bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Вибір видів кільцевих позавогнищевих фіксаторів при лікуванні незрощень кісток гомілки
Authors: Rushai A.K. , Bebih A.P.
Published: June 2018

У комплексному лікуванні у 271 хворого з незрощенням кісток гомілки використані кільцеві позавогнищеві фіксатори у вигляді монолокального, білокального режиму і режиму дозованого усунення кутових зміщень уламків. Сформульовано показання до кожного з них. Використання кільцевих фіксаторів у різних режимах у комплексному лікуванні незрощень кісток гомілки свідчить про високу ефективність — в 72 % випадків (195 спостережень) були отримані позитивні результати.
Посттравматична евентрація кишечника
Authors: Lomei Ya.I. , Demkovych T.M. , Lomei Yu.Ya. , Itsenko V.P.
Published: June 2018

Пошкодження живота в мирний час належать до числа актуальних проблем сучасної клінічної медицини. Основна частка травмованих припадає на представників працездатного віку, переважно чоловічої статі. Через необережність пацієнт К. отримав виробничу тяжку проникну травму живота з евентрацією тонкого і товстого кишечника, пошкодженням порожнистих органів черевної порожнини, якого у стані травматичного і гіповолемічного шоку ІІІ ступеня було доправлено в стаціонар бригадою екстреної медичної допомоги. Своєчасне оперативне втручання та відповідна інтенсивна терапія привели до одужання.
Клинико-эпидемиологические характеристики пострадавших вследствие АТО на востоке Украины, которым была оказана помощь на догоспитальном (тактическом) и раннем госпитальном этапе
Authors: Guryev S.E. , Lysun D.M. , Maksymenko M.A. , Kurachenko I.P.
Published: June 2018

Актуальность. В статье проведен анализ клинико-эпидемиологических характеристик пострадавших в результате антитеррористической операции на востоке Украины. Анализ данных проводился в соответствии с требованиями и критериями доказательной медицины с помощью компьютерных технологий. Объем и характер исследований дают возможность утверждать, что исследование имеет когортный характер с уровнем доказательности ІІb Oxford. Материалы и методы. Для выполнения задачи данного исследования нами был определен объем исследования — 1030 больных и пострадавших независимо от их клинико-нозологических признаков, методами случайных чисел и безвозвратной рандомизации. Результаты. Большинство пострадавших являются лицами мужского пола — 98,35 %. Распределение по половым и возрастным признакам указывает на то, что превалируют пострадавшие в возрасте 20–30 лет (35,25 %) и 30–40 лет (34,26 %); лица в возрасте 20–40 лет составляют почти 70 % в общем массиве пострадавших, что вполне понятно. В возрастных группах свыше 50 лет не встречается женщин; в группах пациентов в возрасте 18–20 и 40–50 лет показатели распределения по возрастным признакам близки в обеих группах и приближаются к показателю общего массива. Выводы. Данные клинико-эпидемиологического исследования должны быть использованы в процессе формирования клинических протоколов предоставления медицинской помощи.
О возможности консервативного лечения травматических эпидуральных гематом
Authors: Kozinsky О.V. , Selezneva S.V. , Melnichenko O.S. , Kalach O.V.
Published: June 2018

Работа основана на анализе 35 наблюдений изолированных травматических эпидуральных гематом. Отмечено, что при наличии переломов в зоне проекции эпидуральной гематомы последняя может дренироваться через перелом в мягкие ткани черепа. Это дренирование настолько достаточно, что позволило добиться рассасывания эпидуральных гематом без оперативного вмешательства у 8 пострадавших. Кроме того, признаки дренирования гематом наблюдались у 6 оперированных больных с переломами в зоне проекции гематомы. Таким образом, дренирование гематомы имело место у 14 больных.
Синдром діареї у дітей і підлітків: особливості патогенетичної терапії
Authors: Belousova O.Yu.
Published: June 2018

У статті надані сучасні дані щодо синдрому гострої, тривалої і хронічної діареї у дітей, етіології і механізмів розвитку різних типів діареї та їх клінічних проявів. Тривала діарея зазвичай визначається як гостра діарея, що триває більше 7, але менше 14 днів. Останніми роками зменшується тенденція до затягування діареї через поліпшення в лікуванні гострої діареї, і це є ідеальною стратегією щодо запобігання тривалої діареї. Терапія тривалої діареї є більш складною, ніж терапія гострої діареї, бо тривала діарея загрожує формуванням харчових і метаболічних ускладнень. Патогенез тривалої діареї є багатофакторним і фактично заснованим на персистенції пошкодження слизової оболонки через специфічні інфекції, індивідуальні особ­ливості, включаючи дефіцит поживних мікроелементів і/або вітамінів, мальнутриції, високої проникності слизової оболонки через попередні інфекційні процеси та дефіциті поживних речовин з подальшою мальабсорбцією і порушенням з боку мікробіоти. Патогенетична терапія тривалої діареї є комплексною і повинна включати до себе оцінку мікробіома кишечника, оцінку ферментативної функції організму дитини, наявність супутніх функціональних гастроінтестинальних розладів.
Особливості клінічного перебігу коморбідних гастроезофагеальної рефлюксної хвороби та хронічного гастродуоденіту в дітей
Authors: Kirianchuk N.V.
Published: June 2018

Актуальність. Частота гастроезофагеальної рефлюксної хвороби (ГЕРХ) коливається, за даними різних авторів, від 2–4 до 9–49 %, а коморбідних уражень верхніх відділів травного тракту — від 15 до 38 %. Актуальним є удосконалення неінвазивної діагностики вищеназваних станів у дітей. Метою дослідження є вивчення особливостей клінічного перебігу коморбідних ГЕРХ та хронічного гастродуоденіту в дітей. Матеріали та методи. Під нашим наглядом перебувала 71 дитина віком від 10 до 18 років. У I групу дослідження увійшли 33 дитини з коморбідними ГЕРХ та хронічним гастродуоденітом, II групу становили 16 детей з ізольованим перебігом ГЕРХ, у III групу увійшли 22 дитини з хронічним гастродуоденітом. Діагнози ГЕРХ та хронічного гастродуоденіту були встановлені згідно з МКХ-10 на основі вивчення скарг та анамнезу, об’єктивного обстеження і верифіковані ендоскопічним дослідженням. Статистичний аналіз здійснювали за допомогою таких непараметричних методів, як критерій хі-квадрат и точний критерій Фішера. Результати. Проведено порівняння частоти зустрічаємості головних клінічних симптомів в групах. Частота печії, відчуття кислого смаку в роті, нудоти статистично не відрізнялась у дітей різних груп. Частота абдомінального болю не відрізнялась у дітей із коморбідними ГЕРХ і хронічним гастродуоденітом, але при цьому вірогідно рідше відмічається в дітей з ізольованою ГЕРХ. Показано, що позастравохідні симптоми (патологічні зміни язика, каріозне ураження зубів, хронічний фарингіт, кардіалгії, серцебиття) вірогідно частіше зустрічаються в дітей із коморбідними ГЕРХ і хронічним гастродуоденітом порівняно з групою дітей із хронічним гастродуоденітом. Висновки. Отримані результати можливо застосувати для розробки алгоритмів діагностики коморбідних ГЕРХ і хронічного гастродуоденіту.
Сучасні погляди на функціональні запори у немовлят
Authors: Nyankovska О.S.
Published: June 2018

У даній статті йдеться про те, що запор є поширеною проблемою та спостерігається приблизно у 3–14 % немовлят, що звичайно турбує батьків і спонукає звертатись за медичною допомогою. Функціональний запор часто спостерігається у немовлят, особливо при переході з грудного молока на штучне вигодовування або на тверду їжу. При цьому чим молодша дитина, тим вище ймовірність анатомічних або органічних причин, хоча частота функціонального запору досягає 97 % усіх випадків запору в дітей. У статті обговорюється доцільність та ефективність дієтотерапії і медикаментозного лікування функціонального запору в немовлят.
Проблема гастроптозу як прояву недиференційованої дисплазії сполучної тканини у практиці дитячого гастроентеролога
Authors: Shulhai O.M. , Kabakova A.B. , Klym L.A. , Shulhai A.-M.A. , Glushko K.T.
Published: June 2018

Авторами описано клінічні випадки захворювань на недиференційовану дисплазію сполучної тканини у дівчаток віком 10  і 15 років. Дана патологія є досить поширеною, оскільки має чимало клініко-морфологічних і вісцеральних проявів, але діагностується та встановлюється досить рідко. На її основі формуються хронічні захворювання, виникає асоційована патологія. Наведено детальні клінічні описи випадків підтвердженого гастроптозу (опущення шлунка) як одного з вісцеральних проявів недиференційованої дисплазії сполучної тканини, лабораторні та інструментальні обстеження, що дозволяють діагностувати дану патологію. Гастроптоз спостерігається у дітей із вираженою астенічною статурою, а саме з витягнутими пропорціями тіла, значною худорлявістю, малим обсягом грудної клітки, вузькістю плечей. Це обумовлено тим, що у людей такого типу м’язи і зв’язковий апарат розвинені слабо, тому вони не здатні витримувати покладені на них навантаження, наслідком чого стає ціла низка проблем, у тому числі опущення шлунка, кишечника та інших внутрішніх органів. Причин опущення шлунка є досить багато: природжена слабкість сполучної тканини, захворювання матері під час вагітності, хірургічні втручання, різка втрата маси тіла внаслідок захворювань або дієт, які призводять до виникнення дефіциту вітамінів і білків в організмі, регулярне переїдання, вживання неякісної або занадто «важкої» їжі, часте вживання газованих напоїв, подовження брижі товстої кишки, що веде до зміщення спочатку кишечника, а надалі й шлунка. Знання клінічних проявів і особливостей перебігу недиференційованої дисплазії сполучної тканини дозволить вчасно діагностувати дану патологію та допоможе більш повноцінно надавати медичну допомогу таким пацієнтам, проводити їх реабілітацію, психологічну адаптацію, а також попередити ранній розвиток інвалідизації.
Проспективне дослідження значимості маркерів дисфункції мукозального бар’єра для оцінки ефективності нової стратегії лікування харчової гіперчутливості в дітей
Authors: Pakholchuk O.P. , Nedelska S.N.
Published: June 2018

Актуальність. Пошук підходів до корекції ключових ланок патогенезу при симптомах харчової гіперчутливості (ХГ) у дітей залишається перспективним напрямком досліджень. Мета: дослідити клінічну ефективність патогенетично обґрунтованої схеми терапії шкірних проявів ХГ у дітей. Матеріали та методи. За період з 2011 до 2016 року після аналізу 1780 амбулаторних карт і загальноклінічного обстеження відібраних дітей віком від 1 місяця до 18 років у подальшому дослідженні взяли участь 148 пацієнтів. Випадковим методом вони були розподілені на 2 групи лікування: перша (основна) група (n = 88) отримувала патогенетично обґрунтовану терапію, націлену на корекцію шкірного й кишкового бар’єрів упродовж 10 днів; друга, група порівняння (n = 60), отримувала традиційне базове лікування. Результати. На 10-ту добу від початку терапії медіана й розмах коливань балів за шкалою SCORAD в основній групі дослідження були статистично меншими (p < 0,05). Рідше спостерігались рецидиви (U[79; 53] = 1492,5; p = 0,001), а тривалість персистенції шкірних симптомів також була статистично меншою (U[79; 53] = 1516,5; p = 0,001) порівняно з 2-ю групою. Стійкіші довготривалі ефекти проведеного лікування порівняно зі стандартною схемою (p < 0,05) мали діти з маніфестацією симптомів у віці до одного року. Оцінка відносної вологості шкіри в дітей із симптомами ХГ на шкірі дозволяє однаково контролювати й прогнозувати як частоту, так і тривалість загострень. Висновки. Запропонована схема лікування має як швидкі, так і довготривалі профілактичні ефекти незалежно від клінічного фенотипу висипу.
Вплив факторів запалення на показники вегетативного тонусу в дітей із рекурентними захворюваннями респіраторного тракту
Authors: Ovcharenko L.S. , Sheludko D.N.
Published: June 2018

Серед дітей шкільного віку хвороби органів дихання посідають перше місце в структурі загальної захворюваності, їх поширеність становить понад 60 %. Здебільшого часті епізоди респіраторної патології призводять до формування рекурентних форм, що є вагомою причиною відсутності активних ігор і прогулянок на свіжому повітрі, пропусків школи і збільшення проведеного часу за засобами масової комунікації й електронними іграми, що, зі свого боку, призводить до формування гіподинамії і підвищення психоемоційного напруження, надаючи негативний вплив на функціонування регуляторних систем дитячого організму. Рекурентні захворювання респіраторного тракту (гострі респіраторні захворювання — ГРЗ) сприяють напрузі нейроендокринноімунної регуляції, приводячи до дисбалансу нейропептидів — медіаторів нейрогенного запалення. Метою даної роботи є вивчення показників нейрогенного запалення в школярів молодших класів із рекурентною патологією респіраторного тракту. Під час виконання роботи виявлено підвищення вмісту субстанції Р у сироватці крові в школярів із рекурентними ГРЗ, що мало статистично вірогідні відмінності з показниками умовно здорових дітей (р < 0,05). Установлено, що перевищення концентрації субстанції Р підвищує ризик розвитку повторних захворювань. Доведено, що в дітей із рекурентними ГРЗ за рахунок підвищення сироваткового вмісту КСМ NO, які мають прозапальну спрямованість, посилюється активність нейрогенного запалення. Виявлено, що вірогідне зниження вмісту ВІП як протизапального трансмітера в дітей із рекурентними ГРЗ не в змозі пригнічувати активність нейрогенного запалення, приводячи до його надмірної стимуляції.
Фізичний розвиток дітей: методи оцінки, семіотика основних порушень
Authors: Frolova T.V. , Stenkova N.F. , Borodina O.S. , Siniaieva I.R.
Published: June 2018

Статтю присвячено підвищенню обізнаності лікарів первинної ланки системи охорони здоров’я, а саме лікарів загальної практики — сімейної медицини та лікарів-педіатрів щодо питань оцінки рівня фізичного розвитку дітей, що є невід’ємною складовою об’єктивного огляду дитини в усіх вікових періодах. На підставі аналізу сучасних літературних джерел з урахуванням існуючих вітчизняних протоколів та рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров’я подані основні закономірності фізичного розвитку дітей різних вікових груп, наведено методи його оцінки й інтерпретації отриманих результатів. Надано зведену інформацію щодо визначення проблем фізичного розвитку дітей з огляду на стандартне відхилення. Підкреслено, що такі показники, як співвідношення маси до зросту та індекс маси тіла, не можуть бути застосовані окремо від оцінки показників зросту і маси відповідно до віку. Висвітлені питання семіотики основних порушень фізичного розвитку дітей і тактика дій на первинному рівні надання медичної допомоги. Подані найчастіші причини затримки зросту дітей, що можуть залежати від функції ендокринної системи або бути ендокринно-незалежними. Стаття призначена для лікарів загальної практики — сімейної медицини та лікарів-педіатрів.
Резистентна до макролідів мікоплазмова інфекція у дітей: концепція формування, сучасні принципи діагностики та лікування
Authors: Gonchar M.A. , Senatorova G.S. , Logvinova O.L. , Muratov G.R. , Pushkar E.M. , Kryzhanovskaya E.N. , Ishchenko T.B. , Pomasunovska O.P. , Bondar O.V. , Ishchenko T.N. , Kornienko V.V.
Published: June 2018

Mycoplasma pneumoniae посідає провідне місце в етіології пневмонії у дітей. У статті наведено особливості перебігу резистентної до макролідів мікоплазмової пневмонії і сучасної тактики лікування на прикладі клінічного спостереження дитини шкільного віку. Авторами описані особливості епідеміології захворювання, акцентовано увагу на механізмах резистентності до макролідів Mycoplasma pneumoniae. У роботі детально описані механізми надмірної імунної відповіді, а також сучасні світові стандарти діагностики і тактики лікування пневмонії.
Медикаментозне управління окислювально-відновним станом організму при захворюваннях органів дихання (частина 2)
Authors: Abaturov A.E. , Volosovets A.P. , Borysova T.P.
Published: June 2018

В огляді літератури наведено сучасні дані щодо активаторів фактора транскрипції NFE2L2 та міметиків антиоксидантних ферментів. Показано їх дію на окислювально-відновний статус організму при захворюваннях органів дихання.
Гіпертермічні синдроми: етіологія, патогенез, діагностика та інтенсивна терапія
Authors: Bondar M.V. , Pylypenko M.M. , Ovsienko T.V. , Nevmerzhitsky I.M.
Published: June 2018

В лекції наведені етіологія, патогенез, патофізіологія, клініка та лікування основних гіпертермічних синдромів. Серед гіпертермічних синдромів на догоспітальному етапі найчастіше виникають стан помірної тяжкості — теплове виснаження (температура ядра тіла < 39–40 °С) та найтяжча форма — тепловий інсульт (тепловий удар — температура ядра тіла > 40 °С). У стаціонарі нерідко зустрічається медикаментозно індукована гіпертермія, і найбільш важливими для анестезіолога її формами є: злоякісна гіпертермія, нейролептичний злоякісний синдром та серотоніновий синдром. Первинне пошкодження тканин у разі розвитку теплового удару зумовлюється прямим пошкодженням клітин організму температурою тіла вище 42 °С. За такої температури порушується функція мітохондрій з розвитком внутрішньоклітинного енергодефіциту. Це, в свою чергу, призводить до порушення ферментативних реакцій, передусім тих, що відповідають за підтримку внутрішньоклітинного електролітного гомеостазу, і, як результат, порушуються внутрішньоклітинний іонний гомеостаз, мембранний потенціал і функція клітин. Цей цитотоксичний ефект надмірно підвищеної температури поширюється практично на всі органи і тканини, виникає поліорганна дисфункція. Такі прояви надмірної гіпертермії, як дегідратація, метаболічний ацидоз, гіпоксія, посилюють гіпертермічні пошкодження тканин, може розвиватися поліорганна недостатність. Основними компенсаторно-захисними функціями організму при надмірній гіпертермії є підвищення потовиділення, вазодилатація судин шкіри і підвищення серцевого викиду, проте при тепловому інсульті настає їх декомпенсація. При цьому прогресують порушення гемодинаміки, наростає напруження симпатоадреналової системи, яка тимчасово забезпечує перфузію життєво важливих органів. Для попередження розвитку незворотних змін слід вчасно надати першу допомогу — припинити дію чинника, що викликає надмірну гіпертермію. Лікування включає застосування фізичних методів охолодження, регідратацію та підтримку життєво важливих функцій організму, тобто інтенсивну терапію.
Корекція порушень обміну натрію в пацієнтів відділень інтенсивної терапії: старі методи і сучасні підходи
Authors: Halushko O.A. , Bolyuk M.V.
Published: June 2018

В огляді розкриваються механізми регуляції обміну натрію, причини розвитку різних видів гіпернатріємії та гіпонатріємії та пов’язані з ними патофізіологічні зміни в організмі, обговорюються старі методи та сучасні підходи до діагностики та інтенсивної терапії цих станів у пацієнтів відділень інтенсивної терапії.
Особливості інтраопераційної регуляції артеріального тиску у пацієнтів з артеріальною гіпертензією
Authors: Loskutov O.A. , Kolesnykov V.G. , Shabanov D.V. , Druzhyna A.N.
Published: June 2018

Робота присвячена визначенню впливу артеріальної гіпертензії (АГ) на розвиток післяопераційних ускладнень у пацієнтів старшої вікової групи, які перенесли операцію аортокоронарного шунтування в умовах штучного кровообігу, і вивченню ефективності різних методик інтраопераційної регуляції артеріального тиску. У дослідження увійшло 96 пацієнтів з АГ І–ІІІ ст., яким була виконана операція аортокоронарного шунтування з накладенням 2–3 коронарно-венозних анастомозів. В результаті роботи було визначено, що у пацієнтів із супутньою АГ на етапі увідного наркозу спостерігаються гемодинамічні порушення двох типів: зниження артеріального тиску в результаті вазодилатації і зниженої компенсаторної здатності міокарда; пресорні гемодинамічні реакції у вигляді підвищення артеріального тиску на етапі інтубації, пов’язані з симпатичною імпульсацією, подразненням глибоких сенсорних рецепторів гортані і різким підвищенням рівня ендогенних катехоламінів. Серед обстежених пацієнтів супутній цукровий діабет 2-го типу визначався у 22,9 %. Наявність даної патології визначало зниження ударного індексу на 21,30 ± 1,21 %, серцевого індексу — на 12,5 ± 1,3 %, індексу скоротливості — на 14,6 ± 1,3 %. У ранньому післяопераційному періоді у пацієнтів з АГ у 7,3 % випадків спостерігався розвиток енцефалопатії та цілого ряду післяопераційних когнітивних дисфункцій, що пов’язано з перекалібровкою церебральних судин на тлі АГ.
Перший досвід використання мультимодальної малоопіоїдної анестезії при операціях аортокоронарного шунтування
Authors: Loskutov О.A. , Danchyna T.A. , Kolesnykov V.G. , Druzhina A.M. , Korotchuk N.V. , Bugai O.O.
Published: June 2018

Робота присвячена вивченню ефективності мультимодальної малоопіоїдної анестезії при проведенні операцій аортокоронарного шунтування в умовах штучного кровообігу. У дослідження увійшли 11 пацієнтів віком 69,5 ± 6,2 року, яким було виконано аортокоронарне шунтування зі штучним кровообігом. Усі пацієнти були прооперовані в умовах ендотрахеального наркозу. Середня тривалість анестезії становила 257,4 ± 19,1 хв. Індукція включала пропофол (1,52 ± 0,05 мг/кг), фентаніл (1–1,5 мкг/кг), піпекуронію бромід (0,1 мг/кг). Підтримка анестезії: севофлуран (1,5–2 МАК), кетамін (0,5 мг/кг), лідокаїн 1 мг/кг болюсно, з налагодженням безперервної інфузії (1,5–2 мг/кг/год). Середня доза фентанілу, що була використана упродовж усього часу анестезіологічного забезпечення, становила 1,09 ± 0,03 мкг/кг/год (у середньому 358,3 ± 27,1 мкг упродовж усього часу оперативного втручання). В результаті виконаних досліджень було встановлено, що мультимодальна малоопіоїдна методика знеболювання забезпечує адекватний аналгезуючий ефект і дозволяє відмовитися від інтраопераційного застосування високих доз наркотичних анальгетиків при виконанні високотравматичних операцій, що підтверджується відсутністю гемодинамічних і ендокринно-метаболічних порушень при її використанні.
Лікар невідкладної допомоги про поточну стандартизацію в медицині країни
Authors: Vásquez Abanto J.E.
Published: June 2018

Протиріччя і перешкоди в процесі стандартизації в медицині пов’язані з безліччю причин, зокрема з наказовим підходом (замість консенсусного) урядовців до використання міжнародних рекомендацій обраних ними організацій. У країнах Європи і Америки, звідки в основному поширюються сучасні керівництва (Guidelines), існує цілком передбачуваний розрив між цими рекомендаціями й реальною клінічною практикою. Виходячи з такої реальності і з метою максимального їх наближення до практичної медичної діяльності, на їх основі розробляються національні протоколи ведення пацієнтів за окремими патологіями і синдромами. Автоматичне впровадження «універсальних» міжнародних протоколів і стандартів неможливо, необхідно адаптувати їх до реалій будь-якої країни (не віддаляючись при цьому від рекомендаційного характеру). Догматичне ставлення до медичних стандартів загрожує штучним перетворенням медицини в «точну науку», для якої досить слідувати протоколам, а лікарські роздуми й індивідуальні особливості пацієнта є тільки перешкодами. За часів чергових політичних змін і спроб реформування системи охорони здоров’я України практикуючому лікарю потрібно, на думку автора, чітко усвідомити важливу роль медичних стандартів та протоколів в нерозривному зв’язку з його роздумами і інтуїцією, заснованими на досвіді і знаннях.
Про необхідність застосування механізмів державного регулювання системи антидотного забезпечення
Authors: Kurdil N.V.
Published: June 2018

Актуальність. Сьогодні для України, що перебуває в умовах зростаючої хімічної небезпеки, є вкрай актуальним питання створення ефективної системи забезпечення антидотами. Мета. Аналіз міжнародних рекомендацій щодо регулювання антидотів на національному рівні та підтвердження актуальності розробки науково обґрунтованої державної стратегії регулювання антидотів як невід’ємного елемента системи хімічної безпеки та захищеності. Матеріали та методи. Проведений аналіз публікацій, що стосуються проблемних питань у забезпеченні антидотами в Україні за останні 20 років. Опрацьовані рекомендації Міжнародної програми хімічної безпеки Всесвітньої організації охорони здоров’я з питань антидотів. Результати. Незважаючи на всі переваги використання антидотів в лікуванні отруєнь, існуючий в Україні стан забезпеченості антидотами не відповідає сучасним потребам, що обумовлено не вирішеними у наш час питаннями нормативно-правового регулювання власного виробництва, імпорту антидотів; розподілу їх між закладами охорони здоров’я; недостатнім рівнем інформованості практичних лікарів і менеджерів охорони здоров’я з питань ролі антидотів. Залишається неузгодженим питання номенклатури антидотів, немає правил формування резерву та своєчасного забезпечення ними медичних закладів. Практичні лікарі відчувають труднощі в отриманні антидотів. Результатами міжнародних досліджень доведено, що найбільш важливими факторами, що обумовлюють доступність антидотів у країнах, є: достатній рівень економіки та наукового розвитку; ефективність діяльності урядових органів, що регламентують застосування фармацевтичних препаратів; сучасні дозвільні процедури; висока соціальна відповідальність бізнесу; прогресивна політика комерційних кіл; наявність потужних токсикологічних центрів; ефективні технічні та процедурні механізми розподілу антидотів; сприятливі географічні умови. Висновки. Забезпечення антидотами є важливим і складним питанням для будь-якої країни. Вирішення даного питання може бути здійснено винятково на державному рівні шляхом розробки відповідних нормативно-правових засад; технічних регламентів; проведення наукових досліджень; залучення нових фінансових механізмів, наприклад державно-приватного партнерства, з метою запровадження виробництва вітчизняних антидотів або закупівлі імпортних; здійснення раціонального розподілу антидотів у масштабах країни та забезпечення моніторингу їх використання.
Гостра серцева недостатність і кардіогенний шок: сучасні принципи діагностики та лікування
Authors: Harbar M.O. , Svitlyk H.V. , Pidhirnyy Ya.M. , Svitlyk Yu.O.
Published: June 2018

У статті висвітлено сучасні погляди на гостру серцеву недостатність і кардіогенний шок згідно з рекомендаціями Європейського товариства кардіологів щодо діагностики й лікування хронічної та гострої серцевої недостатності (2016), гострого інфаркту міокарда з елевацією сегмента ST (2017) та без елевації сегмента ST (2015). Описано фактори, що сприяють розвитку патології, та причини виникнення (як зі сторони серцево-судинної системи, так і несерцеві). Висвітлено різноманітні спроби класифікації, зокрема, детально описано клінічну класифікацію, яка базується на фізикальному приліжковому огляді та поділі пацієнтів на чотири категорії залежно від наявності ознак застою та гіпоперфузії: «теплий» і «мокрий» (добра перфузія, застій), «холодний» і «мокрий» (гіпоперфузія та застій), «холодний» і «сухий» (гіпоперфузія без застою), «теплий» і «сухий» (компенсований пацієнт з доброю перфузією та без застою). Наведена методика дозволяє обрати коректну лікувальну стратегію вже на початкових етапах лікування. Також увага приділена класифікації згідно з Т. Killip та J. Kimball осіб із гострою серцевою недостатністю, яка виникла на ґрунті гострого коронарного синдрому, що дає змогу оцінити ризик пацієнта та передбачити прогноз захворювання. Наведено перелік додаткових інструментальних і лабораторних методів обстеження: проведення рутинної елекрокардіографії, ультразвукового обстеження серця, рентгенографії органів грудної клітки; визначення натрійуретичного пептиду, тропонінів, газометрії крові, загальноклінічних показників. Описано їх діагностичну роль, доцільність та терміни проведення. Наведено критерії госпіталізації пацієнта у відділення інтенсивної терапії, показання до інтубації трахеї. Подано вказівки щодо клінічного ведення особи з гострою серцевою недостатністю починаючи з догоспітального етапу, включаючи використання неінвазивної вентиляції легень з позитивним тиском, медикаментозну стратегію з рекомендаціями щодо особливостей застосування інотропів, вазопресорів і вазодилататорів, а також використання сучасних методик — ранньої реваскуляризації коронарних судин, ультрафільтрації плазми, інтрааортальної балонної контрпульсації та засобів механічної підтримки кровообігу.
Тривалість штучної вентиляції легень та функціонування діафрагми у дітей з гострою дихальною недостатністю
Authors: Filyk O.V.
Published: June 2018

Актуальність. Пацієнти з комбінованими формами дихальної недостатності часто мають довготривале чи навіть невдале відлучення від штучної вентиляції легень (ШВЛ). Мета дослідження: порівняти тривалість проведення ШВЛ, а також показники функціонування діафрагми при використанні технологій P-SIMV та BIPAP у пацієнтів на етапі відлучення від ШВЛ. Матеріали та методи. Проведено проспективне обсерваційне нерандомізоване когортне дослідження серед 27 пацієнтів з гострою дихальною недостатністю. До І (режим P-SIMV) та ІІ груп пацієнтів (режим BIPAP ) увійшло по 10 пацієнтів. Первинними точками оцінювання результатів лікування були тривалість проведення інвазивної ШВЛ; вторинними точками — амплітуда рухів обох куполів діафрагми, фракція стоншення діафрагми, виникнення декомпенсованого респіраторного чи змішаного ацидозу. Результати. Середня тривалість проведення ШВЛ у пацієнтів першої групи становила 14,14 ± 1,83 доби, у пацієнтів другої групи — 13,2 ± 2,56 доби (p = 0,32). Амплітуда рухів куполів діафрагми в першу добу дослідження становила в І групі пацієнтів 7,2 ± 1,8 мм, у ІІ групі — 6,8 ± 1,5 (p = 0,42); на 5-ту добу лікування цей показник вірогідно не відрізнявся між групами та в І групі зростав до 8,1 ± 2,1 мм, у ІІ — до 8,4 ± 1,9 мм (p = 0,12 та p = 0,89). Вже на 9-ту добу лікування амплітуда рухів правого купола діафрагми вірогідно (р = 0,04) відрізнялася у І групі пацієнтів щодо ІІ групи (9,0 ± 2,1 мм та 10,0 ± 1,3 мм відповідно) та щодо попереднього етапу обстеження (p = 0,05 та p = 0,04). Амплітуда рухів правого купола діафрагми залишалася на рівні понад 10 мм у ІІ групі пацієнтів і на 13-ту та 17-ту добу спостереження за пацієнтами. Висновки. Тривалість проведення ШВЛ у дітей з поєднанням обструктивного та рестриктивного типів дихальної недостатності в І та ІІ групах вірогідно не відрізнялася. Спонтанні дихальні зусилля були вірогідно вищими у пацієнтів ІІ групи починаючи з 9-ї доби порівняно з пацієнтами І групи.
Тромболітична терапія при гострому інфаркті міокарда після проведення серцево-легеневої реанімації
Authors: Soloshenko S.V. , Biletskyi O.V. , Rudnyi, A.A. , Iievleva V.I.
Published: June 2018

У статті наведено опис клінічного випадку інфаркту міокарда з позитивним результатом після проведення тромболітичної терапії при наявності як мінімум двох відносних протипоказань.
Відновлення функції сідничного нерва з використанням засобів тканинної інженерії після його повного перетину в експерименті
Authors: Tsymbaliuk V.I. , Petriv T.I. , Vasiliev R.G. , Medvedev V.V. , Molotkovets V.Yu. , Tatarchuk M.M. , Draguntsova N.G.
Published: June 2018

Актуальність. Частота травми периферійних нервів становить 0,3–0,5 на 10 000 населення, 60–75 % з яких супроводжуються інвалідизацією хворого. Найперспективнішим шляхом вирішення проблеми відновлення периферичних нервів є тканинна інженерія з використанням біополімерів і стовбурових клітин, зокрема мультипотентних стовбурових клітин-похідних нервового гребеня (МСК-ПНГ). Мета: дослідити відновлення функції сідничного нерва з використанням засобів тканинної інженерії після його повного перетину в експерименті. Матеріали та методи. Сформовано 4 експериментальні групи: група 1 — перетин сідничного нерва (невротомія) та негайна автонейропластика (n = 14); група 2 — невротомія та негайна пластика колагеновою трубкою, заповненою фібриновим гелем (n = 15); група 3 — невротомія та негайна пластика колагеновою трубкою, заповненою фібриновим гелем з вмістом МСК-ПНГ (n = 16); група 4 — несправжньооперовані тварини (n = 7). Результати. У групах 1 і 3 спостерігали динаміку SFI, що характеризувалася двофазністю. Перша фаза включала практично лінійне зростання показника від значення у –70 на 7-му добу спостереження до –35 станом на кінець 4-го тижня спостереження. Друга фаза тривала протягом 6–7-го та 5–7-го тижня у групі 1 та 3 відповідно і характеризувалася відсутністю змін показника. Для групи 2 характерним була наявність фази відсутності приросту показника протягом 2-го тижня спостереження. У подальшому, протягом 3–4-го тижня виявляли вірогідне збільшення показника (р < 0,01; W-критерій Уїлкоксона), стабілізацію (протягом 5–6-го тижня), вірогідне збільшення показника протягом 7-го тижня (р = 0,036 порівняно зі значенням станом на 5-й тиждень спостереження; W-критерій Уїлкоксона). Протягом усього періоду спостереження між значеннями SFI груп 1 та 3 вірогідних відмінностей не виявлено (р > 0,05; U-тест Манна — Уїтні). Статистично значущі відмінності (р < 0,05; U-тест Манна — Уїтні) між показниками групи 1 та 2, а також групи 2 та 3 на користь груп 1 і 3 відповідно виявляли починаючи з 14-ї доби й до кінця експерименту. При порівнянні з результатами тестування тварин групи 4 показники груп 1, 2 і 3 виявилися вірогідно (р < 0,05; U-тест Манна — Уїтні) меншими протягом усього періоду експерименту. Висновки. Пластика дефекту периферичного нерва трубчатим імплантатом NeuraGenTM, заповненим фібриновим гелем із вмістом стовбурових клітин-похідних нервового гребеня, з точки зору відновлення стану м’язово-суглобового апарату паретичної кінцівки еквівалентне класичній автонейропластиці. Тривалість періоду регенераційного росту волокон травмованого нерва до моменту ініціації відновлення функції паретичної кінцівки суттєво залежить від тканинного оточення у зоні травматичного дефекту. Тривалість активного відновлення функції паретичної кінцівки за відтвореного варіанту травми обмежена першим місяцем, не залежить від специфіки тканинних процесів у зоні пластики дефекту нерва.
Біль, тривога, порушення сну — три мішені для прегабаліну при нейропатичних болях в спині
Authors: Nikolaienko V.
Published: June 2018

Стаття присвячена перевагам прегабаліну (препарат Судорега®) як засобу першої лінії медикаментозної терапії пацієнтів із хронічними нейропатичними болями в спині. Аналгезуючий ефект препарату в поєднанні зі здатністю коригувати порушення сну і психоемоційного стану дозволяє досягти терапевтичного успіху навіть при тяжких, резистентних до традиційної терапії формах захворювання. Серед інших переваг препарату Судорега® — високий профіль безпеки, відсутність міжлікарських взаємодій, що дозволяють застосовувати його в пацієнтів із поліморбідністю, в осіб похилого віку; цінова доступність.
Комплексні підходи до лікування легких та помірно виражених когнітивних порушень у пацієнтів у підгострому та проміжному періодах черепно-мозкової травми
Authors: Obertinsky V.A. , Bodnarchuk Yu.A.
Published: June 2018

Черепно-мозкова травма належить до числа найбільш поширених пошкоджень, вона становить близько 40 % усіх видів травм, і спостерігається тенденція до зростання відповідних показників щорічно. Проаналізовано результати застосування комплексних підходів із призначенням препарату Нейромідин® у консервативному лікуванні 60 хворих віком 46,00 ± 0,25 року з легкими та помірно вираженими когнітивними порушеннями в підгострому та проміжному періодах черепно-мозкової травми. Оцінювались динаміка показників за шкалою наслідків Глазго, уваги — за таблицями Шульте, тривоги й депресії — за госпітальною шкалою тривоги й депресії та даних реоенцефалограми (реосистолічний індекс). Виявлено позитивну динаміку у вигляді покращення уваги, зниження тривожно-депресивних розладів, регресу неврологічних порушень. Отже, застосування комплексних підходів у консервативному лікуванні легких та помірно виражених когнітивних порушень є ефективним методом лікування черепно-мозкової травми в підгострому та проміжному періодах.
Кальцитонін-ген-зв’язаний пептид при мігрені: патогенетичний фактор та терапевтична мішень (огляд)
Authors: Dubenko O.Ye.
Published: June 2018

Кальцитонін-ген-зв’язаний пептид відіграє ключову роль у патофізіології мігрені. Під час нападу мігрені кальцитонін-ген-зв’язаний пептид виділяється з нейронів трійчастого ганглія, що призводить до вивільнення прозапальних медіаторів і розширення краніальних судин. Вазодилатація і нейрогенне запалення сприяють активації сенсорних волокон трійчастого нерва, подальшому вивільненню вазоактивних речовин, у тому числі кальцитонін-гензв’язаного пептиду, і модуляції передачі больових імпульсів у головний мозок. Сьогодні кальцитонін-ген-зв’язаний пептид є мішенню, що найбільш активно вивчається, для дослідження антимігренозних препаратів. У даній статті висвітлено результати недавніх досліджень препаратів — антагоністів рецепторів кальцитонін-ген-зв’язаного пептиду, що вивчалися для купірування нападів епізодичної мігрені, а також ряду моноклональних антитіл для превентивного лікування. У рандомізованих плацебо-контрольованих дослідженнях показано, що людські моноклональні антитіла проти кальцитонін-ген-зв’язаного пептиду і його рецепторів є ефективними і безпечними для профілактики епізодичної і хронічної мігрені.
Сучасні уявлення про патогенез і лікування тривожних розладів
Authors: Copchak O.O.
Published: June 2018

В огляді літератури подані сучасні дані про особливості епідеміології, клінічну картину, патофізіологічні механізми виникнення та потенційні біомаркери тривожних розладів. Наведено сучасні підходи до лікування тривожних розладів.
Препарати — інгібітори холінестерази в терапії деменцій: клініко-фармакологічні аспекти
Authors: Burchynskyi S.H. , Raichenko K.V. , Gushcha V.V.
Published: June 2018

У статті викладаються сучасні уявлення про фармакотерапію деменцій, зокрема про інгібітори ацетилхолінестерази (ІАХЕ), які сьогодні включені в усі світові рекомендації з лікування деменцій. Обґрунтуванню їх застосування на різних етапах когнітивних порушень присвячено значну кількість публікацій. На сьогоднішній день саме ІАХЕ виявилися єдиною групою лікарських засобів, що відповідають потребам клінічної практики, тобто здатні справляти клінічно значимий терапевтичний ефект при задовільному рівні побічної дії.
Атиповий розсіяний склероз, варіант Марбурга: клінічний випадок і огляд
Authors: Popova E.V. , Bryukhov V.V. , Boyko A.N. , Krotenkova M.V.
Published: June 2018

У цій статті наведено клінічний випадок агресивної форми розсіяного склерозу — варіант Марбурга. Обговорюються питання діагностики й можливі варіанти терапії відповідно до міжнародних опублікованих даних.
Двобічна негоспітальна пневмонія на тлі розсіяного склерозу і бронхіальної астми
Authors: Lomei Ya.I. , Ignatov О.I. , Lomei Yu.Ya. , Ostapyuk V.V.
Published: June 2018

Сьогодні спостерігається тенденція до омолодження захворювань та їх поєднання, коморбідність, як-от: розсіяний склероз (РС), хронічне обструктивне запальне захворювання легень, пневмонія. Вчасне звертання рідних хворої за медичною допомогою, вміла, різнобічно спрямована інтенсивна терапія у відділенні реанімації й інтенсивної терапії (ВРІТ) привели до бажаного одужання пацієнтки від двобічної негоспітальної пневмонії (НП) із тяжким перебігом і високим ризиком летального наслідку. Події в цьому випадку відбувалися так: хронічний стрес — ослаблення захисних сил організму — нейроінфекція — РС — бронхіальна астма неконтрольована — двобічна НП IV групи тяжкого перебігу з високим летальним ризиком — інтенсивна терапія у ВРІТ — одужання — подальший контроль перебігу РС і бронхіальної астми.
Вплив тестостерону на якість та мінеральну щільність кісткової тканини в чоловіків
Authors: Povoroznyuk V.V. , Musiienko A.S.
Published: June 2018

Актуальність. Одним із чинників, що впливають на стан кісткової тканини в чоловіків, є андрогени. У чоловіків літнього віку концентрація загального тестостерону в сироватці крові поступово знижується паралельно зі зростанням глобуліну, який зв’язує статеві гормони, що призводить до більш швидкого зниження вільного тестостерону порівняно з загальним. Мета: оцінити вплив фракцій тестостерону на показники мінеральної щільності та якості кісткової тканини в чоловіків. Матеріали та методи. Обстежені 72 чоловіки віком 40–86 років, які були розподілені згідно з показниками мінеральної щільності кісткової тканини (МЩКТ) на дві групи: основна група — з низькою МЩКТ (n = 39); контрольна група — показник МЩКТ у межах вікової норми (n = 33). Показники МЩКТ, знежиреної та жирової маси визначали за допомогою двофотонної рентгенівської абсорбціометрії (Prodigy, GEНС Lunar, Мадісон, США). Якість трабекулярної кісткової тканини (Trabecular bone score, TBS) на рівні поперекового відділу хребта (L1-L4) оцінювали за допомогою методики TBS iNsight (Med-Imaps, Pessac, Франція). Рівень тестостерону та глобуліну, що зв’язує статеві гормони (ГЗСГ), визначали методом електрохемілюмінесцентного імуноаналізу. Результати. Встановлено, що чоловіки з низькою МЩКТ мають вірогідно нижчі показники індексу вільного тестостерону та біологічно доступного тестостерону, на той час як рівень ГЗСГ є вірогідно вищим. У чоловіків із низькою МЩКТ встановлений позитивний вірогідний зв’язок між індексом вільного тестостерону та МЩКТ на рівні поперекового відділу хребта (r = 0,31; p = 0,05) та шийки стегнової кістки (r = 0,32; p = 0,05). Доведено, що індекс вільного тестостерону впливає не лише на кортикальну кісткову тканину, а й на трабекулярну. Висновки. Вільний тестостерон є універсальним показником, що має доведений вплив не лише на кортикальну та трабекулярну кісткову тканини, а й на показники жирової та знежиреної маси.
Особливості добового профілю артеріального тиску у хворих на цукровий діабет залежно від ендотеліальної дисфункції
Authors: Pertseva N.O. , Chub D.I.
Published: June 2018

Актуальність. Цукровий діабет (ЦД) — захворювання, що супроводжується оксидативним стресом, хронічним неспецифічним запаленням, пошкодженням судинної стінки, ендотеліальною дисфункцією. Особливістю перебігу артеріальної гіпертензії у хворих на ЦД є більш раннє формування діабетичної хвороби нирок (ДХН). Сьогодні здійснюється пошук маркерів ендотеліальної дисфункції, що дозволять виявляти ДХН на ранніх стадіях, коли зміни в нирках потенційно оборотні. Метою роботи було дослідити показники добового профілю артеріального тиску у хворих на ЦД та визначити їх взаємозв’язки з показниками швидкості клубочкової фільтрації й ендотеліальної функції за рівнем показників TGF-β1 (transforming growth factor beta-1 — трансформуючий фактор росту бета-1) та VCAM-1 (vascular cell adhesion molecule 1 — васкулярна молекула судинної адгезії 1). Матеріали та методи. У дослідження включені 124 хворі на ЦД, із них 66 пацієнтів із ЦД 1-го типу, 58 — із ЦД 2-го типу. Результати. Рівні показників ендотеліальної функції TGF-β1 та VCAM-1 у хворих на ЦД 1-го та 2-го типів кількісно залежали від показника швидкості клубочкової фільтрації. Між показниками ендотеліальної функції TGF-β1, VCAM-1 та показниками добового моніторування артеріального тиску виявлені сильні та середньої сили кореляційні зв’язки, у зв’язку з чим комплекс показників добового моніторування артеріального тиску та наявність ендотеліальної дисфункції можна вважати ранніми ознаками прогресування ДХН. Висновки. Для добового профілю артеріального тиску у хворих на ЦД на ранніх стадіях діабетичної нефропатії характерне вірогідне порушення циркадних ритмів. Недостатнє нічне зниження артеріального тиску у хворих на ЦД 1-го та 2-го типу характеризує наявність прогресування діабетичної нефропатії за показниками добового індексу артеріального тиску.
Вплив дифузного нетоксичного зоба на розвиток плацентарної недостатності, перебіг гестації та пологів
Authors: Payenok O.S. , Pankiv I.V. , Hrytsyshyn B.R. , Kostiv M.O.
Published: June 2018

Актуальність. При захворюваннях щитоподібної залози (ЩЗ), особливо за умов хронічного дефіциту йоду, спостерігаються суттєві порушення у функціонуванні системи «мати — плацента — плід», що призводить до ускладнень вагітності, пологів із загрозою здоров’ю потомства. Мета. Вивчення впливу йодиду калію в поєднанні з натрію селенітом і цитофлавіном у жінок із дифузним нетоксичним зобом (ДНЗ) для корекції порушень у системі «мати — плацента — плід» під час вагітності. Матеріали та методи. Для оцінки стану вагітних за період 2012–2017 рр. обстежено 159 вагітних жінок і їхніх новонароджених, які сформували дві групи. До першої групи увійшло 79 вагітних із ДНЗ, які через різні причини не отримували йодиду калію та інші препарати. Другу групу сформували 80 жінок із ДНЗ, які отримували йодид калію (200 мкг/добу) в поєднанні з натрію селенітом і цитофлавіном. Результати. Хронічна фетоплацентарна недостатність зареєстрована в 21,1 % випадків, причому встановлено вірогідну відмінність у її частоті в обох групах обстежуваних жінок: 27,9 % у першій групі та 14,3 % у другій групі. Рівень тиреотропного гормону (ТТГ) новонароджених, які народилися від жінок першої і другої груп, вірогідно не відрізнявся та не перевищував нормальних показників (4,72 ± 1,22 мМО/л і 2,73 ± 1,01 мМО/л відповідно). Концентрація ТТГ у крові новонароджених другої групи була на 42,2 % нижчою, ніж у новонароджених першої групи. Висновки. Про сприятливий вплив прийому йодиду калію в поєднанні з натрію селенітом і цитофлавіном під час гестації на розвиток плода свідчить статистично значуще зменшення частоти внутрішньоутробних ускладнень у другій групі в порівнянні з першою групою дослідження: хронічної фетоплацентарної недостатності (14,3 і 27,9 % відповідно; р < 0,05) і хронічної внутрішньоутробної гіпотрофії плода (13,8 і 28,6 % відповідно; р < 0,05).
Протромбогенний фенотип тромбоцитів у пацієнтів із непроліферативною діабетичною ретинопатією
Authors: Gudz A.S. , Maksimtsiv M.L. , Ziablitsev S.V. , Mogilevsky S.Yu.
Published: June 2018

Актуальність. У пацієнтів із цукровим діабетом (ЦД) 2-го типу виявляють підвищену реактивність тромбоцитів (Тц), причини якої не з’ясовані. Перевіряється гіпотеза залежності функціональної активності рецепторів Тц від індивідуальної реактивності організму. Мета дослідження: встановити, чи відрізняється індивідуальна реактивність Тц у пацієнтів із діабетичною непроліферативною ретинопатією (ДНПР). Матеріали та методи. Дослідження включало 19 хворих (19 очей) із ЦД 2-го типу, у яких за результатами клініко-інструментального обстеження та відповідно до класифікації ETDRS виявлена ДНПР. Офтальмологічне обстеження проводилось до початку лікування і включало збір анамнезу, дослідження гостроти зору з оптимальною оптичною корекцією, тонометрію, гоніоскопію, біомікроскопію, офтальмоскопію, оптичну когерентну томографію (апарат Stratus OCT). Для активації Тц використовували агоністи: аденозиндифосфат (АДФ; 2,5 мкМ), адреналін (2,5 мкМ), ангіотензин 2 (Ан-2; 1,0 мкМ), фактор активації тромбоцитів (ФАТ; 75,0 мкМ) і колаген (2,0 мг/мл). Оцінку агрегації Тц проводили спектрофотометричним методом на агрегометрі ChronoLog (США). Результати. Виявлена індивідуальна реактивність Тц у пацієнтів із ДНПР, що проявлялася особливостями індукції тромбогенезу. Встановлена гіперреактивність Тц стосовно трьох агоністів: адреналіну, колагену і Ан-2, яка характерна для протромбогенного фенотипу. Залежно від функціональної активності досліджених рецепторів виявили два основних кластери рецепторів Тц, які збігалися за активністю α2-адренорецепторів і ангіотензинових рецепторів 1-го типу, але відрізнялися реакцією Тц на колаген. Висновки. Визначення протромбогенного фенотипу і кластерів функціонально активних рецепторів Тц відкриває можливість оцінки проагрегантного впливу етіологічних і патогенетичних чинників ЦД 2-го типу з метою встановлення факторів прогресування діабетичної ретинопатії.
Модифікація способу життя та дієтичне харчування хворих на артеріальну гіпертензію у поєднанні з цукровим діабетом: рекомендації європейських консенсусів та реалії життя (огляд літератури)
Authors: Miloslavsky D.K. , Koval S.N. , Snegurskaya I.A. , Starchenko T.G. , Bozhko V.V. , Yushko K.A. , Shchenyavskaya E.N.
Published: June 2018

В огляді наведено дані закордонної та вітчизняної літератури, рекомендації світових консенсусів 2016–2018 рр. щодо особливостей модифікації способу життя, корекції вживання алкоголю, відмови від паління, підвищення фізичної активності, дієтичного харчування, превентивних властивостей окремих нутрієнтів, характеристики харчових раціонів з доведеною ефективністю у хворих на артеріальну гіпертензію з порушеннями вуглеводного обміну.
Глікемічний скринінг і вторинні порушення вуглеводного обміну при ендокринній патології
Authors: Lutsenko L.А.
Published: June 2018

Причиною поганого глікемічного контролю при цукровому діабеті може бути надлишкова секреція контрінсулярних гормонів при різних ендокринопатіях. А отже, глікемічний скринінг і скринінг ендокринних захворювань, які супроводжуються порушеннями вуглеводного обміну, повинні проводитися паралельно.