bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Kasvintuhoojilla merkitystä ravinnekuormituksessa -Verkkolaikkutartunta vähentää ohran ravinteiden ottoa
Authors: Huusela-Veistola Erja , Jalli Marja , Ylivainio Kari , Turtola Eila , Lemola Riitta , Ruuttunen Pentti
Published: April 2019

Peltoviljelyn typpi- ja fosforikuormitus vesistöihin on yksi merkittävimmistä maatalouden aiheuttamista ympäristöhaitoista. Torjunta-aineiden käytöstä voi myös aiheutua päästöjä vesistöihin ja pieniä jäämiä elintarvikkeisiin, mutta Suomessa ravinnepäästöjä on pidetty suurempana ongelmana kuin torjunta-ainejäämiä. Kasvinsuojelulla ja hallitulla torjunta-aineiden käytöllä on kuitenkin monitahoisia kytkentöjä maatalouden ympäristönsuojeluun. Kasvinsuojelua ja kasvinsuojeluaineiden käyttöä on perinteisesti tarkasteltu vain kasvintuhoojien torjunnan ja viljelykasvin sadontuoton kannalta, eikä ole huomioitu kasvinsuojelun välillisiä vaikutuksia kasvin ravinteiden käyttöön ja sitä kautta ravinnekuormitukseen. Jos kasvinsuojelusta ei huolehdita, seurauksena voi olla kasvuston kunnon heikentyminen tai jopa täydellinen tuhoutuminen, jolloin osa kasvustolle suunnatuista ravinteista jää käyttämättä ja riski ravinnepäästöihin kasvaa. Uutta perustietoa kasvintuhoojien merkityksestä kasvien ravinteiden ottoon tutkittiin astiakokeen avulla. Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, mikä on kasvintuhoojan vaikutus satokomponenttien mukana poistuviin ravinnemääriin ja -taseisiin. Kokeessa tutkittiin verkkolaikkutartunnan vaikutusta kasvin ravinteiden käyttöön kahdella ohralajikkeella (altis vs. resistentti). Astiakokeen tuloksia täydennettiin torjunta-ainetarkastuksen yhteydessä tehdyn verkkolaikku/fungisidi -kenttäkokeen ravinneanalyyseillä ja ravinnetaselaskelmilla. Tulosten mukaan alttiilla lajikkeella sadon mukana poistuvat typpi- ja fosforimäärät pienenivät 19-26 %, kun ohran verkkolaikkutartunta voimistui. Tämä osoitti, että kasvintuhoojien vioittamassa kasvustossa osa lannoitteista jää käyttämättä, ravinteita voi kertyä maahan ja kuormitusriski voi kasvaa. Verkkolaikkuvioituksen määrä ei vaikuttanut jyvien typpi- ja fosforipitoisuuksiin, joten ravinnetaselaskelmat voitaisiin ainakin tässä tapauksessa tehdä suhteellisen luotettavasti pelkkiin satomääriin perustuen. Tuotantopanosten (lannoitteet, torjunta-aineet) käytön optimointi korostuu viljelytekniikoiden, ilmasto-olojen ja tuotantopanosten hintojen muuttuessa. Kasvukauden sääolosuhteet vaikuttavat sekä kasvien kasvuun että kasvintuhoojien määrään. Ilmaston muuttuessa leudot talvet lisäävät ravinteiden huuhtoutumisriskiä, ja toisaalta ne saattavat parantaa kasvintuhoojien talvehtimismahdollisuuksia. Tutkimuksen tulokset avaavat mielenkiintoisen näkökulman arvioitaessa kokonaisvaltaisesti kasvinsuojelun merkitystä maatalouden ympäristönsuojelussa.
Eroosion torjunta, keskeinen toimenpide maatalouden vesiensuojelussa
Authors: Särkelä Asko , Muukkonen Paula , Valkama Pasi , Lahti Kirsti
Published: April 2019

Perinteinen syyskynnetty viljely jättää pellot osaksi vuotta ilman kasvipeitettä, jolloin ne ovat alttiina sateen ja sulamisvesien aiheuttamalle maa-aineksen huuhtoutumiselle. Pääosa vuoden kiintoaine- ja ravinnekuormituksesta kulkeutuu vesistöihin syksyn ja kevään aikana. Hienojakoisilta mailta tulevasta peltoviljelyn fosforikuormituksesta 75 - 90 % tulee kiintoaineeseen sitoutuneena. Maatalouden ympäristötukijärjestelmän tavoitteet vesistökuormituksen vähentämiseksi eivät ole suunnitellulla tavalla toteutuneet. Ympäristötuessa käytettyjä menetelmiä on käytetty jo irronneen ja virtaavan veden mukana kulkeutuvan kiintoaineen pysäyttämiseen. Näillä keinoilla pyritään hillitsemään jo tapahtuneen eroosion haittoja, jolloin puututaan vain yhteen eroosion osa-alueeseen eli kulkeutumiseen. Suorakylvö on kuormitusta ennalta ehkäisevä toimenpide, joka kohdistuu koko lohkon alalle sekä pinta- että salaojavaluntaan. Se on tehokas tapa vähentää hienojakoisten maiden eroosiota ja sen mukana vesistöön kulkeutuvan fosforin kuormitusta. Toisaalta pintavalunnan mukana huuhtoutuvan liukoisen fosforin kuormitus voi olla suurempaa suorakylvö- kuin kyntöpelloilta, koska pellolle lisätyt lannoitteet kertyvät pellon pintakerrokseen. Kynnön ja suorakylvön vaikutusta fosforin uuttumiseen tutkittiin analysoimalla häiriintymättömistä maaprofiileista kerättyjä vesinäytteitä. Läpivaluneen veden sameus, kiintoaine- ja partikkelimaisen fosforin pitoisuudet sekä huuhtoutuneet määrät olivat kynnössä suurempia kuin suorakylvössä. Maaprofiilin läpi suotautuvan veden liukoisen fosforin pitoisuuksissa ei sen sijaan havaittu eroja kynnön ja suorakylvön välillä. Tämä johtui todennäköisesti liukoisen fosforin pidättymisestä maahiukkasten pinnoille veden suodattuessa maakerrosten läpi. Valumavesien pellolta kuljettamasta maa-aineksesta voi vapautua merkittäviä määriä fosforia leville käyttökelpoiseen muotoon. Suorakylvön vesiensuojelulliset hyödyt joudutaan arvioimaan sen mukaan, kuinka paljon sen avulla saadaan pienennettyä eroosiosta aiheutuvaa fosforikuormitusta ja toisaalta kuinka paljon suorakylvö lisää liukoisen fosforin kuormitusriskiä. Mitä suurempi on maahiukkasen fosforipitoisuus ja mitä laimeampaa maahiukkasta ympäröivä liuos on, sitä enemmän maahiukkasesta voi liueta fosforia ympäröivään liuokseen. Kevättalvisin, lumen sulamisaikaan, on havaittu korkeita liukoisen fosforin pitoisuuksia peltovaltaisten valuma-alueiden savisameissa ojavesissä. Missä määrin fosforin liukenemista maa-aineksesta tapahtuu rehevien ja humuspitoisten järvien hapettomissa syvänteissä sekä ojien suvannoissa kesällä tai jääpeitteen alla? Eroosion vähentämiseen tulisi kiinnittää aiempaa suurempaa huomiota, sillä emme tiedä kuinka suuri osa eroosioaineksen sisältämästä fosforista lopulta muuttuu leville käyttökelpoiseksi matkalla pellolta ojien kautta jokiin ja järviin? Lisäksi ojien perkausten voidaan olettaa vähenevän samassa suhteessa kuin kiintoainekuormitusta pystytään hillitsemään.
Monimuotoisuusvyöhyke pellolle vai metsän puolelle?
Authors: Miettinen Antti , Hyytiäinen Kari
Published: April 2019

Luonnon biologinen monimuotoisuus on vähentynyt maatalousympäristöissä tehostuneen ja yksipuolistuneen peltoviljelyn seurauksena. Monimuotoisuuden vähenemiseen on pyritty vastaamaan maatalouden ympäristötuen toimenpiteillä, mutta uusia ja taloudellisesti tehokkaita keinoja monimuotoisuuden turvaamiseksi tarvitaan. Tässä tutkimuksessa vertailtiin kustannuksia ja tulonmenetyksiä, jotka aiheutuvat yksityiselle maanomistajalle pellon reunaan ja peltoon rajoittuvan metsän reunaan perustettavista monimuotoisuusvyöhykkeistä. Myös peltoon rajoittuvaan metsään sijoitettavan monimuotoisuusvyöhykkeen tarkoituksena on lisätä maatalousympäristön lajiston monimuotoisuutta ja luoda erityisesti pölyttäjähyönteisille sopivia niittymäisiä elinympäristöjä. Monimuotoisuusvyöhykkeiden aiheuttamien kustannusten ja tulonmenetysten suuruus saadaan selville, kun hyvän metsänhoidon ja maatalouden mukaisista nettotulojen nykyarvoista vähennetään monimuotoisuusvyöhykkeiden nettotulojen nykyarvot. Metsän puolelle perustettavan monimuotoisuusvyöhykkeen yksityistaloudellisissa kustannuksissa oli suurta vaihtelua, joka aiheutui vaihtelusta metsän tuotoskyvyssä sekä metsän lähtötilassa ja -rakenteessa. Mikäli rehuviljan hinnan voidaan olettaa jäävän pysyvästi matalaksi, kannattaa maanomistajan perustaa monimuotoisuusvyöhykkeet ennemmin pellon reunaan kuin metsän puolelle.
Maailmankaupan vapautumisen vaikutukset maataloudelle
Authors: Niemi Jyrki , Kerkelä Leena , Lehtonen Heikki
Published: April 2019

Maailman kauppajärjestö WTO:n käynnissä olevalla Dohan neuvottelukierroksella maataloustuotteiden kauppasäännöistä sopiminen on yksi kierroksen pääkysymyksiä. Tavoitteeksi on asetettu maataloustuotteiden vientitukien lopettaminen sekä teollisuusmaissa maksettavien maataloustukien merkittävä vähentäminen ja maataloustuotteiden tullien alentaminen. Vientitukien poistaminen koskee Euroopan unionissa (EU) ja sitä kautta myös Suomessa erityisesti maitoa, sokeria ja rehuviljaa. Tämän tutkimuksen tavoitteena on arvioida käynnissä olevan Dohan neuvottelukierroksen aiheuttamia muutospaineita EU:n maatalous- ja elintarvikemarkkinoihin ja sitä kautta syntyviä heijastusvaikutuksia Suomen maatalous- ja elintarviketaloudelle. Keskeiset selvitettävät kysymykset ovat: 1) Mitä vaikutuksia vientituen poistamisella olisi EU-alueella ja Suomessa? 2) Miten tullien merkittävä alentaminen vaikuttaisi maataloustuotteiden markkinoihin EU:ssa ja Suomessa? Tärkeä kysymys on myös se, onko vuonna 2003 sovittu yhteisen maatalouspolitiikan (CAP) uudistus edistänyt unionin maatalouden sopeutumista liberaalimpaan kaupan ympäristöön. Tutkimuksen kvantitatiiviset tulokset on saatu hyödyntämällä globaalia taloutta kuvaavaa numeerista GTAP-tasapainomallia ja mallia tukevaa tietokantaa. Tutkimustulosten mukaan vientituista luopuminen merkitsisi EU:ssa alempaa tuottajahintatasoa ja sen seurauksena tuotannon supistumista ja viennin vähentymistä. Vientitukien poistuminen vaikuttaisi EU:ssa eniten rehuviljan tuotantoon. Suomessa vientitukien poistosta aiheutuva viennin väheneminen olisi haasteellisinta rehuviljan ja maidon tuotannolle. Mallilaskelmien mukaan rehuviljan tuotanto alenisi Suomessa pitkällä aikavälillä noin 14 prosenttia ja maidontuotanto lähes seitsemän prosenttia. Vientitukien poistamisen ja tuontitullien alentamisen yhteisvaikutuksia EU:n ja Suomen maatalousmarkkinoihin on arvioitu tutkimuksessa kahden vaihtoehtoisen skenaarion pohjalta: (1) EU:n ehdotus, jonka mukaan korkeimpia tulleja alennettaisiin 60 prosenttia ja muita tulleja 25–60 prosenttia ja (2) USA:n ehdotus, joka leikkaisi korkeimpia tulleja peräti 90 prosenttia. Tuontitullien alentamisen seurauksena EU:n tuotanto ja vienti supistuisivat lähes kaikkien maataloushyödykkeiden kohdalla. Voimakkainta tuotannon väheneminen olisi sokerissa ja naudanlihatuotteissa. Simulointitulosten perusteella USA:n ehdotuksen toteutuminen vähentäisi sokerin ja naudanlihan tuotantoa unionissa yli 20 prosenttia. Maitotaloustuotteiden tuotanto alentuisi EU:ssa vajaat 12 prosenttia. Suomessa sokerin, rehuviljan ja muun kasvinviljelytuotannon volyymi alenisi tulosten mukaan yli 15 prosenttia USA:n ehdotuksen toteutuessa. Maidontuotannon volyymi alentuisi noin 13 prosenttia.Maatalouskaupan vapauttaminen johtaisi tutkimustulosten mukaan myös maataloustuotteiden maailmankaupan merkittävään alueelliseen uusjakoon. EU:n menettämistä maailmanmarkkinoista suurimman osan saisivat USA, Australia, Uusi-Seelanti ja MERCOSUR-maat.
Price transmission analysis between Finnish and selected European broiler markets
Authors: Liu Xing
Published: April 2019

The import of poultry meat in Finland has been growing since 2000, mostly in broiler. Because of the avian flu scare, there has been a ban on importing poultry from Asia for the past two years, so Finland imported broiler mostly from European 25 countries, such as Denmark, Germany and France. The market share of broiler from foreign countries is growing, so is the competition on the price. Allowing for price signals to be transmitted spatially in different markets and market integration is the key premises in economics. One of the main goals of the EU’s common agricultural policy is to get spatially integrated agricultural commodity markets within and between all member states. In an integrated market, price information should be efficiently transmitted between the member states. EU commission claims that also domestic policies and regulations applied in the member countries, should support (or at least not to distort) the goal of achieving the informational efficient single European market. Particularly in Finland, with small and remote domestic market, the issue of market efficiency and transmission of market information have significant implications for the first is actions taken in accordance of the antitrust legislation on regulating the domestic food industry structures. The second is permission for domestic agricultural subsidy programs that supplement the CAP. The main purpose of the paper is to estimate the price transmission relationship between the Finnish broiler market and selected its major exporting partners using the wholesale prices, i.e. the prices in front of the slaughterhouses in each countries. The result implies that the price level of Finnish broiler market is rather stable in comparison to the most of other EU countries, and the domestic demand and supply mostly decide the wholesale price in Finland. Finnish broiler price is not cointegrated with the price of the selected countries, indicating that there is no significant long-run relationship between them. The findings show, however, the unidirectional causality between Finnish broiler price and the prices in the other EU countries in the short run. That is, the broiler price shock of Finland appears to be driven partly by the prices of imported countries, but the reverse is not true.
Siipikarjanlihan kulutukseen vaikuttavat tekijät kotitalouksissa ja ruokapalveluissa
Authors: Isoniemi Merja , Forsman-Hugg Sari , Mäkelä Johanna , Paananen Jaana , Pouta Eija
Published: April 2019

Kiristyvä kansainvälinen kilpailu EU:n siipikarjanlihamarkkinoilla on asettanut suomalaisen siipikarjanlihantuotannon uusien haasteiden eteen. Suomalaisen tuotannon korkea tuotantohygienia, hyvä eläintautitilanne ja sopimustuotannon mahdollistama nopea reagointi mahdollisiin kriisitilanteisiin ovat vahvuuksia ja kilpailutekijöitä, joita voidaan hyödyntää markkinoinnissa kuluttajille. Tehokas markkinointiviestintä edellyttää kuitenkin tietoa kuluttajien käsityksistä siipikarjanlihantuotannosta sekä ymmärrystä kuluttajien siipikarjanlihan ostopäätöksiin vaikuttavista tekijöistä. Tutkimuksessa selvitetään siipikarjanlihan käyttötapoja sekä osto- ja kulutuspäätöksiin vaikuttavia tekijöitä kotitalouksissa ja ruokapalveluyrityksissä. Tutkimuksen tavoitteena on tunnistaa suomalaisen siipikarjanlihantuotannon vahvuuksia ja kehittämiskohteita erityisesti kuluttajien näkökulmasta. Tutkimus kuuluu viiden tutkimusosion muodostamaan hankekokonaisuuteen ”Suomalaisen siipikarjanlihantuotannon kilpailukyvyn ja kulutuksen edistäminen”, jota rahoittavat maa- ja metsätalousministeriö, elinkeinon toimijat ja tutkimuslaitokset. Tutkimuksen tuloksia voidaan hyödyntää suomalaisen siipikarjanlihan kuluttajaviestinnässä ja toimialan laatuketjun kehittämisessä. Tutkimuksen toteuttavat yhteistyössä Kuluttajatutkimuskeskus ja MTT Taloustutkimus. Tutkimus on toteutettu kahdessa vaiheessa keräämällä sekä laadullista että määrällistä aineistoa syksyllä 2006 ja 2007. Laadullinen aineisto koostui kuluttajien ryhmäkeskusteluista ja ruokapalveluyritysten edustajien henkilökohtaisista haastatteluista. Tutkimuksen määrällinen osio toteutettiin kuluttajille (N = 1 312) tehdyn Internet-kyselyn avulla. Tässä artikkelissa keskitytään kuluttajakyselyn tulosten tarkasteluun. Kyselyllä tuotettiin yleistettävää tietoa siipikarjanlihan kuluttajista, kulutustavoista sekä kuluttajien valintapäätöksistä vähittäiskaupassa ja ruokailtaessa kodin ulkopuolella. Lisäksi tutkittiin kuluttajien käsityksiä suomalaisesta tuotantoketjusta suhteessa kahteen esimerkkituontimaahan. Kyselyssä arvioitiin myös erilaisten tuotantotapojen vaikutusta kuluttajien ostoaikomuksiin. Tulokset osoittavat broileriaterian olevan suosittu valinta sekä kotona että kodin ulkopuolella ruokailtaessa. Broilerituotteiden valinnassa kuluttajat pitivät keskeisinä tuotteiden turvallisuutta ja terveellisyyttä. Myös broilerinlihan alkuperä oli kuluttajille tärkeää. Valtaosa kuluttajista ilmoitti ostavansa suomalaista broileria, koska luottaa suomalaiseen ruoantuotantoon. Suomalaisen broilerinlihantuotannon vahvuuksia verrattuna tanskalaiseen ja brasilialaiseen tuotantoon olivat kuluttajien näkemyksissä lyhyt ketju, alkuperän jäljitettävyys, hallittu tautitilanne ja ketjuyhteistyö. Geenimuunnellun rehun käyttäminen broilerien ruokinnassa alensi valtaosalla kuluttajia halukkuutta valita tuote. Vain viidesosa kuluttajista koki broilerin makua parantavan ruokinnan tuovan tuotteelle lisäarvoa.
Ruokohelven briketöinti
Authors: Laurila Jussi , Lauhanen Risto
Published: April 2019

Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää ruokohelven (Phalaris arundinacea) korjuun, murskauksen ja briketöinnin työvaiheita sekä kustannuksia. Lisäksi tarkasteltiin ruokohelpibrikettien ominaisuuksia ja soveltuvuutta lämmöntuotantoon. Ruokohelven logistisia virtoja viljelyksiltä loppukäyttöön selvitettiin Etelä-Pohjanmaan tavoite 2 –alueella yhteistyössä Kuortaneen energiaosuuskunnan kanssa. Projektin rahoittivat EU/EAKR, Etelä-Pohjanmaan TE-keskus, Seinäjoen ammattikorkeakoulu sekä mukana olleet käytännön tahot. Tuhannen kilogramman ruokohelpierän murskaamiseen kului aikaa 3 h 18 min. Murskan keskimääräinen tuottavuus oli 303 kg/h. Briketöintikoneen tuottavuus oli 314 kg/h. Tuhannen kilogramman brikettierän valmistamiseen kului aikaa 3 h 11 min. Brikettien irtotiheys oli 530 kg/m3 ja kiintotiheys 990 kg/m3. Ruokohelpibrikettien kosteudeksi mitattiin 10,9 % ja tuhkapitoisuudeksi 2,9 %. Brikettien tehollinen lämpöarvo oli saapumistilassa 4,4 MWh/t. Kuiva-aineen teholliseksi lämpöarvoksi määritettiin 5,0 MWh/t. EU-tuilla oli merkittävä vaikutus ruokohelven viljelyn kannattavuuteen. Kasvinviljelytilalla C1-alueella (Kuortane) EU-tuet olivat yhteensä 563 €/ha. Mikäli keskimääräiseksi sadoksi oletettiin 5000 kg/ha, niin ruokohelpitonnia kohti laskettuna kasvinviljelytilalla C1-alueella tuen suuruus oli noin 113 €/t ja 7000 kg/ha satotasolla tuen suuruus oli noin 80 €/t. Automatisoimattomalla murskauslinjalla ruokohelpipaalien murskauksen kustannukset olivat 63 €/t ja automatisoidulla linjalla 22 €/t. Briketöinnin kustannukset olivat 15 €/t. Laskemalla yhteen ruokohelven viljelystä ja korjuusta aiheutuneet kustannukset, kaukokuljetuskustannukset, murskauskustannukset ja briketöintikustannukset EU-tuet huomioiden, saatiin valmiiden brikettien tuotantokustannuksiksi 58 €/t (automatisoimaton murskauslinja satotasolla 5000 kg/ha). Automatisoidulla murskauslinjalla ja 5000 kg/ha satotasolla kustannukset olivat 17 €/t. Satotasolla 7000 kg/ha ja automatisoimattomalla murskauslinjalla kustannukset olivat 77 €/t, kun automatisoidulla murskauslinjalla kustannuk-set olivat 36 €/t. Pilottihankkeessa kyettiin valmistamaan hyvälaatuista ruokohelpibrikettiä, jonka kiintotiheys oli yli kuusinkertainen ruokohelpipyöröpaalien kiintotiheyteen verrattuna. Tiheyden nousu pienentää huomattavasti varastotilan tarvetta sekä alentaa kuljetuskustannuksia. Ruokohelpi soveltuu briketöitäväksi myös seospolttoaineena puunjalostusteollisuuden sivutuotepurujen kanssa. Briketit ovat helppoja käsitellä ja niiden energiatiheys on suuri. Briketit soveltuvat poltettavaksi suurten lämpölaitosten lisäksi myös pienissä lämpölaitoksissa, maatiloilla ja kotitalouksissa. Briketöinti luo ruokohelven käytölle uusia käyttökohteita ja avaa mahdollisuuksia kilpailla laajemmilla biopolttoainemarkkinoilla.
Tutkat hyönteismigraatioiden valvontaan
Authors: Leskinen Matti , Pylkkö Pirkko , Markkula Irmeli , Tiilikkala Kari
Published: April 2019

Säätutkilla kartoitetaan sadealueita. Ilmassa lentävät hyönteiset aiheuttavat sateiden ja satavien pilvien ohella merkittävimmän kaiun kesäaikaan säätutkissa. Koska tutkan mittauksessa käytännöllinen alin korkeus on sadan metrin luokkaa, hyönteiset ovat tällöin niin korkealla että niitä voidaan yleensä pitää vaeltajina. Vaeltavat hyönteiset nousevat tarkoituksellisesti tällaisille korkeuksille, kun taas muusta syystä liikkeellä olevat yksilöt pysyttäytyvät alhaalla, jossa ne voivat omalla lentonopeudellaan ylittää ilmanvirtausnopeuden ja pystyvät pääsemään kohteeseensa. Säätutkilla hyönteisten aiheuttama kaiku-kerros ulottuu tavallisesti noin +5 asteen lämpötilaan saakka, jolloin noin +25 asteen pintalämpötilassa kauniina kesäpäivänä kaikukerros voi olla noin kahden kilometrin paksuinen.Hyönteismigraatiolla voidaan tarkoittaa hyvin erilaisia yksilöiden liikkeitä, joilla on merkitystä lajin populaatioille. Suomessa migraatioihin liittyviä tutkimuksia on tehty paljon toisaalta perhosten ja toisaalta tuhohyönteisten osalta. Metapopulaatioiden tutkimuksessa migraatio on myös keskeinen tekijä. Hyönteisten vaellusten tarkkailussa kiinnostuksen kohteena ovat olleet erityisesti immigraatiot, jotka tuovat tarkastellulle alueelle yksilöitä. Immigraation merkitys korostuu tuhohyönteisten vaikutusten arvioinnissa, koska yleensä ennustusmenetelmät populaatioiden kehittymisestä perustuvat havaintoihin paikallisesta populaatiosta.Erityisesti Helsingin yliopiston säätutkan mittauksia on viime kahdenkymmenen vuoden kuluessa käytetty lähinnä kirvojen ja perhosten immigraatioiden tutkimuksessa. Tämän tutkan sijainti Suomenlahden rannikon tuntumassa onkin tehnyt mahdolliseksi erottaa meren yli tulevat immigraatiot lyhytkestoisemmista paikallisista vaelluksista. Toisaalta taas Ilmatieteen laitoksen säätutkaverkosto kattaa varsinkin Etelä-Suomen kesäisten sateiden osalta varsin hyvin, jolloin myös hyönteisvaellusten seurantaa voidaan tehdä koko alueella. Vuoden 2004 lopulla Helsingin yliopiston rakennuksen katolle Kumpulan yliopistoalueella asennettiin uuden säätutkan antenni. Tämä Vaisala Oyj:n rakentama tutka on Suomen ensimmäinen polarimetrinen säätutka.Polarisaatiosäätutkalla kyetään aikaisempaa paremmin erottamaan hyönteiset muista kaiun aiheuttajista ja lisäksi on mahdollista saada lisää tietoa havaittavien hyönteisten lajistosta ja käyttäytymisestä ilmavirtauksissa. Tämän tutkan käyttömahdollisuuksia ja yleensä vastaavanlaisten järjestelmien hyödyntämistä tutkitaan hankkeessa "Polarisaatiotutkan monitieteelliset sovellukset". Yksi alue tässä tutkimuksessa on kehittää tuhohyönteisten vaellusten ennustusmalli. Tässä osuudessa ovat mukana Helsingin yliopisto, Ilmatieteen laitos ja Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus. Säätutkilla ja erityisesti käytössä olevalla uudella polarisaatiotutkalla hyönteisvaelluksia pyritään seuraamaan tämän ennustusmallin toiminnan varmistamiseksi. Samaan aikaan tehostetulla hyönteisten pyydystyksellä selvitetään vaellusten saapumista maastoon.
Viljojen mykotoksiinit Suomessa
Authors: Hietaniemi Veli , Rämö Sari , Koivisto Tauno , Pitkänen Timo , Ketoja Elise , Kartio Mirja , Varimo Kaija , Peltonen Sari
Published: April 2019

MMM:n johtama viljojen turvallisuustietojen seuranta vuosina 1999 – 2006 toteutti kansallisen viljastrategian päämääriä. Viljastrategiassa korostettiin viljantuotannon kannattavuuden ja kilpailukyvyn parantamista, laadun kehittämistä ja lisäarvon luontia laatuketjuun. Turvallisuustietoseuranta kohdistui viljojen hometoksiineihin, raskasmetalleihin ja torjunta-ainejäämiin. Pääasiassa seurantatutkimus keskittyi viljojen Fusarium -toksiineihin. Tutkimus toteutettiin Eviran, Pro Agrian ja MTT:n yhteistyönä. Turvallisuustietoseurannan keskeisiä tavoitteita oli hometoksiinipitoisuuksien seurannan lisäksi viljanäytteiden viljelytekniikka- ja viljelyolosuhdetietojen ja hometoksiinipitoisuuksien syy-seuraussuhteiden analysointi. Näytteiden taustatietoja kerättiin koko tutkimuksen ajan maalajeista, lajikkeista, typpilannoituksesta, siemenen laadusta, esikasveista, viljelykierrosta, kasvinsuojelutoimenpiteistä, kasvuajasta, korjuukosteudesta, kuivauksesta ja sadon määrästä. Turvallisuustietoseurannan tulosten perusteella kevätviljat olivat alttiimpia Fusarium -sienten tartunnalle ja toksiinien muodostumiselle. Syysviljojen hometoksiinipitoisuudet olivat koko seuranta-jakson hyvin alhaisia ja pääasiassa alle määritysrajojen. Kaikista tutkituista viljanäytteistä (991 kpl) vuosina 1999 – 2006 EU -raja-arvon ylittäviä pitoisuuksia DON:n osalta oli 18 kpl. Mikäli tarkastellaan ainoastaan kauranäytteiden DON -pitoisuuksia, raja-arvon 1750 µg/kg ylityksiä oli 11 kpl tutkituista 279 näytteestä. Kauranäytteistä lastenruoan raja-arvon 200 µg/kg alittavia näytteitä oli 164 kpl. Kaura oli viljoistamme selvästi herkin Fusarium -tartunnalle ja toksiinien muodostumiselle. Lisäksi rehuohralla ja kevätvehnällä havaittiin raja-arvon ylityksiä. Hometoksiinien hallinnassa tärkeintä oli siemenen kunnostus ja peittaus, viljelykierto, sadonkorjuun ajoitus ja viljan kuivaus. Myöhäinen lajike lisäsi toksiiniriskiä, koska kasvukauden venyminen pitkälle loppukesään lisää epävarmuutta sadonkorjuuajan säästä. Lakoontuneessa kasvustossa riski hometoksiinien muodostumiseen kasvoi. Viljan huolellinen lämminilmakuivaus alle 14 %:iin myös hyvinä vuosina oli parhaita keinoja hallita hometoksiiniriski. Turvallisuustietoseurannan tuloksia hyödynnettiin monin eri tavoin viljaraaka-aineen turvallisuutta arvioitaessa, viljan hyvät tuotanto- ja varastointitavat ja punahomeet viljassa -oppaassa, yritysten omavalvonnassa, neuvonnassa, valvonnassa, riskin arvioinnissa ja uusien tutkimuskohteiden valin-nassa. Fusarium -toksiinien seurannasta muodostui aikavälillä 1999 – 2006 vilja-alan toimijoiden yhteinen hanke, joka jatkuu edelleen ja kehittyy asiakkaiden tarpeiden mukaan.
Viljelytekniikan vaikutus viljan punahomeisiin ja toksiineihin
Authors: Parikka Päivi , Hietaniemi Veli , Rämö Sari , Jalli Heikki
Published: April 2019

Peltokasvien viljelytekniikka on viime vuosina muuttunut suorakylvön lisääntyessä ja yksipuolisen viljanviljelyn lisääntyessä. Hometoksiinien lisääntymisestä viljasadoissa on saatu viitteitä. Viljelytekniikan muutosten vaikutusta punahomeisiin ei ole aikaisemmin meillä tutkittu. Maanmuokkauksen ja kasvitautitorjunnan vaikutusta kauran ja ohran Fusarium- tartuntaan ja sadon mykotoksiinipitoisuuksiin tutkittiin kenttäkokeessa Jokioisilla 2003-2006. Kentällä verrattiin kyntöalustaan perustetun ja suorakylvetyn viljan Fusarium-tartuntaa tähkälletulosta valmiiseen satoon asti. Mykotoksiinit määritettiin sekä lajittelemattomasta että lajitellusta sadosta sekä kehittyvistä jyvistä kahdesta neljään viikkoa ennen sadonkorjuuta. Tutkimuksessa oli mukana neljä elintarvikekaura- ja neljä mallasohralajiketta. Fusarium-sieniä todettiin viljasta aina sen tähkälle tulosta puintiin asti. Tartuntaan vaikuttavat kasvukauden sääolot, kasvinjäte kasvualustassa ja viljalaji sekä lajike. Ensimmäiset tartunnat voidaan havaita erityisesti kauralla jo röyhyn tullessa esiin, jolloin Fusarium langsethiae -laji on jo todettavissa kukista. Laji tartuttaa myös ohraa jo tähkälletulovaiheessa. Fusarium-lajien määrä lisääntyy kasvun edistyessä ja viimeiset tartunnat tapahtuvat jyvien pintaan puintivalmiissa sadossa. Viimeisinä tartuttavat ja lisääntyvät F. culmorum ja F. avenaceum. Ennen korjuuta oli havaittavissa sekä deoksinivale- noli (DON)-, nivalenoli (NIV)- että T2/HT- pitoisuuksia, jotka kasvoivat edelleen viljan valmistuessa. Sekä Fusarium-tartuntaan että mykotoksiinipitoisuuksiin vaikuttivat sääolot että muokkaus. Kasvitautitorjunnan vaikutus vaihteli. Kosteassa viihtyvät F. culmorum, F. graminearum olivat runsaita kasvukausina 2004 ja 2005 ja niiden muodostamaa deoksinivalenolia havaittiin silloin eniten. T2/HT-2- muodostajat F. langsethiae ja F. sporotrichioides viihtyvät myös kuivassa ja lämpimässä ja toksiinipi- toisuudet olivat korkeimmat kauroilla. Suorakylvö lisää kasvinjätteessä hyvin säilyvän F. avenaceum-lajin määrää sadossa. Samoin F. langsethiae hyötyi muokkaamattomuudesta erityisesti kuivana kesänä 2006 ja kohotti toksiinipitoisuuksia. Muokkauksella ei ollut suurta vaikutusta sadon DON- pitoisuuteen, eikä suorakylvö näyttänyt sen osalta olevan riski sadon laadulle. Toisaalta Fusarium-tartunnan lisääntyminen suorakylvössä voi vaikuttaa heikentävästi mallasohran käyttökelpoisuuteen. Suorakylvö voi myös olla riski kauralle T2/HT-2 –toksiinien pitoisuuden noustessa jopa merkittävästi. Fusarium-tartunta heikentää jyvien kehitystä ja pienissä jyvissä myös toksiinpitoisuus on korkein. Sadon lajittelulla voidaan alentaa toksiinipitoisuutta, jopa määritysrajalle.Vaikutus oli selvin T2/ HT-2- toksiinien pitoisuudessa, hieman vähäisempi DON pitoisuudessa.
Optimaalisesti rehua ja maitoa
Authors: Wathén Aino , Rinne Marketta , Heikkilä Anna-Maija
Published: April 2019

Kotimaisen maidontuotannon kilpailukyvyn säilyttäminen edellyttää tuotannon sopeuttamista markkinoilla ja tukipolitiikassa tapahtuviin muutoksiin. Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, millaisia rehuyhdistelmiä käyttämällä maidontuotannon lehmäkohtainen katetuotto on paras mahdollinen ja miten markkinahintojen sekä tukien muutokset vaikuttavat tähän optimiin.Tutkimusongelman ratkaisua varten rakennettiin dynaaminen optimointimalli, jolla maksimoitiin päiväkohtaista katetuottoa kiinteille kustannuksille. Tässä yhteydessä kiinteiksi kustannuksiksi oletettiin kaikki muut kustannukset paitsi mallissa mukana olevat rehukustannukset. Mallilla kuvattiin keskimääräisen suomalaisen lehmän rehunkulutusta ja tuotantoa kolmannella lypsykaudella. Optimointimenetelmänä käytettiin verkkoteoriaan perustuvaa lyhimmän polun menetelmää.Käytetyt väkirehut olivat rehuvilja (ohra ja kaura 1:1) ja rypsirouhe. Lisäksi mallissa oli mukana kaksi säilörehua kerrallaan; yhteensä tutkittiin viittä erilaatuista säilörehua. Maito-, valkuais- ja rasvatuotosfunktioina käytettiin koelypsymallin pohjalta muotoiltuja yhtälöitä. Rehuannoksen väkirehupitoisuuden ja väkirehun raakavalkuaispitoisuuden vaikutukset tuotokseen määritettiin ns. Tuotosvastehankkeen tulosten pohjalta.Perusoletusten mukaisilla rehujen ja maidon komponenttien hintasuhteilla optimiratkaisussa käytettiin tarjolla olleista halvempaa säilörehua (D-arvo 60–62). Rypsirouheen käyttö oli runsasta, koska sen antama valkuaistuotosvaste on erittäin hyvä. Korkea valkuaispitoisuus nosti maidon hintaa, joten valkuaisrehua kannatti käyttää suhteellisen paljon.Maidon komponenttien hintasuhteiden muutoksen vaikutukset optimiin olivat vähäiset, sillä maidon koostumuksen muuttaminen ruokinnan avulla on kallista.Viljan hinnan vaihdellessa välillä 15,0–18,3 snt/kg viljaa käytettiin sitä vähemmän, mitä korkeampi hinta oli. Vastaavasti rypsirouheen käyttö lisääntyi viljan hinnan noustessa. Molempien väkirehujen hintojen noustessa voimakkaasti maitotuotos pieneni. Samalla maidon rasvapitoisuus nousi selvästi. Kun väkirehujen hinnat nousivat 70 %, täytettiin mahdollisimman suuri osa lehmän energian ja valkuaisen tarpeesta kalliimman säilörehun (D-arvo 69 %) avulla.Mallin antamien tulosten perusteella säilörehun korkean D-arvon tavoittelulle ei löydetty taloudellisia perusteita, elleivät väkirehujen hinnat nouse huomattavasti säilörehujen hintojen säilyessä ennallaan. Sekä viljaa että valkuaisrehua kannattaisi käyttää ruokinnassa nykyistä enemmän. Lehmä ei välttämättä käytännössä kykene syömään mallin valitsemia huomattavan suuria rypsirouhemääriä. Optimointimenetelmän kehittämistä voidaan jatkaa edelleen lisäämällä malliin muun muassa uusia syöntirajoitteita.
Toimiva pihatto työntekijän näkökulmasta
Authors: Tuure Veli-Matti , Karttunen Janne , Kivinen Tapani , Kaustell Kim O. , Hakkarainen Kristiina , Hurme Timo
Published: April 2019

Työntekijän kannalta toimivassa karjatalousrakennuksessa työt sujuvat, työn tuottavuus on hyvä, työn tekeminen ei vaaranna työntekijän terveyttä eikä turvallisuutta, työ on miellyttävää, sopivasti kuormittavaa ja se koetaan tarkoituksenmukaiseksi. Laajassa 100 nykyaikaisen suomalaisen pihaton tutkimuksessa pihaton toimivuutta työntekijän kannalta tutkittiin selvittämällä päivittäisten hoitotöiden työmäärään ja työntekijän tyytyväisyyteen vaikuttavat tekijät. Tutkimukseen otettiin mukaan vuosien 1990 ja 2002 välisenä aikana valmistuneita yli 40-paikkaisia lämpimiä makuuparsipihattoja, jolloin kohderyhmä edusti kotimaisen pihattosuunnittelun viimeaikaisimpia näkemyksiä ja ratkaisuja. Aineisto koottiin keväällä 2005 kyselyn ja tiloille tehtyjen tutkimuskäyntien avulla. Karjan tuotos- ja terveystarkkailutiedot saatiin Maatalouden Laskentakeskuksesta. Työmäärävaihtelut samankokoisillakin nykyaikaisilla lypsykarjapihattotiloilla ovat hyvin suuria. Tässä aineistossa vaihtelua selittävät käytettävissä olevat työmenetelmät lypsyssä ja väkirehuruokinnassa, makuuparsien ja eläinten käytettävissä olevan tilan mitoitus, eläinten siirtoreitin suoruus eläintilasta lypsyasemalle sekä makuuparsien puhdistuskerrat ja lypsylle osallistuvien henkilöiden lukumäärä. Työmäärä riippuu siis koko työjärjestelmän toimivuudesta. Tutkimusaineistossa lypsyrobottitiloilla eläinkohtainen päivittäisten töiden työnmenekki oli runsaat 40 prosenttia pienempi kuin perinteisiä lypsyasematyyppejä käyttävillä tiloilla. Myös robottitilojen välillä oli hyvin suurta vaihtelua työnmenekissä. Erityisesti tulee välttää kaksinkertaisen lypsyjärjestelmän käyttöä. Tässä aineistossa eläintilassa oleviin rehukioskeihin perustuva väkirehun jakotapa on työtä säästävin väkirehumenetelmä; seosrehumenetelmä ei siis välttämättä tuo ajansäästöä ruokintaan. Makuuparsien tulee olla riittävän pitkiä (noin 250 cm), jolloin puhtaanapitotöiden tarve pysyy kohtuullisena. Toimivassa lypsyssä lehmien tuloreitti lypsyasemalle on suora (korkeintaan yksi 90-asteen käännös, mutta ei juuri ennen asemalle tuloa) ja lypsyasemalla työskentelee vain yksi henkilö ainakin 55−70 lypsylehmän karjakokoon asti. Merkittävällä osalla suomalaisista ja myös tässä tutkimuksessa mukana olevista maitotiloista karjanhoitotöiden tehokasta organisointia vaikeuttaa perinteinen pyrkimys työllistää kaksi tai jopa useampia työntekijöitä karjamäärästä riippumatta. Eniten tyytymättömyyttä aiheuttivat tutkimustiloilla lehmien ajon tarve lypsylle ja siitä johtuva lypsyn venyminen sekä niska-hartiavaivat, jotka yleistyvät karjamäärän kasvaessa. Työn yksipuolistuminen ja painottuminen nopeatahtiseen ja kestoltaan pidentyvään lypsyyn uhkaa laajentavan lypsykarjatilan työntekijöiden terveyttä. Toimiviksi koettuja ratkaisuja olivat puolestaan eläintilassa oleviin kioskeihin perustuva väkirehuruokinta sekä seosrehuruokinnassa kurottajan käyttö rehukomponenttien lastauksessa.
Kuivaamaton perunaproteiini lihasikojen rehuna
Authors: Siljander-Rasi Hilkka , Valaja Jarmo
Published: April 2019

Perunatärkkelysteollisuuden sivutuotteena syntyvästä solunesteestä saadaan perunaproteiinia saostamalla valkuaisfraktio lämmön ja pH:n säätelyn avulla. Proteiinin valmistus olisi kausiluonteista tehtaan toimiessa syksyisin. Toistaiseksi soluneste levitetään pelloille. Tutkimuksessa selvitettiin kuivaamattoman perunaproteiinin ravintoaineiden kokonais- ja ohutsuolisulavuus sioilla ja käyttömäärä soijarouheen korvaajana lihasikojen ruokinnassa. Sulavuuskokeessa oli neljä ohutsuolikanyloitua 60 kg painoista leikkosikaa. Koemallina oli 4*2 change-over. Tutkittu valkuaisrehu, kotimainen kuivaamaton perunaproteiini (Finnamyl Oy) tai kuivattu perunaproteiinivalmiste (Avebe Feed, Hollanti) oli sikojen ainoa valkuaisen ja aminohappojen lähde. Ruokintakokeessa oli 112 lihasikaa pariruokinnalla painovälillä 27-110 kg. Imisät ja leikot kasvatettiin erikseen. Ohrapohjaisissa rehuissa korvattiin 0, 25, 50 tai 75 % soijarouheen valkuaisesta kuivaamattoman perunaproteiinin valkuaisella. Sioilla oli kaksivaiheruokinta (1,5-3,2 ry/d). Kuivaamattomassa perunaproteiinissa oli kuiva-ainetta noin 200 g/kg, raakavalkuaista 650 g/kg ka ja lysiiniä 8,8 g/100 g raakavalkuaista. Se oli tahmaantuvaa massaa, jonka käsittely oli vaikeaa. Ravintoaineiden kokonaissulavuus oli huonompi kuin kuivatun perunaproteiinin. Erityisesti kuivaamattoman perunaproteiinin raakavalkuainen suli huonommin kuin kuivatun (83,3 % vs. 95,0 %, P<0,10). Tämän vuoksi kuivaamattoman perunaproteiinin rehuyksikköarvo oli pienempi kuin kuivatun (0,87 vs. 1,01 ry/kg). Kuivaamattoman perunaproteiinin lysiinin, metioniinin ja treoniinin ohutsuolisulavuus oli 72,1 %, 74,8 % ja 68,5 % ja kuivatun perunaproteiinin vastaavasti 89,5 %, 93,5 % ja 89,3 % (P<0,05). Kasvatuskokeessa soijarouheen valkuaisen korvaaminen perunaproteiinin valkuaisella ei vaikuttanut sikojen päiväkasvuun tai kasvatusaikaan. Siat kasvoivat 986 g, 1009 g, 1007 g ja 1003 g/d korvattaessa soijan valkuaisesta 0, 25, 50 ja 75 % perunaproteiinilla. Rehuhyötysuhdetta perunaproteiinin käyttö paransi suoraviivaisesti (2,59, 2,49, 2,50 ja 2,45 ry/kg, P<0,001). Perunaproteiini ei vaikuttanut sikojen ruhon lihaprosenttiin (59,0, 59,5, 59,5 ja 58,9 %). Kuivaamattoman perunaproteiinin aminohappojen sulavuus vastasi ohran aminohappojen sulavuutta, mutta siinä oli sulavaa lysiiniä noin 41 g/kg ka, eli enemmän kuin soijarouheessa. Syynä kuivaamattoman perunaproteiinin kaupallista valmistetta huonompaan aminohappojen sulavuuteen voivat olla haitta-aineet tai prosessointiolosuhteet. Lihasikojen ruokinnassa kuivaamattomalla perunaproteiinilla voidaan korvata 75 % soija-rouheen valkuaisesta, jolloin sen käyttömäärä rehun kuiva-aineesta on noin 11 % alkukasvatuksessa ja 7 % loppukasvatuksessa. Perunaproteiinin kuiva-ainepitoisuutta tulisi pienentää, jotta rehu olisi juoksevaa. Perunaproteiinilla olisi arvokkaan valkuaiskoostumuksensa takia käyttöä porsasrehuissa. Tätä tarkoitusta varten rehu tulisi kuivata.
Säilytettävän aineiston tautipuhdistus kryoterapialla
Authors: Wang Qiaochun , Laamanen Jaana , Nukari Anna , Uosukainen Marjatta , Kesulahti Jenni , Valkonen Jari
Published: April 2019

Suvuttomasti lisättävät viljelykasvit ja monivuotiset koristekasvit ovat erityisen uhanalaisia virustartunnoille, sillä lisäystapa ja monivuotisuus ovat omiaan lisäämään tartunnan riskiä. Perunan, ryväs- ja valkosipulin, vadelman ja monien muiden kasvien tuottavuus taantuu virusten takia, ellei viljelmiä uusita aika ajoin terveellä aineistolla. Koristekasvit puolestaan menettävät näyttävyytensä virusten aiheuttamien oireiden ja kitukasvuisuuden takia ja sietävät sairaina huonommin muitakin stressejä. Kylmäsäilytys nestetypessä tunnetaan geenivarojen ylläpitomenetelmänä, mutta se sopii myös kasvupisteiden puhdistamiseen viruksista, jolloin sitä kutsutaan kryoterapiaksi. Tämän työn tavoitteena oli käyttää kryoterapiaa tervetaimien tuottamiseen viroottisesta vadelman jalostulinjasta, joka on ominaisuuksiltaan lupaava mutta jota ei ole kuitenkaan pystytty puhdistamaan vadelman kääpiökasvuviruksesta (RBDV). Tämä on estänyt jalosteen tuonnin markkinoille. Aluksi kryomenetelmä optimoitiin useille vadelmalajikkeille, jotta mahdollisimman suuri osuus kasvupisteistä selviytyisi käsittelystä. Näillä olosuhteilla ei kuitenkaan saatu yhtään virusvapaata kasvia. Seuraavaksi kokeiltiin termoterapiaa, joka on jo kauan tunnettu terveiden kasvien saantoa lisäävänä menetelmänä. Sekään ei yksistään tuottanut terveitä taimia. Lopulta kokeiltiin kasvupisteiden käsittelyä kryoterapialla termoterapian jälkeen. Kryokäsittelyn jälkeen kasvuun lähteneistä kasvupisteistä kolmannes tuotti terveen taimen, kun termoterapia kesti 28-36 vrk. Kokeissa saatiin ensi kertaa viitteitä siitä, mihin termoterapian vaikutus viruspuhdistuksessa perustuu. Sen havaittiin kiihdyttävän virus-RNA:n hajotusta kasvupisteissä. Kryoterapia puolestaan tuhosi lämpökäsitellyistä kasvupisteistä kaikki muut paitsi vähiten erilaistuneet solut. Siten nämä menetelmät yhdistettyinä tuhosivat suurimman osan viroottisista soluista. Jäljelle jääneissäkin viroottisissa soluissa virus-RNA oli todennäköisesti suurelta osin hajonnut. Puhdistettua materiaalia voidaan nyt käyttää jatkokokeisiin ja uuden lajikkeen kaupallistamiseen. Materiaalia voidaan siirtää kryoterapiasta myös suoraan pitkäaikaissäilytykseen. Suomalaisesta tervetaimituotannosta on tullut edelläkävijä kryoterapian käytössä puhtaan lisäysaineiston tuottamiseksi.
Miten lähi- ja luomuruoka erottuvat toisistaan ja muusta kotimaisesta ruoasta kuluttajan mielessä?
Authors: Arvola Anne , Roininen K. , Mäkelä Johanna , Isoniemi M. , Paananen J. , Forsman-Hugg Sari
Published: April 2019

Lähituotannon käyttäminen elintarvikkeiden markkinointikeinona edellyttää nykyistä parempaa tietoa siitä, minkälainen motivaatiopohja kuluttajilla on lähiruoan käyttöön. Onko lähituotannolla kuluttajalle lisäarvoa luomu- ja kotimaiseen tuotantoon verrattuna? Kuluttajatutkimuskeskuksella, VTT Biotekniikalla ja MTT Taloustutkimuksella on käynnissä kolmivuotinen (2003 - 2005) yhteistyöhanke ”Kuluttajat, päättäjät ja lähi- ja luomuruoka - mahdollisuuksia pk-sektorille”. Tutkimuksessa tavoitteena on selvittää mm., miten kuluttajat ja kunnalliset päätöksentekijät määrittelevät ja mieltävät lähiruoan ja miten lähiruoka heidän mielessään asemoituu suhteessa luomu- ja muuhun kotimaiseen ruokaan.Tässä artikkelissa kuvataan kuluttajien mielikuvia koskevia tuloksia aineistosta, joka on kerätty koko Suomesta Internetkyselyllä vuonna 2004 (N=1 695). Tutkimuksen muut tulokset koskevat kuluttajien ja päättäjien määritelmiä lähiruoasta, lähi- ja luomuruoan tulevaisuusnäkymiä sekä kuntapäättäjien näkemyksiä lähi- ja luomuruoan käytön edellytyksistä ja vaikuttimista kunnissa. Vastaajien mielikuvissa suurin ero oli kotimaisen ja ulkomaisen ruoan välillä. Sen sijaan lähi-, luomu- ja muu kotimainen ruoka erosivat toisistaan vain vähän. Kuluttajat liittivät sekä kotimaiseen luomu-, lähi- että muuhun kotimaiseen ruokaan mielikuvia, jotka kuvastivat luottamusta ja uskoa hyvään laatuun. Kaikkien kotimaisten vaihtoehtojen uskottiin myös edistävän (omaa, perheen, tulevien sukupolvien tai eläinten) hyvinvointia. Lähi- ja luomuruokaan nämä mielikuvat liittyivät kuitenkin hieman vahvemmin kuin muuhun kotimaiseen ruokaan. Sen sijaan ilmaisu "ulkomainen ruoka" herätti selvästi kielteisempiä mielikuvia. Lähiruoka erottui muista ruokatyypeistä selkeästi vain kahdessa ominaisuudessa; oman kotiseudun yrittäjiä tukevana ja vaikeana tunnistaa kaupassa. Vaikka samoja uskomuksia liitettiin kaikkiin kotimaisiin vaihtoehtoihin, lähiruoka arvioitiin kuitenkin monessa suhteessa muuta kotimaista ruokaa "paremmaksi"; laadukkaammaksi, omaa, perheen tai eläinten hyvinvointia edistäväksi, luonnollisemmaksi, vähemmän teolliseksi, tuotannoltaan pienimuotoisemmaksi ja sen alkuperä helpommaksi jäljittää. Kotimaiseen verrattuna lähiruoan heikkouksia olivat heikon tunnistettavuuden lisäksi jossain määrin myös korkea hinta, huonompi saatavuus ja epätasaisempi laatu. Lähi- ja luomuruokaan suhtauduttiin hieman eri tavoin paikkakunnasta riippuen. Pääkaupunkiseudulla ja Etelä-Suomessa lähiruokaan liitettiin kielteisempiä mielikuvia kuin muualla Suomessa. Naiset ja ruoan luonnollisuutta arvostavat näkivät lähi- ja luomuruoalla muita enemmän myönteisiä ominaisuuksia. Muutoin taustatekijöillä oli vain vähän yhteyttä uskomuksiin.
Peltojen rikkitase on negatiivinen
Authors: Kleemola Jouko , Peltonen Jari
Published: April 2019

Ravinnetutkimuksissa keskitytään usein typen ja fosforin vaikutuksiin satoon ja laatuun. Syynä tähän on todennäköisesti se, että näiden ravinteiden lisäannosten on todettu useimmiten vaikuttavan kasveihin ja ilman vuosittaista esimerkiksi lannoitteilla annettavaa ravinnetäydennystä satotasot lähtevät laskuun. Viime aikoina ravinteista vähemmälle huomiolle on jäänyt rikki. Rikki on määrällisesti fosforiin verrattava ravinne, jos asiaa tarkastellaan maksimikasvuun tarvittavina määrinä kasvissa. Osasyynä tämän päivän vähäiseen tutkimukseen ovat varmaankin 10 – 20 vuoden takaiset kokeet, joissa rikillä saatiin hyvin harvoin näkyviä vaikutuksia kasveihin. Viitteitä kasvien rikin puutteesta on alkanut ilmetä vasta aivan viime vuosina. Rikin puutteen yleistymistä on osattu odottaa, koska aiemmin merkittävä rikkilähde eli rikkilaskeuma on pienentynyt oleellisesti vuoden 1980 yli 10 kg/ha tasosta tämän päivän muutamaan kiloon hehtaarille. Laskeuman ja lannoitteiden käytön pienenemisestä seuraa, että lannoitteiden ja laskeuman mukana pelloille tuleva rikkimäärä on yhteensä suurin piirtein samansuuruinen sadon mukana pellolta poistuvan rikkimäärän kanssa. Kun rikin huuhtouma saattaa olla savimaillakin jopa 20 kg/ha vuosi, pelloilta poistuu nykyään rikkiä selvästi enemmän kuin mitä sinne lisätään. Laskennallisen puutetilariskin lisäksi modernit kehittyneet kasvianalyysimenetelmät paljastavat entistä tarkemmin mahdollisen rikin puutteen kasvissa. Englannissa kehitetyn malaattisulfaattitestin on todettu olevan perinteistä typpi/rikki – suhdetta tarkempi rikin puutteen paljastamisessa. Kemira GrowHow Oyj on tutkinut malaattisulfaattitestillä 2003 - 2004 satoja kasvustonäytteitä, joiden mukaan ohran rikkipitoisuudet ovat alle optimikasvun vaatiman tason joka kolmannessa tapauksessa. Noin 29 % näytteistä oli kokeissa puutealueella. Nurmella rikkitilanne näyttää olevan parempi, vain muutama prosentti näytteistä oli puutealueella. Tämä ero kasvien välillä voi johtua esimerkiksi nurmen paremmin maan rikkivarat hyödyntävästä juuristosta tai nurmille useamman kerran kesässä annettavasta lannoituksesta, mikä estää ravinteen joutumista kasveille käyttökelvottomaan muotoon tai paikkaan. Ohrallakin puute näyttää harvoin olevan kovin paha, ennustetut satotappiot pysyvät yleensä 10 % tasolla. Edellä todetun perusteella rikin merkitys seurattavana kasviravinteena kasvanee lähivuosina. Koska rikki poikkeaa luonteeltaan normaalin viljavuusanalyysin muista ravinteista, nykyiseen viljavuusanalyysiin perustuva lannoitussuositus vaatii todennäköisesti hieman täydennystä. Kyseeseen voisi tulla esimerkiksi taselaskelma, joka arvioisi rikkilannoitustarvetta nykyisten suositusperusteiden lisäksi hyödyntämällä paikkatietoa säästä, rikkilaskeumasta ja maan vedenpidätysominaisuuksista. Pellolta huuhtoutumalla poistuvan rikin seuranta on erityisen tärkeää kasvukauden ulkopuolella, kun pellolla ei ole kasveja rikkiä ottamassa.
DRIS-indeksit
Authors: Mäntylahti Väinö
Published: April 2019

Heinävaltaisen nurmirehun kivennäispitoisuuksia analysoitiin Kemira GrowHow´n maatilakoeaineistosta 2000-2004. Työvälineinä käytettiin rehuanalyysejä (sato, D-arvo, kivennäisainepitoisuudet), maa-analyysejä sekä DRIS-indeksejä (The diagnosis and Recommendation Integrated System). DRIS-indeksit laskettiin nurmirehujen Ca-, K-, P- ja Mg-pitoisuuksista. Kokeita oli yhteensä 207 kpl, joista ensimmäinen sato korjattiin 207 kokeesta, toinen sato 201 kokeesta sekä molemmat sadot yhteensä 200 kokeesta. Sadot korjattiin säilörehun korjuuaikapalvelun suositusten mukaisesti. Satonäytteistä määritettiin satotulokset, D-arvo, sekä Ca-, K-, P-, ja Mg-pitoisuudet. Koelohkoista tehtiin viljavuus-analyysi kokeiden perustamisvaiheessa. Aineisto ryhmiteltiin referenssi- ja tutkimusaineistoon. DRIS-indeksimallia testattiin vuoden 2005 koeaineistolla, jossa lohkoja oli yhteensä 54 kpl. Nurmirehun keskimääräiset ravinnepitoisuudet olivat lähellä tavanomaisia nurmirehun kivennäispitoisuuksia, mutta vaihteluväli oli suuri. Referenssiaineiston ja koko aineiston ravinnepitoisuudet eivät eronneet toisistaan. Kaliumin DRIS-indeksi oli ensimmäisessä sadossa vahvasti ylipainotteinen (ka 3,6) tavoitearvon ollessa 0. Indeksin arvo vaihteli välillä -20 ...+40. Muista ravinteista kalsiumin indeksi oli negatiivinen (ka -0,5), samoin fosforin (ka -0,8). Magnesiumin indeksi oli lievästi positiivinen (ka 0,2). Indeksien epäsuhta korostui toisessa sadossa. Kaliumin poikkeama oli huomattavan ylipainoinen, keskiarvo oli 11,8 (-40 ...+40), kalsiumin negatiivinen (ka -1,3), magnesiumin negatiivinen (ka -3,4), mutta fosforin lievästi positiivinen (ka 1,1). Tasapainoista rehua referenssiaineistoon verrattuna saatiin 29 lohkolta, 7 % sadoista. Suurinta ristiriitaa osoitti kaliumin indeksi 155 lohkolla (38 % sadoista), suurinta puutetta magnesiumin indeksi 88 lohkolla (21 % sadoista) ja suurinta ylimäärää kalium 117 lohkolla, 28 % sadoista. DRIS-indeksi vaihteli ensimmäisessä sadossa välillä -20 ...+40, vaihtelu oli toisessa sadossa -40 ...+40. Muilla ravinteilla indeksi vaihteli ensimmäisessä sadossa -10 ...+8 ja tosiessa sadossa -16 ...+16. DRIS-indeksimallin toimivuus tarkistettiin riippumattomalla vuoden 2005 maatilakoeaineistolla. Tasapainoista rehua mallin mukaan saatiin 23 lohkolla (23 % sadoista), suurinta ristiriitaa osoitti kalium 61 lohkolla (62 % sadoista), suurinta puutetta osoitti kalium 21 lohkolla (21 % sadoista) ja suurinta ylimäärää osoitti kalium 39 lohkolla, 40 % sadoista. DRIS-indeksistä on mahdollista rakentaa työväline, jolla voidaan tutkia tilan nurmirehun ravinnesuhteita. Se soveltuu myös tuotantopanosten suhteiden säätelyyn.