bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Стан виявлення порушень постави та сколіозів при проведенні щорічних профілактичних оглядів дітей в Закарпатській області
Authors: Гузак О.Ю.
Published: May 2023

Мета: визначення стану та динаміки виявлення порушень постави та сколіозів при проведенні щорічних профілактичних оглядів дітей віком 0-17 років в Закарпатській області за період від 2010-2020 років.Методи: бібліосемантичний, статистичний, структурно-логічного аналізу, узагальнення. Матеріалами дослідження виступили офіційні звітні форми медичної документації – форма №31 «Звіт про медичну допомогу дітям за 20___ рік» за період від 2010-2020 років.Результати. Кількість охоплених профілактичними оглядами дітей в Україні в цілому щороку поступово зменшується, з 2010 по 2020 рік – на 20,44%. Кількість охоплених профілактичними оглядами дітей у Закарпатській області не має чітких тенденцій динаміки. Загальна частка виявлених протягом досліджуваного періоду сколіозів по Україні в цілому складає 1,73% всіх обстежених дітей, тоді як по Закарпатській області цей показник складає 0,65%. У динаміці відсоток дітей, у яких виявлено сколіоз в Україні в цілому, має чітку тенденцію до зниження, і складає від 2,17% у 2010 р. до 1,41% у 2020 р. Кількість сколіозів, виявлених при проведенні профілактичних оглядів у дітей в Закарпатській області, показник коливається в межах 0,58-0,73% і не має чітких тенденцій до змін у динаміці. Загальна частка виявлених порушень осанки по Україні в цілому складає 4,18% всіх обстежених дітей, тоді як по Закарпатській області цей показник складає 2,70%. В динаміці відсоток дітей, у яких виявлено порушення осанки по Україні в цілому має чітку тенденцію до зниження, і складає від 4,87% у 2010 р. до 3,56% у 2020 р. Показник кількості виявлених порушень осанки при проведенні профілактичних оглядів у дітей в Закарпатській області коливається в межах 2,82-2,53% і не має чітких тенденцій до змін у динаміці.Висновки. Відсоток виявлених патологічних змін за щорічно аналізований період по Україні та по Закарпатській області значно відрізняється. Це може бути результатом недостатньої роботи по виявленню та реєстрації даних порушень або особливі умови життя і розвитку дитини в Закарпатській області сприяють формуванню правильної осанки, а регулярне оздоровлення із залученням рекреаційних можливостей краю слугує ефективною мірою профілактики сколіозу.Ключові слова: сколіоз, порушення осанки, Закарпатська область
Окремі аспекти надання стоматологічної медичної допомоги населенню України протягом 2021 року
Authors: Мочалов . Юрій Олександрович , Гелей Назарій Іванович , Цуперяк Сергій Степанович , Безкоровайна Лариса Петрівна , Кулинич Марія Олександрівна
Published: May 2023

Мета: встановити особливості структури звертання населення України до закладів охорони здоров’я для надання стоматологічної медичної допомоги за даними вибіркового опитування домогосподарств у 2021 році.Матеріал та методи. Використано дані статистичного збірника Державної служби статистики України «Самооцінка населенням стану здоров’я та рівня доступності окремих видів медичної допомоги у 2021 році (за даними вибіркового опитування домогосподарств у жовтні 2021 року)».Результати та висновки. Звернення за до лікаря-стоматолога (в приватних та «бюджетних» закладах) у структурі амбулаторно-поліклінічної допомоги займали третє місце (19,3%), діти та пацієнтів віком від 60 років переважно обслуговувалися в «бюджетних» закладах.Ключові слова: стоматологія, здоров’я, лікування, діти, дорослі.
Істотні особливості у чисельності населення за 30-ть років незалежності – як основному базису людського ресурсу для економіки та Збройних сил України
Authors: Рудень Василь Володимирович
Published: May 2023

Мета дослідження – встановлення істотних особливостей у чисельності населення за 30-ть років незалежності – як основного базису людського ресурсу для економіки та Збро́йних си́л України.Матеріали та методи. Виконано епідеміологічне, одномоментне, суцільне, проспективне наукове дослідження з використання біостатистичних даних бази Державного комітету статистики України за період 1991-2021 роки, з використанням комп’ютерного пакету Microsoft Office Excel (2021) при застосовуванні низки наукових медико-біостатистичних методів з врахуванням принципів системності.Результати. Вірогідно встановлені та науково обґрунтовані як кількісне зменшення населення країни за аналізовані роки на n=-10451713 осіб (Р=-20,1%), так і наявні диспропорції у його статевій (жінки М=53,7±0,7%; чоловіки М=46,3±0,6% у взаємозв’язку 1,2:1), територіальній (міські М=67,9±2,7% та сільські М=32,1±1,8% жителі у співвідношенні 2,1:1) та віковій (0-17 років М=20,6±0,5%; 18-59 років М=58,6±0,8% та 60 років і старше М=20,7±0,5%) структурах, що напряму засвічує регресивний тип населення, стан депопуляції та старіння людності незалежної України.Висновки. Результати свідчать про катастрофічну демографічну ситуацію в державі в контексті значного щорічного наростання регресивного типу населення, темпу депопуляції та процесу старіння серед населення України, що характеризується прямим негативним впливом на наявну потребу в людському ресурсі для економіки та Збройних Сил України.Ключові слова: незалежна Україна, кількість населення, стать, вік, місце проживання, економіка, Збройні сили, регресивний тип, депопуляція, старіння.
Концептуальні підходи до забезпечення населення з хворобами вуха, горла та носа медичною допомогою на регіональному рівні в повоєнний період
Authors: Сміянов Владислав Анатолійович , Ємець Тетяна Василівна
Published: May 2023

Мета: розробити концептуальні підходи до забезпечення населення з хворобами вуха, горла та носа на регіональному рівні в повоєнний період.Матеріали та методи. Матеріали дослідження: законодавча база, дані наукової літератури, результати попередніх особистих досліджень. Матеріали дослідження:, структурно-логічного аналізу. Базою дослідження стала Сумська область, яка знаходиться в зоні активних бойових дій.Результати. Концептуальні підходи до забезпечення населення з хворобами вуха, горла та носа на регіональному рівні в повоєнний період базуються на законодавчій базі України з подальшого проведення реформи охорони здоров’я та потребах населення в медичній допомозі з формуванням у населення мотивовано відповідального ставлення особистого здоров’я;Висновки. Розробка системи медичної допомоги при хворобах вуха, горла та носа на регіональному рівні, яка базується на запропонованих концептуальних підходах дозволить забезпечити населення доступною та якісною медичною допомогою.Ключові слова: хвороби вуха, горла та носа, медична допомога, забезпечення, повоєнний період, концептуальні підходи.
СТРУКТУРНО-СЛОВОТВІРНА ХАРАКТЕРИСТИКА МІКРОТОПОНІМІВ СЕЛА ПІДПЕЧЕРИ ТИСМЕНИЦЬКОГО РАЙОНУ ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Authors: Ґрещук Валентина , Шкорута Ганна
Published: May 2023

У статті досліджено структурно-словотвірні особливості мікротопонімів села Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області. Здійснено аналіз зібраного матеріалу мікротопонімів простої та складеної структури. Встановлено твірні основи простих та складних назв невеликих географічних об’єктів.

Для творення мікротопонімів території, що досліджувалася, характерна проста структура вираження. Із-поміж аналізованих способів творення однослівних мікротопоназв виокремлюємо: лексико-семантичний, афіксальний, морфолого-синтаксичний та основоскладання.

Актуальність дослідження пов’язана з потребою розвитку регіональної мікротопонімії. Мікротопоніми не такі стійкі, як назви великих географічних об’єктів. Вони легко можуть змінюватися, оскільки перебувають під впливом особливостей середовища, в якому побутують. Власне, це й зумовлює необхідність зібрати та дослідити локальні географічні найменування кожного регіону.

Мета наукового дослідження полягає у здійсненні структурно-словотвірного аналізу мікротопонімів села Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області. Досягнення визначеної мети передбачало виконання таких завдань: 1) опрацювати відповідну науково-лінгвістичну літературу; 2) зібрати мікротопоніми села Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області; 3) проаналізувати просту структуру вираження мікротопонімів; 4) охарактеризувати мікротопоніми складеного типу досліджуваної території.

Під час виконання наукової роботи застосовувалися такі методи досліджень: описовий – для пояснення власних назв та їх поділ на мотивувальну основу та словотворчі афікси, для визначення мотиваційних відношень між твірними та похідними одиницями; словотвірний, частково етимологічний аналіз – для з’ясування походження твірної основи мікротопоназви; прийом кількісних підрахунків – для встановлення продуктивності різних груп мікротопоназв, що досліджувалися; загальнонауковий прийом індукції – для узагальнення та систематизації отриманих результатів. Окреслені методи та прийоми допомогли досягти поставленої мети.
КОЛЕКТИВНІ ПРІЗВИСЬКА ПІДЛЯШУКІВ, МОТИВОВАНІ ОСОБЛИВОСТЯМИ ЇХНЬОГО МОВЛЕННЯ
Authors: Аркушин Григорій
Published: May 2023

Однією з причин виникнення як індивідуальних, так і колективних прізвиськ стають протиставлення я : ти, ми : вони. У кожному населеному пункті може бути різна кількість мотиваційних груп таких найменувань, але найчастіше це характеристика зовнішнього вигляду денотата, його національність, професія чи заняття, вдача і т. ін. Прізвиськами часто стають також характеристики мовлення індивідуумів, зокрема і діалектоносіїв.

У статті представлені колективні прізвиська жителів Північного і Південного Підляшшя (північно-східна части- на Люблінського та південно-східна Підляського, давніше Білостоцького, воєводств Республіки Польща). Насамперед з мовного потоку на слух виділяємо фонетичні риси, що стають мотивами постання багатьох прізвиськ. Майже всіх жителів цього регіону прозивають хахлáми, засвідчуючи, що їхня хахлáцька мо́ ва – це українські говірки. Зауважимо, що визначення хахла́ цька мо́ ва вживане в нейтральному значенні і не містить будь-яких негативних конотацій. Оскільки пересічний поляк і донині не розрізняє за національністю українців, білорусів та росіян, то ще усіх підляшу- ків називають рýскіми або просто кацáпами. Менші групи жителів Підляшшя мають такі найменування: алéкачі, що звукосполуку ле вимовляють твердо, які протиставлені алє́качам, бо лє (але – алє); дéкали, у яких тверда вимова де, протиставлені дзє́калам, бо дзє (день – дзєнь); штокманú вимовляють частку і сполучник як што, а шокманú як шо або що. Фонетичні особливості призвели до виникнення також прізвиськ пайдунú та літвíни́ . Морфологічні риси стали основою найменувань микунú (му роби́ ти, роби́ тиму), смакú (ходúлисьмо, робúлисьмо) та хмакú (носíліхмо). Лише одна лексема гéто ʻцеʼ стала твірною основою назв гéти, гéтали, гéцячки. Та незважаючи на такі окремі відмінності, що існують серед підляських говірок, у них одна спільна риса – це все говірки української мови.

Прізвиська калакýти і перешу́ткі отримали ті жителі Підляшшя, які перейшли в католицизм, а отже, і почали говорити по-польськи. Декілька прізвиськ невідомої мотивації: чубарú ǀǀ чубáрики і матанú.
ПРІЗВИЩА РОМІВ ДВОХ НАСЕЛЕНИХ ПУНКТІВ ВОЛИНІ
Authors: Нестерчук Оксана
Published: May 2023

У статті проаналізовано антропоніми ромів, які проживають у населених пунктах Княгининок (давніше – Маяки) та Торчин Луцького району Волинської області. На основі власних записів систематизовано мовний матеріал та виявлено всі прізвища ромів, що мешкають у селищах; встановлено склад та продуктивність груп антропонімів і прізвищевих формантів; схарактеризовано морфологічне творення офіційних найменувань.

Антропонімія ромської меншини с. Княгининок майже нічим не відрізняється від таких самих українських оні- мів. Морфологічне творення кількісно переважає над лексико-семантичним – 15 проти 4 прізвищ. Утворення з патро- німними формантами домінують: засвідчено 8 прізвищ зі словотворчими суфіксами -енк-о, -ович (-евич): Григоричен- ко, Гученко, Матюшенко, Сердюченко, Федоренко, Станкевичюс, Стоянович, Чижевич, менша активність властива поліфункційним формантам -ук (-’ук, -чук), що їх виявлено у трьох номенах – Пукалюк, Степанюк, Юзепчук. Прізвища з посесивними суфіксами -ов, -єв, -ин засвідчено у двох онімах – Тичин, Санніков.

Найпродуктивнішим серед інших формантів – -енк-о (5 назв) у прізвищах патронімного творення, а також по три офіційні назви на -ович / -евич та поліфункційний суфікс -ук (-чук) (3 прізвища).

Онім Бузна відапелятивного утворення від назви куща буз, бузок із формантом -н-а, яке через онімізацію спершу стало прізвиськом, а опісля офіційним антропонімом.

Репаш – похідний від антропоніма, указує на зовнішність номінанта або особу за родинними стосунками, якщо прізвище похідне від прізвиська, то варто говорити не про його походження, а про мотивацію, яка, очевидно, вже утрачена.

Зафіксовано запозичене прізвище з незрозумілою твірною основою Рзаєв – можливо, російсько-тюркського по- ходження.

Для порівняння використали прізвища ромів із двох поблизьких населених пунктів – Торчин та Княгининок Волинської області. Виявилося, що спільними для них прізвища Юзепчук і Стоянович, а відмінними є такі: Бобенко, Гученко, Коржевич, Марценюк, Марцинкевич / Марценкевич, Покальчук і Чужук, Нагаловський, Ковальчук і Головацький, Станкевичюс Бузна, Репаш.
ПРИЧИНИ ВІДСУТНОСТІ ІМЕНІ ЖІНКИ В ДАВНЬОРУСЬКІЙ АНТРОПОНІМНІЙ ФОРМУЛІ
Authors: Пахомова Світлана
Published: May 2023

Специфічні гендерні ролі в суспільстві упродовж тривалої історії супроводжувалися різними способами іменування чоловіків і жінок, однак у численній ономастичній літературі обʼєктом дослідження виступають переважно чоловічі іменування. Мета праці полягає у відтворенні давньої системи іменування східних словʼянок до- монгольського періоду і зʼясуванні причин специфіки жіночої антропоформули. Основними джерелами дослідження обрано літописи, додатковими – графіті та берестяні грамоти, беруться до уваги також екстралінгвальні відомості інших гуманітарних наук. У дослідженні було продемонстровано специфіку ідентифікації східнословʼянських жінок, яка полягала у невживанні її особового імені (відхилення від цього узусу стосувалося дівчат та жінок похилого віку). Дотепер у літературі це явище пояснювалося залежним станом особи. У статті спростовується ця теза і наводяться численні факти (освіта, рівні з чоловіком майнові права, участь у державних справах, регентські функції тощо), які переконують, що жінка в Київській Русі мала достойний правовий статус. Відсутність імені інтерпретуємо як рефлекс табу на жіноче ім’я, що вкладається в систему інших заборон, повʼязаних з язичницьким світоглядом, що впорядковує життя жінки у первісному суспільстві і пояснюються її природними фізіологічними властивостями, незрозумілими для чоловічої частини громади, а через це – уявленнями про те, що жінка дітородного віку якимось чином пов’язана з нечистим світом. Інакшість жінки, безперечно, пов’язана з кров’ю, а відтак – зі страхом смерті. Оскільки особливість жіночої природи виявляється у період статевого дозрівання дівчини, то евфемістична заміна дівочого імені на патронім здається нині цілком імовірною, вона була пов’язана з ритуалом ініціації – входженням в іншу вікову групу. Друга за- міна власної назви була викликана переходом жінки в іншу сім’ю після шлюбу, а складний весільний ритуал, рефлекси якого в різних формах виявляються й дотепер, за своєю структурою відповідав обряду ініціації, в результаті якого жінка діставала іншу власну назву – андронім.
ДЕЯКІ СПІЛЬНІ МОДЕЛІ СЛОВОТВОРУ ТОПОНІМІВ У ХОРВАТСЬКІЙ І УКРАЇНСЬКІЙ МОВАХ
Authors: Тимко-Дітко Оксана
Published: May 2023

Топонімічна система, формуючись протягом тривалого часу, увібрала в себе культуру, мову, час, простір, етапи і соціально-історичні умови розвитку суспільства. Крім цього, номінація завжди національно специфічна в тому сенсі, що закріплює в собі історично сформовану картину світу в свідомості народу – суб’єкта номінації. Зовсім не досліджені словотвірні й мотиваційні засоби утворення топонімів у хорватській і українській мовах. І хорватська, й українська – слов’янські мови. У них і донині помітний спільний запас праслов’янських словотвірних засобів. Тому цікаво простежити, наскільки і в яких напрямах розвинули словотвірні можливості дві споріднені мови у сфері топонімії. Також не менш важливо наголосити, що хорватська й українська мови не сусідні, не контактні мови, тобто всі їхні спільні риси – результат праслов’янської спадщини, а не запозичення або впливу. Такий аналіз може стати основою для подальшого порівняльного і контрастивного аналізу словотвору двох споріднених мов. Зіставлення словотвору топоні- мічної системи двох мов дозволило виділити багато спільних ознак. Це свідчить про давність і важливість найменувань місцевостей у житті людей, а також і про спільні мотиваційні і словотворчі можливості. Простежується спільний архаїчний праслов’янський шар в обох мовах, який можна пояснити лише історичною спорідненістю двох народів. Навіть після століть самостійного розвитку, контактів з іншими народами, впливу інших мов не можна не помітити схожість у деяких топонімах. Це такі назви, які можна пояснити лише спільним походженням: укр. Київ – хорв. Kijevo, Kijev dol, укр. Вінниця – хорв. Vinica, укр. Волинь – хорв. Volinjа та ін. Схожість у словотворчих та мотиваційних засобах не менш цікава. Ми знайшли багато спільних афіксів, які в обох мовах вживаються для утворення топонімічної лексики. Аналіз деяких словотвірних моделей утворення топонімів у хорватській і українській мовах відкрив цілу низку нових напрямків. Проаналізований матеріал достатньо широкий, і неможливо його охарактеризувати в межах однієї статті, тим більше, якщо сам матеріал вказує на потребу в подальшому аналізі на різних мовних рівнях і в різних напрямах.
СУЧАСНІ ГІДРОНІМІЧНІ СТУДІЇ В ПОЛЬСЬКОМУ МОВОЗНАВСТВІ
Authors: Торчинська Наталія
Published: May 2023

Власні назви водних об’єктів належать до найдавніших топонімів, що містять низку архаїчних еле- ментів мови, які дозволяють схарактеризувати мовні зміни від найдавніших часів до сьогодення. Тому існує потреба з’ясувати семантико-мотиваційні, структурно-дериваційні, соціолінгвістичні, етнолінгвістичні та психолінгвістичні аспекти виникнення та функціонування польських гідронімів, на чому й зосередили увагу науковці, праці яких представлені у статті. Мета дослідження – схарактеризувати стан вивчення гідронімії в Польщі протягом 20-х років ХХІ ст. Для реалізації поставленої мети слід розв’язати такі завдання: проаналізувати сучасні праці польських ономастів на предмет гідронімічних досліджень; опрацювати лексикографічні та картографічні джерела; окреслити напрями й пер- спективи розвитку цієї галузі в польському мовознавстві.

Якщо у ХХ ст. польські науковці зосередили увагу на назвах гідрооб’єктів, розташованих у басейнах Одри, Вісли, Щецинської, Вісленської та Поморської заток, а також частини басейнів Німана, Дністра, Дунаю й Ельби, то у ХХІ ст. основним об’єктом дослідження стали найменування водних об’єктів басейну річки Варти, про що свідчать нижчезгадані праці. Науковці уклали «Elektroniczny słownik hydronimów Polski», який пропонує максимальну інформацію про 40 тисяч гідронімів Польщі – річок, струмків, каналів, водоспадів, джерел, озер, лагун, природних та штучних ставків, боліт тощо (зокрема вказано місцезнаходження, параметри, варіанти найменування, їхні причини, етимологію, що дозволяє науковцям визначитися з наступними дослідженнями). Перспективними для польської ономастики вважаємо розвідки, присвячені мікрогідронімам, які поступово переходять у пасивний словник носіїв мови і виходять з ужитку, що й має спонукати до їхньої якнайшвидшої фіксації та аналізу.
ФУНКЦІОНАЛЬНА СВОЄРІДНІСТЬ ПРОПРІАТИВІВ У СУЧАСНОМУ УКРАЇНСЬКОМУ МЕДІАТЕКСТІ: АНАЛІЗ ТЕЛЕМОВЛЕННЯ
Authors: Шебештян Ярослава
Published: May 2023

У сфері літературної ономастики найбільший інтерес викликає художній текст, а інший значущий сегмент побутування власних назв – медіатекст – залишається на периферії науки. Ця спроба розгляду функціональ- ної специфіки онімії телемовлення може сприяти заповненню теоретичних прогалин у літературній ономастиці, теорії медіатексту та бути корисною для розв’язання прикладних проблем журналістського мовлення. Мета: визначити основні риси функціонування власних назв у сучасному українському медіатексті. Завдання: виявити номінативні, виражально-зображальні, конструктивні особливості актуалізації пропріативів у телемовленні; встановити зв’язок культуромовних категорій як критеріїв ефективності професійного журналістського мовлення з основними рисами функціонування власних назв у телемовленні.

Результати. На підставі аналізу онімів, дібраних з телемовлення українських каналів «Еспресо», «Прямий», «5- й», з’ясувалося, що основні риси функціонування онімів виявляються на номінативному, виражально-зображальному, конструктивному рівнях; джерелом і стимулом ономавживання є реальність, осмислювана українськими журналістами крізь національну призму, а важливою комунікативною обставиною – сенс журналістської діяльності; це зумовлює ви- соку концентрацію пропріативів, їх тематичні масиви (російсько-українська війна, пандемія коронавірусу, наслідки по- літики популізму тощо), домінування реальних імен (антропонімів, ергонімів, ідеонімів, прагматонімів, топонімів), котрі зберігають реальні взаємозв’язки; конструктивна роль, емоційно-експресивне навантаження, фігуральне використання і продукування пропріативів підпорядковане критичному осмисленню дійсності, основним завданням журналістики.

Висновки. Пропріативи у телемовленні становлять розмаїту, динамічну, відкриту систему, яка віддзеркалює реальність і служить для її інтерпретації, бере участь у реалізації категорій культури мови – точності, логічності, ясності, гнучкості, виразності, різноманітності, багатства, дотепності, естетичності.
ЕТНОПСИХОЛОГІЧНИЙ АСПЕКТ МІФОЛОГІЧНИХ УЯВЛЕНЬ ПРО ЗАГРОБНЕ ЖИТТЯ ДУШІ У ФОЛЬКЛОРІ ЗАКАРПАТТЯ
Authors: Тиховська Оксана
Published: May 2023

Метою статті є осмислення етнопсихологічної специфіки міфологічних уявлень українців Закарпаття про життя душі після смерті та ймовірний її вплив на живих. Джерельною базою дослідження стали фольклорні записи Ф. Злоцького, П. Богатирьова, Ю. Жатковича, П. Світлика, Ф. Потушняка, І. Хланти, І. Сенька. У статті проаналізовано магічні ритуали, пов’язані з поховальною обрядовістю, та бувальщини Закарпаття про реінкарнацію, чистилище, передчуття людиною смерті, про мерців, що не мають спокою через незакінчені справи або ж скоєні ними злочини. Роз- глянуто етнопсихологічне підґрунтя бувальщин, які відображають віру людей в зумовленість життя душі після смерті її земними вчинками (гріх спокутує або сам небіжчик, або хтось замість нього: служниця краплинами крові рятує душу померлої попаді, що перетворилася на кішку); померлий потребує прощення або жертвоприношення від живого (жінка пробачає померлого чоловіка-зрадника, потерча отримує освячену річ або ім’я). Бувальщини художньо моде- люють різні сценарії життя душі після смерті, відображають метафоричний спосіб подолання людиною страху перед небіжчиками, відкуплення від зустрічі з ними, забезпечення померлим спокою через жертвоприношення, примирення людини з конечністю її життя та усвідомлення смерті як початку нового існування. Водночас проаналізовані сюжети міфологічних оповідей, повір’я та ритуали відображають віру українців у можливість взаємодії зі світом мертвих. У статті розглянуто специфіку уявлень українців про перевізника душ й плату за потрапляння небіжчика в потойбіччя. Народні повір’я про шлях душі у світ мертвих, зустріч з персоніфікованими днями тижня чи святим Петром, які здійснюють над нею суд, метафорично відображають ритуал переходу, пов’язаний зі складними випробовуваннями (шлях душі через вогонь або каміння, а звідси – важливість взуття для небіжчика). У статті акцентовано на символіці води, землі, зерна, муки, солі, грошей, сита, горілки в поховальних ритуалах, з’ясовано їх психологічне підґрунтя. Розгля- нуто магічні обряди, спрямовані на відсторонення душі небіжчика від рідних, дружини, господарства. Отже, магічні ритуали, пов’язані з поховальною обрядовістю, повинні були або допомогти душі покійника потрапити в потойбіччя, або убезпечити живих від впливу мерця та пов’язаної з ним енергії смерті на живих родичів.
ВПЛИВ БУДАПЕШТСЬКОЇ СЛАВІСТИЧНОЇ ШКОЛИ НА ФОРМУВАННЯ НАУКОВОГО СВІТОГЛЯДУ ЗАКАРПАТСЬКИХ СТУДЕНТІВ (перша половина 40-х років ХХ ст.)
Authors: Барань Єлизавета , Барань Адальберт
Published: May 2023

У статті стисло представлено історію будапештської славістики, яка має понад стосімдесятирічну тяглість. Наголошено, що славістичні студії в Будапешті розпочалися в середині ХІХ століття, a особливий розвиток славістичної науки простежується з кінця 1880-х років, із часу створення кафедри славістики в Будапештському уні- верситеті. Ім’я Ашбота Оскара відоме у слов’янському мовознавстві насамперед як дослідника слов’яно-угорських міжмовних контактів. Янош Меліх – фахівець з угорського і слов’янського мовознавства, прославився і як етимолог.

Здійснена спроба вивчення специфіки наукової діяльності одного з найвидатніших дослідників в історії угор- ського мовознавства ХХ століття Іштвана Кнєжі, який упродовж більш ніж п’ятнадцять років очолював кафедру сла- вістики. На основі аналізу його науково-педагогічної спадщини з’ясовано, що у сфері славістики вагомими є праці науковця з топоніміки, антропоніміки, історії найдавніших зв’язків слов’ян з угорцями, угорсько-слов’янських міжмовних контактів.

Мета статті – представити вплив будапештської славістичної школи, зокрема професора Іштвана Кнєжі, на формуван- ня світогляду та наукових зацікавленостей студентів-вихідців із Закарпаття, зокрема Еміля Балецького, Кирила Галаса і Василя Ороса. Це визначає актуальність теми. Для розв’язання поставлених завдань у роботі використано описовий і зіставний методи дослідження. До основних наших завдань входить: представити сферу наукових зацікавлень Іштвана Кнєжі, його освітницьку діяльність; основні моменти життєвого шляху та формування наукових орієнтирів Е. Балець- кого, В. Ороса та К. Галаса; наголосити на впливові професора Кнєжі на формування їхнього світогляду.

Виявлено, що славістична школа Будапештського університету (насамперед доробок професора І. Кнєжі) відіграла важливу роль у становленні Е. Балецького, В. Ороса та К. Галаса як науковців-мовознавців. Представленням і аналізом результатів власних вагомих наукових розвідок І. Кнєжа показав своїм студентам шлях до ще не досліджених сфер мовознавчої славістики, зокрема топоніміки, етимології, діалектології, до вивчення міжмовних контактів тощо.
КАЛЕНДАРНА ОБРЯДОВІСТЬ (БЛАГОВІЩЕННЯ, ЗДВИЖЕННЯ ТА ПОКРОВА) У ЗЕМЛЕРОБСТВІ ЖИТЕЛІВ СЕРЕДНЬОГО ПОЛІССЯ
Authors: ПЛЕЧКО Антоніна
Published: May 2023

Стаття відображає результати лінгвістичного дослідження автором сучасного стану звичаєво-обрядової культури Середнього Полісся у календарних святах – Благовіщенні, Здвиженні та Покрові. На основі експедиційних матеріалів, зібраних в одному з архаїчних регіонів Славії – Поліссі, здійснено системний опис традиційних середньополіських уявлень про календарно-побутову обрядовість у землеробстві на Благовіщення, Здвиження та Покрову; визначено основні мотиви, що вплинули на формування культурних текстів середньополіських уявлень відповідної тематики. Методи дослідження зумовлені специфікою діалектних текстів, які потребують системного опису матеріалу, зібраного експедиційним методом опитування респондентів.

У середньополіській традиції Благовіщення пов’язане з віруванням про Господнє благословіння землі на майбутній урожай, Здвиження – зі «здвиженням», «закриттям» землі на зиму, сезонними змінами у житті змій та вужів, Покрова – із переходом до зими, тому до Покрови завершувалися основні сільськогосподарські роботи в садах та на полях. У розвідці виокремлено низку заборон, пов’язаних із календарними датами в житті поліщуків: до Благовіщення заборонено працювати на полі, виконувати певні дії із землею; на Здвиження заборонено ходити до лісу, працювати на городі, виконувати будь-яку роботу. У календарно-обрядовій діяльності поліщуків виявлено низку мотивів, пов’язаних із землею, як-от: мотив пробудження землі, мотив здвиження землі, мотив закриття землі, мотив покриття землі по- кровом. Встановлено, що календарна обрядовість продовжує відігравати важливу роль у землеробстві поліщуків, хоча і спостерігається поступова відмова від традицій минулого, поєднання сучасних підходів з усталеними традиціями сіль- ського господарства. Зібраний матеріал відображає лише фрагментарні знання про календарно-побутову обрядовість, тож системне вивчення подібних вірувань залишається актуальним у сучасному мовознавстві.
ЛІНГВОАКСІОЛОГІЧНІ МАРКЕРИ УКРАЇНСЬКИХ І АНГЛІЙСЬКИХ ЗООФРАЗЕМ
Authors: ПОЛЮЖИН Іван
Published: May 2023

У статті йдеться про лінгвоаксіологічні маркери українських і англійських зоофразем, які виникли й закріпилися в мовній свідомості кожної з розглянутих етнокультурних спільнот та започаткували створення власного фразеологічного образу. Автор намагається довести, що лексичне тло компонентів фразем містить у собі не тільки наївні знання й уявлення первісних людей про реальний світ, а й великі за обсягом конотації, зумовлені нинішнім культурно-національним світорозумінням окремого народу.

Пріоритетна роль в організації плану висловлення за допомогою зоофразем зумовлена онтологічними причинами, оскільки вони позначають у мові предметний світ, що містить людину як його невід’ємний складник із сукупністю її цінностей і антицінностей, що виявляються в різних мовах, сферах трудової діяльності та життєвих ситуаціях. Саме компоненти фразем, їхні етимологеми, прототипи є лінгвоаксіологічними маркерами як поверхневого, так і глибинно- го змісту. Це зумовило необхідність урахування лінгвокультурологічної інформації про реалії, позначені компонентами фразеологічних одиниць, які закріпилися в мовній свідомості окремої етнічної спільноти.

Автор доходить висновку про те, що у мові кожного народу є свої специфічні конотації, започатковані назвами тварин і птахів.

Проаналізований матеріал засвідчує значну участь лінгвоаксіологічного компонента в утворенні як українських, так і англійських зоофразем. Проте кількісна репрезентація різновидів зоофраземних компонентів значно більша у слотах морально-етичних цінностей в англійській мові, ніж в українській через більшу увагу англійського етносу до цієї сфери комунікації й унаслідок цього широке залучення назв представників фауни до фразеотвірного процесу. Це ще раз підтверджує, по-перше, наявну інформацію про особливу увагу до тваринного світу з боку представників англійського етносу, а, по-друге, їх уміння не тільки нагромаджувати, а й чітко диференціювати слоти фразеологічної парадигми морально-етичних антицінностей.
ДІАЛЕКТНИЙ ПРОСТІР ФРАЗЕМІКИ ПРОЗОВИХ ТВОРІВ ДМИТРА КЕШЕЛІ
Authors: ЯЦЬКІВ Марія
Published: May 2023

У статті розглянуто взаємодію мови і культури, вживання діалектних фразем у творах закарпатського письменника Дмитра Кешелі. У лінгвокультурологічному аспекті проаналізовано тематичні групи діалектних фразем та виявлено особливості використання діалектних фразеологічних одиниць в індивідуальному стилі письменника.

Нині в українському мовознавстві помітно зросла увага до системного аналізу діалектної фразеології, який дає змогу дослідити активні процеси в говірковому мовленні, установити зв’язки між матеріальним світом і духовною культурою. Однією з актуальних проблем української діалектології є дослідження фразеологічної системи. Актуальними продовжують залишатися проблеми, що стосуються розвитку діалектної фразеології та місця фразеологічних одиниць у мові письменників. Фразеологізми відображають не тільки національну культуру, але й національне бачення світу. У мовленні фразеологізми виконують функцію образної характеристики конкретного об’єкта, суб’єкта, дії, ситу- ації. Вивчення фразеологічних одиниць на основі мови окремого автора дало багатий матеріал для опису ментальних особливостей мешканців закарпатського регіону.

Дмитро Кешеля – не тільки знаний письменник Закарпаття, він належить до найпомітніших сучасних україн- ських прозаїків. Його книги захоплюють гостротою проблематики, мистецькою оригінальністю. Письменник порушує у своїх творах проблеми моралі, духовності людини, патріотизму, людської пам’яті, добра й честі, зв’язку людини з природою, збереження родинних стосунків.

Фраземи у творах Дмитра Кешелі, природно, зумовлені експресивно-характеристичною формою закарпатського говору, який і творить живе мовленнєве тло його художніх текстів. Головне в стилістичному ладі оповідань – розмовна тональність, що показує простоту і безпосередність сприйняття життя. До складу більшості фразем входять діалектні елементи: фонетичні, граматичні, лексичні. Дмитро Кешеля завдяки використанню фразем підсилює напруженість ситуації, творить її психологічне тло.
ПРОБЛЕМА ЗАГАЛЬНОЛЮДСЬКИХ ЦІННОСТЕЙ У КОРОТКІЙ ПРОЗІ МИХАЙЛА ГАФІЇ ТРАЙСТИ
Authors: БАРЧАН Валентина
Published: May 2023

У статті проаналізовано особливості художнього осмислення проблеми загальнолюдських цінностей у таких зразках короткої прози україномовного письменника Румунії Михайла Гафії Трайсти, як «Ось стою перед дверима і стукаю…», «Багатий Марко та убогий Петро», «Бог батогом не б’є», «Розбійник Іван Кожух». Актуальність дослідження полягає в необхідності привернути увагу до творчості митця, який у час домінування в суспільстві прагматизму, індивідуалізму підносить пріоритет вселюдських цінностей, як непроминальної основи людського буття. Вказані оповідання з погляду художнього вирішення в них проблеми важливості загальнолюдського в житті кожної особистості і духовності суспільства не піддавалися системному аналізу. З огляду на це представлене дослідження в цьому ключі має сенс і становить мету роботи. У процесі аналізу текстів звернуто увагу на те, що джерелом цієї проблематики у творчості М. Трайсти є Святе Письмо, до опанування текстів якого автор прилучився з дитинства. Не випадково назви чи епіграфи окремих творів є цитатами з Біблії. Важливим джерелом є і фольклор. Простежено кореляцію євангельських морально-етичних принципів істинності й фальшивості («Ось стою перед дверима і стукаю…»), щирості й облудності («Багатий Марко та убогий Петро»), злочину й кари («Бог батогом не б’є»), справедливості й нечесності («Розбійник Іван Кожух») із засадами екзистенціальної філософії – добра і зла, особистісного вибору − в осмисленні людського буття. Фабулу творів становлять звичайні, поширені в щоденному житті факти чи події, персонажі теж вихоплені зі знайомого, здається, оточення чи сфери діяльності. Однак сюжети розгортаються динамічно, з несподіваними поворотами, утаємниченням, часовими зламами, ретроспективними картинами, різними наративами, увагою до деталей тощо. Це підкреслює індивідуальність авторського підходу до художнього втілення досліджуваної проблеми.
УКРАЇНСЬКЕ НАРОДНЕ МОВОМИСЛЕННЯ У ФРАЗЕМІЦІ ЗАХІДНОГО ПОЛІССЯ
Authors: Лавер Оксана
Published: May 2023

Рецензія:

Мацюк З. С. Говорити як медок варити: словник фразеологізмів Західного Полісся та суміжних територій. Луцьк: Вежа-Друк, 2020.  688 с.
ОСОБЛИВОСТІ СЛОВОЗМІНИ ІМЕННИКІВ У ГУЦУЛЬСЬКИХ ГОВІРКАХ ПІВНІЧНОЇ БУКОВИНИ
Authors: ГАЖУК-КОТИК Лілія
Published: May 2023

Здійснена спроба дослідити та описати словозміну іменника гуцульських говірок території Північної Буковини в зіставленні з морфологічними явищами інших українських говірок. Визначено словозмінні типи іменника на підставі низки формальних ознак, з’ясовано релевантні ознаки словозміни іменника при зіставному й ареалогічному вивченні говірок.

Нині активно досліджуються морфологічні риси гуцульських говірок. Причиною діалектних відмінностей була ізольованість їх від інших українських. Це сприяло консервації певної кількості архаїчних рис та появі лексичних та граматичних інновацій. У той час між буковинськими, покутськими, наддністрянськими та подільськими говірками відбувалися інтерферентні процеси, що значною мірою обновили їх. З часом ця різниця ставала все більшою, відчут- ною, однак велика кількість спільних ареалів ще й зараз об’єднує ці говірки.

І все ж вивчення системи словозміни визначається відсутністю глибокого аналізу діалектних типів іменників гуцульських говірок Північної Буковини.

Найґрунтовніше дослідження гуцульських говірок Північної Буковини належить К. Германові. У працях мовоз- навця широко застосовано методику лінгвогеографічного вивчення діалектних явищ гуцульських говірок. Діалектні особливості гуцульських говірок також досліджували Б. Кобилянський, Я. Янів, В. Курашкевич, О. Горбач, Я. Закрев- ська, Я. Рігер, Н. Хобзей, Т. Ястремська, Б. Близнюк.

На основі досліджуваного матеріалу ми виділили такі характерні особливості функціонування форм іменників:

1) для іменників чоловічого роду важливими є флексії родового, давального та місцевого відмінків однини; 2) для жіночого – родового та орудного відмінків однини, для середнього – родового, знахідного та орудного відмінків однини; 3) процеси уніфікації в межах словозмінних типів можуть зумовлювати уніфікацію закінчень і, навпаки, ще більшу роздрібленість їх у випадку взаємодії типів відмінювання; 4) флективні варіанти іменної словозміни українських гові- рок Північної Буковини корелюють із системою словозміни південно-західного наріччя української мови.
ВЗАЄМОДІЯ ЛІТЕРАТУРНОЇ І ДІАЛЕКТНОЇ ФОРМ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ В ПОЛІЛІНГВАЛЬНОМУ АРЕАЛІ
Authors: ДЕЛЮСТО Марина , ЛЕУСЕНКО Ангеліна
Published: May 2023

Актуальність розвідки обумовлена потребою поглибленого дослідження широкого переліку явищ вза- ємовпливу, взаємодії, взаємозв’язків різних форм української національної мови в аспекті мовного контактування. Надзвичайно цікавими та вдалими лабораторіями для таких експериментів уважають мультилінгвальні континууми, зокрема, у статті спостереження здійснено над поліетнічним, полікультурним, полімовним, полідіалектним середови- щем межиріччя Дністра і Дунаю (південь Одеської обл. України).

У статті автори висвітлюють дискусійні питання кореляції літературної форми мови та українських діалектів у вітчизняному мовознавстві; окреслюють роль діалектів у формуванні літературного стандарту української мови; роз- кривають проблеми взаємовпливів літературної і діалектної форм української національної мови на сучасному етапі її розвитку; характеризують евристичний потенціал ареалу межиріччя Дністра і Дунаю для вивчення взаємовпливу літературного та діалектного різновидів української мови.

Окрему увагу зосереджено на питанні моделювання впливів полілінгвального середовища на мовні навички використання державної мови діалектоносіями з українською та іншою рідною мовою, на культурі та особливостях їхньої мовної поведінки. Порушено й проблему характеру взаємодії літературного стандарту і діалекту в різних за генетичними і динамічними характеристиками (мішаних і моногенних, стійких і редуктивних, основної і новішої фор- мації) говірках ареалу Південної Бессарабії.

У результаті проведеного дослідження автори доходять висновків, що взаємозв’язок літературної мови і діалектів, який на перший погляд видається самоочевидним і нескладним, насправді є фундаментальним і значущим питанням для лінгвістики. Багаторічні спостереження та науковий аналіз різновекторної взаємодії різних ідіомів, різних форм національних мов у мультилінгвальному середовищі межиріччя Дністра і Дунаю, відкриває всю складність цієї проблеми, а також допомагає виявити помилки традиційних підходів до розв’язання подібних питань у мовознавчій науці (діалектології, ортології, соціолінгвістиці, лінгводидактиці). Останні стають на заваді розкриттю й розумінню, a передусім доведенню до широкого загалу реальної конфігурації взаємозв’язку і взаємодії двох основних форм на- ціональної мови – літературної та діалектної.
MANAJEMEN KUALITAS AIR DALAM BUDIDAYA AKUAPONIK SISTEM PASANG SURUT
Authors: Hamdani Herman , Suryadi Ibnu Bangkit Bioshina , Zahidah Zahidah , Andriani Yuli , Dewanti Lantun Paradhita , Sugandhy Rioaldi
Published: May 2023

Akuaponik merupakan salah satu sistem budidaya ikan yang ramah lingkungan. Akuaponik menggabungkan sistem akuakultur dengan hidroponik. Sistem akuaponik pasang surut memanfaatkan tinggi rendahnya air pada media penanaman berupa gravel untuk kemudian dialirkan kembali pada kolam ikan sebagai sumber oksigen. Masyarakat Desa Tanjungsari, Kabupaten Sumedang merupakan salah satu contoh masyarakat urban fringe yang telah menerapkan sistem budidaya akuaponik. Akuaponik dipilih karena memiliki keunggulan dapat dilakukan pada lahan terbatas, hemat penggunaan air, tidak membutuhkan pupuk, dan apabila ditata dengan baik dapat menambah nilai estetika pada lahan marjinal. Kegiatan pengabdian pada masyarakat ini diharapkan menjadi contoh urban farming yang ramah lingkungan (hemat air) mengingat terbatasnya jumlah air bersih pada daerah yang padat penduduk. Metode yang digunakan dalam kegiatan ini adalah demonstrasi cara, temu teknis, dan temu lapang. Tujuan dari kegiatan ini adalah pemenuhan kebutuhan protein skala rumah tangga dengan sumberdaya yang terbatas.
Política lingüística en África: del pasado colonial al futuro global
Authors: Barbosa Da Silva Diego
Published: May 2023

Desde la aparición de los estados-naciones, la lengua ha demostrado jugar un papel importante en la construcción de la nación. Como dijo Ernst Renan (1997), si no fuese poder del Estado separar, seleccionar y clasificar, no existiría la comunidad nacional. Si del Estado depende la realización del futuro de la nación, éste también ha sido una condición para su existencia. Así, el Estado nacional utilizará la lengua como una herramienta para ejercer el poder, incluso simbólico, ante numerosos conflictos y negociaciones. Nuestro objetivo es analizar la política lingüística en los países de África, después del proceso de independencia del decenio de 1960, y discutir, en especial, la elección de lenguas europeas como oficiales de las nuevas naciones. Sin embargo, en este análisis no podemos olvidar la gran diversidad étnica y lingüística del continente africano, en un mundo cada vez más globalizado, donde el inglés, sobre todo por su sesgo económico, ejerce dominio y se perfila como un idioma global.
Comercialización de la agricultura familiar para el desarrollo rural local en el Área Metropolitana de Buenos Aires. El mercado Saropalca de Morón, provincia de Buenos Aires
Authors: Feito María Carolina
Published: May 2023

Con el objetivo de comprender políticas públicas de desarrollo rural local para productores familiares capitalizados del Área Metropolitana de Buenos Aires (en adelante, AMBA), analizamos en el mercado Saropalca de Morón, provincia de Buenos Aires, la implementación del Programa Cambio Rural del Instituto Nacional de Tecnología Agropecuaria INTA y articulaciones interinstitucionales y multiactorales desarrolladas durante la pandemia. Utilizamos metodología cualitativa con trabajo de campo etnográfico, basado en entrevistas a los feriantes del mercado y a técnicos extensionistas, así como observaciones durante las reuniones del grupo del Programa y capacitaciones realizadas por distintas instituciones, y análisis de datos secundarios de fuentes bibliográficas y estadísticas nacionales. Concluimos que el sector productivo de la Agricultura Familiar, a pesar de su relativa informalidad, debe ser considerado por su aporte al desarrollo local y su rol fundamental de proveedor de alimentos al mercado interno.
Marcas, prensa e identidad(es) en el estado bonaerense
Authors: Casabone Griselda Edith
Published: May 2023

La autora analiza la vigencia en el Estado bonaerense del paradigma funcionalista de la comunicación, a través de dos prácticas instituidas en la agenda pública: la marca institucional y la relación con la prensa.
8M en redes sociales comerciales: ¿de qué hablan las empresas?
Authors: Zanfardini Marina , Zanfardini Lucía
Published: May 2023

El presente trabajo aborda el tema de las comunicaciones comerciales en torno a la rememoración del Día Internacional de la Mujer. Puntualmente se estudian las publicaciones realizadas por empresas de tres sectores esenciales de la economía: supermercados, estaciones de servicios y entidades financieras en Argentina en 2021. Se trabajó sobre un corpus de 72 documentos posteados en Instagram y en Facebook vinculados al 8M. Desde la perspectiva del análisis de contenidos se estudiaron las imágenes, videos y textos a través de una codificación propuesta a través del marco teórico y ajustada en función de los datos ofrecidos por el corpus. Los resultados llevan a considerar la identificación de prácticas de comunicación comercial que se reconocen como propias del femvertising, aunque se identifica un comportamiento dispar dependiendo del sector comercial de la empresa que emite el mensaje.
¿Hacia un impulso del cine comunitario en Uruguay? El Programa Oeste Audiovisual.
Authors: Pritsch Federico
Published: May 2023

En este trabajo propongo en primer lugar un recorrido por algunos antecedentes de cine comunitario en Uruguay en lo que va de este siglo. En segundo lugar, presento una breve reseña sobre las políticas públicas que en los últimos años han abordado (u omitido) el incentivo al desarrollo de este tipo de producción audiovisual. Por último, realizo un primer acercamiento al Programa Oeste Audiovisual creado en 2019, a través de un análisis de su proceso institucional y las características de sus diferentes líneas.

Las experiencias de cine comunitario han sido escasas en Uruguay, y son muy pocos los casos que han podido sostenerse en el tiempo. Mientras que en países de la región como Argentina existen políticas públicas que han fomentado el apoyo específico a este tipo de producción, en Uruguay no se han desarrollado políticas de fomento similares, si bien algunas han apostado por la descentralización cultural. En ese contexto, resulta significativo el estudio del Programa Oeste Audiovisual, que propone desde la integralidad de sus líneas de formación, circulación y fomento a la producción comunitaria, un nuevo espacio para el impulso a este tipo de prácticas.
Cartografías del cine uruguayo de ficción del siglo XXI sobre la dictadura cívico-militar (1973-1985)
Authors: López Delacruz Santiago
Published: May 2023

La dictadura cívico-militar uruguaya (1973-1985) fue una etapa marcada por el terrorismo de Estado, la reproducción de diferentes prácticas de violencia, censura, represión y violaciones sistemáticas a los derechos humanos. Al indagar en los discursos de actualidad que retratan hechos históricos traumáticos, se problematiza cómo el cine uruguayo de ficción del presente siglo representa, en tanto medio de comunicación de gran alcance, el pasado reciente de su país. El artículo realiza, en primera instancia, una contextualización histórica de la dictadura cívico-militar uruguaya, para luego enmarcar la situación del cine uruguayo de ficción realizado en una etapa posterior al régimen. Se realiza una cartografía que contextualiza las producciones cinematográficas uruguayas durante la década de los 90 y principios del siglo XXI en base a tres aspectos: la creación de instituciones educativas de cine y audiovisual, el surgimiento de fondos estatales y la figura de la coproducción. Finalmente, se detallan y categorizan las producciones de ficción sobre la dictadura en el cine uruguayo a partir del año 2007, fecha de estreno de la primera película de ficción sobre la temática.
El impacto social y cultural de la TDT en las audiencias
Authors: Valverde Lojano Carlos Antonio , Lugones Muro Mónica
Published: May 2023

En esta investigación mostrará como la TDT está en un largo proceso de adaptación en el Ecuador ya que desde el 25 de marzo del 2010, se postuló a Ecuador para este cambio y formas de ver televisión y justamente las problemáticas de los medios televisivos para la inversión del cambio de tecnología, la falta de sociabilización en las sociedades receptoras y los compromisos del estado ecuatoriano para optar por estas tecnologías, sumado a esto el incremento de aplicaciones y plataformas de televisión pagada hace que los medios televisivos de señal abierta no se interesen en cambiar su matriz.

Este estudio analizará las problemáticas en las políticas públicas, las decisiones que se toman sin una retroalimentación con la ciudadanía, el problema comunicacional que existe entre entidades de desarrollo y la sociedad.