bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Possible Mechanism of Aframomum Sceptrum Extracts Mediated Modulation of Renal Function after Monosodium Glutamate Exposure
Authors: Ichipi-Ifukor Patrick Chukwuyenum , Ogbeke Geoffrey Ighowho , George Betty Omenebelle
Published: December 2019

The objective of the research was to explain the possible mechanism of an earlier reported role of Aframomum sceptrum extract in the modulation of renal function parameters in monosodium glutamate-induced toxicity.
         Materials and Methods. Similar experimental methods previously reported by us in Ogbeke et al., (2016) were maintained.
         Results. Monosodium glutamate administration led to a significant elevation of levels of serum and kidney lipid peroxidation due to decrease in the levels of serum and kidney antioxidant enzyme, super oxide dismutase, catalase, gluthathione peroxidase and gluthathione. There was observed increase in oxidative enzyme, aldehyde oxidase, sulphite oxidase, xanthine oxidase and monoamine oxidase activities in serum and kidney after monosodium glutamate consumption. Aframomum sceptrum treatment significantly regulated all altered indices.
         Conclusions. The study concluded that the ability of Aframomum sceptrum extract to modulate renal function parameters in monosodium glutamate-induced toxicity is dependent on its efficacy in the induction and mobilization of antioxidant defense armory via the increased synthesis of tissue and serum enzymatic and non-enzymatic antioxidants, as well as improved oxidative enzyme activities that mediates the quenching of rising aldehydes and sulfoxides, N-oxides and aromatic oxides within the kidney.
The Role of Insulin, IGF-1 and PRAS40 in the Processes of Oncogenesis in Women with Type 2 Diabetes Mellitus and Endometrial Cancer
Authors: Vatseba Tamara
Published: December 2019

The objective of the research was to investigate the content of insulin, insulin-like growth factor-1 and phosphorylated protein kinase proline-rich Akt substrate of 40kDa and to determine their role in the activation of oncogenesis processes in women with type 2 diabetes mellitus and endometrial cancer.

Materials and methods. There were examined 46 women who were divided into 4 groups: Group I included healthy women; Group II comprised women with type 2 diabetes mellitus; Group III included women with endometrial cancer; Group IV comprised women with endometrial cancer and co-existent type 2 diabetes mellitus. The levels of insulin, insulin-like growth factor-1, phospho- proline-rich Akt substrate of 40kDa were determined by immune-enzyme analysis. The compensation of diabetes mellitus was evaluated by hemoglobin A1c level using method of ion-exchange chromatography. The results obtained were analyzed using statistical analysis.

Results. Women of all study groups had increased levels of insulin and insulin-like growth factor-1 as compared to the control group (p<0.05). The level of phospho-proline-rich Akt substrate of 40kDa increased in the patients of Group II (p<0.05) and the patients of Group III (p<0.05) and decreased in the patients of Group IV (p<0.05). According to correlation analysis, phospho-proline-rich Akt substrate of 40kDa was found to correlate with body mass index, insulin and insulin-like growth factor-1 in Group II, body mass index and insulin-like growth factor-1 in Group III and body mass index in Group IV (p<0.05).

Conclusions. There was found an association between type 2 diabetes mellitus and endometrial cancer through obesity, hyperinsulinemia and insulin-like growth factor-1. The increase in phospho- proline-rich Akt substrate of 40kDa level was a sign of activation of mTOR and oncogenesis processes in the patients with type 2 diabetes mellitus. The decrease in phospho-proline-rich Akt substrate of 40kDa in the patients with endometrial cancer and co-existent type 2 diabetes mellitus can be explained by the influence of other intracellular regulatory systems or the effects of antidiabetic drugs, that requires additional study.
Use of Notification and Communication Technology (Call Light Systems) in Nursing Homes: Observational Study
Authors: Ali Haneen , Li Huiyang
Published: December 2019

Background

The call light system is one of the major communication technologies that link nursing home staff to the needs of residents. By providing residents the ability to request assistance, the system becomes an indispensable resource for patient-focused health care. However, little is known about how call light systems are being used in nursing homes and how the system contributes to safety and quality of care for seniors.

Objective

This study aimed to understand the experiences of nursing home staff who use call light systems and to uncover usability issues and challenges associated with the implemented systems.

Methods

A mix of 150 hours of hypothetico-deductive (unstructured) task analysis and 90 hours of standard procedure (structured) task analysis was conducted in 4 different nursing homes. The data collected included insights into the nursing home’s work system and the process of locating and responding to call lights.

Results

The data showed that the highest alarm rate is before and after mealtimes. The staff exceeded the administration’s expectations of time to respond 50% of the time. In addition, the staff canceled 10.0% (20/201) of call lights and did not immediately assist residents because of high workload. Furthermore, the staff forgot to come back to assist residents over 3% of the time. Usability issues such as broken parts, lack of feedback, lack of prioritization, and low or no discriminability also contributed to the long response time. More than 8% of the time, residents notified the staff about call lights after they waited for a long time, and eventually, these residents were left unattended.

Conclusions

Nursing homes that are still using old call light systems risk the continuation of usability issues that can affect the performance of the staff and contribute to declining staff and resident outcomes. By incorporating feedback from nurses, nursing home management will better understand the influence that the perceptions and usability of technology have on the quality of health care for their residents. In this study, it has been observed that the call light system is perceived to be an important factor affecting the outcomes of the care process and satisfaction of both residents and staff as well as the staff’s performance. It is important to recognize that communication and notification technology contributes to the challenges the staff faced during their work, making their working conditions more difficult and challenging.
Математичне і комп’ютерне моделювання поведінки сегментів поперекового відділу хребта після ендопротезування
Authors: Korzh M.O. , Kutsenko V.O. , Popov A.I. , Timchenko I.B. , Veretelnik O.V. , Tkachuk M.M. , Tkachuk M.A.
Published: December 2019

Актуальність. Елементи біомеханічної системи, утвореної із сегмента поперекового відділу хребта й ендопротеза, піддаються в післяопераційний період комплексу силових впливів від розташованих вище мас. Мета — визначення компонент напружено-деформованого стану елементів біомеханічної системи, яка описує поперековий хребетно-руховий сегмент людини після проведення установки різних міжтілових ендопротезів. Матеріали та методи. Для проведення досліджень поперекового відділу хребта були створені тривимірні скінченно-елементні моделі, які описують поперековий сегмент L3–L5 і внутрішній ендопротез (виконаний із титану). Модель, яка описує поперековий відділ хребта, включала хребці сегмента L3–L5 (при цьому хребці мали поділ на складові кортикальну і губчасту кістки), а також були промодельовані міжхребцеві диски і хрящі. У модель були додані два додаткові елементи зверху і знизу таким чином, щоб максимально зменшити вплив закріплення моделі і для коректної передачі на неї навантаження. Результати. За результатами отриманих численних значень і полів розподілу компонент напружено-деформованого стану в елементах біологічних і біомеханічних систем поперекового сегмента L3–L5 можна стверджувати про ефективність використання запропонованого підходу проведення ендопротезування, оскільки поведінка біомеханічної моделі близька до вихідної біологічної системи; ця поведінка супроводжується деяким перерозподілом напружень всередині біомеханічної системи, за виключенням суміжних хребців, які контактують з ендопротезом, проте отримані значення напружень не перевищують граничних меж міцності, відповідних для кортикальної кістки — 160 МПа, для губчастої — 18–22 МПа і для титану — 1000 МПа. Висновки. Найкращою конструкцією для проведення оперативного лікування з розглянутих є схема, що відповідає 4-й розрахунковій моделі (ендопротез із додатковими торцевими елементами). Таким чином, проведені дослідження, в основу яких був покладений запропонований підхід, дали можливість отримати рішення, яке задовольняє всім вимогам за чинними критеріями й обмеженнями.
Дослідження впливу клітинних технологій на розвиток остеоартрозу колінного суглоба в експерименті
Authors: Tkachuk P.V. , Strafun S.S.
Published: December 2019

Актуальність. Для лікування прогресуючих дистрофічних змін колінного суглоба при остеоартрозі запропоновано використання автологічних клітинних матеріалів. Мета: дослідження структурних змін менісків та епіфіза ушкодженої остеоартрозом великогомілкової кістки після застосування клітинних препаратів. Матеріали та методи. В експериментах кроликам моделювали остеоартроз, через 1 місяць у порожнину колінного суглоба  вводили тромбоцитарну плазму, автологічний аспірат кісткового мозку і гомогенізованої жирової тканини.Через 2,5 місяця після операції досліджували структурні зміни менісків і проксимального епіфіза великогомілкової кістки. Ушкодження та відновлення оцінювали за морфологічними критеріями: зміни структури меніска, ушкодження епіфізарного хряща великогомілкової кістки, зміни щільності субхондральної кісткової тканини. Результати. Аналіз гістологічних досліджень показав зменшення ушкодження хряща тіла менісків після введення всіх трьох препаратів, часткову зупинку зміни щільності кісткової тканини після застосування тромбоцитарної плазми й аспірату кісткового мозку, а прогресуючі дегенеративні зміни суглобової поверхні спостерігалися лише у групі з плазмою. Через 1,5 місяця після введення аспіратів, отриманих із кісткового мозку та жирової тканини, відбулась інтеграція введених клітин із синовіальною оболонкою та меніском: розвиток ретикулярної тканини у групі з аспіратом кісткового мозку, формування ніжної сполучної тканини з адипоцитами у групі з аспіратом жирової тканини. Висновки. Про життєздатність клітин уведених аспіратів свідчить реорганізація та їх часткова інтеграція у синовіальній порожнині, зокрема через активацію ангіогенезу.
Гістологічні зміни ентезису підошовного апоневрозу при підошовному фасціїті
Authors: Turchin O.A. , Grigorovskaya А.V. , Kostrub O.O. , Liabakh A.P.
Published: December 2019

Мета роботи: аналіз результатів гістологічного дослідження проксимального ентезису підошовного апоневрозу у пацієнтів із підошовним фасціїтом. Матеріал та методи. Досліджено 4 зразки тканини підошовного апоневрозу в ділянці проксимального ентезису, які були взяті у 3 пацієнтів із хронічним підошовним фасціїтом під час апоневротомії. Середній вік пацієнтів становив 34,6 ± 12,6 (21–57) року, усі пацієнти були чоловіками. Для гістологічного дослідження відбирали фрагменти сухожильно-кісткового з’єднання, що проходили звичайну гістологічну обробку. Препарати досліджували на мікроскопі Olympus CX-41. Градації вираженості морфологічних показників оцінювали згідно з візуально-аналоговою шкалою від низького до високого ступеня при збільшенні × 100. Результати. Матеріал наведено фрагментами патологічно зміненої сполучної тканини підошовного апоневрозу з мілкими ділянками інтерстиціальних тендонекрозів, дезорганізацією колагенових пучків. Наявна велика кількість гіперцелюлярних проліфератів фіброзно-жирової тканини, поява судин та ділянки нечітко обмежених фібронекрозів. Ознак гострого або хронічного запалення не виявили, лише прояви неспецифічної ентезопатії фіброзно-хрящового ентезису. Висновки. Описані гістологічні зміни тканини ентезису підошовного апоневрозу у хворих із підошовним фасціїтом відповідають хронічним неспецифічним дистрофічно-дегенеративним змінам фіброзно-хрящової структури ентезису, тендиніту — фасціїту вторинного генезу.
Зміни метаболізму пуринів при кістково-суглобовій формі раку легені
Authors: Syniachenko O.V. , Aliiev R.F. , Iermolaieva M.V. , Bondar V.G.
Published: December 2019

Актуальність. Актуальність проблеми набуває особливої значущості у зв’язку з почастішанням випадків метастазування раку легені (РЛ) у скелет, що істотно погіршує показники виживаності хворих. Ця так звана кістково-суглобова форма РЛ спостерігається в 30–40 % випадків захворювання. Пуринові основи належать до біомаркерів кісткових метастазів при РЛ, але їх діагностична та прогностична роль не вивчена. Мета: визначити стан пуринового метаболізму при кістково-суглобовій формі РЛ з оцінкою клініко-патогенетичної значущості виявлених змін. Матеріали та методи. Обстежено 123 хворих (усі чоловіки) віком від 24 до 79 років. Співвідношення периферичної і центральної форм раку становило 1 : 4, дрібноклітинного та недрібноклітинного гістологічного варіанта — 1 : 4, а IВ, IIА, IIВ, IIIА, IIIВ та IV стадій захворювання — 1 : 2 : 4 : 6 : 5 : 6. Кількість хворих із метастазами в лімфатичні вузли та віддалені органи становила 89 і 62 % відповідно. У сироватці крові вивчали рівні продуктів пуринового метаболізму — сечової кислоти, оксипуринолу, аденіну, гуаніну, ксантину, гіпоксантину, активності ксантиноксидази, ксантиндезамінази, аденозиндезамінази та 5-нуклеотидази. Результати. Дисметаболізм пуринів спостерігається у 98 % від числа хворих на РЛ, що проявляється підвищенням концентрації у крові сечової кислоти й оксипуринолу, активності ксантиноксидази й аденозиндезамінази. Показники пуринового обміну при РЛ відбивають ступінь тяжкості перебігу захворювання, пов’язані з локалізацією та морфологічною формою пухлинного процесу, проростанням у грудну стінку, трахею та стравохід, наявністю компресійного синдрому й обтураційного ателектазу. Кістково-суглобову форму РЛ встановлено у 32 % від числа хворих на РЛ, що супроводжується збільшенням показників урикемії, оксипуринолемії й аденінемії, що беруть участь в патогенетичних побудовах пухлинного процесу. Рівень аденіну (6-амінопурину) щодо метастазів РЛ у скелет має прогнознегативну значущість. Виживаність хворих з кістково-суглобовою формою РЛ гірша, ніж у інших пацієнтів.
3D-планування і прототипування при складному первинному ендопротезуванні кульшового суглоба
Authors: Kosiakov O.M. , Hrebennikov K.A. , Miloserdov A.V. , Fedin E.M. , Nechai A.A. , Haluzynskyi O.A. , Burburska S.V.
Published: December 2019

Актуальність. Ендопротезування великих суглобів — одне з найбільш успішних оперативних втручань за останнє сторіччя. З кожним роком ми спостерігаємо збільшення кількості тотальних артропластик як у всьому світі, так і в нашій країні. Відповідно, зростає кількість різновидів імплантів і вдосконалюється методика їх імплантації. У випадку простого первинного ендопротезування передопераційне планування можна провести за допомогою стандартних шаблонів або відповідного програмного софта. При складному первинному ендопротезуванні, коли оперативному втручанню передували травми, остеотомії, операції остеосинтезу, провести повноцінне передопераційне планування без тривалої та трудомісткої підготовки дуже складно. Мета роботи: виконати аналіз передопераційного планування й інтраопераційної навігації при підготовці до складного первинного ендопротезування кульшового суглоба з використанням просторового 3D-моделювання та прототипування. Матеріали та методи. Наші пацієнти — 2 жінки та 1 чоловік, вік яких становив 31 рік, 48 та 56 років. Строк спостереження — від 6 до 19 місяців після тотального ендопротезування кульшового суглоба. Усі пацієнти раніше перенесли оперативні втручання в даній зоні. На етапах передопераційного обстеження була проведена мультиспіральна комп’ютерна та магнітно-резонансна томографія, на підставі цих даних були надруковані прототипи з пластика в натуральну величину. Було проведено передопераційне планування та складено план проведення оперативного втручання. Результати. Пацієнтам виконано тотальне ендопротезування кульшового суглоба з використанням імплантів механічної фіксації. У двох пацієнтів виконана коригуюча остеотомія проксимального відділу стегнової кістки. Одному пацієнтові проведена кісткова автопластика дна вертлюжної западини. Через 3 місяці після оперативного лікування спостерігалося повне відновлення функції, оцінка за шкалою Харріса становила 95,6 (95–97) бала. Висновки. Передопераційне планування — дуже важлива частина підготовки до оперативного втручання. При підготовці до складного первинного ендопротезування суглобів доцільно використання адитивних технологій для виготовлення пластикової моделі, що дозволить скласти детальний план майбутньої операції і буде виконувати функцію інтраопераційної навігації.
Маркер проліферації PCNA як прогностичний показник ефективності неоад’ювантної поліхіміотерапії у жінок з місцево-поширеним раком молочної залози
Authors: Dumanskiy Y.V. , Bondar O.V. , Tkachenko O.I. , Stoliarchuk E.A.
Published: December 2019

Актуальність. Рак молочної залози є найбільш поширеним онкологічним процесом серед жіночого населення розвинених країн та однією з причин смертності та втрати працездатності. Особливе місце в структурі даної патології посідають місцево-поширені форми. Це обумовлює актуальність пошуку нових методів діагностики та лікування таких пацієнток. Важливим завданням для сучасної мамології є визначення та прогнозування ефективності неоад’ювантної хіміотерапії для вибору правильної тактики лікування. Одним з таких параметрів є проліферативна активність пухлини. Мета роботи: оцінка ефективності неоад’ювантного лікування із застосуванням системного, ендолімфатичного та селективного внутрішньоартеріального шляхів уведення хіміопрепаратів у хворих на місцево-поширений рак молочної залози з використанням індексу проліферативної активності пухлини на основі маркера PCNA. Матеріали та методи. Проведено ретроспективний аналіз результатів комплексного лікування пацієнток з первинно неоперабельним місцево-поширеним раком молочної залози на основі селективних та системних шляхів уведення хіміопрепаратів. До дослідження включено 90 клінічних випадків, що відповідали умовам дослідження. Вибірка розподілена на 3 групи залежно від обраного виду неоад’ювантної поліхіміотерапії; сформовано 2 контрольні (на основі системної та ендолімфатичної терапії) на 1 досліджувану (з використанням селективного внутрішньоартеріального шляху доставки) групу. Паралельно з рутинними методами в усіх пацієнток додатково вивчалася динаміка проліферативної активності пухлини за ядерним антигеном PCNA. Результати. Статистичний аналіз проводився між групами порівняння; за критичне значення обраний медіанний рівень маркера 25 %. За ступенем регресії PCNA визначено, що селективна внутрішньоартеріальна поліхіміотерапія при раку молочної залози з низьким індексом проліферативної активності має статистичну перевагу за показниками загальної виживаності та середньої тривалості життя (p < 0,05) порівняно з групами контролю. Висновки. За допомогою показника PCNA можна надійно оцінювати проліферативну активність пухлини, таким чином прогнозувати ефект неоад’ювантної поліхіміотерапії та обирати оптимальну тактику комплексного лікування.
Діагностичні методи і класифікації асептичного некрозу головки стегнової кістки
Authors: Zazirnyi I.M. , Klimovytskyi V.G. , Semeniv I.P. , Mikhalchenko O.M. , Ryzhkov B.S.
Published: December 2019

Асептичний некроз головки стегнової кітки (АНГСК) — часте захворювання кульшового суглоба. АНГСК є не специфічним процесом, а, швидше, фіналом низки розладів, які призводять до зменшення кровотоку в головці стегнової кістки, що спричинює некроз клітин. У більшості випадків проводиться діагностика на пізніх стадіях розладу, коли хірургічне лікування, що може зберегти головку стегнової кістки й запобігти деструкції кульшового суглоба, уже не показане. Це, як правило, впливає на пацієнтів середнього віку, які більш активні. Тому багато хірургів намагаються відкласти їм виконання тотального ендопротезування кульшового суглоба. Без загальновизнаних системи класифікації та методу збору даних аналіз та порівняння пацієнтів є проблематичними та призводять до труднощів з оцінкою прогресування та визначенням стадії захворювання. Описані та використовуються декілька систем класифікації АНГСК. Нині до найбільш часто використовуваних класифікацій належать системи Ficat, Steinberg, класифікації Асоціації дослідження кровоциркуляції кістки (ARCO) та Японського дослідницького комітету (JIC). Кілька інших систем класифікації, такі як Kerboul et al., використовуються рідше. Кожна класифікація оцінює дещо інший критерій АНГСК. У той час як система Ficat використовує звичайні рентгенограми для визначення стадії та прогресування захворювання, Steinberg комбінував рентгенограми та магнітно-резонансну томографію (МРТ) для оцінки розмірів ураження. Система ARCO покращила класифікацію Ficat, включивши рентгенограми, комп’ютерну томографію, МРТ та сцинтиграфію для визначення розміру та розташування некротичної ділянки. Класифікація JIC, прийнята міністерством охорони здоров’я, праці та добробуту Японії, використовує Т1-зважений режим МРТ для класифікації остеонекрозу на основі локалізації некротичного ураження. Системи класифікації надають ортопеду можливість диференціювати це клінічно складне захворювання відповідно до тяжкості, прогнозу та показань для різних варіантів лікування. Успішність лікування АНГСК безпосередньо пов’язана зі стадією ураження. Чим раніше буде встановлений діагноз, тим більший шанс вплинути на механізми розвитку даної патології. Клінічні симптоми зазвичай передують рентгенологічним змінам, тому підозра щодо розвитку АНГСК і призначення відповідних діагностичних методик є важливим моментом у своєчасному встановленні правильного діагнозу. У цьому огляді ми хотіли показати найбільш часто використовувані системи класифікації АНГСК та важливі фактори, що слід врахувати в кожній.
Ушкодження ліктьового нерва у хворих із наслідками травм в ділянці ліктьового суглоба
Authors: Haiko O.G. , Strafun O.S.
Published: December 2019

Актуальність. Ушкодження ліктьового нерва при травмах верхньої кінцівки посідають перше місце у структурі ушкоджень нервів і, за даними вітчизняних авторів, становлять 39,5 % від загальної кількості травмованих нервів, а в 52,8 % випадків ліктьовий нерв травмується з сусідніми анатомічними структурами. Мета роботи: на основі аналізу клініко-електроміографічних даних вивчити структуру післятравматичних ушкоджень ліктьового нерва на рівні ліктьового суглоба та визначити тактику лікування пацієнтів з даною патологією. Матеріали та методи. Клініко-електроміографічне обстеження проведено 55 хворим з наслідками травм в ділянці ліктьового суглоба та клінічними ознаками невропатії ліктьового нерва різного ступеня вираженості. Терміни після травми широко коливалися — від 1 місяця до 13 років, більшість хворих (35 (64 %)) обстежені до 12 місяців після травми. Серед хворих переважали чоловіки — 32 (58 %). Середній вік становив 42,1 ± 16,5 року. Результати. Серед обстежених хворих переважали пацієнти з тяжким ступенем ураження ліктьового нерва та значним сенсорно-моторним дефіцитом. Було встановлено пряму залежність між клінічним та електроміографічним ступенем тяжкості ушкодження нерва (r = 0,84; p < 0,05), тобто зі збільшенням тяжкості сенсорно-моторного дефіциту збільшувалася вираженість електроміографічних змін. Також на основі аналізу клініко-електроміографічних даних було вивчено структуру післятравматичних ушкоджень ліктьового нерва на рівні ліктьового суглоба та визначено тактику лікування пацієнтів з даною патологією. Висновки. При більш легких ступенях ураження (1-ша — 3-тя стадія за ЕМГ-класифікацією) пацієнтам рекомендується інтенсивне відновне та реабілітаційне лікування та клініко-інструментальний моніторинг. При тяжкому ступені ушкодження ліктьового нерва (сенсорно-моторний дефіцит, 4–5-та стадія за ЕМГ-класифікацією) єдиним ефективним способом відновлення функції ліктьового нерва є оперативне втручання.
Розробка і перевірка вірогідності методу оцінювання вентральної компресії хребетного каналу при хребетно-спинномозковій травмі
Authors: Slynko E.I. , Nekhlopochyn O.S. , Verbov V.V.
Published: December 2019

Актуальність. Механічна компресія вмісту хребетного каналу, що виникає при травматичному пошкодженні хребта, має основоположне значення при визначенні тактики терапії і прогнозів регресу неврологічних розладів у постраждалих. Аналіз даних літератури демонструє відсутність критерію, який дозволяє характеризувати морфологічно гетерогенний субстрат, що викликає компресію спинного мозку. Мета: сформулювати визначення, розробити і виконати перевірку вірогідності рентгенограмметричного методу оцінки сагітального розміру різних за морфологічним типом вентрально-інтраканально розташованих травматичних субстратів. Матеріали та методи. Інформаційний пошук дозволив виявити існуючі індекси і методи вимірювання ступеня компресії хребетного каналу, а також клінічну значимість характеру і ступеня компресії спинного мозку травматичним субстратом. Для первинної перевірки вірогідності методу оцінювання вентрально розташованого травматичного субстрату був проведений ретроспективний аналіз даних нейровізуалізації 150 пацієнтів із травматичними змінами шийного відділу хребта. Були проаналізовані дані спондилограм, комп’ютерних та магнітно-резонансних томограм. Вимірювання проводились трьома незалежними експертами. Результати. Розроблений термін «компримуючий фактор», що становить собою збірне поняття і відображає загальну характеристику патологічних анатомічних субстратів, які виникають при ушкодженнях хребетного рухового сегмента, що призводять до деформації стінок хребетного каналу і, як наслідок, викликають здавлення структур хребетного каналу. Для кількісної характеристики виконувалось вимірювання сагітального розміру компримуючого фактора, що має абсолютну метричну величину і характеризує відносний ступінь зміщення субстрату в просвіт хребетного каналу. Отримані при статистичній обробці результати виявляють високу відтворюваність результатів вимірювань. Коефіцієнт конкордації становив 0,85 при р = 0,00025. Висновки. Наведену радіологічну ознаку доцільно використовувати для загальної характеристики клінічного випадку, а також при статистичній обробці даних із метою уніфікації уявлення про ступінь компресії вмісту хребетного каналу.
Диференційовані методи хірургічного лікування хворих з наслідками ушкоджень лицевого нерва
Authors: Tsymbaliuk I.V. , Tretyak I.B. , Gatskiy O.O. , Luzan B.M. , Petriv T.I. , Tsymbaliuk V.I.
Published: December 2019

Актуальність. Симетрія обличчя є надзвичайно важливою для кожної людини для повноцінного спілкування й комфортного існування в соціумі. Як наслідок, ушкодження лицевого нерва (ЛН) стає серйозною проблемою для пацієнта, спричинюючи низку негативних наслідків в багатьох аспектах життя хворого. Параліч м’язів обличчя спричинює пригнічення емоцій, виразу обличчя, заважає повноцінно спілкуватися, посміхатися, а також негативно впливає на орган зору хворого. Мета дослідження: вивчення результатів диференційованого хірургічного лікування хворих з ушкодженнями лицевого нерва. Матеріали та методи. За період з 1998 по 2018 р. було проведено 199 хірургічних втручань із застосуванням різних методів хірургічного лікування наслідків ушкодження ЛН — динамічних і статичних. Динамічні методи хірургічного лікування нейропатії лицевого нерва (НЛН) були застосовані у 173 випадках (86,9 %), статичні — у 26 випадках (13,1 %). Cередні показники віку становили 38,2 ± 1,1 року. Жінок було 67,2 %, чоловіків — 32,8 %. Оцінку тяжкості НЛН проводили за шкалою House-Brackmann. Пацієнтам проводили хірургічне втручання в терміни від 1 місяця до 15 років після ушкодження (медіана становила 7,0 ± 5,9 місяця). Результати. Загалом, для всіх 199 випадків, медіана у післяопераційному періоді показника функції ЛН за шкалою House-Brackmann становила 3,000 ± 0,067 бала. Добрі показники відновлення функції ЛН (до II–III балів за шкалою House-Brackmann) спостерігалися у 160 пацієнтів (80,41 %), задовільні (до IV–V балів за шкалою House-Brackmann) — у 39 пацієнтів (19,59 %). Проаналізувавши окремо результати хірургічного лікування методами невротизації, отримали такі показники відновлення функції ЛН. У групах 1–4 невротизація вірогідно покращувала функцію ЛН після операції (р < 0,01; Wilcoxon Matched Pairs Test, Mann-Whitney U-test). При проведенні хірургічного лікування хворих з ушкодженнями ЛН методами невролізу, шва та автопластики отримано добрі результати відновлення функції у 5 (62,5 %) з 8 хворих; після проведення хірургічних статичних методів — у 6 (85,7 %) із 7 хворих. Метод безопераційної підтяжки обличчя нитками був застосований у 19 пацієнтів з наслідками ушкодження ЛН після проведеної невротизації ЛН різними нервами-донорами і в усіх пацієнтів (у 100 %) покращив показники естетичності і симетрії обличчя (p < 0,001, Wilcoxon Matched Pairs Test). Висновки. Невротизація лицевого нерва різними нервами-донорами дає можливість досягнення хороших показників відновлення ЛН, проте для досягнення кращих функціональних результатів у хворих з наслідками ушкодження ЛН ми рекомендуємо доповнити лікування статичними методами безопераційної підтяжки обличчя, що виключає традиційні ризики і небажані ускладнення при проведенні класичної хірургічної статичної корекції обличчя.
Замісні трансплантати в травматології та ортопедії
Authors: Shimon V.M. , Alfeldiy S.P. , Stoika V.V. , Shimon M.V.
Published: December 2019

Робота присвячена дослідженню розвитку використання біоматеріалів для заміщення дефектів довгих кісток. Останніми десятиліттями намітилась активна тенденція, спрямована на створення матеріалів, які заміняють пошкоджені шкірні покриви, м’язову та кісткову тканину, судини та нервові волокна. На даний період такі матеріали дістали назву «біоматеріали». Одним із перспективних напрямків є виготовлення композиційних матеріалів на основі біоскла. Розглянуто особливості використання біоматеріалів різної природи, позитивні властивості та проблеми, пов’язані з їх використанням. Сформульовано вимоги до сучасних біоматеріалів, які використовуються для імплантації. Коротко охарактеризовано еволюцію даного напрямку та основні віхи. Визначено перспективні напрямки щодо подальших досліджень у даній галузі.
Дифференцированный подход к диагностике раннего неонатального сепсиса у преждевременно рожденных детей
Authors: Klymenko T.M. , Kosenko K.O.
Published: December 2019

Актуальность. Ранний неонатальный сепсис остается ведущей причиной заболеваемости и смертности недоношенных детей. Проблема своевременной диагностики обусловливает необходимость внедрения новых эффективных мониторинговых биомаркеров сепсиса новорожденных. Цель: совершенствование диагностики раннего неонатального сепсиса у преждевременно рожденных детей на основании определения диагностической значимости сывороточного уровня sTREM-1, разработка комплексного алгоритма и оценка эффективности подхода. Материалы и методы. Был проведен анализ клинико-лабораторных наблюдений 70 недоношенных детей с ранним неонатальным сепсисом (n = 22) и внутриутробной пневмонией (n = 48) с определением содержания sTREM-1 сыворотки крови. Результаты. У новорожденных с ранним неонатальным сепсисом выявлено достоверное снижение уровня sTREM-1 по сравнению с новорожденными с внутриутробной пневмонией (97,1 ± 4,5 пг/мл против 134,00 ± 7,73 пг/мл). При использовании неоднородной последовательной процедуры Вальда — Генкина установлены ранговые структуры диагностических показателей и разработана эффективная мультимаркерная диагностическая модель. Выводы. Определено, что содержание sTREM-1 в сыворотке крови детей из группы риска реализации внутриутробной инфекции < 148 пг/мл в первые сутки жизни достоверно ассоциируется с неонатальным сепсисом. Использование разработанного мультимаркерного алгоритма способствует совершенствованию диагностики раннего неонатального сепсиса.
Влияние хронической лямблиозной инвазии на качество жизни детей школьного возраста
Authors: Zaslavskaya G.О.
Published: December 2019

Актуальность. Сохранению здоровья детей посвящено много исследовательских работ. Одним из критериев оценки состояния ребенка является качество его жизни. В литературе широко используется термин «качество жизни, обусловленное здоровьем», который подразумевает характеристику различных сторон состояния организма — как связанных, так и не связанных с болезнью. Качество жизни при лямблиозе у детей до сих пор не изучено. Целью исследования стало изучение показателей качества жизни детей школьного возраста с хроническим течением лямблиоза. Материалы и методы. Под наблюдением находились 126 детей с хроническим лямблиозом в возрасте от 13 до 18 лет. Контрольную группу составили относительно здоровые дети (72 человека) того же возраста. Дети с лямблиозом основной группы принадлежали к разным возрастным подгруппам: I подгруппу составили пациенты подросткового возраста: мальчики 13–16 лет и девочки 12–15 лет — 64 человека (50,79 %), II подгруппу — юношеского возраста: юноши 17–18 лет и девушки 16–18 лет — 62 человека (49,21 %). Инструментом изучения качества жизни детей в исследуемых группах стал международный опросник MOS SF-36. Результаты. Установлено, что большинство показателей качества жизни детей с лямблиозом оказались ниже в сравнении с контрольной группой. Выявлено более значимое снижение показателей в юношеском возрасте. Самые низкие показатели касались области психологического компонента здоровья. Уровень психического здоровья в этой подгруппе снизился до 41,02 ± 2,04 балла, что ниже (р < 0,05), чем в контрольной подгруппе (65,12 ± 3,89 балла). При преимущественном поражении пищеварительной системы показатели физического компонента здоровья были на 12–19 баллов ниже. При поражении других органов и систем показатели психического компонента здоровья были ниже на 12–16 баллов, что обусловлено присутствием в подгруппе 87,1 % человек с астеноневротическим синдромом. Выводы. Лямблиозная инвазия снижает показатели качества жизни. Более низкие показатели установлены в юношеском возрасте. Показатели психологической сферы снижены при астеноневротическом синдроме, физической — при поражении пищеварительной системы.
Белок профилин как клинически значимый паналлерген в развитии синдрома пыльцевой и пищевой аллергии
Authors: Volosovets O.P. , Kryvopustov S.P. , Mozyrskaya O.V. , Kryvopustova M.V.
Published: December 2019

Профилин играет важную роль в качестве сенсибилизатора и фактора, представляющего трудности как в диагностике, так и в лечении пациентов с пыльцевой и растительной пищевой аллергией. В контролируемых исследованиях профилин доказал свою способность вызывать различные симптомы заболеваний верхних и нижних дыхательных путей. До конца не изучено клиническое значение профилинов в развитии респираторных заболеваний в реальных условиях воздействия, и в какой степени это способствует появлению симптомов. Крупные эпидемиологические исследования показали, что профилин является маркером тяжести заболевания и полисенсибилизации при аллергии на травы, а сенсибилизация к rPhl p 12 статистически связана с большей длительностью заболевания и оральным аллергическим синдромом к растительной пище. Роль профилина в развитии орального аллергического синдрома на растительные продукты питания была признана у пациентов с аллергией на пыльцу. Кроме того, профилин может вызывать системные реакции на растительную пищу в отдельных группах населения, которые обычно сталкиваются с сезонами с высоким уровнем пыльцы травы. Несмотря на то, что профилин считается второстепенным аллергеном, он является основным аллергеном некоторых растительных продуктов, например дыни (Cuc m 2), апельсина и сои. Аллергия на дыню, арбуз, цитрусовые, помидоры и бананы, как сообщается, является клиническим маркером гиперчувствительности к профилину. Его значение у лиц с аллергией на латекс остается низким или он вообще не имеет значения согласно некоторым публикациям. Невзирая на вышеупомянутую актуальность, не существует надежного терапевтического подхода к лечению аллергии на белок профилин. Более того, у пациентов с сенсибилизацией к профилину аллерген-специфическая иммунотерапия не показана ввиду недостаточного количества минорных компонентов в препаратах для данного вида терапии, а пищевая иммунотерапия недостаточно изучена. Таким образом, профилактические стратегии, а именно элиминационные мероприятия и симптоматическая терапия, могут быть оптимальным вариантом лечения для пациентов, чувствительных к профилину.
Aллерген-специфическая иммунотерапия в лечении бронхиальной астмы у детей
Authors: Besh L.V. , Slyuzar Z.L.
Published: December 2019

В структуре аллергической патологии ведущее место занимает бронхиальная астма, которая, согласно последним данным Всемирной организации здравоохранения, диагностируется у 235–300 миллионов жителей планеты и относится к тем заболеваниям, которые существенно снижают качество жизни пациентов. У детей бронхиальная астма остается одним из самых распространенных заболеваний респираторной системы, которые ассоциируются с риском инвалидизации и смертности. На основании адаптации международных клинических рекомендаций, отечественного опыта рабочая группа ежегодно обновляет подходы к лечению бронхиальной астмы у детей. В настоящее время доказано, что фармакотерапия астмы может эффективно контролировать ее симптомы и влиять на воспалительный процесс. Однако она не может влиять на специфический иммунный ответ и в случае прекращения приема лекарств симптомы болезни могут возвращаться. Единственным методом лечения, способным повлиять на естественный ход аллергии, является аллерген-специфическая иммунотерапия, которая позволяет уменьшить чувствительность организма ребенка к «виновному» аллергену и снизить активность хронического воспаления. Аллерген-специфическую иммунотерапию проводят с применением очищенных водно-солевых экстрактов аллергенов или выделенных из них отдельных аллергенных компонентов. Этот метод лечения обычно предусматривает подкожное или сублингвальное введение постепенно растущих количеств «виновных» аллергенов до достижения дозы, которая является эффективной в индукции иммунологической толерантности к аллергенам. Доказательная база эффективности применения аллерген-специ­фической иммунотерапии в лечении бронхиальной астмы в течение последних лет существенно расширилась. Полученные на сегодняшний день данные доказали, что проведение такого лечения позволяет изменить состав представительства цитокиновых маркеров, снизить чувствительность респираторного канала к экспозиции аллергена, предупредить расширение спектра причинно-значимых аллергенов, замедлить ход аллергического процесса, уменьшить потребность в лекарственных препаратах. Более того, сегодня можно утверждать, что по завершении успешных курсов аллерген-специфической иммунотерапии в течение длительного времени сохраняется ремиссия бронхиальной астмы. Таким образом, уникальное терапевтическое действие аллерген-специфической иммунотерапии диктует потребность ее широкого применения в лечении бронхиальной астмы у детей. Для поиска источников литературы изучались базы данных: Medline, Web of Science, the Cochrane Library, Scopus.
Нарушения функции почек в остром периоде ожоговой болезни и их прогностическое значение
Authors: Koval M.G. , Sorokina O.Yu. , Tatsyuk S.V.
Published: December 2019

Цель исследования: определить влияние тяжелой термической травмы на изменение уровня показателей функции почек в острый период ожоговой болезни. Материалы и методы. Проведен ретроспективный анализ 132 пациентов с тяжелой ожоговой травмой, которые были распределены на две группы в зависимости от исхода ожоговой болезни. Результаты. Были исследованы 132 истории болезни пациентов с тяжелой ожоговой болезнью. У 5,4 % (n = 3) пациентов I группы и 85,5 % (n = 65) пациентов II группы наблюдалось развитие острого поражения почек. Также у 10,5 % (n = 8) пациентов II группы в анамнезе отмечалось хроническое заболевание почек. В первые сутки острого течения ожоговой болезни отмечалось повышение уровня креатинина во II группе — 84,8 ± 4,2 мкмоль/л, что превышало показатели I группы, которые были ниже нормы — 67,9 ± 2,1 мкмоль/л. Показатели уровня мочевины сыворотки крови были повышены с первых суток ожоговой болезни в I и II группах и достигали максимума на 14-е сутки острой фазы ожоговой болезни (р = 0,304 и р = 0,694) соответственно. Протеинурия в исследуемых группах наблюдалась с первых суток ожоговой болезни и достигла максимума на 7-е сутки в І группе (0,22 ± 0,1 г/л, p = 0,115) и на 14-е сутки — во II группе (0,2 ± 0,1 г/л, p = 0,069). Темп суточного диуреза в течение всего периода ожоговой болезни существенно не менялся в обеих группах. Выводы. Течение тяжелой ожоговой болезни у больных сопровождается развитием почечного поражения, что в совокупности с возрастом, степенью поражения и наличием сопутствующей патологии обусловливает высокую летальность.
Приоритеты дорожной карты дальнейшего изучения сепсиса и септического шока, разработанной экспертами Surviving Sepsis Research Committee — SSRC 2018
Authors: Maltseva L.A. , Mosentsev N.N. , Mosentsev N.F. , Bazylenko D.V. , Lisnycha V.M.
Published: December 2019

Согласительный комитет из 16 международных экспертов, представляющих Европейское общество интенсивной терапии (ESICM) и SCCM, совместно определили последовательные приоритеты в лечении, эпидемиологии, исходах сепсиса и септического шока. Исследовательский комитет по выживаемости при сепсисе (Surviving Sepsis Research Committee — SSRC) выделяет 26 приоритетов при сепсисе и септическом шоке с анализом рекомендаций руководства по лечению сепсиса SSC Guidelines 2016, определяя провалы в понимании механизмов развития и прогрессирования сепсиса и его лечении, составляя дорожную карту для исследований при сепсисе и септическом шоке. Исследовательские приоритеты определены, и результаты представлены в виде вопросов, сгруппированных по алфавиту: А. Топ-6 исследовательских приоритетов; В. Инфекции; С. Жидкости и вазопрессоры; D. Адъювантная терапия; Е. Диагностические шкалы/идентификация; F. Управление/эпидемиология; G. Состояние пациентов после ОИТ (POST-ICU); H. Базисные/транснациональные знания.
Клинический случай катастрофического антифосфолипидного синдрома
Authors: Fesenko U.A. , Klofa T.H. , Skurativskii Yu.E. , Yakymovych Yu.S. , Pavchak R.M. , Rodzoniak A.I.
Published: December 2019

В статье описан клинический случай тромбофилии с тромбоцитопенией у пациента 75 лет с клиническими проявлениями катастрофического антифосфолипидного синдрома в виде мультифокального венозного и артериального тромбоза, полиорганной недостаточности (почечная, печеночная, церебральная, сердечно-сосудистая), дистальных некрозов на всех конечностях, тромбоцитопении. Лечение антикоагулянтами, антиагрегантами, кортикостероидами, плазмаферезом привело к улучшению состояния. Из-за дистальных некрозов ампутированы пальцы на обеих кистях, правая нижняя конечность на уровне средней трети голени. Приведен анализ литературы, клинических рекомендаций и возможные варианты диагноза, на фоне которого, вероятно, возникла тромбофилия с тромбоцитопенией. Обсуждаются дискуссионные вопросы и сложные решения в ведении таких пациентов.
Сучасні досягнення клінічної патофізіології у вивченні патогенезу цукрового діабету 1-го і 2-го типу в людини
Authors: Tronko M.D. , Zak K.P.
Published: December 2019

Огляд присвячений розвитку і досягненням в останні десятиліття нового наукового напрямку в медицині, що вивчає патогенез різних захворювань людини, — клінічної патофізіології. Завдяки використанню патофізіологією новітніх малотравматичних прижиттєвих високочутливих методів дослідження життєво важливих фізіологічних та імунологічних процесів, що мають місце в організмі хворих на цукровий діабет 1-го і 2-го типу, вдалося показати, що етіологія та патогенез цих захворювань у людей значно відрізняються від таких у тварин з експериментальним діабетом. Це дало можливість отримати точнішу інформацію про причини і природний перебіг цукрового діабету в людини, що сприяє створенню нових методів його діагностики, особливо доклінічної стадії розвитку, і стимулювало розробку ефективніших лікарських препаратів для його профілактики і лікування.
Вплив інфекції Нelicobacter рylori на гормонально-метаболічні показники й маркери хронічного запалення у жінок, хворих на синдром полікістозних яєчників
Authors: Arkhypkina T.L. , Bondarenko V.A. , Lyubimovа L.P.
Published: December 2019

Мета: дослідити вплив інфекції Helicobacter pylori (H.рylori) на гормонально-метаболічні показники й маркери хронічного запалення у хворих на синдром полікістозних яєчників (СПКЯ). Матеріали та методи. Обстежено 60 хворих із СПКЯ (середній вік — 26,4 ± 0,2 року) та 40 здорових жінок відповідного віку. Досліджували ліпідний спектр крові, показники вуглеводного обміну, загальний тестостерон (Тзаг.), естрадіол, сексстероїдзв’язуючий глобулін (ССЗГ), С-реактивний білок (СРБ), інтерлейкін-6 (ІЛ-6), антитіла IgG до H.pylori, гомоцистеїн. Оцінку визначених показників проводили залежно від наявності або відсутності інфекції H.pylori. Результати. Встановлено, що в контрольній групі підвищений рівень антитіл IgG до H.pylori зустрічався у 17,5 % обстежених, у них спостерігалось зниження концентрації ССЗГ та підвищення рівнів СРБ і гомоцистеїну. Серед пацієнток зі СПКЯ інфекція Н.pylori зустрічалась значно частіше (χ2 = 7,7; Р < 0,01), а її наявність посилювала існуючі дисліпідемію, інсулінорезистентність (ІР), гіперандрогенемію за рахунок підвищення рівня Тзаг. і зниження ССЗГ та супроводжувалась формуванням гіпергомоцистеїнемії й значним підвищенням маркерів запалення. Встановлено, що у пацієнток із СПКЯ підвищення рівня СРБ в сироватці пов’язане з наявною ІР і дисліпідемією, а збільшення рівнів ІЛ-6 — зі ступенем вираженості ІР й гіперандрогенемії. Висновки. Отримані результати вказують на тісний зв’язок між СПКЯ та інфекцією H.pylori, яка посилює наявні метаболічні і гормональні порушення, притаманні СПКЯ, призводить до підвищення СРБ та ІЛ-6. Однак не можна стверджувати, що дана інфекція є новим патогенетичним фактором формування СПКЯ.
Корекція ендотеліальної дисфункції та порушень мікроциркуляції в пацієнтів із критичною ішемією нижніх кінцівок та високим ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційних ускладнень
Authors: Kolotylo O.B.
Published: December 2019

Актуальність. Епідеміологічні дослідження свідчать, що критична ішемія нижніх кінцівок трапляється в 500–1000 пацієнтів на один мільйон населення на рік. В Україні щорічно проводиться близько 10 000 реконструктивних операцій із приводу оклюзійних уражень артерій нижніх кінцівок. Одночасно щорічно виконується близько 8–10 тис. ампутацій нижніх кінцівок на ґрунті атеросклерозу. Метою дослідження було вивчення можливості корекції ендотеліальної дисфункції та порушень мікроциркуляції в пацієнтів із хронічною критичною ішемією нижніх кінцівок та високим ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційних ускладнень після реконструктивних операцій. Матеріали та методи. В основу роботи покладено аналіз комплексного обстеження та хірургічного лікування 220 хворих на облітеручий атеросклероз аорти та магістральних артерій нижніх кінцівок. Ендотеліальну дисфункцію оцінювали шляхом визначення рівня маркерів: Р-селектину, Е-селектину, тканинного активатора плазміногену, ендотеліну-1, молекули адгезії судинного ендотелію 1-го типу, циркулюючих ендотеліальних клітин. Результати. Порівнюючи рівень ендотеліальної дисфунції та стан мікроциркуляції в ранньому післяопераційному періоді в пацієнтів із спеціальною доопераційною підготовкою й без такої, можна говорити про потребу та ефективність перед­операційного застосування бета-блокатора небівололу, інгібітора АПФ периндоприлу аргініну та L-аргініну. Висновки. Застосування в передопераційному періоді бета-блокатора небівололу, інгібітора АПФ периндоприлу аргініну, L-аргініну та сольового гіперосмотичного гіпертонічного розчину декстрану в пацієнтів із високим ризиком реперфузійно-реоксигенаційних ускладнень дає можливість запобігти значним порушенням при розвитку ендотеліальної дисфункції та погіршенню функціонування мікроциркуляторного русла й забезпечити оксигенацію тканин на рівні 5,04 ± ,37 мм рт.ст. після реваскуляризації нижніх кінцівок.