Метаболічні, антропометричні та функціональні характеристики осіб із тяжким перебігом COVID-19 майже через 20 міс яців після одужання: низька фізична активність і показники серцево-судинної витривалості
Authors: Kravchenko V.I. , Zakharchenko T.F. , Gurianov V.G. , Kovtun V.A. , Makarenko V.A. , Yakovenko O.M. , Shchupachynskyi V.B. , Khalangot M.D. 
Published: November 2024

Цукровий діабет (ЦД) і вік асоціюються зі збільшенням тяжкості вірусних захворювань і внутрішньолікарняною смертністю пацієнтів із COVID-19. Також було припущено, що COVID-19 і ЦД можуть незалежно або опосередковано впливати на біологічний вік (БВ). Мета. Оцінити метаболічні, антропометричні та функціональні характеристики пацієнтів, які перенесли важку форму COVID-19, і розробити підходи до оцінки їхнього Б В. Матеріал і методи. Особи, які перенесли важку форму COVID-19 із рентгенологічно підтвердженою пневмонією, які перебували на стаціонарному лікуванні в 4 кварталі 2021 року в одній із міських лікарень м. Києва та були виписані, і особи контрольної групи без госпіталізації з приводу COVID-19 в анамнезі. Опрацьовано документи 164 пацієнтів, із них 136 одужали. Протягом 2023 року було здійснено телефонний контакт із 93 особами, з яких 29, медіана віку – 67 (52-73) років, підписали інформовану згоду та були обстежені за програмою, що включала тест на толерантність до глюкози (ГТТ), антропометричні вимірювання, композицію тіла, глікований гемоглобін (HbA1c), функціональні дослідження серцево-судинної та дихальної систем за даними спірометрії (FEV 1) та тесту 6-хвилинної ходьби (6 МВТ). Фізичну активність (PA) об’єктивно оцінювали за даними 7-денної актиграфії, яка включала кількісну оцінку метаболічних еквівалентів (МЕТ), PA середньої інтенсивності (МА) та PA високої інтенсивності (VA). Комбіновану втрату прикріплення (AL) зубів оцінювали за допомогою градуйованого пародонтального зонда. Період часу від виписки хворих до обстеження в ДУ «Інститутендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка НАМН України» становив 22,0 (21,0-23,0) місяці, медіана та QІ-QІІІ відповідно. Контрольну групу становили 10 осіб, медіана віку – 61,5 року (53-69 рр.), які не лікувались від COVID-19 у стаціонарі. Результати. У 10 (34,5%) обстежених пацієнтів ЦД був відомий раніше або діагностований під час перебігу COVID-19. Згідно з аналізом медичного архіву (2021), діагноз ЦД у госпіталізованих пацієнтів із приводу COVID-19 був пов’язаний із підвищеним рівнем прокальцитоніну (PCT), D-димеру та швидкості осідання еритроцитів (ШОЕ). Частки вперше виявленого ЦД (2023) у групі COVID-19 (6 випадків, 31,6%) та групі контролю (1 випадок, 10%) статистично не відрізнялися. Те ж саме стосується категорії предіабету, виявленого за ГТТ. Особи з групи COVID-19 порівняно з контрольною показали збільшення індексу маси тіла (ІМТ), p=0,022, зниження показників 6 МВТ (p=0,007) і PA: MET ( p=0,015), MA ( p=0,008) та VA (p=0,015). Спостерігався позитивний кореляційний зв’язок між віком та відсотком жиру в тілі, комбінованою AL, систолічним артеріальним тиском (САТ), HbA1c та негативний кореляційний зв’язок між віком та актиграфічними показниками та результатами 6 MWT. Висновки: дослідження 29 осіб з анамнезом важкої форми COVID-19 виявило ЦД у 16 із них (55,1%). У 34,5% досліджуваних ЦД був діагностований до або під час COVID-19, що може свідчити про тяжчий перебіг хвороби. Однак, збільшення вперше діагностованого ЦД майже через 2 роки після одужання від важкої форми COVID-19 поки що не виявлено. У цій групі виявлено збільшення потенційних факторів ризику ЦД (вищий ІМТ, нижчі фізична активність та функціональна витривалість) порівняно з контролем. Виявлено кореляційні зв’язки між віком і характеристиками досліджуваних осіб, які можна використовувати для оцінки БВ.