Gyógytornász a fogorvosi praxisban: Fogorvosok és gyógytornászok együttműködési lehetőségei a temporomandibuláris ízületi diszfunkciók kezelésében az etiológiai faktorok tükrében
Authors: Faragó Ildikó , Kósik Panna Vanda 
Published: January 2024

A temporomandibuláris ízület (TMI) méltatlanul kevés figyelmet kap a gyógytornászok és fogorvosok körében, annak ellenére, hogy az ezzel kapcsolatosan felme- rülő problémák komplex kezelése még napjainkban is megoldatlan a hétköznapi praxisokban. A komplex kezelés része lehet a kraniomandibuláris diszfunkciós terápia (CMD-terápia), a fogorvosokkal karöltve. A kutatás fő célja az volt, hogy képet kapjunk, milyen gyakori az elért populációban a temporomandibuláris ízületi probléma és ismert-e ez a terápiás lehetőség a betegek számára. Ezzel párhuzamosan fontos kérdés volt az is, hogy megtudjuk, a fogásza- tokon mennyire terjedt el a CMD-terápia alkalmazása, illetve a fogorvosok és gyógytorná- szok milyen mértékben működnek/működnének együtt ezen a területen. Az adatgyűjtés 2021 márciusától októberig történt, online és papíralapú kérdőívek segítségével. Az online kérdő- ívek esetében két kérdéssor készült: az egyik a páciensek, a másik szakemberek számára (fogorvosok és gyógytornászok). A páciensek számára készült kérdőívet papíralapú formá- ban fogászati rendelőben, a rendelésen random megjelenő páciensek töltötték ki. A betegek részéről 183 kitöltött kérdőív érkezett (ebből 36 papír alapon), szakmai oldalról 96. Azon kívül az elvégzett CMD-terápiás tanfolyam ismeretében manuálterápiás CMD-terápiás keze- léseket végeztünk 10 önként jelentkező páciensen, szintén rendelői körülmények között. Vé- geztünk testtartásvizsgálatot, a gerinc vizsgálatára Delmas-indexet használtunk, az állka- pocsízületet az ízület gyorstesztjével néztük meg. A mandibula mozgásvizsgálata, diszfunk- ció vizsgálata a Helkimo-index segítségével történt az első és utolsó kezelés alkalmával. A résztvevők egyénileg, átlagosan heti 2 alkalommal, egy-egy 1 órás kezelést kaptak (átlag- életkor 32 év). A kapott adatok elemzése leíró statisztikai módszerekkel, kettős t-próbával és korrelációanalízissel történt. Eredményeink szerint az összes páciens válaszadó 26%-ának volt TMI-problémája, köztük 58%-ban fordult elő más ízületi probléma is (10%-ban hanyag tartás és nyaki gerinc panaszok). A foghiánnyal bíró válaszadók között gyakrabban fordult elő TM ízületi panasz (p = 0,045), az összes válaszadóhoz képest. A kérdőívre adott válaszok alapján a fogorvosok 92,5%-ban együttműködnének gyógytornásszal. Akik részt vettek CMD-terápiás képzésben (az összes szakember válaszadó 20%-a), 41%-ban alkalmazzák is. A gyógytornászok és fogorvosok pacientúrájában 83%-ban fordult elő TMI-beteg. A Del- mas-index mérése során a vizsgált személyek felének dinamikus a gerinctípusa, két főnek fiziológiás. A Helkimo-index első kezelés előtti mérése során a vizsgált személyek közül 6 főnek enyhe volt a diszfunkciója. Az utolsó vizsgálat utáni mérések alapján, 9 személy közül 3 főnek enyhe volt a diszfunkciója, 6 főnek pedig meg is szűnt. Mindezek alapján a téma felveti az interdiszciplinaritás fontosságát a gyógytornászképzés során és a különböző szak- területek együttműködésének jelentőségét. A fogorvosok és gyógytornászok együttműködé- sére nagy szükség van, és szívesen is tennék ezt, de a fogorvosok továbbképzésében alapo- sabb, bővebb gnatológiai ismeretekre van szükség a pontosabb diagnózis elérésének, és ez- által a hatékonyabb terápiás kezelési menet felállításának céljából.