела 30,8 ± 8,3, с фракцией выброса левого желудочка от 9 до 28 %, которым в период с 11.03.2016 по 22.11.2017 г. в Силезском центре болезней сердца (Польша) в условиях искусственного кровообращения были установлены LVAD. В раннем послеоперационном периоде больные ежесуточно получали антикоагулянтную целевую терапию, состоящую из следующих препаратов: гепарина (6–11 Ед/кг/ч), аспирина (75–150 мг), клопидогреля (75–150 мг), варфарина (1,5–7 мг), надропарина кальция (0,3–0,6 мл 2 р/д), фондапаринукса натрия (2,5–5 мг 2 р/д). Два пациента получали моногепаринотерапию, один пациент получал монотерапию варфарином в течение 14 дней. Другие пациенты в течение того же срока получали комбинированную терапию с гепарином в первые трое суток с последующим переходом на варфарин, аспирин, клопидогрель, фраксипарин или блокатор тромбина. Механическая поддержка левого желудочка осуществлялась двумя принципиально различными имплантируемыми системами, выполняющими одну функцию поддержки левого желудочка: POLVAD — программно-контролируемой пневматически-мембранной механической циркуляцией крови (2 пациента) и LVAD — программно-контролируемой электроцентрифужной циркуляцией (8 пациентов). Продолжительность поддержки системой POLVAD составила от 102 до 156 дней. Продолжительность поддержки LVAD — от 20 до 78 дней. Сравнение проанализированных результатов позволило сделать вывод, что антикоагулянтная монотерапия гепарином или варфарином приводит к увеличению процента осложнений и смертности по сравнению с альтернативной комбинированной антикоагулянтной целевой терапией, состоящей из следующих препаратов: гепарина (6–11 Ед/кг/ч), аспирина (75–150 мг), клопидогреля (75–150 мг), варфарина (1,5–7 мг), надропарина кальция (0,3–0,6 мл 2 р/д), фондапаринукса натрия (2,5–5 мг 2 р/д), при применении которых показатели выживаемости были достоверно выше на 60 %.
Развитие анестезиологии в Украине: путь от искусства к науке
Authors: Loskutov O.A. , Bondar M.V. , Markov Yu.I. , Boliuk M.V. , Yefymenko R.A.
Published: July 2019

Историю хирургии можно разделить на два основных этапа: до 1846 года и после него. В этой работе авторы представили в хронологическом порядке основные этапы развития анестезиологии в Украине, сосредоточив внимание на врачах, которые впервые проводили хирургические вмешательства под общим и местным обезболиванием. В 1846 году по инициативе В.А. Караваева и А.П. Вальтера, учеников Н.И. Пирогова, при Киевском университете была организована комиссия по изучению влияния эфира на организм. Исследовав в эксперименте влияние эфира на животный организм, В.А. Караваев 18 февраля 1847 года сделал первую в Киеве операцию под эфирным наркозом. Вторую в Украине операцию под эфирным наркозом выполнил Т.Л. Ванцетти в Харькове 28 февраля 1847 года. А уже к концу 1847 года хлороформный наркоз в Киеве применил В.А. Караваев. В 1871 году в Харькове В.Ф. Грубе выполнил первую операцию под наркозом закисью азота. В 80–90-е годы XIX века в хирургическую практику широко внедряются методы местной и проводниковой анестезии кокаином. Украинские хирурги были пионерами местной анестезии. В 1886 году киевский хирург А.И. Лукашевич провел на себе и на других здоровых людях опыты по применению проводниковой анестезии. Выпускник медицинского факультета Киевского университета Св. Владимира В.Ф. Войно-Ясенецкий в Санкт-Петербурге в 1915 году издает монографию «Регионарная анестезия», иллюстрированную автором. В послереволюционный период обезболиванию уделяют все больше внимания, количество хирургов, проводящих операции с обезболиванием, растет в геометрической прогрессии. Возникает потребность в постоянном надзоре за состоянием пациента и в медперсонале, который будет его проводить. Это и было началом формирования анестезиологии как науки и отдельной специальности.
Оптимальный режим периоперационной инфузии: за и против
Authors: Kravets O.V. , Klygunenko O.M.
Published: July 2019

Лечение абдоминальной патологии в 80 % случаев проводится хирургическим путем. По данным Национального конфиденциального комитета подсчета результатов лечения и смертности (NCEPOD, 2016), послеоперационная летальность при плановых оперативных вмешательствах составляет 4 %, в ургентной хирургии колеблется от 19,7 до 23,1 %. Периоперационная инфузионная терапия является динамичным процессом дооперационной ликвидации гиповолемии, интраоперационной поддержки эффективного объема циркулирующей крови и его послеоперационной стабилизации и влияет на развитие послеоперационных осложнений, длительность стационарного лечения и уровень летальности. Поиск проводился по ключевым словам в базах данных Scopus, Web of Science, MedLine, The Cochrane Library.
Кардиомиопатии у беременных: особенности анестезиологического обеспечения в родах
Authors: Stanin D.M. , Klygunenko O.M. , Sedinkin V.A.
Published: July 2019

В статье рассматриваются особенности проведения анестезиологического пособия у беременных с кардиомиопатиями. Приведены патофизиологические изменения, происходящие при гипертрофической, дилатационной и рестриктивной кардиомиопатии на фоне беременности. Анестезиологическая тактика при кардиомиопатии у беременных, нуждающихся в родоразрешении, существенным образом определяется степенью компенсации кровообращения. Одним из главных требований к анестезиологическому пособию при родоразрешении в данной ситуации является максимально возможная стабильность параметров гемодинамики. Эпидуральная анестезия является методом выбора при родоразрешении беременных с кардиомиопатией.
Гипоксически-ишемическая энцефалопатия у доношенных новорожденных: современное состояние проблемы
Authors: Surkov D.M.
Published: July 2019

В статье представлен обзор литературы по гипоксически-ишемической энцефалопатии (ГИЭ), которая развивается у младенцев после перенесенной перинатальной ишемии. Она остается существенной проблемой интенсивной терапии у новорожденных в связи с высоким уровнем смертности и неврологической инвалидности с детства, несмотря на достигнутые определенные успехи в отношении диагностики, мониторинга и методов лечения. Главной целью терапии следует считать обеспечение церебральной перфузии и предупреждение вторичных повреждений нейронов, в том числе развития апоптоза. Среди методов диагностики и мониторинга состояния центральной нервной системы у новорожденных ведущую роль играют: нейросонография с допплеровским определением паттернов мозгового кровотока, мониторинг NIRS в сочетании с амплитудно-интегрированной электроэнцефалографией. Сегодня единственным методом интенсивной терапии с доказанным нейропротективным действием остается терапевтическая гипотермия 33–35 °С в течение 72 часов. Ее эффективность пока остается недостаточной: она снижает долю комбинированного результата «смерть/тяжелое нарушение неврологического развития» с 65 до 40–50 %, поэтому продолжаются поиски методов лечения, которые могли бы улучшить последствия умеренной и тяжелой ГИЭ. Среди методов респираторной поддержки, перспективным выглядит применение Neurally Adjusted Ventilatory Assist. До сих пор не решен вопрос идеального раствора для восстановления дефицита объема циркулирующей крови у новорожденных. Кристаллоиды из-за низкого волемического коэффициента оказывают нестойкое воздействие на сердечный выброс. Использование альбумина ограничено из-за нарушенной проницаемости гематоэнцефалического барьера при ГИЭ. Рассмотрена возможность использования 6% гидроксиэтилкрахмала 130/0,42, поскольку последние исследования не продемонстрировали дополнительных рисков по сравнению с применением кристаллоидов. Основным препаратом кардиотропного действия пока считается допамин, однако несколько работ доказывают преимущества добутамина относительно его влияния на системную и церебральную гемодинамику. Поиск других лекарственных средств для вторичной нейропротекции пока показал определенные результаты по эритропоэтину, но количество исследуемых случаев небольшое. Другие препараты находятся преимущественно на стадии доклинических и клинических исследований I и II фазы.
Опыт обучения сотрудников Национальной полиции в Запорожском государственном медицинском университете
Authors: Lyovkin O.A. , Pertsov V.I. , Сhemeris Yu.A.
Published: July 2019

Введение. Согласно приказу МЗ Украины от 29.03.2017 р. № 346, сотрудники Национальной полиции Украины обязаны оказывать домедицинскую помощь пострадавшим при неотложных состояниях в чрезвычайных ситуациях мирного времени и в условиях боевых действий. По нашему мнению, более эффективным методом обучения в данной ситуации является симуляционное обучение. Цель. Оценка эффективности симуляционного обучения сотрудников Национальной полиции на базе Запорожского государственного медицинского университета по программе «Первый на месте происшествия». Материалы и методы. Проведен ретроспективный анализ обучения 150 сотрудников Национальной полиции в Запорожском государственном медицинском университете по программе «Первый на месте происшествия» в 2018 году. Эффективность симуляционного обучения определяли с помощью тестирования и оценки практических навыков на муляжах, манекенах по симуляционным сценариям. Проводилось анонимное анкетирование слушателей курса. Результаты. Результаты анализа свидетельствуют о достаточно низком базовом уровне практических навыков сотрудников Национальной полиции. Особенно низок был базовый уровень практических навыков проведения искусственной вентиляции легких (8,20 ± 0,16 %), проведения базовой сердечно-легочной реанимации с использованием автоматического наружного дефибриллятора у детей и взрослых (8,20 ± 0,14 %), принятия физиологических родов (6,20 ± 0,14 %). Но после прохождения симуляционных тренингов уровень практических навыков слушателей курса статистически достоверно увеличился. По данным анонимного анкетирования, 89 % респондентов не имели подобного опыта обучения; 100 % респондентов получили много новой информации и новые практические навыки по оказанию экстренной домедицинской помощи; 67 % респондентов среди сложностей отметили оказание экстренной домедицинской помощи детям, новорожденным, а также принятие физиологических родов; 88 % респондентов осознают необходимость восстановления и поддержания приобретенных практических навыков и выразили пожелания относительно прохождения подобных курсов минимум раз в 6 месяцев.
Оценка аналгетической эффективности блокады квадратной мышцы поясницы (quadratus lumborum block) у детей после оперативных вмешательств на органах брюшной полости
Authors: Zaletskyi B.V. , Dmytriiev D.V.
Published: July 2019

Исследование проведено у 34 детей после выполнения оперативных вмешательств на органах брюшной полости. В зависимости от методики обезболивания пациенты были разделены на 2 группы: в 1-й группе использовали блокаду квадратной мышцы поясницы (quadratus lumborum block), во 2-й группе назначали только внутривенную непрерывную инфузию фентанила. Проведение многокомпонентной анальгезии (с использованием блокады квадратной мышцы поясницы) значительно уменьшает негативные последствия недостаточного обезболивания у детей и способствует эффективной анальгезии после травматических операций, уменьшает проявления синдрома интраабдоминальной гипертензии и улучшает кровоток в сосудах брюшной полости.
Влияние метода анестезии на объем кровопотери при оперативных вмешательствах на поясничном отделе позвоночника
Authors: Lyzohub M.V. , Georgiyants M.A. , Lyzohub K.I.
Published: July 2019

Актуальность. Операции на поясничном отделе позвоночника могут выполняться в условиях как общей анестезии (ОА), так и спинальной (СА). Одним из преимуществ последней авторы считают уменьшение интраоперационной кровопотери. Однако этот вопрос остается дискуссионным. Цель исследования: сравнить объем кровопотери при операциях на поясничном отделе позвоночника при использовании спинальной и общей внутривенной анестезии. Материалы и методы. В исследование включено 215 пациентов 18–70 лет, ASA I–II, с дегенеративными заболеваниями позвоночника, которым выполнялись плановые оперативные вмешательства с транспедикулярной стабилизацией 1–2 сегментов. Пациентам группы СА (n = 110) выполняли спинальную анестезию 0,5% раствором бупивакаина (4 мл), пациентам группы ОА (n = 105) — общую внутривенную анестезию с искусственной вентиляцией легких (пропофол, фентанил, атракуриум в общепринятых дозах). Жестким условием исследования было поддержание среднего артериального давления (САД) 60–80 мм рт.ст. Результаты. Урапидил для коррекции гемодинамики вводился у 21,9 ± 4,0 % пациентов группы ОА и только у 3,6 ± 1,8 % пациентов группы СА, при этом САД в группе СА был значимо ниже, чем в группе ОА. В результате исследования не выявлено различий в кровопотере (ни по методу Moore, ни по разнице гемоглобина). Однако общее время оперативного вмешательства было статистически значимо больше в группе ОА по сравнению с группой СА (128,5 ± 40,0 мин против 104,6 ± 26,3 мин, р < 0,05). Полученные нами расчеты указывают на сильную корреляционную связь между временем операции и индексом массы тела (r = 0,71, р < 0,05). Выводы. При обеспечении САД 60–80 мм рт.ст. общий уровень кровопотери не зависит от вида анестезии. СА обеспечивает лучший эффект управляемой гипотензии без применения дополнительных фармакологических средств. Время оперативного вмешательства при ОА значимо больше, чем при СА. На него также влияет повышенный индекс массы тела.
Оценка адекватности искусственной вентиляции легких у пациентов с морбидным ожирением во время лапаротомных бариатрических операций
Authors: Vynnychenko O.V.
Published: July 2019

Актуальность. Для оценки адекватности искусственной вентиляции легких (ИВЛ) всем больным рассчитывался показатель отношения объема мертвого пространства (Vd) к альвеолярному объему (Va). Газ, находящийся в воздухоносных путях, не принимает участия в газообмене. Дыхательный объем (Vt) равен сумме объе­ма Vd и Va. Интегрированным показателем является соотношение Vd/Vt = РаСО2 – ЕtCO2/РаСО2, где РаСО2 — это парциальное давление СО2 в артериальной крови. В норме Vd/Vt равняется 0,3–0,35. Материалы и методы. В соответствии с поставленными задачами, все больные были разделены на две группы в зависимости от режима ИВЛ. В состав группы 1 вошли 46 больных, которым ИВЛ проводилась в режиме принудительной вентиляции по объему. В составе группы 2 — 44 пациента, которым ИВЛ проводилась в режиме принудительной вентиляции по давлению. У всех пациентов с учетом индекса массы тела был высокий риск развития гипоксемии. У всех больных выполнены бариатрические оперативные вмешательства. Всем пациентам до операции проводилась непрямая пульсоксиметрия. Результаты. У 8 пациентов насыщение кислородом капиллярной крови было ниже 90 %, у 27 больных — от 90 до 95 % и у 9 — 96–100 %. Во время операции пациентам обеих групп проводился мониторинг газов артериальной крови (РаО2, мм рт.ст., и РаСО2, мм рт.ст.). Выводы. Между уровнем РаО2 и соотношением Vd/Vt статистически значимой зависимости не установлено — ρ = 0,155 (Р > 0,05). В то же время между уровнем РаСО2 и соотношением Vd/Vt — прямо пропорциональная связь.
Юридические и медицинские вопросы безопасности эпидуральной аналгезии в родах. Опыт Винницкой области
Authors: Titarenko N.V. , Datsyuk O.I. , Bevz G.V. , Serhiychuk O.V. , Papishev D.S. , Kostiuchenko A.V.
Published: July 2019

Эпидуральная аналгезия обеспечивает наиболее эффективное облегчение родовой боли. Применение инновационных комбинаций лекарственных средств и изменение подходов к интрапартальному обеспечению акушерской помощи привели к увеличению профиля безопасности эпидуральной аналгезии. Новым в оказании анестезиологической помощи акушерским пациентам является активный подход к управлению рисками. В данной статье отображен опыт анестезиологов Винницкой области по информированию пациентов, мероприятий по обеспечению оптимального ведения и документирования родов в условиях эпидуральной аналгезии с использованием разработанных и внедренных в клиническую практику информационных и коммуникационных инструментов.
Клиповое мышление в анестезиологии: катастрофа или закономерность?
Authors: Klyhunenko O.M. , Yekhalov V.V. , Kushch K.O. , Kravets O.V. , Haiduk O.I. Haiduk , Barannik S.I. , Khobotova N.V.
Published: July 2019

Изучена степень распространения клипового мышления в среде студентов, интернов и слушателей циклов специализации и повышения квалификации врачей в зависимости от узкой специализации, возраста и стажа работы. Определены причины, негативные и позитивные черты процесса замены длительного мышления на клиповое, а также предложены адаптивные элементы тактики обучения в до- и последипломном высшем медицинском образовании.
Медицинская этика и деонтология в практике врача — детского анестезиолога
Authors: Yekhalov V.V. , Pavlysh O.S. , Yehorov S.V.
Published: July 2019

В данной статье представлен анализ 250 анкет по вопросам медицинской этики и деонтологии врачей-интернов и врачей-курсантов по специальности «детская анестезиология». Врачи-интерны показывают высокий уровень осознания вопросов медицинской этики и деонтологии. Врачи с определенным стажем работы более образованные в плане моральных ценностей и при заполнении анкет использовали свой предыдущий опыт по отдельным вопросам медицинской деонтологии. На недостаточное соблюдение принципов медицинской этики и деонтологии в медицинской отрасли вообще и в детской анестезиологии в частности негативно влияет распространение клипового мышления среди интернов и специалистов даже в большей степени, чем социальные проблемы.
Интраоперационное применение урапидила в ургентной гинекологии
Authors: Filimonova L.R. , Pakholenko N.P. , Sedinkin V.A. , Petrova M.A. , Dusheiko О.A. , Pervak M.D.
Published: July 2019

Актуальность. При проведении анестезиологического обеспечения не всегда можно избежать интраоперационного повышения артериального давления (АД), что требует медикаментозной коррекции. Эффективными с точки зрения нормализации артериального давления в условиях периоперационной гипертензии являются блокаторы α-адренорецепторов. Целью нашего исследования была оценка эффективности и переносимости урапидила в интраоперационной терапии пациенток с артериальной гипертензией в ургентной гинекологии. Материалы и методы. Первая группа (n = 20) — пациентки, которые раньше не отмечали повышенного уровня АД (первая регистрация повышенного АД на операционном столе); вторая группа (n = 20) — пациентки, которые систематически принимали антигипертензивные препараты. Урапидил назначался по схеме: сначала препарат вводили внутривенно болюсом дозой 25 мг и в дальнейшем для поддержания стабильного уровня АД урапидил в дозе 100 мг добавляли к 30 мл 0,9% раствора натрия хлорида и вводили с помощью инфузомата со скоростью 8,1 ± 0,9 мг/ч в первой группе пациенток и 7,8 ± 1,0 мг/ч во второй группе пациенток. Выводы. Применение урапидила в терапии интраоперационной артериальной гипертензии позволяет эффективно контролировать АД как у пациенток, у которых ранее была диагностирована артериальная гипертензия, так и у пациенток, ранее принимавших антигипертензивные лекарства первой линии.
Влияние низких доз кетамина на маркеры воспаления при лапароскопических операциях в гинекологии
Authors: Khalimonchyk V.V. , Klygunenko O.M.
Published: July 2019

Целью исследования было изучение влияния субнаркотических доз кетамина на сывороточную концентрацию провоспалительных (IL-6, TNF-α) цитокинов после плановых лапароскопических операций в гинекологии. Материалы и методы. 40 пациенток в возрасте от 21 до 60 лет, которым планировались лапароскопические гинекологические вмешательства, были рандомизированы в две группы (по 20 больных). Пациенткам І группы проводилась тотальная внутривенная анестезия (ТВА) с использованием пропофола и фентанила, ІІ группы — ТВА с дополнительным введением субнаркотических доз кетамина и однократным введением декскетопрофена 50 мг за 30 минут до окончания операции. Уровень IL-6 и TNF-α определяли до индукции анестезии, через 2 и 24 часа после операции. Результаты. Концентрация ІL-6 через 2 и 24 часа после операции была достоверно ниже у пациенток ІІ группы в сравнении с контролем (р < 0,05). Динамика уровня TNF-α на этапах исследования между группами не отличалась. Выводы. Интраоперационное применение низких доз кетамина снижает продукцию IL-6, не влияя на концентрацию TNF-α. Необходимы дальнейшие исследования для определения оптимальной дозы, эффективных сочетаний и стратегии введения кетамина в периоперационном периоде.
Діагностична роль магнітно-резонансної томографії м’язів при нервово-м’язових захворюваннях (науковий огляд та особисте спостереження)
Authors: Palahuta H.V. , Smolanka V.I. , Oros M.M. , Dutka I.Yu.
Published: July 2019

Магнітно-резонансна томографія (МРТ) зробила революцію в практиці багатьох галузей медицини. Однак у галузі неврології МРТ використовується майже виключно для вивчення структури центральної нервової системи і залишається недооціненим методом при обстеженні периферичної нервової системи. У даній статті ми коротко обговоримо, як МРТ у поєднанні з клінічною оцінкою може сприяти діагностичному пошуку, і наведемо свій клінічний досвід використання МРТ у клініці нервово-м’язових захворювань.
Клініко-неврологічні особливості пацієнтів у вегетативному статусі після тяжкої черепно-мозкової травми під час відновного лікування та реабілітації
Authors: Kulyk O.V.
Published: July 2019

В основу роботи покладено результати діагностики, реабілітації та відновного лікування 220 хворих із посткоматозними тривалими розладами свідомості після тяжкої черепно-мозкової травми (ЧМТ). Основна увага приділяється актуальній і досі темі — групі синдромів тривалого пригнічення свідомості після тяжкої ЧМТ, а саме найскладнішому з них — вегетативному статусу (ВС), в якому хворі заходять на реабілітаційне лікування та проходять реабілітаційний маршрут. Розкриваються клініко-неврологічні особливості вегетативного статусу пацієнтів, які мали ключове значення на реабілітаційному маршруті, з одного боку, для з’ясування ефективності лікування, а з іншого — для прогнозування переходу на вищі стадії посткоматозної свідомості. В дослідженні акцентується на тому, що кореляційного зв’язку між змінами в неврологічному статусі, особливо у рефлекторній, руховій, чутливій сферах, та тривалістю перебування в даній стадії посткоматозного порушення свідомості, а тим більше виходом на вищі рівні відновленої свідомості не встановлено. Зазначається, що шкала/класифікація Т.А. Доброхотової найкраще описувала даний рівень посткоматозного розладу свідомості, оскільки на основі рушійної ознаки чітко відділяла дану стадію від коми та інших стадій посткоматозного відновлення свідомості. На основі отриманих даних робиться висновок про відсутність специфічної неврологічної вогнищевої симптоматики, а клініко-неврологічна картина характеризується виключно топіко-функціональними особливостями первинно уражених структур головного мозку на сегментарному та надсегментарному рівнях. Єдиними факторами, з якими виявлено стійкий прямолінійний кореляційних зв’язок прогнозу виходу з ВС на вищі рівні посткоматозної свідомості, були варіант клінічної форми тяжкої ЧМТ та глибина коми, що передувала ВС. Саме хворі з комою ІІІ, спричиненою ДАП в результаті ДТП, так і не вийшли з ВС в межах року після тяжкої ЧМТ. Майже кожний третій пацієнт відновився лише до стану мінімальної свідомості, в якій залишався надалі. Відмінна неврологічна картина, яка по осьовим ознакам виявлялася в динаміці відновлення свідомості, свідчила лише за початок нового етапу/стадії відновлення та викривала активні зони інтересу/цілі для можливого/необхідного лікувального (реабілітаційного) впливу з метою покращення загального стану пацієнта, якості його життя і через поки невідомі механізми (можливо, активізований чи доповнений саногенез) сприяння швидшому переходу до максимально вищого рівня свідомості.
Клініка і діагностика скроневого медіанного склерозу, асоційованого з герпесвірусною інфекцією
Authors: Maltsev D.V.
Published: July 2019

У статті детально розглянуто клінічні й нейровізуалізаційні прояви особливої форми нейродегенеративного процесу, що отримав назву скроневого медіанного склерозу, асоційованого з герпесвірусною інфекцією. Розглянуто стадії розвитку нейродегенерації при ураженні структур лімбічної системи центральної нервової системи герпесвірусами людини 6-го і 7-го типів. Обговорено гетерогенність основних клінічних синдромів хвороби — нейропсихіатричних розладів, когнітивного зниження особистості й вегетативної дисфункції. Скронева медіанна епілепсія й скронева форма деменції є кінцевими наслідками розвитку нейродегенеративного процесу в пацієнтів із вірус-індукованим скроневим медіанним склерозом. Показано, що гіперінтенсивність сигналу від гіпокампів, острівців, парагіпокампальних звивин і мигдалеподібних тіл є типовою магнітно-резонансною ознакою скроневого медіанного склерозу. Обговорено проблеми диференціальної діагностики, зокрема з проявами автоімунних і паранеопластичних лімбічних енцефалітів, зумовлених продукцією антинейрональних автоантитіл, включаючи автоантитіла до молекули GAD65. Даний огляд є ще одним щаблем на шляху до впровадження в клінічну практику неврологів і психіатрів дієвого алгоритму з раннього виявлення скроневого медіанного склерозу, асоційованого з герпесвірусною інфекцією, і своєчасного призначення адекватного противірусного лікування й адресної імунотерапії.
Фібриновий біоматрикс як середовище для підтримки життєдіяльності, направленого диференціювання та трансплантації нейрогенних прогеніторних клітин різного походження (огляд)
Authors: Oleksenko N.P.
Published: July 2019

Завданням новітніх нейрорегенеративних клітинних технологій є відновлення ушкодженої 3D структури нервової тканини і пошуки адекватного матриксу для трансплантації клітин. Фібриновий 3D матрикс має безперечні переваги: відсутність токсичності, можливість біодеградації, здатність до інтеграції трансплантованих клітин у тканину і підтримки їх функціональної активності. Фібриновий згусток може бути отриманий за 1–2 години до застосування, він є автологічним матеріалом, що усуває етичні проблеми та запобігає інфікуванню і розвитку імуноконфліктів. Він також є джерелом трофічних факторів (PDGF, TGFβ, IGF, VEFG, EGF та ін.), незамінних амінокислот і може бути збагачений іншими біологічно активними речовинами для стимуляції спрямованого диференціювання. Таким чином, фібриновий 3D матрикс формує сприятливе мікрооточення для нейрональних прогеніторів, а також стовбурових та прогеніторних клітин іншого походження. Спостереження у культурі показали покращення життєздатності, зростання проліферативної активності, нейрон- та ангіогенез. Отже, фібриновий 3D матрикс безперечно має великий потенціал для застосування у нейрорепаративних клітинних технологіях.
Клініко-неврологічні особливості перебігу та вміст нейроамінокислот у хворих із віддаленими наслідками легкої закритої черепно-мозкової травми
Authors: Lekomtseva Ye.V.
Published: July 2019

Нами обстежено 38 пацієнтів (11 жінок (28,94 %) та 27 чоловіків (71,06 %)) із віддаленими наслідками легкої закритої черепно-мозкової травми; вік хворих становив від 26 до 58 років (середній вік 43,61 ± 8,24 року). Уміст нейроамінокислот (глутамат, аспартат, ГАМК) у сироватці крові вимірювали спектрофотометричним методом для вивчення їх патогенетичного впливу на формування віддалених наслідків легкої закритої черепно-мозкової травми. Показано, що в пацієнтів із віддаленими наслідками легкої закритої черепно-мозкової травми, які зазнали забій головного мозку легкого ступеня тяжкості (39,48 %), відзначаються найбільш виражені зміни вмісту нейроамінокислот, що проявляються в збільшенні рівня глутамату (246,25 ± 21,39 мкмоль/л порівняно з контрольною групою — 112,75 ± 11,72 мкмоль/л) та зменшенні рівня ГАМК (2,10 ± 1,16 мкмоль/л порівняно з контрольною групою — 6,72 ± 1,59 мкмоль/л). Формування віддалених наслідків легкої закритої черепно-мозкової травми супроводжувалося розладами вегетативної регуляції, що проявлялося в парасимпатичній направленості вегетативного тонусу, виявленій в більшості пацієнтів 1-ї групи (78,26 %) та у 86,67 % пацієнтів 2-ї групи, що може також відігравати значну роль у патогенезі захворювання й формуванні віддалених наслідків легкої закритої черепно-мозкової травми, має важливе клініко-прогностичне значення в подальшому розвитку травматичної енцефалопатії, що треба враховувати при подальшому лікуванні.
Роль вегетативного портрета хворих із пептичними виразками шлунка та дванадцятипалої кишки, що ускладнені кровотечами
Authors: Syniachenko O.V. , Gmoshinskyi N.V. , Selezneva S.V. , Sokrut V.N.
Published: July 2019

Актуальність. Поширеність гастродуоденальних виразкових кровотеч досягає 170 випадків на 100 тис. дорослого населення, а щорічна смертність від них — 15 %. Кровотечі з пептичних виразок шлунка та дванадцятипалої кишки тісно пов’язані з розладами вегетативної нервової системи (ВНС), що спостерігається частіше у симпатотоніків (СТ), тоді як перфорації виразок реєструються в основному у ваготоніків (ВТ), але перебіг таких ускладнень у хворих з різним вегетативним паспортом не вивчений. Мета дослідження: проаналізувати характер гастродуоденальних кровотеч у пацієнтів із пептичними виразками залежно від типу ВНС, виділити прогностичні критерії. Матеріали та методи. Серед 1261 спостережуваного хворого з гастродуоденальними кровотечами ВТ було 4 %, СТ — 54,9 %, ейтоніків (ЕТ) — 41,1 %, тобто співвідношення ВТ : СТ : ЕТ становило 1 : 14 : 10, тоді як в популяції здорових людей цього регіону таке співвідношення було 1 : 2 : 8. Вегетативний індекс в групі ВТ становив 11,0 ± 7,3 × 103 в.о. (або ln 9,3 ± 8,9), у СТ — 6,0 ± 3,2 × 103 в.о. (ln 8,7 ± 8,1), в ЕТ — 9,0 ± 3,1 × 103 в.о. (ln 9,1 ± 8,0). Результати. За результатами виконаного багатофакторного аналізу Уїлкоксона — Рао, стан ВНС чинить дію на інтегральні ендоскопічні ознаки пептичних виразок, а як свідчать однофакторний дисперсійний і непараметричний кореляційний аналіз Кендалла, існує обернений зв’язок із показником вегетативного індексу об’єму виразок, кількості дуоденальних ульцерацій, ступеня тяжкості коморбідного цукрового діабету. Вегетативний портрет хворих і рівень вегетативного індексу впливають на частоту розвитку рефлюкс-езофагіту, число рецидивів кровотеч та виживаність хворих, яка вірогідно гірше у СТ, а ВТ характеризуються більшою частотою підтікання крові по стінках виразок, формуванням некрозів й геморагій на їх дні. Встановлено, що показник вегетативного індексу < 3,5 × × 103 в.о. при виразкових гастродуоденальних кровотечах рекомендується використовувати для діагностики фонового рефлюкс-езофагіту. Висновки. Перебіг пептичних виразок шлунка і гастродуоденальних кровотеч залежить від типу ВНС, при цьому симпатикотонія є чинником ризику тяжкого перебігу патологічного процесу.
Асоціація активності 5’АМФ-активованої протеїнкінази з тривалістю захворювання та вмістом HbA1c у лейкоцитах пацієнтів із цукровим діабетом
Authors: Sokolova L.K. , Pushkarev V.M. , Belchina Yu.B. , Pushkarev V.V. , Vatseba T.S. , Tronko N.D.
Published: July 2019

Актуальність. 5’АМФ­активована протеїнкіназа (АМФК) — фермент, який керує енергетичним балансом клітини. При енергетичному напруженні в клітині й збільшенні концентрації АМФ ATФ замінюється в обмінних центрах АМФ, що призводить до алостеричної активації АМФК фосфорилюванням треоніну­172 α­субодиницею LKB1­комплексу у відповідь на зміни в клітинній енергії або CAMKKβ, який активізує внутрішньоклітинний Ca2+. Мета дослідження — вивчити діяльність головного сенсора енергії клітини — АМФК у лейкоцитах пацієнтів, які отримують препарати інсуліну, метформін чи інші цукрознижувальні лікарські засоби залежно від тривалості хвороби й концентрації глікованого гемоглобіну (HbA1c). Матеріали та методи. Пацієнти з цукровим діабетом, які отримували моно­ або комбіновану терапію інсуліном і його аналогами, метформіном, дапагліфлозином і похідними сульфонілсечовини, були розділені на 5 груп: перша — із рівнем HbA1c, близьким до норми, 6,9–7,6 %; друга — 7,6–9,0 %; третя — > 9 %; четверта — > 10 %; п’ята — > 11 %. Для визначення кількості фосфо­АМФК використали ІФА­набори. Результати. Встановлено, що зі збільшенням умісту HbA1c в крові рівень активностi АМФК у лейкоцитах поступово знижується. Активність АМФК у лейкоцитах пацієнтів із тривалістю захворювання ~ 20 років була втричі нижчою, ніж у хворих із 10­річним стажем. Збільшення цитозолей у відновленій формі відіграє центральну роль в управлінні аденозинмонофосфат­активованою протеїнкіназою. Високі умови харчування, такі як діабетичне середовище, збільшують співвідношення відновлених форм до окислених через каскади, включаючи поліольний шлях. Ця зміна окислювально­відновного потенціалу пов’язана з резистентністю до інсуліну й розвитком діабетичних ускладнень. Висновки. Таким чином, активність АМФК у лейкоцитах може бути індикатором діабетичної компенсації в пацієнтів із цукровим діабетом.
Чоловічий чинник безпліддя: алгоритм лабораторної діагностики причин
Authors: Rykova O.V.
Published: July 2019

Своєчасна діагностика причин безпліддя є запорукою ефективності лікування. З огляду на те, що в структурі причин даного стану половина припадає на чоловічий фактор, важливо провести комплексне обстеження для виявлення етіології та проведення відповідного лікування, включно з вибором методу допоміжних репродуктивних технологій. У статті наведені алгоритми лабораторних методів діагностики. Особливий акцент зроблений на правилах направлення чоловіків на дане обстеження з урахуванням факторів, що можуть вплинути на результати, оптимальних комплексах лабораторних тестів і алгоритмах інтерпретації результатів. Рекомендації сформовані на основі опублікованого в 2018 році керівниц­тва «Testosterone Therapy in Men With Hypogonadism: An Endocrine Society. Clinical Practice Guideline».
Використання інтерактивного методу навчання «Case-study» у підготовці майбутніх лікарів
Authors: Cherniavska I.V. , Skrypnyk N.V. , Didushko О.М. , Pankiv I.V.
Published: July 2019

Останнє десятиріччя характеризується стрімким використанням великої кількості віртуальних технологій у різних сферах діяльності людини. Упровадження інноваційних технологій у навчальні процеси в системі вищої освіти є актуальною проблемою її модернізації й оптимізації на шляху реформаційних змін у процесі європейської інтеграції. У статті розглянуто питання щодо навчання студентів із використання інформаційної технології «Віртуальний пацієнт». Описано розгляд клінічного завдання з теми «Ведення пацієнтів із захворюваннями щитоподібної залози» для студентів шостого курсу медичного факультету з використанням інтерактивного методу ”Case-study”. Використання інформаційних технологій під час навчання студентів сприяє підвищенню оптимальності й ефективності навчання, формуванню професійної компетентності майбутніх лікарів.
Основні синдроми гіперандрогенії в жінок: патогенез, диференціальна діагностика (огляд літератури та власні спостереження)
Authors: Liashuk P.M. , Liashuk R.P.
Published: July 2019

Синдром гіперандрогенії — патологічний стан, зумовлений надмірною продукцією андрогенів яєчниками і/або наднирковими залозами чи підвищеною локальною тканинною чутливістю до циркулюючих андрогенів. Це найбільш часта ендокринопатія в жінок. Важливість своєчасної діагностики гіперандрогенних станів зумовлена їх наслідками: андрогензалежною дермопатією, порушеннями менструального циклу, ендокринною безплідністю, підвищеним ризиком невиношування вагітності, передчасними пологами, гестаційним діабетом. Поширеність та можливі наслідки гіперандрогенії в жінок репродуктивного віку зумовлюють важливість своєчасної диференціальної діагностики основних синдромів гіперандрогенних станів — адреногенітального синдрому та синдрому полікістозних яєчників. Оскільки в симптоматиці цих синдромів є багато спільного, то на підставі даних огляду літератури і власних спостережень доповнена диференціальна діагностика і подана у вигляді оригінальної таблиці, що певною мірою допоможе ендокринологам і гінекологам розмежовувати ці патологічні стани.
Роль синдрому обструктивного апное сну в атеросклеротичному ушкодженні сонних артерій при цукровому діабеті 2-го типу
Authors: Doroshkevich I.P. , Mokhort T.V.
Published: July 2019

Актуальність. Синдром обструктивного апное сну є одним із найпоширеніших порушень сну. На цей час накопичено достатньо даних про негативний вплив синдрому обструктивного апное сну на розвиток хронічних ускладнень цукрового діабету (ЦД) 2­го типу. Мета. Оцінювання стану ліпідного профілю крові та атеросклеротичних змін сонних артерій у пацієнтів із ЦД 2­го типу залежно від наявності синдрому обструктивного апное сну. Матеріали та методи. У дослідженні взяли участь 55 чоловіків. Усім пацієнтам виконано полісомнографічне дослідження, ультразвукове дослідження сонних артерій, визначення показників глікованого гемоглобіну, загального холестерину, тригліцеридів, ліпопротеїнів високої і низької щільності, визначення антропометричних показників. Учасники дослідження розподілені на 3 групи: група 1 (n = 15) — пацієнти з ЦД 2­го типу без синдрому обструктивного апное сну, група 2 — пацієнти з ЦД 2­го типу та синдромом обструктивного апное сну, група 3 — пацієнти із синдромом обструктивного апное сну без порушень вуглеводного обміну. Результати. Аналіз результатів вказує на те, що синдром обструктивного апное сну відзначається у 73 % випадків у пацієнтів із ЦД 2­го типу (у 28 % пацієнтів — синдром обструктивного апное сну середнього ступеня тяжкості та в 42 % — тяжкого ступеня). У групах пацієнтів із синдромом обструктивного апное сну відзначається зниження коефіцієнта ефективності сну, тривалості сну, подовження тривалості неспання після засипання. Збільшення індексу апное/гіпопное сну пов’язано зі збільшенням рівня загального холестерину, ліпопротеїнів низької щільності, тригліцеридів у пацієнтів із ЦД 2­го типу та синдромом обструктивного апное сну. Значення товщини комплексу інтима­медіа сонної артерії у групах із синдромом обструктивного апное сну корелює з більшим навантаженням індексу апное/гіпопное і зниженням насичення крові киснем; збільшення товщини комплексу інтима­медіа в 100 % випадків пов’язано з наявністю хропіння. Висновки. Синдром обструктивного ­апное сну у пацієнтів із ЦД 2­го типу і надмірною масою тіла у поєднанні з нічною гіпоксемією і хропінням пов’язаний із розвитком атеросклерозу сонних артерій.
Роль розладів функціонального стану ендотелію в розвитку і прогресуванні діабетичної периферичної симетричної полінейропатії залежно від генетичних чинників
Authors: Zoriy I.A. , Pashkovska N.V.
Published: July 2019

Мета. Оцінка показників функціонального статусу ендотелію у хворих на діабетичну периферичну симетричну полінейропатію (ДПСП) внаслідок цукрового діабету (ЦД) 2­го типу залежно від поліморфізму ендотеліального гена NO­синтази (eNOS). Матеріали та методи. Під спостереженням перебувало 110 хворих на ДПСП на тлі ЦД 2­го типу, які сформували основну групу. Середній вік пацієнтів становив 54,2 року (від 38 до 72 років). Розподіл пацієнтів здійснювався за тяжкістю ДПСП: першу групу становили 32 (29,1 %) пацієнти з початковими проявами ДПСП; друга група включала 58 (52,7 %) пацієнтів із помірним ступенем; третя група — 20 (18,2 %) пацієнтів із вираженим ступенем ДПСП. Усім пацієнтам проведено неврологічний огляд за шкалою ней­ропатичного симптоматичного і нейропатичного функціонального підрахунку. Функціональний стан ендотелію досліджували за вмістом стійких метаболітів оксиду азоту (NO) в крові й числом циркулюючих ендотеліальних клітин у крові. Поліморфізм G894T в гені eNOS виявлено за допомогою полімеразної ланцюгової реакції. Результати. Згідно з отриманими даними, у більшості пацієнтів (78,5 %) відзначалося зменшення кількості NO2–­NO3–. Число десквамованих ендотеліальних клітин було вірогідно збільшене в усіх досліджених пацієнтів порівняно з контрольною групою. При порівняльній оцінці ендотеліальних функціональних параметрів залежно від поліморфізму G894T в гені eNOS встановлено, що у хворих із гомозиготним генотипом для рідкісної T алелі спостерігалося вірогідне зниження вмісту NO2–­NO3– — у 43,6 % (p < 0,05) порівняно з контрольною групою. Висновки. Встановлені вірогідні порушення функції ендотелію у хворих із помірним і вираженим ступенем діабетичної периферичної симетричної полінейропатії на тлі ЦД 2­го типу. Результати дослідження підтвердили ймовірний вплив поліморфізму G894T в гені eNOS на утворення фенотипу, що обумовлює схильнiсть до розвитку мікроангіопатій.