УРОЖАЙНІСТЬ ПШЕНИЦІ ОЗИМОЇ ЗАЛЕЖНО ВІД ПОПЕРЕДНИКА ТА БІОДЕСТРУКТОРА СТЕРНІ
Authors: Панфілова А. В. , Гамаюнова В. В. , Дробітько А. В. 
Published: November 2019

Стаття присвячена дослідженню підвищення врожайності пшениці озимої шляхом добору попе-редників та застосування Біодеструктора стерні за рахунок покращення поживного режиму ґрунтута активізації його мікробіологічної діяльності. Експериментальні дослідження тривали впродовж2011–2016 рр. на дослідному полі Миколаївського НАУ. Об’єктом досліджень була пшениця озимасорту Кольчуга. Технологія її вирощування, за винятком досліджуваних факторів, була загально-прийнятою відповідно до зональних рекомендацій для Південного Степу України. Схема дослідувключала наступні варіанти: фактор А – культура попередник: 1. Ячмінь ярий; 2. Горох. Фактор В –обробка післяжнивних рештків: 1. Обробка водою − контроль; 2. Обробка Біодеструктором стерні(ПП «БТУ-Центр», Україна). Після збирання культур попередників − ячменю ярого та гороху, після-жнивні рештки цих культур обробляли Біодеструктором стерні (ПП «БТУ-центр», Україна) у дозі 2літри біопрепарату з додаванням 3,0 кг аміачної селітри з витратою робочого розчину 300 літрів на1 га, після чого проводили дискування рештків важкою дисковою бороною БДТ-7 на глибину10−12 см. Варто зазначити, що валовий вміст у рослинних рештках основних елементів живленнязначно залежить від біологічних особливостей культур і рівнів їхніх урожаїв. У процесі дослідженьвизначено, що в середньому за роки дослідів та по фактору обробки післяжнивних рештків біоде-структором, після ячменю ярого у ґрунті містилось 11,2 мг/кг ґрунту нітратів, 52,2 мг/кг рухомогофосфору та 238,5 мг/кг ґрунту обмінного калію, що відповідно на 13,8; 11,8 та 14,2 % менше, ніж уґрунті варіанту розміщення пшениці озимої після гороху. Проведені нами дослідження свідчать, щокількість азот-фіксаторів у ґрунті зростала під дією обробки післяжнивних рештків ячменю ярогота гороху Біодеструктором стерні. Так, у варіантах без застосування біопрепарату у 0–10 см шаріґрунту досліду налічувалося 24,9 · 106–32,5 · 106 шт. / 1г ґрунту азот-фіксаторів, а у шарі 10–20 см –21,8 · 106–30,7 · 106 шт. / 1 г ґрунту, що відповідно на 13,4 · 106–14,1 ·106 та 14,0 · 106–14,2 · 106 шт. / 1 г ґрунту або 30,3–35,0 та 31,6–39,1 % менше порівняно з їх кількістю у ґрунті варі-антів із застосуванням Біодеструктора стерні. Необхідно зазначити, що використання гороху яккультури-попередника під пшеницю озиму забезпечує дещо більшу кількість азотфіксаторів порівня-но з ячменем ярим – у шарі ґрунту 0–10 см на 7,6–8,3 · 106 шт. / 1 г ґрунту або 17,8–23,4 %, а у шарі10–20 см − на 8,9 – 9,1·106 шт. / 1 г ґрунту або 20,3 – 29,0 % залежно від обробки післяжнивних реш-тків. Визначено, що як в окремі роки вирощування, так і в середньому за п’ять років, врожайністьзерна пшениці озимої вищою формувалася за розміщення її по гороху. Після ячменю ярого вона булана 1,19–1,41 т/га або 39,6−41,2 % нижчою залежно від варіанту застосування Біодеструктора сте-рні. Урожайність пшениці озимої закономірно зростала за умови проведення обробки післяжнивнихрештків попередників біопрепаратом. У середньому за роки дослідження у разі вирощування пшени-ці озимої після ячменю ярого і застосування Біодеструктора стерні урожайність зерна збільшиласяна 0,45 т/га або на 20,9 %, а після гороху – на 0,67 т/га або 18,8 % порівняно з варіантом обробкистерні лише водою.