bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
The Methow Beaver Project: the Challenges of an Ecosystem Services Experiment
Authors: Brick Philip , Woodruff Kent
Published: January 2019

This case explores the Methow Beaver Project (MBP), an ambitious experiment to restore beaver (Castor canadensis) to a high mountain watershed in Washington State, USA. The Pacific Northwest is already experiencing weather regimes consistent with longer term climate projections, which predict longer and drier summers and stronger and wetter winter storms. Ironically, this combination makes imperative more water storage in one of the most heavily dammed regions in the nation. Although the positive role that beaver can play in watershed enhancement has been well known for decades, no project has previously attempted to re-introduce beaver on a watershed scale with a rigorous monitoring protocol designed to document improved water storage and temperature conditions needed for human uses and aquatic species. While the MBP has demonstrated that beaver can be re-introduced on a watershed scale, it has been much more difficult to scientifically demonstrate positive changes in water retention and stream temperature, given hydrologic complexity, unprecedented fire and floods, and the fact that beaver are highly mobile. This case study can help environmental studies students and natural resource policy professionals think about the broader challenges of diffuse, ecosystem services approaches to climate adaptation. Beaver-produced watershed improvements will remain difficult to quantify and verify, and thus will likely remain less attractive to water planners than conventional storage dams. But as climate conditions put additional pressure on such infrastructure, it is worth considering how beaver might be employed to augment watershed storage capacity, even if this capacity is likely to remain at least in part inscrutable.
Returning Water Data to Communities in Ndola, Zambia: A Case Study in Decolonising Environmental Science
Authors: Chitondo Mando , Dombroski Kelly
Published: January 2019

Many scientific research projects carried out in developing countries gather data and fail to return any summary of the findings to the community that provided the data. Residents from communities experiencing water issues are therefore deprived of effective participation in the use of findings, since communities might be seen as only a source of data. Indigenous writers have revealed the injustice of this reality and have suggested that this is typical of colonial or ‘colonising’ research methods. It is concerning because accessing research knowledge encourages communities to examine their issues and empowers them to formulate solutions. Inspired by decolonising methodologies, we explored different ‘decolonising’ approaches to returning research findings to participant communities using the results of a recent water research project conducted in Ndola, Copperbelt Province, Zambia. In this case study, we describe participant communities experience regarding access to research findings and conclude that face-to-face discussion is the preferred approach to returning water research findings in Ndola.
Teaching Environmental Policy by Having Students Write Case Studies
Authors: Mallinson Daniel J.
Published: January 2019

Instructors, particularly those teaching public policy, often wish to incorporate the development of practical skills into their course assessments. These can range from writing briefs to novel research papers. Instructors also often desire to increase the rigor and utility of these assignments. More often than not, a skill may be developed, but the product is discarded at the end of the course. This article describes the incorporation of writing case studies for Case Studies in the Environment into an upper-level undergraduate course that also included graduate students. Students were required to meet the submission criteria for the journal and were encouraged, but not required, to submit their cases for publication after the course ended. While the course was small, and thus the projects manageable, the following discusses how a team approach could be employed in other classes and how students rose to the occasion in creating potentially publishable work.
Environmental and Evolutionary Drivers of the Modular Gene Regulatory Network Underlying Phenotypic Plasticity for Stress Resistance in the Nematode Caenorhabditis remanei
Authors: Sikkink Kristin L , Reynolds Rose M , Ituarte Catherine M , Cresko William A , Phillips Patrick C
Published: January 2019

Organisms can cope with stressful environments via a combination of phenotypic plasticity at the individual level and adaptation at the population level. Changes in gene expression can play an important role in both. Significant advances in our understanding of gene regulatory plasticity and evolution have come from comparative studies in the field and laboratory. Experimental evolution provides another powerful path by which to learn about how differential regulation of genes and pathways contributes to both acclimation and adaptation. Here we present results from one such study using the nematode Caenorhabditis remanei. We selected one set of lines to withstand heat stress and another oxidative stress. We then compared transcriptional responses to acute heat stress of both and an unselected control to the ancestral population using a weighted gene coexpression network analysis, finding that the transcriptional response is primarily dominated by a plastic response that is shared in the ancestor and all evolved populations. In addition, we identified several modules that respond to artificial selection by (1) changing the baseline level of expression, (2) altering the magnitude of the plastic response, or (3) a combination of the two. Our findings therefore reveal that while patterns of transcriptional response can be perturbed with short bouts of intense selection, the overall ancestral structure of transcriptional plasticity is largely maintained over time.
Tissue-Specific Transcriptome Analysis Reveals Candidate Genes for Terpenoid and Phenylpropanoid Metabolism in the Medicinal PlantFerula assafoetida
Authors: Amini Hajar , Naghavi Mohammad Reza , Shen Tong , Wang Yanhong , Nasiri Jaber , Khan Ikhlas A , Fiehn Oliver , Zerbe Philipp , Maloof Julin N
Published: January 2019

Ferula assafoetida is a medicinal plant of the Apiaceae family that has traditionally been used for its therapeutic value. Particularly, terpenoid and phenylpropanoid metabolites, major components of the root-derived oleo-gum-resin, exhibit anti-inflammatory and cytotoxic activities, thus offering a resource for potential therapeutic lead compounds. However, genes and enzymes for terpenoid and coumarin-type phenylpropanoid metabolism have thus far remained uncharacterized in F. assafoetida. Comparative de novo transcriptome analysis of roots, leaves, stems, and flowers was combined with computational annotation to identify candidate genes with probable roles in terpenoid and coumarin biosynthesis. Gene network analysis showed a high abundance of predicted terpenoid- and phenylpropanoid-metabolic pathway genes in flowers. These findings offer a deeper insight into natural product biosynthesis in F. assafoetida and provide genomic resources for exploiting the medicinal potential of this rare plant.
Establishment and Maintenance of Chromatin Architecture Are Promoted Independently of Transcription by the Histone Chaperone FACT and H3-K56 Acetylation in Saccharomyces cerevisiae
Authors: McCullough Laura L , Pham Trang H , Parnell Timothy J , Connell Zaily , Chandrasekharan Mahesh B , Stillman David J , Formosa Tim
Published: January 2019

Using a combination of in vitro biochemistry, genetics, and genomics, McCullough and Pham et al. explore how the histone:DNA contact at the entry/exit site of nucleosomes affects the functions of the histone chaperone FACT in the yeast...

FACT (FAcilitates Chromatin Transcription/Transactions) is a histone chaperone that can destabilize or assemble nucleosomes. Acetylation of histone H3-K56 weakens a histone–DNA contact that is central to FACT activity, suggesting that this modification could affect FACT functions. We tested this by asking how mutations of H3-K56 and FACT affect nucleosome reorganization activity in vitro, and chromatin integrity and transcript output in vivo. Mimics of unacetylated or permanently acetylated H3-K56 had different effects on FACT activity as expected, but the same mutations had surprisingly similar effects on global transcript levels. The results are consistent with emerging models that emphasize FACT’s importance in establishing global chromatin architecture prior to transcription, promoting transitions among different states as transcription profiles change, and restoring chromatin integrity after it is disturbed. Optimal FACT activity required the availability of both modified and unmodified states of H3-K56. Perturbing this balance was especially detrimental for maintaining repression of genes with high nucleosome occupancy over their promoters and for blocking antisense transcription at the +1 nucleosome. The results reveal a complex collaboration between H3-K56 modification status and multiple FACT functions, and support roles for nucleosome reorganization by FACT before, during, and after transcription.
Yo no me quiero morir
Authors: Castro Ana
Published: January 2019

Ana Castro∗ Yo vi morir una casa, y otra casa y otra casa, y allí estaba mi casa. Yo vi morir autos, calles, barrios, luces. Vi morir la panadería, el kiosco y la escuela. Yo vi morir en el fuego los muebles, los colchones y la ropa. Vi morir mi perro que flotó durante días en el comedor. Yo vi morir dibujos, documentos, títulos, cuadros, libros. Yo vi morir los juguetes de mis hermanos, las paredes dibujadas por ellos, vi morir cumpleaños. Yo vi morir la espera, los recuerdos y las únicas fotos de mi infancia. Yo vi morir la noche en los sonidos de las balas y los helicópteros. Vi morir la esperanza en los que vivieron meses sobre los techos. Yo vi morir cubiertos, manteles, lavarropas, televisores, radios, heladeras, cocinas, espejos, sillas, mesas, sillones, almohadas, útiles, mochilas; en cada pila de basura que habitaron las calles. Yo vi morir el pasado, la infancia de los pibes, las muertes no anunciadas. Vi morir nombres y apellidos, árboles y flores. Vi morir filas de gente buscando gente, de colchones apilados, de paquetes de velas y linternas. La luz de esos días sobrevive en imágenes. La luz de una foto ilumina la memoria y vibra. Las muertes serán siempre eso; oscuridad y luz ¿Y yo?: Yo no me quiero morir.
Religinė moralė
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios Lietuvos ateistai apie gnoseologines religijos ištakas
Authors: Barzdaitis Juozas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Moralinių socialistinės ideologijos principų metodologiniai pagrindai
Authors: Lozuraitis Albinas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Žmonių santykių susvetimėjimas klasinės visuomenės sąlygomis ir jo atsispindėjimas religiniuose vaizdiniuose
Authors: Lazutka Valentinas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Apie kai kurias lietuvių socialistinės nacijos formavimosi ir vystymosi ypatybes
Authors: Smirnovas A.
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios Lietuvos ateistai apie ankstyvąsias religinių tikėjimų formas
Authors: Barzdaitis Juozas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurie materialistinės filosofijos ir ateizmo klausimai „Kultūros"
Authors: Griška Albinas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Šiuolaikinė katalikybė ir jos filosofija
Authors: Minkevičius Jokūbas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Iš logikos alebros istorijos viduriniaisiais amžiais
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Psichologijos dėstymas filosofijos kurse Lietuvos mokyklose antrojoje XVIII a. pusėje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Marksistinio ateizmo revidavimas lietuviškosios socialdemokratijos ideologų darbuose ir jo kritika Z. Angariečio raštuose
Authors: Darginavičienė Aldona
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Estetikos problemos „Aušroje” ir „Varpe”
Authors: Genzelis Bronislovas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Jaunųjų mokslininkų konferencija
Authors: Ažubalis J.
Published: January 2019

1967 m. gruodžio 6–8 dienomis Vilniuje vyko antroji respublikinė jaunųjų mokslininkų konferencija, skirta Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos penkiasdešimtmečiui paminėti. Konferencijos visuomeninių mokslų skyriuje aktyviai dirbo filosofijos sekcija, joje buvo perskaityta 12 pranešimų. Pranešimus skaitė E. Krakauskas, V. Radvilavičius, B. Palubinskas, S. Venskevičius, P. Pečiūra, I. Ledas, K. Stoškus ir kiti.
Ženklas ir jo reikšmė žodyje
Authors: Rickevičiūtė Kristina
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Kai kurie gamtos filosofijos klausimai senajame Vilniaus universitete (XVII a.-XVII a. pirmoji pusė)
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Informacijos ir entropijos sąvokų ryšio klausimu
Authors: Lechemas Geršonas
Published: January 2019

Santrauka ruošiama
Jubiliejaus proga
Authors: Morkūnas Z.
Published: January 2019

1968 m. lapkričio 14–16 d. Šiaulių K. Preikšo pedagoginio instituto dvidešimtmečio proga įvykusioje konferencijoje pranešimus skaitė ir visuomenės mokslų atstovai, tarp jų ir filosofai. B. Genzelis perskaitė pranešimą „Lietuvos kultūrinio palikimo vertinimo kriterijaus klausimu“, A. Gaigalaitė – „Istorijos mokslo Lietuvoje istoriografijos klausimu“, E. Gendrolis – „V. Leninas apie metodologinius materialistinės pasaulėžiūros formavimosi pagrindus“, J. Ažubalis – „Religinės pažiūros į moterį kritika Lietuvos ateistinėje 1940–1965 m. literatūroje“.
Tuvija Anbinderis (1907-1970)
Authors: Smirnovas A.
Published: January 2019

1970 m. lapkričio 3 d. mirė filosofijos mokslų kandidatas Tuvija Abinderis. Jis 1945–1962 m. dirbo Vilniaus Aukštojoje partinėje mokykloje, 1962–1965 m. Mokslų akademijos Filosofijos katedroje. Jis tyrinėjo demokratinės revoliucijos peraugimo į socialistinę problemas, socialistinės valstybės vystymąsi ir jos vaidmenį kuriant komunizmą, kovojo prieš revizionistinę ir reformistinę ideologiją.
I. Kanto reikšmė filosofijos istorijoje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami svarbiausi I. Kanto filosofijos principai, jo idėjų reikšmė tolesnei filosofijos raidai ir kitiems mokslams. Teigiama, kad pažinimo kategorijas traktuodamas apriorizmo požiūriu, I. Kantas išsakė mokslo metodologijos principą, jog moksliniame pažinime visuomet egzistuoja kategorinė mąstymo struktūra, sąlygojanti patį pažinimą. Pradinių teorijos sąvokų apibrėžimai iš dalies apsprendžia patį teorijos turinį. Pabrėžiama reali analitiškumo ir sintetiškumo problematika, išreiškianti dviejų rūšių (fakto ir proto) tiesas. Aptariama I. Kanto pažiūra į psichologiją: jis manė, kad psichologija liks aprašomuoju mokslu ir nepasieks teorinio lygmens, nes joje esą negalima eksperimentuoti ir ji nesinaudoja matematika. Teigiama, kad logika neabejotinai yra silpniausia I. Kanto pažiūrų dalis, jis nesugebėjo deramai įvertinti šiuolaikinės logikos pradininko G. Leibnizo loginės metodologijos. Aptariama I. Kanto idėjų įtaka kitiems mokslams (jutimo organų fiziologijai), literatūrai (F. Dostojevskis), jų recepcija Lietuvoje.
Demokratija ir socializmas
Authors: Gasiūnas Adolfas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas demokratijos principo istorinis sąlygotumas bei šio principo socialinis turinys. Teigiama, kad demokratijos principas buržuazinėse teorijose yra grynai formalus. Keldamas žmogiškosios emancipacijos idėją ir laikydamas demokratiją priemone susvetimėjusiems santykiams likviduoti, marksizmas demokratijos principui suteikia naują turinį, jį siedamas su klasių egzistavimo ekonominių pagrindų panaikinimu. Nagrinėjamas demokratijos ir privatinės nuosavybės panaikinimo santykis: dėl gamybos priemonių privatinės nuosavybės buržuazinė demokratija visada yra tik demokratija gamybos priemonių savininkų klasei. Daromos išvados, kad nuosekliai mokslinis demokratijos aiškinimas reikalauja griežtai atsiriboti nuo formalaus abstrakčiai vertybinio požiūrio, kuris būdingas buržuazinėms demokratijos teorijoms. Socialistinės demokratijos turinį nusako socialistiniai ekonominiai santykiai. Marksizmo požiūriu, demokratija yra procesas, konkreti socialistinės demokratijos forma yra istoriškai sąlygotas dalykas: ji vystosi ir yra priklausoma nuo anksčiau buvusios valdymo formos.
Kantiana lituanica
Authors: Tumelis Juozas
Published: January 2019

Spausdinama I. Kantui skirtos lietuviškosios literatūros bibliografija, kurios tikslas – sukaupti į vieną vietą I. Kanto raštų vertimus bei jo palikimą ir asmenybę liečiančius darbus lietuvių kalba nuo pat pirmųjų straipsnių pasirodymo XIX a. iki 1974 m. pabaigos. Bibliografiją sudaro 261 pozicija, išspausdinta 1864–1974 metais, kuri apima: I. Kanto raštų vertimus, bendro pobūdžio nagrinėjimus ir vertinimus, specialesni kurio nors I. Kanto filosofijos klausimo ar jo įnašo atskiriems mokslams nagrinėjimai, I. Kanto kilmės bei jo įnašo į lietuvių kultūrą klausimai bei kita.
Naujos disertacijos: B. Genzelis
Authors: Stoškus Krescencijus
Published: January 2019

1973 m. gruodžio 19 d. Vilniaus universitete Bronislovas Genzelis apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją „Švietimo idėjos Lietuvos filosofinės minties istorinėje raidoje“. Oponentai: filos. dr. Jokūbas Minkevičius, filos. dr. prof. Irmija Zaksas, istorijos dr. Vytautas Merkys. Disertacijoje nagrinėjamas šviečiamųjų idėjų Lietuvoje raidos laikotarpis, aptariamas tų idėjų formavimasis, plitimas ir savitumas, nulemtas komplikuotų Lietuvos socialinių bei kultūrinių sąlygų, šviečiamųjų idėjų ryšys su romantinėmis kultūros ir istoriografijos koncepcijomis.
Mokslo logika ir jos vieta filosofijoje
Authors: Nekrašas Evaldas
Published: January 2019

B. Palubinsko knygos „Mokslo logikos klausimai“ (1974 m.) recenzijoje pabrėžiama aiški knygos struktūra, detali ir sisteminga analizė, pažymimas vertingas hipotezių kūrimo ir pagrindimo problemų tyrimas. Knygos autorius kritikuojamas dėl dialektinio materializmo ontologinių problemų išskyrimo, neaiškaus gnoseologijos ir mokslo logikos santykio, mokslo logikos ir mokslo metodologijos santykio bei mokslo logikos ir metateorijos santykio. Recenzentas pateikia pastabų dėl loginio pozityvizmo raidos traktavimo, loginio pozityvizmo ir mokslo filosofijos santykio, kritikuoja falsifikacinės verifikacijos termino vartojimą.
Semiotiko žvilgsnis į kalbą (Pasikalbėjimas su prof. Algirdu Greimu)
Authors: Pavilionis Rolandas
Published: January 2019

Publikuojamas žymaus prancūzų semiotiko, Paryžiaus aukštosios socialinių mokslų mokyklos Bendrosios semantikos katedros vedėjo profesoriaus Algirdo Juliaus Greimo interviu, duotas Vilniaus universiteto Filosofijos istorijos katedros docentui Rolandui Pavilioniui. Aptariamas struktūrinės semantikos požiūrio specifiškumas, kalbos samprata, diskurso rišlumo, diskursų organizacinių principų, jų tipologijos, mitologijos tyrimų metodologinės problemos, perėjimo nuo semantikos į semiotiką, semiotikos paplitimo pasaulyje ir kiti klausimai.
Moralė socialiniame kontekste
Authors: Ribakovienė Vanzeta
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas moralės ir socialinių procesų santykis. Moralė yra sudėtinė, integruota tam tikros socialinės grupės ar visos visuomenės, kaip funkcionuojančios sistemos, dalis. Vienas iš būdų, pagal kurį galima nustatyti tam tikrus socialinio gyvenimo skirtumus, – tai moralinio žodyno ir realaus moralinio elgesio palyginimas. Iš moralės prigimties išplaukia tai, kad atsiranda galimybė dvejopai aiškinti moralės ir socialinės tikrovės santykį. Straipsnyje taip pat teigiama, kad moralės normų turinys priklauso ne tik nuo skirtingų tautų ir epochų socialinio konteksto, bet ir nuo konkrečių socialinių santykių praktikos. Socialinių santykių visumoje galima skirti įvairius jų pjūvius: tai ir betarpiški kasdieninės buities santykiai, ir žmonių dalyvavimas didesnių grupių gyvenime. Apžvelgiama moralė skirtingų istorijos epochų socialiniame kontekste, pradedant senovės Graikijos valstybėmis-poliais, Romos imperija, tęsiant Europos viduramžių feodalinių santykių kontekste, baigiant kapitalistinėmis ir socialistinėmis šalimis. Aptariama, kodėl kapitalizmas griauna papročius ir paprotinę moralės sąmonę, nors tai neleidžia teigti, kad kapitalistinėse šalyse nyksta moralė.
Tiesa mene
Authors: Jackūnas Žibartas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama meno kūrinio gnoseologinio statuso problema. Aptariami skirtingi požiūriai į meno ir loginio sprendinio santykio problemą, gvildenamas meninės tiesos klausimas. Teigiama, kad vienos meninės tiesos koncepcijos orientuojasi į tradicinę, gnoseologinę tiesos, kaip minties atitikimo tikrovei, sampratą, o kitose koncepcijose menine tiesa laikoma formos ir išraiškos vienovė, kūrinio autentiškumas, turinio reikšmingumas, emocinis poveikis ir panašiai. Pirmosios, daugiausia materialistinei estetikai atstovaujančios, meninės tiesos koncepcijos tiesą mene traktuoja kaip teisingą reiškinių esmės atskleidimą per individualius charakterius, įvykius, tipiškų reiškinių bruožų perteikimą ir kita. Teigiama, kad meno kūriniams tiesiogiai negalima priskirti teiginių statuso, nes meninė išmonė tiesiogiai neturi loginio teiginio, pažintinio vaizdo prasmės. Nagrinėjant tiesą mene reikia atsižvelgti į savitą tikrovės atspindėjimo ir meninės išmonės santykį mene, aiškinti jo pažintinės funkcijos realizavimo būdą.
Kūrybos kredo
Authors: Truikys Liudas
Published: January 2019

Pateikiamos dailininko scenografo Liudo Truikio mintys apie scenografo kūrybinę veiklą, muzikos garsų ir plastinių formų santykį, dramos teatro ir operos teatro dekoracijų specifiką, muzikinės formos, sąskambių, ritmo, muzikos ir vaizduojamojo meno sintezės ir kitus klausimus.
V. Džeimso „radikalusis empirizmas“
Authors: Patkauskaitė Jūratė
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama amerikiečių pragmatizmo filosofijos svarbiausio atstovo W. Jameso pažinimo sampratos svarbiausi bruožai. Filosofas plėtojo vadinamąjį radikalųjį empirizmą, teigiantį, kad visa realybė (fizinė ir psichinė) yra sudaryta iš vienos pirminės – patyrimo – substancijos. Grynasis patyrimas yra sudėtingas nuoseklus darinys, atsiveriantis žmogaus sąmonei iš karto savo tikrąja esme. Pirminiai patyrimo duomenys pasireiškia kaip jutimiškai nepertraukiami, kaip patyrimo srautas. Perėjimas į kitą patyrimą yra vienintelė prieš tai buvusio patyrimo funkcija. Teigiama, kad W. Jameso pažinimo teorijoje nelieka objektyvios subjekto bei objekto tarpusavio sąveikos. Pažintinį santykį šioje teorijoje pakeičia skirtingos reagavimo į įvairius dirgiklius formos ir nerami būsena pačios sąmonės viduje. Daroma išvada, kad, sutelkęs visą dėmesį į individualų patyrimą kaip gnoseologinių problemų sprendimo pagrindą, W. Jamesas iš esmės sukūrė naują subjektyviojo idealizmo variantą.
Religijos esmės klausimai pirmųjų Lietuvos marksistų darbuose
Authors: Mikuckas Petras
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami religijos esmės klausimai pirmųjų Lietuvos marksistų (V. Kapsuko, Z. Angariečio, S. Matulaičio ir kt.) darbuose. Jie nesitenkino konstatavimu, kad religinės pažiūros yra gnoseologiškai iškreiptas, fantastinis tikrovės atspindys, bet mėgino religiją paaiškinti moksliškai. Lietuvos pirmieji ateistai marksistai pirmąkart Lietuvos ateistinės minties istorijoje religiją apibrėžė kaip sudėtingą visuomenės antstato reiškinį, akcentuodami pagrindinius struktūrinius jos elementus: religinę sąmonę, religinius santykius, religines organizacijas ir religinį kultą arba apeiginių veiksmų visumą. Religiją sąlygoja ekonominė bazė, šis determinavimas vyksta per religinę sąmonę. Dievą jie suprato kaip žmogaus sąmonės produktą, iškreiptos fantazijos vaizdinį. Kritikuodami religijos dogmą apie nemirtingą sielą, ateistai moksliškai aiškino žmogaus psichikos procesus. Nepaisant to, kad didžioji marksistų ateistų dalis religiją traktavo vien tik kaip ideologiją, gerėjantis materialistinis supratimas leido jiems efektyviai kritikuoti tiek objektyviuosius, tiek ir subjektyviuosius idealistus ir jų pažiūras į religiją bei jos esmę.
Dėl Tarybų Lietuvos socialinės struktūros antikomunistinių falsifikacijų
Authors: Skerstonas Klemensas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos lietuvių buržuazinės emigracijos ideologų teiginių apie Tarybų Lietuvos socialinę struktūrą specifinės ypatybės. Jų leidiniuose spausdinami bei komentuojami marksizmo renegatų, dešiniųjų socialistų, radikaliosios krypties sociologų rašiniai, kurie dažniausiai pristatomi kaip marksistiniai. Rašant apie darbininkų klasę socialistinėje Lietuvoje nevengiama faktinės medžiagos iškraipymų, falsifikacijų. Buržuaziniai ideologai labai tendencingai apibūdina socialistinės Lietuvos kaimo gyventojų, miesto ir kaimo santykius, iškreiptai vaizduodami industrializaciją, kolektyvizaciją, kaimo gyventojų migraciją į miestus. Jie kapitalistinių gamybinių santykius realijas mechaniškai bando taikyti socializmui ir pateikia aiškiai tendencingus socialistinio gamybos būdo vertinimus. Visiškai nekreipiamas dėmesys į pagrindinius socialistinės visuomenės bruožus, kurie ją skiria nuo buržuazinės visuomenės ir kurie labiausiai pasireiškia visuomenės socialinėje struktūroje. Socialistinėje visuomenėje dar egzistuojančius klasinius skirtumus siekiama traktuoti kaip socialinius antagonizmus ir vaizduoti juos kaip realaus socializmo raidos tendencijas.
Žmogus, kultūra, istorija
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje bandoma istoriškai rekonstruoti ispanų filosofo J. Ortegos y Gasseto kultūros krizės koncepciją ir pateikti alternatyvų šios problemos sprendimo būdą. Teigiama, kad XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Vakarų Europa gyveno kultūros krizės nuojautomis. J. Ortega y Gassetas teigė, kad ši krizė yra neišvengiama proto galimybių pervertinimo pasekmė. Dar antikos epochoje protas buvo paverstas žmogaus gyvenimo aukščiausiu principu. Tai davė pradžią kultūros automatizacijai, o vėliau – jos objektyvacijai. Praradusi ryšį su gyvenimo spontaniškumu kultūra sustabarėjo ir tapo kliuviniu savo pačios raidai. Vienintelis kultūros krizės sprendimo būdas glūdi tame, kad protas turi būti pajungtas gyvenimui ir taip pagyvinta kultūra: viena proto apraiškų (utopinis protas) turi būti pakeista kita (vitaliniu protu). Istorijoje viešpatauja psichologinis būtinumas. Skiriamos trys kultūros vystymosi stadijos: tradicinė, racionali ir mistinė. Racionaliojoje stadijoje vykstančios revoliucijos tėra utopinio proto avantiūros. J. Ortega y Gassetas perspektyvos teorija grindžia absoliučios tiesos galimybę ir tuo formaliai gelbsti vertybinį tiesos pobūdį.
Sezemaniana (Medžiaga Vosyliaus Sezemano bibliografijai)
Authors: Tumelis Juozas
Published: January 2019

Spausdinama Vosyliaus Sezemano darbų bibliografija bei pateikiama literatūros apie šį filosofą sąrašas. Autorius teigia, kad per pusę amžiaus V. Sezemanas rusiškai, vokiškai ir lietuviškai parašė ir išspausdino daugiau kaip 100 darbų – studijų ir straipsnių, vadovėlių, recenzijų, apžvalgų ir informacijų, kitų dalykų (neskaitant jų variantų ir atspaudų). Jis žinomas kaip filosofijos tekstų vertėjas į lietuvių kalbą, įžvalgus jų komentatorius, įvairių leidinių pagalbininkas. Dalis Jo raštų liko neišspausdinti arba neužbaigti. Bibliografijoje surinkti 1910–1984 m. išspausdinti V. Sezemano darbai (nr. 1–148). Literatūroje apie V. Sezemano gyvenimą, veiklą ir raštus (nr. 149–227) mėginta atsisakyti pasikartojančių žinių iš vienarūšių leidinių, tačiau retkarčiais nevengta ir smulkmenų, jeigu jose teikiamos žinios neaptinkamos ar skirtingai interpretuojamos kituose leidiniuose. Neregistruoti tie raštai, kuriuose jis tik cituojamas.
Mokslas XX amžiaus kultūroje
Authors: Minkevičius Jokūbas
Published: January 2019

Straipsnyje svarstoma apie mokslą ir jo vietą kultūroje. Pirmiausia siekiama apibrėžti mokslo ir kultūros sąvokas. Kadangi mokslas priklauso kultūrai, tai jis gali būti ir apibrėžiamas per ją. Pirminis kultūros apibrėžimas galimas tik natūros (gamtos) atžvilgiu. Kultūra yra žmogiškosios kūrybinės veiklos antstatas natūros bazėje. Mokslas yra pažintinė žmonių veikla, kilusi iš natūros ir kultūros sąveikos. Mokslo pažinimo funkcija realizuojama teoriškai rekonstruojant tikrovę. Kiek mokslas yra politikos dalykas, priklauso ne nuo objektyvios tiesos, o nuo jo socialinio vaidmens, nuo skirtingų socialinių interesų, kuriuos jis liečia. Panaudodamas mokslą, kapitalizmas labiausiai pranoko natūrą galingų gamybinių jėgų išsivystymu, tuo paveikdamas visą kultūrą. Mokslas XX a. paženklino visą kultūrą scientistiniais bei racionalistiniais, pragmatiškais bei technokratiškais techniškosios civilizacijos bruožais, gerokai deformuodamas tradicinę dvasinę kultūrą. Šiame kontekste pozityviąją kultūrinę misiją mokslas gali atlikti savo vidinės fundamentalizacijos, integracijos, ekologizacijos, humanitarizacijos būdu, taip pat harmoningai integruodamasis į žmonijos bendrą dvasinę kultūrą.
Teisinės sąmonės samprata ikimarksistinėje sociologijoje
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama istoriniu bei metodologiniu aspektu apžvelgti teisinės sąmonės aiškinimo raidą nuo seniausių laikų iki marksizmo atsiradimo. Teisė buvo filosofinės refleksijos objektas jau senovėje. Seniausiose antikos teorijose randame samprotavimų apie valstybę ir įstatymus, tačiau iki sofistų laikų šių klausimų reikšmė filosofijoje tebuvo antraeilė. Sofistai nagrinėjo įstatymų prigimties klausimą: nėra jokio natūralaus, visuotinio, absoliutaus teisingumo, kiekvienai valstybei teisingi tik savi įstatymai ir tik ribotam laikui. Sokratas prigimtinę teisę laikė tvirčiausiu teisingumo pagrindu: nerašytų, dieviškų įstatymų idėja tampa tik doroviniu veikiančių įstatymų pagrindu. Idealistine metodologija besivadovavusioje ikimarksistinėje sociologijoje teisės prigimtis aiškinama subjektyviai: teisė tampa pirmąja socialinių įvykių priežastimi, šalia visuomenės esančia ir jos gyvenimą lemiančia valia. Toks požiuris į teisę kaip į reiškinį, neturintį ryšio su visuomenės ekonomine struktūra, sudarė pagrindą vadinamajai teisės filosofijai – savarankiškai filosofijos disciplinai, kurios problematikos branduolys – teisės prigimties, esmės, bei vaidmens visuomenėje analizė.
Išgelbėti tiesą: pozityvistinės filosofijos vingiai
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama apžvelgti pozityvistinės filosofijos raidą jos kultūrologinių prielaidų aspektu. Parodoma, kaip konkrečios kultūrologinės prielaidos pasireiškė G. Galilėjaus bandymuose matematinę gamtotyrą padaryti Renesanso kultūros esmine sudėtine dalimi, vėliau – kaip panašios prielaidos sąlygojo A. Comte‘o pozityvistinę filosofiją bei vėlesnę jos plėtotę, vykdytą R. Avenarijaus, E. Macho, loginių empiristų, K. R. Popperio, T. Kuhno, I. Lakatoso ir P. Feyerabendo. Teigiama, kad normatyvinio kultūros matmens – vertybių tinklo, organizuojančio išsiskaidžiusią dėl specializacijos žmogiškąją veiklą į visumą – pagrindinius principus buvo išaiškinusi dar antikos idealistinė filosofija. Prasidėjus materialios kultūros (technikos) intervencijai į gamtą, gamtos tyrinėjimų svarba ėmė tolydžio augti. Konstatavęs Šventojo Rašto pažintinį ribotumą, G. Galilėjus kaip tikslesnį ir tikresnį Dievo žodžio pažinimą pasiūlė matematinį gamtos mokslą. Pozityvistinė filosofija reziumavo gamtos mokslo kovos dėl pripažinimo pergalingą baigmę: gamtamokslinį mąstymo būdą paskelbus pranašiausiu iš visų imta reikalauti, kad jis įsitvirtintų visose mąstymo sferose.
Poetinė idėja ir poezijos kūrinys
Authors: Girdzijauskas Juozas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama poetinės (meninės) idėjos sampratos raida. Meninė idėja, anot I. Kanto, natūraliai sujungia jutimus ir protą į harmoningą žaidimą. Meninė idėja yra sintetiška (ji sulydo vaizdinį ir sąvoką, vaizdą ir mintį) ir kartu yra daugiaprasmė (jos negalima išreikšti ir atskleisti vien loginėmis kategorijomis – diskursyviu mąstymu). G. Hegelis teigė, kad meno tikslas yra jusliškas idėjos vaizdavimas. Menas tobulas tik tada, kai idėjos vaizdas pasidaro tikras, kai idėja yra vaizdas savyje ir sau. F. Schellingo teigimu, meninis vaizdas (simbolis) yra kupinas prasmės, o meninio kūrinio prasmė (jo idėja) yra konkreti, nepakartojama. Meninė idėja, būdama ypatingos prigimties grožio idėja, kartu yra pagrindinė kūrinio konstruktyvi jėga. Ji yra kūrimo tikslas, be jos negalima suprasti kūrinio struktūros; dėl savo konkretumo, individualumo ji yra ir pagrindinis talento rodiklis. Konkreti meninė idėja, konkretus dvasinis turinys išreiškiami konkrečiu vaizdu, jusline forma. Turinys pereina į formą, o forma išreiškia turinį, tampa turininga. Kiekviename kūrinyje savotiškai susilydo subjektas ir objektas, žmogus ir gamta, tai, kas individualu, su tuo, kas visuomeniška. Pateikiama S. Nėries eilėraščių interpretacija.
Estetinio patyrimo samprata M. Diufreno estetikoje
Authors: Parulskienė Vijolė
Published: January 2019

Straipsnis skirtas prancūzų fenomenologo M. Dufrenne’o estetinio patyrimo sampratai. Šis patyrimas traktuojamas kaip teigiamas egzistencialus patyrimas, reiškiantis grįžimą prie paties daikto, jis atkuria dingusią žmogaus ir pasaulio, žmogaus ir gamtos vienybę. Šio patyrimo subjektas visas yra estetinio objekto laike ir erdvėje, nes objektyvus pasaulis redukuojamas. Jo sąmonės intencionalumas – ne nukreiptumas, o dalyvavimas. Refleksijos ir jausmo santykis estetiniame patyrime negali būti aiškiai apibrėžtas. Aptariama aiškinančioji ir suprantančioji refleksija. Būdamas egzistencialaus santykio išraiška, huserliškosios esmės intuicijos modusas, estetinis patyrimas gali būti tik toks, koks yra, t. y. nėra jokio pagrindo kalbėti apie jo vystymą ar kitimą priklausomai nuo kokių nors istorinių ar socialinių priežasčių. Tokia pozicija iš esmės antiistoriška: nors estetinis patyrimas ir estetinis objektas traktuojami kaip vieno ryšio momentai, to ryšio kitimas, distancijos tarp jų momentų pasikeitimas nėra aptarti.
Muzikos kūrinių turinio klausimu
Authors: Šidiškis Bonifacas
Published: January 2019

Straipsnyje pateikiamos muzikos kūrinių tyrinėjimo problemos, analizuojamos sudedamosios muzikos kūrinio dalys. Muzikos kūrinys traktuojamas kaip žmonių bendravimo priemonė, nes pati muzika – tai kalba, tam tikra ženklų sistema. Muzikos kūrinys – tai pranešimas apie kokius nors objektus, mintis, jausmus, emocijas ar faktus. Muzika – tai kalba, kurios komunikacinių ženklų reikšmės yra objektyvios, t. y. jos nėra sąlygotos tokių susitarimų kaip šnekamosios kalbos žodžių reikšmės, bet yra objektyviai sąlygotos muzikos kūrinių vidinės sandaros, o pastaroji sąlygota specifinės muzikos suvokimo ir kūrybos logikos. Muzika sudaroma iš objektyvių žmogaus prigimties komunikacinių ženklų. Semantiniu požiūriu muzika yra žmonių specialus būdas perduoti vieni kitiems savitas žinias apie jų pojūčius, išgyvenimus, emocijas, jausmus. Pragmatiniu požiūriu muzika yra menas išreikšti dvasinį žmogaus ir visuomenės gyvenimą, padedantis turtinti jo vidinį pasaulį naujais estetiniais išgyvenimais ir įsigilinti į savo dvasinį pasaulį.
Kultūros modeliai. Mokslas apie papročius
Authors: Benedict Ruth
Published: January 2019

Publikacijoje nagrinėjamas antropologijos statusas, tikslai ir padėtis šiuolaikinių kultūrų tyrinėjimų kontekste. Antropologija apibrėžiama kaip mokslas apie žmones kaip visuomenines būtybes. Joje dvi galimos socialinės schemos nepriešpriešinamos viena kitai kaip geresnės. Aptariami baltųjų žmonių kultūros pasaulinės difuzijos kultūriniai ir psichologiniai padariniai. Nagrinėjamos pirmykščio žmogaus mąstymo ir vertybių nuostatos, požiūris į svetimumą. Nagrinėjami rasizmo kultūriniai pagrindai, biologiškai perduodamo elgesio ir kultūrinių procesų vaidmuo tradicijos perdavimui. Teigiama, kad kultūros formų pažinimas yra būtinas socialiniam mąstymui. Primityvių papročių panaudojimas pirmykščių struktūrų kilmei tirti yra spekuliatyvus. Kritikuojamas romantinis utopizmas etnografiniuose tyrinėjimuose. Rūpestingas primityvių visuomenių studijavimas svarbus tuo, kad gauti duomenys leidžia tirti kultūros formas ir procesus. Jie padeda atskirti tai, kas yra specifiška lokaliniams kultūriniams tipams, nuo to, kas yra bendra visai žmonijai, taip pat padeda įvertinti ir suprasti milžinišką kultūros sąlygoto elgesio vaidmenį.
Apie etikos dalyką ir struktūrą
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

1985 m. gegužės 28 d. Vilniuje įvyko mokslinė konferencija „Marksistinė etika: dalykas ir struktūra“. Ją surengė Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Etikos skyrius (vadovas V. Žemaitis). Konferencija buvo skirta žinomo tarybinio mokslininko, etikos specialisto L. Archangelskio (1925–1982) 60-osioms gimimo metinėms paminėti. Konferencijoje kalbėjo buvę L. Archangelskio mokiniai, bendradarbiai, draugai, artimieji. Jie visi vertino velionio organizacinę ir teorinę veiklą, kurioje marksistinės etikos dalyko ir struktūros klausimai užėmė vieną iš svarbiausių vietų.
Normatyvumas teisės sampratoje ir H. Kelzeno teisės teorija
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama H. Kelzeno normatyvistinė teisės samprata. Joje siekiama teisės problemą gnoseologiškai formuluoti remiantis klasikinio pozityvizmo ir neokantinės Marburgo mokyklos gnoseologijos principų derinimu. Ši teorija siekia išgryninti teisės teoriją nuo vertybinės įtakos, teisės problemą formuluoja ne kaip būties, o kaip pažinimo problemą. Straipsnyje siekiama paneigti H. Kelzeno teisės teorijos moksliškumo pretenzijas remiantis tuo, kad jis teisės problemą sprendžia teoriniu būdu įveikdamas esamybės ir privalomybės sferų prieštaravimus. Šių sričių ryšys nusakomas normos apibūdinimu: faktinei dalykų padėčiai (elgesio aktui) objektyvią prasmę suteikia norma. Norma yra apibrėžimas, teisinės prasmės schema. Norma yra privalėjimas, esminis teisės požymis yra privalomas, imperatyvinis jos pobūdis. Loginis privalėjimas yra anoniminis žmogiškos valios atžvilgiu, todėl jame ištirpsta normatyvinių visuomeninių santykių klasinis turinys. Grynai teoriškai įveikdamas esamybės ir privalomybės priešpriešą, H. Kelzeno normatyvizmas praranda mokslinį pagrindą ir įgyja ideologinį, t. y. egzistuojančios visuomenės santykius sankcionuojantį pobūdį.
Sveikas protas ir žmogaus veiklos mokslinė interpretacija
Authors: Schütz Alfred
Published: January 2019

Tekste pateikiama sveiko proto samprata, analizuojama visuomenės mokslų konstruktų specifinė struktūra, sveiko proto mąstymas, žinojimo intersubjektyvus pobūdis ir reikšmė, žinojimo socialinė kilmė ir socialinis paskirstymas, socialinio pasaulio struktūra ir jos tipizacija sveiko proto konstruktais. Nagrinėjami veiklos ir socialinės sąveikos šablonai, kurie sudaro veiklos eigos ir asmeninių tipų konstravimo pagrindą sveiko proto mąstyme. Teigiama, kad veikla reiškia žmogiškąją elgseną, veikėjo numatytą iš anksto, t .y. pagrįstą išankstiniu projektu. Veiksmas yra šio besitęsiančio proceso rezultatas, t. y. užbaigta veikla. Visi būsimo elgesio projektai pagrįsti jo numatymo fantazija ir parankiniu žinojimu projektavimo metu. Šiam žinojimui priklauso mano patyrimas apie anksčiau atliktus veiksmus, kurie tipiškai panašūs į projektuojamuosius. Kiekviena socialinės sąveikos forma grindžiama konstruktais, susijusiais su „kito“ ir veiklos modelio bendra nuovoka. Žmonių sąveikos modelių mokslinis stebėtojas turi sukurti specifinius metodus konstruktų sudarymui, kuriuos būtų galima taikyti subjektyvios prasmės interpretacijai, kurią stebimi aktai turi veikėjams.
Konferencija ir kolokviumas etikos klausimais
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

1985 m. lapkričio 20–21 dienomis Vilniuje įvyko respublikinė mokslinė konferencija „Etika ir dabartinė ideologinė kova“. Pranešimus skaitė V. Lazutka, V. Kiseliovas, J. Sakalauskas, A. Gaidys, N. Šaškovas ir kiti. Tų pačių metų lapkričio 22 dieną Lietuvos TSR Mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institute įvyko tarprespublikinis kolokviumas „Metodologiniai etikos istorijos klausimai“, kurį surengė šio instituto Etikos skyrius (vadovas V. Žemaitis).
Prie lietuviškojo egzistencializmo ištakų
Authors: Genzelis Bronislovas
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiama lietuviškosios egzistencinės filosofijos pradininko Juozo Girniaus ikiemigracinio laikotarpio kūryba. J. Girnius aprašė egzistencializmo šaltinius, nurodė esminį skirtumą tarp ateistinio ir teistinio egzistencializmo, aptarė M. Heideggerio ir K. Jasperso konceptualinius nesutarimus. Jis bandė visapusiškai aptarti M. Heideggerio filosofinę sistemą, jos reikšmę kultūrai bei poveikį žmogaus apsisprendimui. J. Girnius kritiškai vertino nagrinėjamo filosofo dorovės sampratą, jos teiginį, kad dorovės normos yra laikinos, kritikavo ją iš teistinių pozicijų. J. Girnius teigė, kad kultūros plėtotė negalima be filosofijos, nagrinėjo žmogaus elgesį ir jo veiklos motyvus. Kančios kategoriją aiškino nustatydamas jos santykį su atsakomybės suvokimu, kasdienybės baime. Teigė, kad sugebėjimas ištverti kančią yra svarbiausias žmogaus vertės matas. Nagrinėjo asmenybės kūrybines galias ir jos santykį su visuomene (mase) bei kliūtis, trukdančias atsiskleisti asmenybei. Analizavo tikėjimo ir moralės sąveiką bei kaip šie veiksniai ugdo žmogaus asmenybę.
P. Dovydaičio gnoseologinės koncepcijos filosofiniai pagrindai
Authors: Balčius Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami lietuvių neotomistinės filosofijos atstovo P. Dovydaičio gnoseologinės koncepcijos filosofiniai pagrindai. Jis griežtai pasisakė prieš bet kokias materialistines ir ateistines aspiracijas gamtos moksluose bei pasaulėžiūroje. Gnoseologijos pagrindą sudaro pažiūra, kad žmogui iš principo esąs įmanomas tik toks tikrovės pažinimas, kurį galima apibrėžti kaip reliatyvų, arba tikėtiną. Žmogus yra ne tik biologinė, bet ir metafizinė būtybė, mąstanti apie savo ir visos žmonijos egzistavimo galutinius tikslus. Mokslinių ieškojimų procesas nuosekliai turi pasibaigti perėjimu prie idealizmo moksle ir filosofijoje bei tikėjimo tiesų išpažinimo religijoje. Ribotai pažįstantis žmogus, kuriuo grindžiama P. Dovydaičio gnoseologija, jam yra ir mokslo ribotumo įrodymas. Remdamasis šiuo metodologiniu principu jis reliatyvistiškai ima vertinti bet kurias mokslines koncepcijas. Vienas pagrindinių jų teisingumo kriterijų yra jų suderinamumas su religijos dogmomis bei neotomistinės filosofijos ir krikščioniškosios pasaulėžiūros reikalavimais (vadinamasis ideologinio imperatyvizmo principas). P. Dovydaičio gnoseologinė koncepcija leidžia gretinti mokslinį ir religinį tikrovės pažinimą.
Romano Bytauto filosofinių pažiūrų bruožai
Authors: Bagdonavičius Vacys
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos Romano Bytauto filosofinės (ontologinės, gnoseologinės ir etinės) pažiūros. Jo ontologinė koncepcija postulavo dvasią kaip būties pagrindą. Teigdamas apie imanentinį pirminių Visatos elementų bei viso pasaulio dvasingumą (protingumą), R. Bytautas siekė iš psichofiziniu paralelizmu grįsto dualizmo pereiti į panteizmą, kuriame idealizmas gali visiškai susiderinti su materializmu. Pažinimo teorijoje jis laikėsi introspekcionistinių pozicijų: pasaulio pažinimo ir supratimo pradžia yra mūsų psichikos gyvenimas, nes žmogaus dvasinė esmė yra visumos dvasingumo apraiška, mikrokosmas, talpinąs savyje pačią būties esmę. R. Bytautas kategoriškai neigė dorovės ir religijos ryšio būtinumą, teigė, kad iš ateistinių įsitikinimų bei materialistinės pasaulėžiūros jokiu būdu neišplaukiąs amoralizmas. Kultūrosofinius ir socialinius klausimus sprendė taip pat iš savo ontologinių pozicijų – tautos egzistenciniu pagrindu laikė jos dvasinę kūrybą, o svarbiausiu tos kūrybos subjektu – aktyvios dvasinės saviraiškos siekiančią asmenybę. Pripažindamas, kad klasinę visuomenės struktūrą nulemia ekonominiai santykiai, R. Bytautas postulavo tos struktūros tikslingumą.
Tikėjimas be bažnyčios ir dorovės poveikis
Authors: Kis Sandor
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas bažnyčios ir religijos vaidmuo socialistinėje valstybėje. Teigiama, kad bažnyčios įtaka socialistinėse šalyse Centrinėje Rytų Europoje vis dar nemaža, bet nuolat silpnėja. Socializmo kūrimo procese bažnyčia pamažu išstumiama iš svarbiausių politinio, ekonominio ir kultūrinio visuomenės gyvenimo sričių. Bažnyčios siūlomi menkai pagrįsti visuomeninių pokyčių teoriniai, ideologiniai sprendimai, jos silpnėjanti organizacinė veikla mažina bažnyčios visuomeninės veiklos ir kitų gyvenimo sričių kontrolę arba visai ją nuneigia. Sukurtos religinių pažiūrų sistemos ir prie jų prisiderinę tikėjimai išlieka ir plinta naujoje kartoje ir tuomet, kai bažnyčios galia ir vaidmuo labai sumažėję. Nagrinėjamas „likutinio religingumo“ fenomenas, kai individas yra praradęs nuolatinius ryšius su religinėmis organizacijomis, bet apmąstydamas bendras ar asmenines pasaulėžiūros problemas, pasiremia religiniais vaizdiniais. Likutinis religingumas nėra lemiamas ideologinis principas, tai viena iš mąstysenos paklaidų.
Vydūno humanizmo filosofinė koncepcija
Authors: Balčius Jonas
Published: January 2019

1987 m. kovo 31 d. LTSR MA Filosofijos, sociologijos ir teisės institute šio instituto Etikos skyriaus mokslinis bendradarbis Vaclovas Bagdonavičius apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Vydūno humanizmo filosofinė koncepcija“. Mokslinio darbo vadovas – filos. dr. doc. B. Kuzmickas, oficialieji oponentai: prof. filos. dr. B. Genzelis ir prof. filos. dr. A. Griška. Kolektyvinis recenzentas – Vilniaus valstybinio dailės instituto Marksizmo-leninizmo katedra.
Žmogus: gamtinių ir socialinių pradų santykis
Authors: Krakauskas Edmundas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas – analizuoti gamtinio ir visuomeninio prado santykį žmogaus koncepcijoje. Skiriamas filosofinis ir sociologinis žmogaus aiškinimas. Filosofiniu požiūriu labiau pabrėžiami žmogaus gyvenimo, jo tikslo ir prasmės, būties klausimai, jo santykių pobūdis su pasauliu. Sociologiniu požiūriu analizuojamas žmogaus visuomeniškumas. Teigiama, kad vienas iš svarbesnių sociologinio aiškinimo uždavinių yra pateikti tikslesnį, nuoseklesnį, darnesnį paveikslą tų požymių, kurie išreiškia žmogaus esmę. Paskirų požymių iškėlimas, jų atsiejimas nulemia klaidingą, iškreiptą žmogaus esmės supratimą. Tą rodo ir paskirų fizinių, žmogui būdingų požymių aiškinimo raida. Aptariama žmogaus, kaip biologinės būtybės, samprata, visuomeniško ir gamtiško pradų santykis. Skiriama žmogaus kūno veikla ir žmogaus, kaip visuomeninės, sąmoningos būtybės, veikla. Gamtiškumas, t. y. įgimtos kūno savybės, apibrėžia žmogiškumo, žmogiško pasireiškimo ribas. Žmogui, jo savitumui suprasti būtina tirti žmogaus reiškinius. Žmogaus kūno, jo savitumo tyrinėjimai padėjo išryškinti idealistinės žmogaus sampratos klaidingumą, padėjo išplėtoti dialektinę, materialistinę žmogaus sampratą.
Vertybinės orientacijos – asmenybės dispozicijų sistemos elementas
Authors: Ališauskienė Rasa
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama viena pagrindinių asmenybės struktūros darinių, iš vidaus lemiančių elgesį – dispozicijų sistema. Dispozicija vadinama vidinė žmogaus parengtis vienaip ar kitaip reaguoti į išorės poveikius (objektus, reiškinius ar jų savybes). Dispozicijos formuojasi sąveikaujant poreikiui ir situacijai, kurioje tas poveikis gali būti patenkintas. Skiriami dispozicijų lygmenys: elementari fiksuota nuostata, socialinė nuostata, vertybinė orientacija ir bendras asmenybės kryptingumas. Viena esminių asmenybės dispozicijų savybių – jų trikomponentinė sandara, apimanti kognityvinį, emocinį bei elgesio (konatyvinį) komponentus. Asmenybės dispozicijų hierarchijoje vieną aukščiausių pakopų užima vertybinės orientacijos. Jų objektas – abstrakčios vertybės, reiškiniai, socialinės situacijos. Vertybinė orientacija apibūdinama kaip individo psichikoje fiksuotas, sociališkai sąlygotas kryptingumas į tam tikros veiklos tikslus ir priemones jiems pasiekti. Vertybinių orientacijų sistema formuojasi aukščiausių socialinių poreikių pagrindu, pagal bendrasocialines sąlygas, kurios leidžia realizuoti tam tikras visuomenines ir individualias vertybes.