bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
ЛІКУВАННЯ СИНДРОМУ НАДМІРНОГО БАКТЕРІЙНОГО РОСТУ В КИШЕЧНИКУ ПАЦІЄНТІВ ІЗ ДИСЛІПІДЕМІЯМИ – НОВІ МОЖЛИВОСТІ
Authors: Квіт Х. Б.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Синдром надмірного бактерійного росту в кишечнику (СНБР) є станом, що призводить до розладів травлення і порушень метаболізму, пов’язаних із підвищеним ризиком серцево-судинних захворювань у пацієнтів із дисліпідемією. СНБР може погіршувати ліпідний обмін, впливаючи на мікробіоту кишечника.
Мета – визначити поширеність СНБР у пацієнтів із дисліпідемією та оцінити вплив лікування СНБР на корекцію ліпідного обміну.
Дослідження включало 342 пацієнти з дисліпідемією, яким провели водневий дихальний тест для діагностики СНБР.
Матеріал і методи. Було застосовано клінічні, біохімічні та інструментальні методи обстеження, зокрема дихальний тест на визначення надмірного бактерійного росту у кишечнику, статистичний аналіз.
Результати. СНБР діагностовано у 45,3 % пацієнтів із дисліпідемією. Комбінована терапія рифаксиміном і Saccharomyces Boulardii CNCM I-745 зменшила клінічні симптоми у 38–56 % пацієнтів та покращила ліпідний профіль – знизила рівні загального холестерину, тригліцеридів і ЛПНЩ.
Висновки. Лікування СНБР у пацієнтів із дисліпідемією може стати важливим компонентом у стратегії корекції ліпідного обміну, зменшуючи серцево-судинний ризик. Позитивний вплив комбінованої терапії на симптоматику та ліпідограму підкреслює значення СНБР терапії у лікуванні дисліпідемій.
НАТРІЙУРЕТИЧНИЙ ПЕПТИД – РАННІЙ МАРКЕР УРАЖЕННЯ НИРОК У ХВОРИХ ПРИ НЕСПЕЦИФІЧНОМУ ВИРАЗКОВОМУ КОЛІТІ ТА СИНДРОМІ ПОДРАЗНЕНОЇ ТОВСТОЇ КИШКИ У ПОЄДНАННІ З НЕАЛКОГОЛЬНОЮ ЖИРОВОЮ ХВОРОБОЮ ПЕЧІНКИ
Authors: Сірчак Є. С. , Корнаш В. В. , Устич О. В.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Дослідження рівня натрійуретичного пептиду (NT-proBNP) у хворих з неалкогольною жировою хворобою печінки (НАЖХП) у поєднанні з запальними захворюваннями кишечника (ЗЗК) може бути одним з ранніх маркерів і вказувати на формування ураження нирок у даних пацієнтів.
Мета дослідження – визначити особливості зміни рівня NT-proBNP у сироватці крові при ураженні нирок у хворих на неспецифічний виразковий коліт (НВК) у поєднанні з НАЖХП.
Матеріали та методи. Обстежено 140 хворих на НВК та НАЖХП. Обстежених хворих поділено на дві групи: в І групу (n=64) ввійшли пацієнти з НВК та НАЖХП, у яких діагностовано ураження нирок, а ІІ групу (n=76) склали хворі на НВК та НАЖХП без ураження нирок. Групу порівняння (ІІІ групу) склали 32 пацієнти із синдромом подразненої товстої кишки при НАЖХП. Обстеженим хворим визначали рівень цистатину С (Цис С), а також показники греліну та NT-proBNP у сироватці крові.
Результати. Серед хворих І групи достовірно частіше виявлено пацієнтів з НВК середнього ступеня активності за шкалою Мейо (53,1 % хворих – р<0,05), тоді як серед пацієнтів ІІ групи було більше хворих із легкою активністю за Мейо (50,0 % обстежених – р<0,01). Тяжка форма НВК на 10,9 % частіше діагностована серед хворих І групи (р<0,01). У групі пацієнтів із ураженням нирок на фоні НВК та НАЖХП виявлено збільшення рівня греліну, а також показника NT-proBNP (до 154,9±2,1 нг/мл та 171,3±3,5 пг/мл відповідно – р<0,001). В ІІ групі навпаки, встановлено зниження як рівня греліну, так і NT-proBNP у сироватці крові. Встановлено сильну кореляцію між рівнем NT-proBNP у сироватці крові переважно у хворих І групи та показником швидкості клубочкової фільтрації за Цис С (r=0,96; р<0,01). Оцінка динаміки NT-proBNP у сироватці крові може бути використана для раннього скринінгу ураження нирок у хворих при НВК та НАЖХП.
Висновки. Збільшення рівня NT-proBNP у сироватці крові у хворих із НВК та НАЖХП асоціюється з ураженням нирок (r=0,96; р<0,01) і може використовуватись як ранній маркер для його визначення.
Рівень NT-proBNP у сироватці крові у хворих з НВК та НАЖХП при ураженні нирок залежить від показника індексу маси тіла і корелює зі ступенем активності захворювання за шкалою Мейо (r=0,92; р<0,01 для пацієнтів із тяжкою формою НВК).
Установлено зниження рівня NT-proBNP у сироватці крові у хворих із СПК при НАЖХП у поєднанні з ожирінням.
КОГНІТИВНІ ПОРУШЕННЯ У ДІТЕЙ З ОЖИРІННЯМ ТА ПОРУШЕННЯМ ЛІПІДНОГО І ВУГЛЕВОДНОГО ОБМІНУ ПРИ СOVID-19
Authors: Студеняк Т. О. , Сірчак Є. С.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Дослідження особливостей когнітивної поведінки у дітей з метаболічно-асоційованими захворюваннями при COVID-19 є актуальним завданням медицини.
Мета дослідження – вивчити особливості когнітивних порушень у дітей з ожирінням та порушенням вуглеводного обміну в поєднанні з неалкогольною жировою хворобою печінки (НАЖХП) при COVID-19.
Матеріали та методи. В дослідження включено 76 дітей з синдромом дефіциту уваги та гіперактивності (СДУГ) на фоні НАЖХП та ожиріння при COVID-19. Дітей поділено на дві клінічні групи залежно від форми порушення вуглеводного обміну: до І групи (n=36) увійшли діти із цукровим діабетом 2-го типу (ЦД), а ІІ групу склали 40 дітей з інсулінорезистентністю (ІР). Когнітивні порушення у дітей з НАЖХП та ожирінням при COVID-19 визначали за допомогою опитувальника симптомів Conners-3.
Результати. Виявлено статистично достовірне підвищення показника глюкози, інсуліну, С-пептиду, індексу НОМА-IR у дітей ІІ групи, порівняно із такими даними у дітей І групи. Встановлено достовірне збільшення всіх показників ліпідного обміну у сироватці крові у дітей з ожирінням та НАЖХП при COVID-19 та СДУГ, незалежно від форми порушення вуглеводного обміну. У дітей І групи рівень загального холестерину (ЗХ), тригліцеридів (ТГ), ліпопротеїдів низької щільності (ЛПНЩ) та ліпопротеїдів дуже низької щільності (ЛПДНЩ) в 1,2 (р<0,05), в 1,6 (р<0,05), в 1,3 (р<0,05) та в 2,1 (р<0,01) раза перевищували такі дані у дітей ІІ групи. Зміна когнітивних функцій у дітей з метаболічно-асоційованими захворюваннями тісно корелює із вираженістю порушень функціонального стану печінки, показниками ліпідного й вуглеводного обміну, що слід враховувати при діагностуванні СДУГ у дітей з метаболічно порушеним фоном, особливо при COVID-19.
Висновки. У дітей з ожирінням при НАЖХП після COVID-19 вираження СДУГ залежить від порушень функціонального стану печінки, показників вуглеводного та ліпідного обміну.
АКТУАЛЬНІ АСПЕКТИ РЕПАРАТИВНОЇ РЕГЕНЕРАЦІЇ ШКІРИ: СУЧАСНИЙ ПОГЛЯД НА ПРОБЛЕМУ
Authors: Волошин В. Д. , Волошин О. С. , Шанайда М. І. , Сморщок Ю. С. , Волошин М. В.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Протягом онтогенезу епідерміс зазнає постійного впливу широкого діапазону факторів середовища, які потенційно можуть спричинити негативні наслідки різного характеру: порушення гомеостазу шкіри, дистрофічні, деструктивні, атрофічні зміни, передчасне старіння, утворення ран тощо. Такими факторами середовища є травматичні ушкодження, сонячна радіація, збудники інфекційних захворювань, вплив високих і низьких температур середовища, агресивні хімічні речовини та інші. Висока частота травматизму шкіри стимулює дослідження особливостей структурно-функціональної реорганізації пошкодженої шкіри і розробку методів оптимізації репаративної регенерації шкірного покриву із використанням сучасних технологій.
Мета – аналіз сучасних даних літератури щодо структурних і фізіологічних аспектів репаративної регенерації шкіри та можливостей її стимуляції.
Матеріал і методи. Використано метод системного аналізу та аналітичний метод пошуку і дослідження інформації, отриманої з науковометричних баз даних і пошукових систем наукової інформації.
Результати. Основними напрямами теоретичних та експериментальних досліджень в сучасній біології та медицині, присвячених репаративній регенерації шкіри, є наступні: використання стовбурових клітин та їх похідних – екзосом, розвиток нанотехнологій, зокрема, використання наночастинок кремнезему, створення замінників шкіри. Доведено також позитивний вплив на підвищення загальної резистентності шкіри сполук селену і міді. Використання мезенхімальних стовбурових клітин і стовбурових клітин жирового походження сприяють ангіогенезу, адекватному перебігу процесів запалення та імунної відповіді, стимулюють розмноження клітин та реепітелізацію. Перспективним напрямом є робота над створенням біоінженерних замінників шкіри з адекватною морфофізіологічною характеристикою.
Висновки. Дослідження структурних і фізіологічних аспектів репаративної регенерації шкіри є актуальними, зважаючи на високий відсоток травматизму шкіри і недосконалість існуючих методів сприяння загоєнню значних дефектів шкірного покриву. Перспективними напрямами вирішення цієї проблеми є пошук джерел недиференційованих клітин, розробка ефективних методів їх проліферації і диференціації, створення замінників шкіри, удосконалення методів лікування ран шкіри, запобігання розвитку фіброзних рубців.
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ДІАГНОСТИКИ ТА ЛІКУВАННЯ МІКОЗНИХ ПНЕВМОНІЙ У ДІТЕЙ ТА ПІДЛІТКІВ У ПРАКТИЦІ СІМЕЙНОГО ЛІКАРЯ ПІД ЧАС НЕВИЗНАЧЕНОСТІ
Authors: Мокія-Сербіна С. О. , Литвинова Т. В. , Заболотня Н. І.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Мікозні пневмонії є важливою медичною проблемою, особливо в умовах порушеного імунного статусу пацієнтів.
Мета – узагальнити дані про етіологію мікозних пневмоній, фактори ризику їх виникнення у дітей і підлітків, описати сучасні методи діагностики та ідентифікації при клінічних, мікологічних, зображувальних методах обстеження та обрати відповідне лікування і профілактику у практиці сімейного лікаря в час невизначеності.
Результати. Численні літературні джерела засвідчили, що головним фактором ризику, що сприяє розвитку мікозних пневмоній, є зниження імунітету. Постійний стрес і перенапруження під час воєнних дій може стати причиною зниження захисних сил. Висвітлено питання ролі клінічних проявів та параклінічних методів дослідження в їх діагностиці. В контексті проблеми рекомендовано ширше впровадження для діагностики мікозних пневмоній комбінацій мікологічних, серологічних та молекулярних методів обстеження. Окрему увагу приділено питанню призначення антифунгальних препаратів з урахуванням діагностичних тестів та індивідуальних особливостей пацієнтів.
Висновки. Комплексний підхід до діагностики та лікування мікозних пневмоній є необхідним для забезпечення найкращих результатів у дітей та підлітків у час невизначеності.
PATHOGENETIC APPROACH TO THE TREATMENT OF WOUNDS AFTER AMPUTATION OF THE FOOT AGAINST THE BACKGROUND OF CHRONIC LIMB-THREATENING ISCHEMIA (CLTI)
Authors: Goshchynsky V. B. , Migenko B. O. , Migenko L. M.
Published: December 2024

SUMMARY. The strategy of treatment of chronic limb-threatening ischemia (CLTI) should be its timely revascularization and prioritization of performing "small" amputations on the foot.
The aim – to improve the healing of wounds after amputation of a part of the foot with the help of a biological membrane enriched with growth factors for their subsequent autodermoplasty
Material and Methods. 81 patients with IV grade CLTI were under observation according to the Fontaine classification (category 6 according to the Rutherford classification), with open wounds after amputation of a part of the foot due to dry gangrene. The average age of the patients was 56.7±9.3 years, all men. Patients underwent vasoballoon angioplasty of the arteries of the lower extremities. After that, amputation of the foot was performed using various methods. In connection with the shortage of skin flaps of the wound, 41 patients were treated by the open method, according to the traditional method, followed by autodermoplasty. In other patients (40 patients), to stimulate the reparative process, the entire area of the wound surface on the foot was covered with a plasma membrane (PRGF®-Endoret® supernatant), enriched with growth factors. To control the regeneration process, the tyrosine kinase index was calculated at different times of treatment (6-10 and 15 days after amputation). Also, the content of interleukins IL-1β, IL-4, tumor necrosis factor (TNF-α), interferon (IFN-γ) was determined. After that, the intercytokine coefficient (ICC) was calculated.
Result. In patients who underwent endovascular angioplasty and PRP therapy before limb amputation and closed the wound with a plasma membrane, ICC decreased below baseline. This can be explained by a significant increase in the level of anti-inflammatory cytokines against the background of a stable amount of pro-inflammatory factors. The reaction of IL-4 and IFN-γ can be regarded as preparation for the transition of the wound process to the proliferation stage, and the decrease in the levels of IL-1β and TNF-α reflects a decrease in the manifestations of the inflammatory reaction in the wound.
Conclusions: 1. Wound healing after foot amputation in patients with CLTI depends not only on restoration of blood supply to the limb. The healing process in an acute wound is largely controlled by the spatio-temporal action of growth factors, cytokines, and chemokines.

The use of plasma membrane as a biological membrane enriched with growth factors (PRGF)-Endoret can be a new therapeutic strategy to accelerate the healing process of wounds after amputation of the foot on the background of CLTI with the purpose of subsequent autodermoplasty.
ДИНАМІКА ЗМІН ПОКАЗНИКІВ ЕЛЕКТРОМІОГРАФІЇ НИЖНІХ СЕЧОВИВІДНИХ ШЛЯХІВ ЗАЛЕЖНО ВІД СТУПЕНЯ ПОРУШЕННЯ ОБМІНУ МІНЕРАЛЬНИХ КАМЕНЕУТВОРЮВАЛЬНИХ СОЛЕЙ У ХВОРИХ ІЗ НЕЙРОГЕННИМИ РОЗЛАДАМИ СЕЧОВИПУСКАННЯ
Authors: Возіанов С. О. , Черненко В. В. , Чабанов П. В. , Черненко Д. В. , Севастьянова Н. А. , Угаров В. Ю. , Желтовська Н. І. , Ладнюк Р. Є. , Савчук В. Й.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Метою нашої роботи було встановити залежність функціонального стану нижніх сечовивідних шляхів пацієнтів із гіперкристалурією від ступеня порушення обміну мінеральних солей.
Матеріал і методи. Під спостереженням перебували 69 хворих, із них 37 чоловіків та 32 жінки. Всі хворі проходили комплексне обстеження з використанням як загальноприйнятих, так і спеціальних методів діагностики, серед яких основне місце займає електроміографія. Для запису електроміографії використовувався електроміограф «Медікор М440». Для зняття біопотенціалів детрузора та його сфінктерного апарату ми користувались спеціальними електродами – катетерами. Аналіз результатів електроміографії проводили за показниками середнього значення напруги.
Усім хворим проводили загальний аналіз сечі та визначали транспорт солей. Залежно від типу гіперкристалурії та функціонального стану нижніх сечовивідних шляхів проводили комплексне консервативне лікування. Результати оцінювали через 3, 6, 12 місяців.
Результати. При аналізі показників середнього значення різниці біопотенціалів детрузора у чоловіків отримано поступове їх зменшення в процесі лікування на 12,5 % (з (46,7±2,1) мкВ до (41,5±1,7) мкВ; р<0,05), у жінок отримано зменшення на 13,1 % (з (39,7±1,7) мкВ до (35,1±1,4_ мкВ; р <0,02).
При контрольному обстеженні хворих у переважній більшості випадків (85,5 %) відзначався позитивний ефект та кореляція клінічних та електроміографічних показників. У 14,5 % випадків у пацієнтів, які суб'єктивно не відзначили позитивного ефекту лікування, також не відмічалась позитивна динаміка і при проведенні ЕМГ досліджень.
Висновки. Електроміографічне обстеження хворих з нейрогенним сечовим міхуром та кристалурією виявило підвищення тонусу нервово-м’язових структур нижніх сечовивідних шляхів. Зменшення ступеня порушення обміну мінеральних каменеутворювальних солей після лікування приводило до корекції електроміографічних показників нижніх сечовивідних шляхів у хворих з кристалурією та нейрогенними розладами сечовипускання.

Отримані дані електроміографії дозволять розробити та оптимізувати методи лікування нейрогенного сечового міхура та кристалурії в залежності від стану тонусу нервово-м’язових структур нижніх сечових структур.
РОЗВАНТАЖУВАЛЬНО-ДІЄТИЧНА ТЕРАПІЯ: КЛІНІКО-ЛАБОРАТОРНІ ТА МОРФОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ МЕХАНІЗМУ ДІЇ ПРИ ПАТОЛОГІЇ ОРГАНІВ ТРАВЛЕННЯ
Authors: Кузів О. Є. , Радецька Л. В. , Смачило І. В. , Бойко Т. В. , Хоміцька А. І. , Мандзій З. П. , Миколенко А. З. , Лихацька Г. В.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. У повідомленні наведені клінічні дані, отримані при вивченні ефективності розвантажувально-дієтичної терапії (РДТ) у поєднані з ентеросорбцією у пацієнтів з гепатобіліарною та гастродуоденальною патологією та в експерименті.
Мета – дослідити динаміку клініко-лабораторних показників у пацієнтів з гастроентерологічними захворюваннями у процесі РДТ в поєднанні з ентеросорбцією та її вплив за експериментального токсичного гепатиту.
Результати. У процесі дослідження вивчали ефективність РДТ у поєднанні з ентеросорбцією у пацієнтів з гепатобіліарною та гастродуоденальною патологією. РДТ проводили за загальноприйнятою методикою. Експериментальну частину роботи виконано на статевозрілих білих щурах. Аналіз отриманих даних свідчить про суттєве поліпшення як низки клінічних симптомів, так і лабораторних даних. Описані зміни структури і активності pit-клітин при експериментальному токсичному гепатиті на тлі харчової депривації у поєднанні з ентеросорбцією, які продемонстрували активацію процесів репаративної регенерації печінкових структур.
Висновки. Метод РДТ викликав суттєве поліпшення клінічних симптомів та лабораторних параметрів у хворих із гастроентерологічною патологією, а також мав позитивний вплив на функціональний стан та морфологічні зміни печінки за токсичного гепатиту в експериментальних тварин.
ВПЛИВ ДИСБІОЗУ ТОВСТОЇ КИШКИ НА ПРОГРЕСУВАННЯ КОГНІТИВНИХ ПОРУШЕНЬ У ДІТЕЙ ІЗ НЕАЛКОГОЛЬНОЮ ЖИРОВОЮ ХВОРОБОЮ ПЕЧІНКИ ТА ОЖИРІННЯМ ПРИ COVID-19
Authors: Орос М. М. , Сорока Л. В.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. Дослідження особливостей когнітивних порушень, а також факторів, що сприяють їх формуванню/прогресуванню у дітей з надмірною вагою тіла та неалкогольною жировою хворобою печінки (НАЖХП) в період пандемії COVID-19 є надзвичайно важливим та актуальним питанням медицини та громадського здоров’я.
Мета – дослідити особливості прогресування когнітивних змін у дітей з ожирінням при COVID-19 залежно від вираження дисбіозу товстої кишки при НАЖХП.
Матеріал і методи. В дослідження включено 108 дітей з НАЖХП та ожирінням із порушеннями мовленнєвого розвитку (ПМР). Дітей поділено на дві клінічні групи: до групи 1 (n=58) увійшли діти, що перехворіли на COVID-19, а 2 групу склали 50 дітей, що не хворіли на COVID-19. Для визначення когнітивних порушень дітям з НАЖХП та ожирінням виконували CASD-тестування. Дітям проводили дослідження видового та кількісного складу мікрофлори товстої кишки (ТК) для визначення дисбіозу кишечника (ДК).
Результати. У дітей І групи встановлено достовірне зменшення кількості і відсоткового співвідношення Lactobacillus, Bifidobacterium, Escherichia, що супроводжувалось достовірним збільшенням кількості Enterobacter, Citrobacter, Staphylococcus, Klebsiella, Clostridium, Proteus та Candida при визначенні мікробного складу мікрофлори ТК. У дітей з ПМР при ожирінні та НАЖХП, що перехворіли COVID-19, частіше виявлено ДК ІІІ ст. (у 37,9 % дітей – р<0,01), тоді як у дітей ІІ групи – ДК І ст. (у половини обстежених – р<0,01). При цьому розлади аутистичного спектра (РАС) у дітей з ПМР при ожирінні та НАЖХП залежать від тяжкості ДК. Виразні дисбіотичні зміни, що встановлено у дітей І групи після COVID-19, впливають на ступінь порушення когнітивної сфери у обстежених дітей.
Висновки. У дітей з ПМР при НАЖХП та ожирінні виявлено ДК, вираження якого прогресує у дітей після COVID-19.
Установлено пряму залежність між ступенем РАС за даними СASD у дітей з ПМР при ожирінні та НАЖХП, переважно після перенесеної коронавірусної хвороби.
МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДО НАДАННЯ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ВІЙСЬКОВИКАМ ІЗ БОЙОВОЮ ОПІКОВОЮ ТРАВМОЮ
Authors: Салайда І. М.
Published: December 2024

РЕЗЮМЕ. У статті розглянуті характеристики бойових займистих речовин, які використовує ворог під час протистоянь на полі битви в Україні, принципів їх дії, питання першочерговості та ефективності проведення долікарської та лікарської допомоги на різних етапах медичної евакуації з поля бою та направлення постраждалих військовиків у лікувальні спеціалізовані заклади, де проводиться хірургічне лікування опікової хвороби комбатантів.
Мета – дослідити та оптимізувати лікування і реабілітацію військових ЗСУ з різного роду опіками, отриманими в бойових умовах унаслідок поєднаної дії хімічних речовин боєзаряду та термічного фактора.
Матеріал і методи. Аналіз доступних у відкритих джерелах матеріалів щодо використання принципів надання сучасної медичної допомоги на різних етапах медичної евакуації з поля бою комбатантів з опіковою хворобою, отриманою в результаті бойових зіткнень з росіянами.
Результати. Своєчасність і комплексність надання первинної медичної допомоги в польових умовах, кваліфікована медична допомога на різних етапах медичної евакуації постраждалих з театру воєнних дій, хірургічне лікування опіків та їх наслідків в умовах спеціалізованих лікувальних установ з подальшим формуванням рубцевої тканини, а також якнайшвидше повернення пораненого до військової служби та повноцінний якісний стан життя. Розуміння дії бойових горючих речовин, сучасні методи лікування опікової травми відіграють велику роль у цьому процесі. Після надання первинної медичної допомоги та спеціалізованого лікування у військових госпіталях учасники бойових дій потребують фізичної та психологічної реабілітації для повного відновлення.
Висновки. Після надання першої медичної допомоги в бойових умовах потрібна кваліфікована медична допомога на різних етапах медичної евакуації, спеціалізоване хурургічне лікування в медичній установі до повного загоєння ран шляхом формування повноцінного рубця. Військовослужбовці в подальшому стикаються з проблемою відновлення свого фізичного та психологічного стану, адже за відсутності належної реабілітації не здатні в майбутньому ефективно вести бойові дії на полі бою або ж повноцінно повернутись до мирного життя.
ФІЗИЧНА РЕАБІЛІТАЦІЯ ПАЦІЄНТІВ З ПОЛІТРАВМОЮ: СУЧАСНІ МЕТОДИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ
Authors: Попович Д. В. , Гавліч Ю. І. , Бойко В. І.
Published: December 2024

Вступ. Політравма є однією з найскладніших проблем у сучасній медицині та характеризується множинними ушкодженнями, що охоплюють кілька органів або систем організму. Цей стан супроводжується високим рівнем летальності й тривалим процесом відновлення, що потребує залучення мультидисциплінарної команди. Фізична реабілітація відіграє ключову роль у поверненні рухової активності, зниженні частоти ускладнень та покращенні якості життя пацієнтів.
Мета роботи – проаналізувати сучасні методи фізичної реабілітації пацієнтів з політравмою та обговорити перспективи розвитку цього напрямку.
Основна частина. У статті розглянуто основні методи фізичної реабілітації, такі, як кінезіотерапія та механотерапія. Кінезіотерапія передбачає виконання вправ, що спрямовані на відновлення м’язової сили, гнучкості та загальної координації пацієнта. Активні та пасивні вправи допомагають запобігти м’язовій атрофії і сприяють регенерації тканин. Механотерапія, своєю чергою, використовує спеціалізоване обладнання для поступового навантаження на ушкоджені ділянки тіла. Вона включає використання спеціальних тренажерів для покращення амплітуди рухів і відновлення м’язової сили. Цей метод підвищує ефективність відновлення та знижує ризик отримання вторинних травм, дозволяючи персоналізувати реабілітаційні підходи для кожного пацієнта. Фізична реабілітація при політравмі спрямована на комплексне відновлення пацієнтів, які отримали кілька серйозних ушкоджень одночасно, що вимагає багаторівневого підходу і присутності мультидисциплінарної команди. Основними моментами реабілітації цих пацієнтів є: мультидисциплінарний підхід (у реабілітації беруть участь фізичні терапевти, ерготерапевти, хірурги, травматологи, психологи та соціальні працівники); сучасні методи фізичної терапії (для поступового повернення рухової активності використовують терапевтичні вправи – від пасивних рухів до активних вправ). Варто відзначити необхідність психологічної підтримки, адже робота з психологом допомагає пацієнтам подолати стрес і тривожність, пов’язані з тривалим процесом відновлення. Сучасні методи фізичної реабілітації в поєднанні з технологічними досягненнями та індивідуальним підходом дозволяють підвищити ефективність відновлення пацієнтів з політравмою.
Висновки. Фізична реабілітація пацієнтів з політравмою є невід’ємною складовою процесу відновлення, що сприяє поліпшенню рухових функцій та загальної якості життя. Використання сучасних методів, таких, як кінезіотерапія та механотерапія, забезпечує комплексний підхід до лікування і підтримку функціонального відновлення пацієнтів. Це сприяє зменшенню тривалості реабілітаційного періоду та покращує якість життя пацієнтів.
ЗАСТОСУВАННЯ ЗАСОБІВ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ У ПАЦІЄНТІВ З ПОПЕРЕКОВИМ ОСТЕОХОНДРОЗОМ
Authors: Давибіда Н. О. , Людвік В. Є. , Баврук П. О.
Published: December 2024

Вступ. Остеохондроз хребта – це процес, при якому міжхребцеві диски поступово зношуються, знижується їх пружність, порушується структура. Через їх стоншення (часто нерівномірне) все частіше утискаються нервові корінці, що виходять зі спинного мозку. Це проявляється нападами болю при фізичному навантаженні або зміні положення тіла. А оскільки корінці іннервують низку внутрішніх органів, біль може відчуватися і в них. Найбільш схильне до остеохондрозу чоловіче населення. Причин, що викликають зміни в міжхребцевих дисках, до кінця не вивчено, але вони, безумовно, пов’язані з порушенням кровообігу й обміну речовин у диску. До найбільш імовірних факторів ризику належать: генетична схильність, інфекції, інтоксикації, надмірна маса тіла, неправильне харчування, гіподинамія, несприятливі умови статичного (носіння тягарів, тривале перебування в положенні стоячи або сидячи) і динамічного (часті ривкові рухи з поворотами, згинання та розгинання тулуба) навантажень на хребет, вікові зміни, травми хребта, виражені деформації хребта (кіфоз, сколіоз), деформації стопи, слабкий розвиток кістково-м’язової системи, вагітність, куріння.
Мета роботи – знайти причини, що викликають зміни у міжхребцевих дисках, застосувати засоби фізичної терапії (різновиди витягування) для пацієнтів з поперековим остеохондрозом.
Основна частина. Виділяють чотири етапи розвитку остеохондрозу. На першому етапі починається дегідратація пульпозного ядра. Це призводить до зменшення висоти стояння диска. З’являються тріщини у фіброзному кільці, але патологічний процес не виходить за межі міжхребцевого диска. На другому етапі в результаті зменшення висоти стояння диска точки прикріплення м’язів і зв’язок, що належать двом сусіднім хребцям, зближуються, тому м’язи і зв’язки провисають. Це може призводити до надмірної рухомості двох хребців один відносно одного, тобто формується нестабільність хребцево-рухового сегмента. Характерним є зміщення хребців один відносно одного з формуванням спондилолістезу. На третьому етапі формуються протрузії, тобто відзначають зсув дисків без проривання фіброзного кільця і пролапс, коли воно супроводжується виходом частини пульпозного ядра за його межі. Страждає і суглобовий апарат хребцево-рухового сегмента. У міжхребцевих суглобах виникають підвивихи, а в місцях найбільшого навантаження формуються спондилоартрози. На четвертому етапі на суміжних поверхнях тіл хребців з’являються крайові кісткові розростання – остеофіти (спондильоз), які викликають мікротравматизацію нервового корінця. Починаються процеси фіброзного анкілозу в міжхребцевих дисках і суглобах, що призводить до практично повної нерухомості хребцево-рухового сегмента.
Висновки. Клінічна картина остеохондрозу хребта характеризується хронічним перебігом захворювання з різною тривалістю періодів загострення і ремісії. Головними синдромами є больовий (цервікалгія, торакалгія, люмбалгія), неврологічний (рефлекторний, корінцевий), вертеброгенний і синдром нестабільності.
ОСОБЛИВОСТІ КОНТРАКТУРИ НИЖНІХ КІНЦІВОК
Authors: Цимбал О. С. , Новакова Л. В.
Published: December 2024

Вступ. Контрактура (лат. contractura – стягування, звуження) – це обмеження амплітуди рухів у суг­лобі, спричинене патологічними змінами в м’яких тканинах. Очевидно, будь-яке обмеження пасивної рухомості призводить до зменшення активних рухів у суглобі. Повну відсутність як пасивних, так і активних рухів у суглобі через зрощення кісткових кінців називають анкілозом. Крім обмеження рухів, для контрактури також типовим є ще один симптом – рання атрофія м’язів, яка зазвичай має стійкий характер.
Мета роботи – обґрунтувати причини обмеження амплітуди рухів у нижніх кінцівках.
Основна частина. Контрактури поділяють на уроджені (є елементом різних вад розвитку опорно-рухової системи, таких, як клишоногість, кривошия, артрогрипоз, уроджена косорукість та ін.; такі конт­рактури часом бувають множинними і можуть поєднуватись з іншими аномаліями кінцівок) та набуті. Набуті контрактури – це обмеження рухів, яке виникає через місцеві травматичні, запальні, реактивні або дистрофічні патології в самому суглобі чи його навколишніх тканинах, таких, як шкіра, підшкірна клітковина, фасції, зв’язки, сухожилля, судини та нерви. Частота появи контрактур при травмах кінцівок становить 69 %, а при ортопедичних захворюваннях – 19 %. Контрактура будь-якого суглоба кінцівки, навіть якщо вона невелика, здатна викликати серйозні функціональні й статичні порушення. Наприклад, при контрактурах суглобів нижніх кінцівок пацієнти втрачають можливість вільно пересуватися. У тяжких випадках захворювання призводить до відставання хворої кінцівки у розвитку, деформації хребта і плоскостопості на здоровій нозі. Контрактури суглобів кисті стають очевидними та повністю дисфункціональними. Пальці перестають функціонувати, що обмежує самообслуговування і трудову діяльність.
Висновки. Контрактура одного із суглобів кінцівки може викликати появу контрактури суміжного суглоба, що функціонально компенсує первинну деформацію. Така установка є функціонально-пристосувальною (компенсаторною). Спочатку ця контрактура має рефлекторний міогенний характер, проте згодом зазнають змін усі тканини в межах суглоба.
ФІЗИЧНА РЕАБІЛІТАЦІЯ ПРИ ПЕРЕЛОМАХ КІСТОК НИЖНІХ КІНЦІВОК
Authors: Новакова Л. В. , Отрошко В. Р.
Published: December 2024

Вступ. Останнім часом розширюється напрям реабілітації в медицині, основою якого є поетапне відновне комплексне лікування захворювань і травм. Фізична реабілітація запобігає ускладненням, які можуть виникнути при різних захворюваннях і травмах, прискорює відновлення функцій органів та систем, тренує і підтягує тіло, відновлює працездатність, знижує імовірність інвалідності. Фізична реа­білітація при переломах кісток нижніх кінцівок відіграє важливу роль у відновленні функцій кінцівок, профілактиці ускладнень та поліпшенні загального стану пацієнта. Вона включає комплекс заходів, спрямованих на відновлення рухомості суглобів, зміцнення м’язів, покращення координації та попередження атрофії м’язів. Реабілітація проходить у кілька етапів залежно від стадії лікування та особливостей перелому.
Мета роботи – обґрунтувати застосування фізичної реабілітації при переломах кісток нижніх кінцівок.
Основна частина. Розрізняють такі періоди фізичної реабілітації при переломах кісток нижніх кінцівок: іммобілізаційний (зрощення кістки), післязрощувальний (після зняття гіпсу), функціональний (пов­не відновлення функцій). Вони визначаються тривалістю, основними завданнями та фізичними вправами. При переломі стегнової кістки реабілітація є складною через великі м’язові маси, що оточують її. При переломі гомілки (великогомілкової та малогомілкової кісток) через великий ризик атрофії м’язів гомілки важливо починати виконувати ізометричні вправи ще під час іммобілізації. Після зрощення кісток при переломі стопи поступово відновлюються функції опори та рівноваги. Основними принципами фізичної реабілітації є: поетапність (починають з легких вправ та поступово збільшують їх інтенсивність), регулярність (щоденно виконують вправи для досягнення максимальної ефективності), індивідуальний підхід (програму реабілітації підбирають залежно від особливостей пацієнта, типу перелому і ступеня відновлення), контроль болю (дозволяє  уникати різких рухів чи надмірного навантаження, яке може викликати біль або ушкодження).
Висновки. Фізична реабілітація при переломах кісток нижніх кінцівок є невід’ємною частиною лікування і потребує тісної співпраці між пацієнтом та медичними фахівцями для досягнення оптимальних результатів.
Into the Unknown: Anticipatory Stressors in the Stress Process Paradigm
Authors: Grace Matthew K.
Published: December 2024

A growing literature examines anticipatory stressors or the worries people have about the future that may or may never occur. Drawing on data collected as part of two national surveys (N = 3,834), this study formalizes a scale of anticipatory stress tapping into future-oriented worries about economic security, traumatic events, and discrimination. Results indicate that both personal and vicarious stress exposure predict greater anticipatory stress and, replicating past work, that such worries are concentrated among historically marginalized groups. Anticipatory stressors explain an appreciable amount of the variation in distress, and suggestive of their insidious effects, these associations persist after adjustment for other sources of adversity. Whereas mastery and self-esteem buffer mental health, the protective effects of social support are compromised at higher levels of anticipatory stress. Findings signal the importance of incorporating anticipatory stressors into the stress process to more sufficiently capture how the social world imprints on mental health.
An early-career lecturer and mentor walk into a lecture theatre . . . repeatedly: Developmental benefits of collaborative lecturing in political science
Authors: Alexander David A , Brown Scott AW , Wang Hua , Lundberg Thomas Carl
Published: December 2024

This article considers the benefits and pitfalls of an innovative approach to collaborative teaching designed to develop lecturing skills in early-career political science instructors. Using reflective interviews, we consider how collaborative lecturing guided the early – and continued – development of the lecturers who undertook the same novel exercise over several years. Lecturers require skills in the application of active learning, to encourage deep-learning, but are rarely trained on how to apply this in large scale lecturing. We observe the lasting impact collaboration had on developing lecture method practice and encouraging continuous reflection on instruction. We argue collaborative lecturing can help those who are unfamiliar with the application of active learning in lecture settings – lacking experience due to being at an early-career stage or having previously studied/taught in different educational systems – to acclimatise to systems where active learning is a fundamental expectation for teaching politics.
Long-term Cardiovascular and All-Cause Mortality following Elective Infrarenal Repair of the Abdominal Aortic Aneurysm: A Systematic Review and Meta-analysis
Authors: van Knippenberg Samira E. M. , Fenelli Cecilia , van Dieren Susan , Delewi Ronak , Balm Ron , Yeung Kak Khee
Published: December 2024

Background:

Patients with abdominal aortic aneurysms (AAAs) have poor survival rates after aneurysm repair compared with the general population, potentially due to increased cardiovascular risk. This systematic review and meta-analysis aimed to assess the long-term incidence of all-cause and cardiovascular mortality after elective, infrarenal AAA repair.

Method:

The Preferred Reporting Items for Systematic Review and Meta-Analysis (PRISMA) guidelines were followed (PROSPERO ID: CRD42022344547). Studies published in PubMed, Web of Science, and COCHRANE databases between January 2013 and May 2023 with a mean follow-up time of ≥5 years were included. A weighted linear regression analysis was performed to determine the annual incidence of all-cause and cardiovascular mortality five years after AAA repair. A random effects model calculated the overall incidence rates per 1000 person-years (PY). Endovascular aneurysm repair (EVAR) and open surgical repair (OSR) were compared.

Results:

Nineteen studies with 84 212 patients (mean follow-up: 68.9 [±13.3] months) were included. Common preoperative cardiovascular comorbidities included hypertension (74.4%), dyslipidemia (43.6%), and coronary artery disease (27.6%). At five years, the mean all-cause mortality was 29.78%, and cardiovascular mortality was 11.98%, with an annual increase of 6.59% and 2.46%, respectively (R2=0.809, p<0.001 and R2=0.824, p<0.001). The random effects model showed an all-cause mortality rate of 62.99 events (95% CI=57.53–68.96; I2=93%) per 1000 PY and a cardiovascular mortality rate of 24.19 events per 1000 PY (95% CI=21.69–26.98; I2=66%). Patients undergoing an EVAR had a significant higher incidence of all-cause and cardiovascular mortality than patients undergoing an OSR (B-coefficient 4.10 and 2.39, both p<0.001, respectively).

Conclusion:

The long-term all-cause and cardiovascular mortality remain high following elective, infrarenal AAA repair. These findings highlight a much needed optimization and emphasis of cardiovascular risk management, to minimize the long-term incidence of cardiovascular mortality in patients with AAA following surgical intervention.

Clinical Impact

This study evaluated the long-term outcomes of cardiovascular and all-cause mortality rates following elective repair of the infrarenal abdominal aortic aneurysm. The results of this systematic review and meta-analysis emphasizes the suboptimal cardiovascular risk profile observed in this patient population. Futhermore, it highlights the importance of optimization and emphasis of cardiovascular risk management, including in the long-term after surgical intervention.
Role of Sesamoid Position and Recurrence of Hallux Valgus Deformity
Authors: Lewis Thomas L. , Ray Robbie , Murphy Evelyn , Jia Chua Min , Watt Clare , Robinson Peter , Lam Peter
Published: December 2024

Category:

Bunion; Midfoot/Forefoot

Introduction/Purpose:

One of the most important complications of hallux valgus surgery (when performed either through an open or minimally invasive technique) is recurrence of deformity. Recurrence is often multifactorial due to patient factors such as anatomy, pre-operative deformity, soft tissues, comorbidities and compliance with instructions and surgical factors such as choice of surgical technique, implant and technical competency. The aim of this study was to investigate the role of sesamoid position and impact on recurrence of hallux valgus deformity following percutaneous minimally invasive hallux valgus surgery.

Methods:

A prospectively maintained research registry of fourth-generation percutaneous metatarsal extra-capsular transverse osteotomy (META) for hallux valgus between 2017-2023 was retrospectively analysed to identify feet that had recurrence of hallux valgus deformity (defined as HVA>20°). Comparative analysis was then performed to assess the impact of pre-operative deformity and sesamoid position on recurrence. Radiographic deformity and sesamoid position (including ‘Round sign’) were assessed according to AOFAS guidelines. Secondary outcomes included clinical patient reported outcome measures including the Manchester-Oxford Foot Questionnaire (MOXFQ) and Visual Analogue Scale for Pain. All p-values < 0.05 were considered significant.

Results:

Between November 2017 and January 2023, 729 feet underwent META with minimum 12-month radiographic follow up (mean 2.6±1.3 years). There were 33 cases with HVA>20° at final radiographic follow up (4.5%). There was a statistically significant difference in sesamoid position between feet which had recurrence with higher rates of Grade 2 and 3 compared to those which didn’t (p < 0.05). There was no significant difference in Round sign assessment between cases which recurred and those that did not (p=0.27). The mean pre-operative deformity in cases which underwent recurrence was significantly greater than those which did not recur (p < 0.05), (HVA:44.3±6.5, IMA:15.6±3.7° compared to HVA:28.8±8.0°, IMA:12.8±3.3°). Of the 33 cases which had recurrence, 13 demonstrated HVA>20° at 6 month XR suggesting incomplete deformity reduction.

Conclusion:

Incomplete reduction of sesamoids appears to be a risk factor for recurrence. Incomplete deformity reduction at the time of surgery, particularly in cases of severe deformity (HVA>40°) is an important factor to acknowledge when considering risk of recurrence. The deformity correction achieved through bony correction (using the fourth-generation META technique) appears to be maintained from 6-months to final radiographic follow up suggesting that recurrence is predominantly linked to incomplete deformity reduction and sesamoid position at the time of surgery.
Multifocal Torpedo Maculopathy Complicated by Choroidal Neovascularization
Authors: Castro Maria Camila , Liu Tianyu , Capone Antonio , Drenser Kimberly A. , Trese Matthew G.J.
Published: December 2024

Purpose: To present a pediatric patient with a unique configuration of torpedo maculopathy complicated by macular choroidal neovascularization (CNV). Methods: A single case was retrospectively reviewed. Results: An 8-year-old male child presented with decreased vision in the left eye and was found to have 2 distinct torpedo maculopathy lesions, 1 a smaller hypopigmented lesion in the temporal parafovea and the other a larger hyperpigmented comet-shaped lesion in the temporal periphery. Multimodal imaging showed active CNV. The patient received 2 intravitreal injections of ranibizumab with regression of CNV and recovery of visual acuity. Conclusions: CNV is a rare complication of torpedo maculopathy that can affect pediatric patients in the absence of choroidal excavation. The presence of a hyperpigmented peripheral lesion exhibiting symmetry across the horizontal raphe lends support to the hypothesis that an alteration in the development and migration of retinal pigment epithelium cells across the fetal bulge results in this disorder.
Caregivers’ experiences, challenges, and needs in caring for people with dementia in India: a scoping review
Authors: Lillekroken Daniela , Halvorsrud Liv , Bjørge Heidi , Gandhi Sailaxmi , Sivakumar Palanimuthu T. , Goyal Alka Rani
Published: December 2024

Background

As the world’s most populous country, India faces a growing challenge in addressing dementia, in which advancing age remains the strongest risk factor. Approximately 8.8 million Indians over the age of 60 are currently affected by this condition. While much of the research on dementia caregiving focuses on Western societies, caregiving experiences are shaped profoundly by cultural and socioeconomic contexts, which vary significantly in India. Unique social norms, combined with limited resources, make the burden on dementia caregivers in India both distinct and understudied. This scoping review synthesized existing literature on the experiences, challenges, and needs of dementia caregivers in India, providing critical insights for developing culturally tailored support systems and informing public health initiatives.

Methods

A comprehensive database search for literature was conducted in April 2022 and updated in September 2024 in six databases (Medline, Embase, PsycINFO, CINAHL, Web of Science and Epistemonikos). The databases were systematically searched for original qualitative and quantitative peer-reviewed studies conducted in India between 2000 and 2024. The scoping review was registered with the Open Science Framework and was reported in accordance with Preferred Reporting Items for Systematic Reviews and Meta-Analyses extension for Scoping Reviews Checklist (PRISMA-ScR).

Results

After identifying, screening, and reviewing articles for eligibility, we critically appraised and included a sample of 27 studies in this review. The data synthesis process identified three main themes: (1) navigating the dual realities of caregiving: challenges and rewards for family caregivers in India, (2) gaps in support for home-based care: challenges faced by family caregivers in rural parts of India, and (3) addressing the present and future needs of caregivers for people with dementia in India.

Conclusion

This scoping review reveals the experiences, challenges, and needs of caregivers for people with dementia, including caregiver burden, stress, and poor health among caregivers resulting from inadequate support, insufficient respite care, and a lack of information about dementia. Health and social services offering dementia care are critically needed in India, where population aging is imminent.

Trial registration

https://doi.org/10.17605/OSF.IO/4MJDC.
Potential of right ventricular function assessment with echocardiography in transcatheter aortic valve replacement:
Authors: Morita Yoshihisa , Kariya Taro , Dougherty Michael , Peters Andrew , Ruggiero Nicholas
Published: December 2024

Background

Right ventricular (RV) function assessment by echocardiography can be challenging due to its complex morphology. Also, increasing use of sedation rather than general anesthesia for transfemoral approach transcatheter aortic valve replacement (TAVR) reduces the need for intraoperative transesophageal echocardiography (TEE). Recent clinical studies have demonstrated the importance of 3-dimensional (3D) echocardiography and a longitudinal strain for RV function assessment. In this study, we compared RV function echocardiographic assessment methodologies in TAVR and investigated its clinical utility.

Methods

This was a prospective, observational study of TAVR at a large academic hospital. Inclusion criteria were adult patients undergoing TAVR requiring intraoperative TEE between April 2023 and October 2023. Exclusion criteria include an absolute contraindication to TEE, a pacemaker, or suboptimal intraoperative echocardiography images. The primary goal is to assess the correlation of 3D RV ejection fraction (EF) with RV fraction area change (FAC), and tricuspid annular plane systolic excursion (TAPSE). The secondary goal is to assess the correlation of RV free wall longitudinal strain (FWLS) with any newly diagnosed postoperative ventricular arrhythmia, including complete atrioventricular block (CAVB) and left bundle branch block (LBBB).

Results

Among 33 patients who underwent TAVR, 4 patients were excluded due to poor image quality, and 7 patients were excluded due to existing pacemaker. Thus, data for 22 patients were analyzed in this study. There was a good correlation between 3D RVEF and RV FAC (correlation coefficient 0.789. p = 0.0000482), but poor correlation between 3D RVEF and TAPSE (correlation coefficient 0.182. p = 0.444). Eight patients developed a new left or right BBB and CAVB postoperatively, and 3 patients required permanent pacemaker. Regression analysis of pre and post valve deployment showed RV free wall RVFWLS was each correlated with postoperative new BBB or CAVB (pre valve deployment: hazard ratio 1.272, 95% CI 1.075 to 1.505, p = 0.004981; post valve deployment: hazard ratio 1.134, 95% CI 1.001 to 1.286, p = 0.04846). No mortality was reported during the follow-up period, and no significant tricuspid regurgitation (more than moderate) was reported.

Conclusion

3D RVEF and RV FAC showed a good correlation. Intraoperative RVFWLS has the potential to predict postoperative new occurrence of BBB or CAVB.