bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Tone Kralj kot ilustrator glasbenih publikacij
Authors: Bezić Nada
Published: September 2019

Leta 2011 sem med pripravami na razstavo Art déco v Hrvaškem glasbenem zavodu v knjižnici in arhivu te zagrebške institucije našla precej zanimivega gradiva (note, knjige, koncertne liste itd.). Šlo je za likovna dela 15 avtorjev, rojenih v poznem 19. stoletju, zvečine Hrvatov. Med eksponati je bila izjema, notna izdaja iz moje zbirke z naslovom Kadar jaz, dekle, umrla bom. To so priredbe ljudskih pesmi za mešani zbor, delo Brede Šček (1893–1968), ki so bile objavljene v Trstu leta 1933. Ilustracijo na platnici je izdelal Tone (Anton) Kralj (1900–1975), slovenski slikar, grafik in kipar, ki je skladateljico B. Šček verjetno srečal na začetku 30. let. Med letoma 1932 in 1954 je Kralj ustvaril ilustracije za 27 pesmaric sedmih slovenskih skladateljev: Lojze Bratuž, Ivan Laharnar, Silvester Orel, Stanko Premrl, Breda Šček, Matija Tomc in Vinko Vodopivec. Skladateljev niso povezovale zgolj Kraljeve ilustracije njihovih tiskov, ampak tudi ustvarjanje cerkvene glasbe; poleg tega so bili skoraj vsi Primorci. Prispevek razkriva, da je bila Breda Šček po vsej verjetnosti ključna oseba, ki je pripomogla h Kraljevemu ilustratorskemu delu za glasbene tiske. Hkrati pa članek h katalogu Tone Kralj. Retrospektiva (ur. I. Kranjc, Ljubljana 1998) dodaja še pet na novo odkritih ilustracij za glasbene zvezke Silvestra Orla (4) in Brede Šček (1).
The Emblems of the Album of the Ljubljana Noble Society of St Dismas: Context, Sources, Originality
Authors: Germ Tine
Published: September 2019

The article discusses the sources for the iconography of emblems in the Album of the Ljubljana Noble Society of St Dismas (Archive of the Republic of Slovenia, ref. AS 1073, I/1) that has not yet been systematically addressed. The Album is a kind of memorial book of the Ljubljana Noble Society of St Dismas or Academia Unitorum, displaying the coats of arms, emblems and important data of their members. The book with exquisite full page illuminations is the most important illuminated manuscript of the Baroque era that survives in Slovenia. Recent research shows, that the idea of the academic memorial book and its concept are modelled on the Memorie, imprese, e ritratti de’ signori Accademici Gelati de Bologna published in Bologna in 1672. Due to the specific context of the Album as a memorial book of St Dismas Society and a clearly articulated ambition of the patrons to create original individualized emblems, it is not easy to identify the possible sources let alone detect the direct influence. There are several emblem books to be taken into consideration and Alciati’s Emblematum liber appears to be a valuable source of inspiration. However, the research in Renaissance and Baroque books of emblems shows that it is actually Mundus Symbolicus by Filippo Picinelli (first published as Mondo simbolico, Milan 1653) which seems to be of vital importance for the creators of the Album. Since the proud members desired original and personalized emblems, it was only natural to rely upon a popular encyclopaedic work with a huge collection of systematically arranged descriptions of emblems. Picinelli’s book is actually a treasure-trove of ideas instigating new designs both in the sense of symbolic message and visual solutions, while the almost complete absence of illustrations prevents a simple reproduction of emblems. Due to their commitment to originality and the respect of the principles of St Dismas Society the members obviously found the traditional emblem books (where they could see prototypes including the picture) somehow less appealing. However, even when they use a traditional emblem book such as Alciati’s Emblematum liber as a model, the authors (both patrons and painters) of the Album exhibit great inventiveness and creativity and never simply reproduce a prototype. The Album thus represent a unique series of original emblems that also indicate the commitment to established tradition and occasionally reveal a direct influence of a popular emblem book as demonstrated in the article.
Navid Kermanis politische Essays
Authors: Virant Špela
Published: September 2019

„Ich habe keine Ahnung.” (Kermani, 2009, 86) Das behauptet Navid Kermani in seinem Essay Die Terroristen sind unter uns, der 2009 im Band Wer ist Wir? Deutschland und seine Muslime erschienen ist. Es ist ein sehr wichtiger, ja zentraler Satz, der oft gedacht, aber selten öffentlich ausgesprochen wird. Niemand, der eine leitende Position in der Politik, der Wirtschaft oder beim Militär bekleidet, darf es sich leisten, diesen Satz in den Medien zu äußern, aber auch im Wissenschaftsdiskurs darf er nicht verwendet werden, es sei denn als Zitat. Es gibt mindestens drei Eigenschaften dieser Aussage, die sie für die erwähnten Diskurse ungeeignet machen. Erstens das Sprachniveau: durch den etwas saloppen Beiklang lässt sich die Aussage dem umgangssprachlichen Niveau zuordnen und nicht dem Niveau offizieller oder wissenschaftlicher Reden. Zweitens ihre Struktur: durch die Ich-Form wird der Satz zur Aussage des sprechenden Subjekts über sich selbst, nicht über einen Sachverhalt. Und drittens die Semantik: Das verneinte Substantiv spricht dem Subjekt nicht nur jedes rationale Wissen ab, das sich argumentieren und belegen ließe, sondern auch jede andere Grundlage, auf der sich eine Aussage zu einem Sachverhalt formulieren ließe, also auch Vermutungen, Vorurteile, Spekulationen, Gefühle oder die Intuition. Das Problem dabei ist nicht, dass auch diese alternativen Grundlagen fehlen, sondern dass sie, durch die Wahl des Substantivs „Ahnung”, überhaupt als Möglichkeit eingeräumt werden. Wenn durch diese Merkmale die zitierte Aussage aus dem Rahmen fachbezogener Diskurse fällt und sogar für journalistische Textformen unpassend ist, so ist sie im literarischen Diskurs durchaus zulässig.
Matej Sternen as a Restorer: Selected examples in Slovenia and Croatia
Authors: Unković Nina
Published: September 2019

Matej Sternen (1870–1949) is better known as an impressionist painter rather than for his restoration work, even though in his impressive career he discovered and restored a considerable number of works, especially frescos in Slovenia and Dalmatia (Croatia). His strong interest in restoration can be seen in the numerous notes he wrote about painting technologies, restoration and conservation techniques. This enriched his entire opus, as it stimulated him to try numerous painting techniques and genres, such as frescoes. Sternen was a painter who constructed his paintings very carefully, and a master in the preparation of the painting’s surface, or “the ground,” and always considered the laws of colours and their relationships and proportions to the white painted surface.In his restoration practice, working together with his close colleagues the art historians France Stele (1886–1972) and Ljubo Karaman (1886–1971), Matej Sternen actualized the principle “conserve instead of restore” that was the rule in his day. This paper is based on fieldwork data and archive sources, kept in Ljubljana, Celje, Split and Zagreb, and focuses on two important monuments — the painted ceiling in the Old Manor House in Celje (Slovenia), and a wall painting in the church of St Michael in Ston (Croatia). These two cases, which are different from both technical and methodological approaches to monument protection, clearly show Sternen’s professional expertise and practical realization of “conserve instead of restore,” which speaks in favour of preserving the original work as opposed to aggressive restoration interventions.
Petra Kramberger: »Alle guten Oesterreicher werden unser patriotisches Unternehmen unterstützen«: Südsteirische Post (1881–1900), nemški časopis za slovenske interese
Authors: Žigon Tanja
Published: September 2019

Petra Kramberger: »Alle guten Oesterreicher werden unser patriotisches Unternehmen unterstützen«: Südsteirische Post (1881–1900), nemški časopis za slovenske intereseLjubljana: Znanstvena založba Filozofske fakultete Univerze v Ljubljani, 2015, 329 straniLeta 2015 je v zbirki Slovenske germanistične študije pri Znanstveni založbi ljubljanske Filozofske fakultete izšla obsežna monografija germanistke Petre Kramberger, namenjena raziskavi in podrobni analizi spodnještajerskega časnika Südsteirische Post [Južnoštajerska pošta]. Raziskava se umešča med kulturnozgodovinske, a bolj germanistično kot zgodovinsko obarvane študije o nemškem časopisju, ki je v preteklih zgodovinskih obdobjih, od konca 18. do prvih desetletij 20. stoletja, izhajalo na slovenskih tleh.
Tine Germ: Smrt kraljuje povsod in bela Smrt triumfira: Valvasorjevo Prizorišče človeške smrti v evropskem kontekstu
Authors: Vidmar Luka
Published: September 2019

Tine Germ: Smrt kraljuje povsod in bela Smrt triumfira:  Valvasorjevo Prizorišče človeške smrti v evropskem kontekstuLjubljana: Znanstvena založba Filozofske fakultete Univerze v Ljubljani, 2015, 176 strani, 68 ilustracijUmetnostni zgodovinar Tine Germ je v zadnjih letih Valvasorjevemu delu Theatrum mortis humanae tripartitum iz leta 1682 posvetil vrsto raziskav, njihove ugotovitve pa je leta 2015 razširil in povezal še v monografijo Smrt kraljuje povsod in bela Smrt triumfira. Raziskave so bile vsekakor potrebne: Prizorišče človeške smrti je bilo namreč do tedaj v slovenski umetnostni, literarni in kulturni zgodovini kljub pomembnosti avtorja in kljub primerljivosti z najkvalitetnejšimi sorodnimi deli iz drugih evropskih dežel skoraj prezrto ali vsaj zelo pomanjkljivo obravnavano. Raziskave so bile tudi uspešne: prvič so prinesle poglobljeno ikonografsko analizo omenjenega polihistorjevega dela in prvič obširneje opisale njegovo mesto v sočasni evropski likovni in literarni umetnosti. Iz uvoda k monografiji Smrt kraljuje povsod in bela Smrt triumfira je jasno razvidno, da je bilo to mogoče najprej zato, ker je avtor kritično dekonstruiral tradicionalne paradigme, zlasti (umetnostnih ali literarnih) »centrov« oziroma »obrobij«, pa tudi (slogovne ali idejne) »naprednosti« oziroma »zaostalosti«, ki so v humanističnih vedah ovirale in v določeni meri še vedno ovirajo neobremenjeno raziskovanje del, kakršno je Prizorišče človeške smrti. Germova monografija nas tako že na začetku implicitno opozarja, da čaka na temeljitejšo znanstveno obravnavo še veliko umetniških in literarnih del, nastalih na Slovenskem v srednjem in zgodnjem novem veku, ki smo jih puščali ob strani zaradi različnih predsodkov, oblikovanih v 19. in 20. stoletju.
Opis kozarjeve skodele v Teokritovi Prvi idili: realizem ali iluzija
Authors: Lamut Ana Marija
Published: September 2019

Opis skodele v Teokritovi Prvi idili je vrivek, ki pa ni zgolj dekorativen, ampak je integralni del pesnitve. Notranja meja, ki opis loči od pripovedi, je nedoločljiva. Skodela je izdelana iz lesa in ima na zunanji strani izrezljane tri slike v linearnem zaporedju. Na prvi sliki sta upodobljena moška, ki tekmujeta za žensko naklonjenost, na drugi je stari ribič, ki lovi ribe, na tretji pa deček v vinogradu, ki plete mrežo za kobilico. Motivno in slogovno se opis navezuje na starejšo tradicijo; prizora tekmecev in vinograda najdemo tudi na Ahilovem ščitu. Pri analizi besedila sem izhajala iz retorične tehnike ekphrasis: »Ekfraza je opisni govor, ki živo privede pred oči to, kar se opisuje« (Spengel, Theon, Prog. 11, 239). V ospredje stopa ideal žive nazornosti (enargeia), ki opis spremeni v ekfrazo oziroma pri bralcu ali poslušalcu doseže iluzijo slike. Pomembno vlogo imajo barve in material, iz katerega so narejeni izdelki (rumeni cvetovi, sivi lasje, temno grozdje, lesena skodela). Ločiti moramo »enargejo« kot predstavljivost same slike in »enargejo«, ki jo v opisu dosežemo z besednimi učinki. »Enargejo« je mogoče stopnjevati z opisom gibanja, dejanj, misli in nagibov v pripovednih delih, npr. z aliteracijo in asonanco. Ali gre za opis realne ali fiktivne umetnine? Opis se navezuje na konkretne ikonografske tipe in posnema nekatere estetske težnje likovnih predlog, vendar gre obenem za ustvarjalen literarni konstrukt, ki se navezuje na retorično-filozofsko teorijo o domišljijski upodobitvi, phantasia. »Slikovni realizem« tega opisa sledi težnjam pozne klasične dobe. Pesnik se pri opisu osredotoči na bistvene elemente zgodbe, ker predvideva, da poslušalci/bralci poznajo vsebino. Poleg tega se Teokritov opis ne omejuje na vprašanje »vizualnega« v besedni umetnini, temveč pripoved komentira. V tem kontekstu je mogoče opis razumeti kot metaforo za življenjsko vztrajnost – nasproti smrti, ki jo v tej pesmi izbere Dafnis.
Ekfrazno pesništvo pri Romanu Melodu in Pavlu Silentiariju
Authors: Širca Alen
Published: September 2019

Članek o ekfrazi pri Romanu Melodu se opira na pojmovanje ekfraze v kontekstu bizantinske retorike in literature. V skladu s takšnim pojmovanjem, ki je v temelju enako starogrški retoriški teoriji in praksi, kakor jo najdemo v retoriških učbenikih, imenovanih Progymnasmata, je najpreprostejša opredelitev ekfraze takšna, da gre za govor, ki prinaša svoj predmet živo pred oči. Tako je jasno, da je sedanja opredelitev ekfraze kot pesniškega opisa slikovne, kiparske ali arhitekturne umetnine izrazito moderna. Po uvodnem razčiščenju glede terminologije članek obravnava ekfrazo pri Romanu Melodu, slavnem bizantinskem himnografu iz 6. stoletja, ki je avtor številnih kondakijev. Tu gre za nekakšno liturgično himno, ki je znana po številnih pesniških strategijah in velja za vrhunec bizantinske poezije. Romanova raba ekfraze v bibličnem kontekstu je vendarle na neki način zadržana. Toda z naturalističnim opisom pokola nedolžnih otrok, ki presega poročilo iz Matejevega evangelija, in zlasti s tematizacijo na novo zgrajene Hagie Sofie, ki jo plastično imenuje tudi Božji prestol, Roman vendarle postavi vodilni ton bizantinski ekfrazi.Druga arhitekturna ekfraza prihaja od nekega drugega bizantinskega pesnika iz 6. stoletja, Pavla Silentiarija. Njegovo najslovitejše delo je Descriptio ecclesiae Sanctae Sophiae. Še posebno ob opisu kupole Hagie Sofie, nekdaj največje cerkve krščanstva, ki se opira na antitetiko svetlobe in teme, spoznamo, da svetloba rabi za epifanično izkušnjo: Hagia Sofia postane snovno izkazovanje Božjega razodetja. Ekfraza tako pri Romanu kot pri Pavlu Silentiariju postane retoriško sredstvo za izrekanje neizrekljivega.
Križanje, Cerkev in evharistija v treh arturjanskih rokopisih
Authors: Zor Miha
Published: September 2019

Članek obravnava tri miniature z upodobitvijo Križanja iz treh rokopisov romance Estoire del saint Graal. Obravnavani rokopisi so: dva iz British Library (signaturi Royal 14.E.III in Additional 10292) ter eden, ki je danes v zasebni lasti, označuje pa ga nekdanja signatura Amsterdam BPH 1 (ex-Phillips 1045/7, 3630). Vsi trije so nastali na območju Saint-Omerja, Thérouanna, Tournaija in Ghenta med letoma 1315 in 1325. Razlike med tremi miniaturami so v podrobnostih in analiza se jih loteva v treh korakih. Najprej so določeni vsi mogoči pomeni posameznih motivov, nato se posvetimo vprašanju, kateri od teh pomenov so dejansko navzoči na obravnavanih miniaturah; zato so preučena razmerja med posameznimi motivi na sliki. Pomeni, pripisani posameznim motivom in sliki kot celoti, so nato preverjeni še z ozirom na ostale miniature v vsakem od rokopisov, da se razkrije, ali obstajajo tematske ali ideološke zveze in ali se razvija slikovna naracija, ki več posameznih miniatur povezuje v eno zgodbeno nit. Ti kriteriji so upoštevani, da bi lahko opisali pomen slike, tj. ekfrazo podobe, ki jo sugerira slikovni tekst.
The Imaginary Self-portrait in the Poem Roman de la Rose
Authors: Peklar Barbara
Published: September 2019

“Every portrait that is painted with feeling is a portrait of the artist, not of the sitter…It is not he who is revealed by the painter; it is rather the painter who, on the coloured canvas, reveals himself,” explains the painter who created the evolving portrait of Dorian Gray. Guillaume de Lorris, the author of the medieval poem Roman de la Rose, also presents his soul through the character of the ideal lover, so Amans is a kind of self-portrait. But unlike an ordinary self-portrait, this one does not present the author’s personality. It is painted with words, and such an ekphrastic image is universal or influences the reader in ways that can be explained by the Iser’s reader-response theory. The poem enables the reader to feel love, and transforms him into the ideal courtly lover. As distinct from a painting, the invisible ekphrastic image in this text surpasses appearances and presents the reader with a hidden side of his soul. The object represented by ekphrasis does not exist in the outer world, therefore in the example examined here the reader’s other self is brought into existence. In contrast to a painted self-portrait, which represents the identity of the author, since the picture and the pictured are identical, a word is a sign which refers to something else. A verbal self-portrait which expresses the author’s feelings opens itself up to the reader, who has to complete the image with his imagination. This imaginary image then differs from the external appearance, because it reveals the associated feelings, enables the reader to feel what the author feels, and presents the reader with his other self. The imaginary self-portrait thus does not represent the actual self, but the self that is transformed or improved by the art of love.
Tradicija, konvencija in modernost: predgovori v prvem hispanoameriškem romanu
Authors: Fock Ignac
Published: September 2019

Prispevek je študija o šestih predgovorih k delu J. J. Fernándeza de Lizardija El Periquillo Sarniento, ki velja za prvi hispanoameriški roman. Lizardi je sicer uporabil tradicionalni pripovedni okvir, špansko pikaresko, toda El Periquillo Sarniento, ki med drugim kaže številne vzporednice s Cervantesovim Don Kihotom, je nedvomno razsvetljenski roman. Čeprav je Periquillo spočetka prikazan kot pícaro, skozi vzgojni proces v zgodbi postane vzor moderne miselnosti in vrednot.V svoji naratološki študiji avtor pokaže, da ta roman že predgovori jasno postavljajo izven obstoječih tradicionalnih okvirov pikaresknega žanra, pa tudi izven razumevanja predgovora kot pripovedne konvencije, ki je veljala v španskem zlatem veku. Lizardi namreč bodisi spremeni pripovedno strukturo predgovorov bodisi v njih prenovi in prilagodi konvencionalno, že v klasičnih prologih uveljavljeno topiko. Ta sprememba v formalnem in estetskem pogledu je nedvomno odraz modernosti pripovedne tehnike, glede na Lizardijeve izrazito vzgojne namene pa jo lahko vidimo tudi kot način vzpostavitve trdnejšega pakta z bistroumnim in rahločutnim bralcem, da bi ta postal dovzetnejši za miselnost in vrednote, ki jih zastopa roman.
Sobre la presencia de extranjerismos europeos en el Diccionario de americanismos
Authors: Aleza-Izquierdo Milagros
Published: September 2019

l objetivo de esta investigación es el estudio de las voces extranjeras europeas en el español americano a través del material del Diccionario de americanismos (ASALE 2010), diccionario diferencial con respecto al español de España, con especial atención a los extranjerismos usados como resultado de un cambio de código, concretamente, palabras de lenguas europeas no adaptadas al español, con el fin de analizar el tipo de voces que han penetrado en el español de las variedades americanas con vigencia actual. La investigación nos ha parecido interesante dado que no existe ningún estudio previo que haya abordado el americanismo léxico fruto de la interferencia del español con lenguas extranjeras basándose en dicho diccionario.
El vanguardismo eterno: el principio dialógico en la novela española e hispanoamericana
Authors: Kalenić Ramšak Branka
Published: September 2019

Ya desde el inicio del siglo XX vivimos las épocas agónicas y confusas en la historia de la novela. El arte en general y la novela en particular del siglo XIX se han beneficiado de la capacidad de representar la realidad, de contar historias. Por esta razón la narratividad se ha convertido en el rasgo estético principal del arte decimonónico. Se reflexionó sobre los límites del arte y se fue formando una nueva poética que adoptó el nombre de vanguardista. Con el arranque de las vanguardias se abandonó la representación mimética como principio estético y se atribuyó a la forma autonomía respecto a su referencia: «El futurismo poético o el cubismo pictórico quisieron vehicular una poética y una estética que arrancara a los materiales de su servidumbre referencial y dotara a la palabra o el cuadro de un valor en sí mismo, por lo que los materiales y los volúmenes adquirieron fuerza propia» (Pozuelo Yvancos, 2004, 21).
Héctor Tizón: la escritura y los avatares del exilio
Authors: Mancini Adriana
Published: September 2019

Desde sus comienzos, desde los primeros pasos para lograr la independencia de la futura Nación Argentina, luchas intestinas signaron el tenor del recorrido institucional. La generación del 37, jóvenes nacidos en la primera década del siglo XIX cuando la Revolución de Mayo de 1810 exaltaba los ánimos patriotas empeñados en cortar lazos con España, enfrentaban ideológicamente a los denominados «federales» cuyo conductor, Juan Manuel de Rosas, dominaba la rica y extensa región de la Provincia de Buenos Aires. El exilio fue el camino obligado de los disidentes al régimen rosista. Los países vecinos de Chile y Uruguay fueron refugio de Domingo Faustino Sarmiento y Esteban Echeverría, dos de los principales protagonistas de esta contienda. En el exilio, ambos escribieron dos textos fundantes de la literatura argentina: Facundo, una suerte de biografía del caudillo homónimo de la región de Cuyo y el Noroeste argentino de donde era originario Sarmiento y El matadero de Esteban Echeverría cuyo título, a través de una sinécdoque, refería a la situación de violencia que reinaba en la provincia de Buenos Aires. La intolerancia política, la persecución y muerte marcaron las décadas en la Argentina de forma sistemática hasta 1983, fecha en la que se recuperó la democracia. La literatura en sus variadas manifestaciones genéricas, particularmente narrativa y dramaturgia, dejaron un testimonio elocuente y verosímil de los hechos. Paradójicamente, la ficción tuvo a su cargo la verdadera historia; la contracara de la historia oficial que se difundía en épocas de gobiernos dictatoriales donde la censura imperaba. En el siglo XX y en particular durante la dictadura del último gobierno militar acaecida entre 1976 y 1983, los textos circulaban en forma clandestina y los escritores –aquellos que pudieron huir y salvaron su vida– escribieron desde el exterior. Esta vez, España y México fueron, entre otros, países  que tendieron sus lazos solidarios; los países vecinos de Argentina, Chile, Uruguay, Paraguay, padecían sus respectivas dictaduras.
Pismo Slovencu: vpliv Tomaža Šalamuna na brazilskega pesnika Narlana Matosa
Authors: Medvedšek Mojca
Published: September 2019

Članek bo predstavil vpliv, ki ga je imel slovenski pesnik Tomaž Šalamun (1941–2014, Slovenija) na poezijo brazilskega pesnika srednje generacije Narlana Matosa (1975, Itaquara, Bahia): osvetlil bo kontekst njunega srečanja in Šalamunov prvi vstop v brazilski literarni svet ter orisal prevajalsko in pesniško izmenjavo obeh avtorjev, prvine literarnega stika med dvema poetikama ter medbesedilne interakcije, ki se zrcalijo v poetiki brazilskega pesnika Matosa, zlasti v njegovi tretji zbirki Elegija novemu svetu in druge pesmi (Elegia ao novo mundo e outros poemas, 2012), v kateri se sklicevanje na Šalamuna udejanji zlasti v pesmi Pismo Slovencu. Matosov dialog s Šalamunovo poezijo poteka v nekaj ključnih točkah: v asociativnih preskokih in ludizmu ter v iskanju in posnemanju tipičnih ritmičnih vzorcev Šalamunovega verza in njegove glasbenosti.
La recepción de la literatura infantil y juvenil argentina en Eslovenia
Authors: Pregelj Barbara
Published: September 2019

La literatura infantil y juvenil representa un subsistema literario relativamente nuevo (Blažić, 2009), por lo cual no sorprende que a principios de los 80 los expertos se preguntaran si la literatura infantil argentina en realidad existía (Cabal). Esta pregunta, como ha señalado Graciela Cabal, está relacionada con la calidad de la LIJ y la LIJ, según afirma Teresa Colomer, repetidas veces ha tenido que defenderse ante los prejuicios de su baja calidad, ante la imagen de una literatura de «castillos de arena al lado de casas auténticas» (Colomer, 2010, 87–88). Sin embargo, la LIJ no deja de tener un papel esencial de la socialización de lectores (Pregelj, 2017, 293) y forma, por lo tanto, una parte importante del sistema literario (Blažić, 2009).
Entre Argentina e Italia pasando por Yugoslavia: Cruzando el río en bicicleta de Ana Cecilia Prenz Kopušar
Authors: Regazzoni Susanna
Published: September 2019

Cruzando el río en bicicleta es un libro entre narrativa y biografía que cuenta los acontecimientos intricados de la vida de una adolescente. La infancia y la juventud transcurridos entre Belgrado, La Plata y Trieste la llevan a una formación internacional en la que la protagonista entra en contacto con sistemas sociales y políticos opuestos: la Yugoslavia de Tito con su fuerte sentido de pertenencia, la dictadura argentina de la que la familia escapa, la extraña libertad de Trieste. La mujer recuerda su crecimiento entre lenguas, culturas, lugares de tres países distintos y lo cuenta con el desenfado de una joven curiosa, sedienta de vida, que se asoma al mundo.
El conquistador conquistado Álvar Núñez Cabeza de Vaca y la conquistada conquistadora Sor Juana Inés de la Cruz. Análisis de dos identidades divergentes a partir de dos breves obras
Authors: Díaz del Real Alejandro Rodríguez
Published: September 2019

El tradicional e indiferenciado discurso acusador que impregna de tremendismo acrítico la conquista de América por parte de España se ha visto revisado con la aparición de dos importantes publicaciones en 2016. La primera de la historiadora malagueña María Elvira Roca Barea: Imperiofobia y Leyenda Negra. Roma, Estados Unidos y el Imperio español. Es un ensayo en el que la autora analiza la hispanofobia como un fenómeno en constante crecimiento desde la expulsión de los judíos de España y su consecuente recepción por parte de terceros países, en los que el antisemitismo deriva en hispanofobia. A partir de ahí, y con la presencia española en Italia, se difunde el contraste entre el español bárbaro e inculto frente al refinamiento italiano. Con la posterior conquista de América y las exageraciones de Las Casas, la casa de Orange instrumentó a este autor propagandísticamente en los Países Bajos, impulsando la traducción y edición de la Brevísima relación de la destrucción de las Indias (en ediciones dotadas de las truculentas ilustraciones de Theodor de Bry) con el objeto político de desprestigiar a España. Se beneficiaba así el incipiente nacionalismo neerlandés, precisamente el nacionalismo que más partido político sacó a la Reforma.
El descubrimiento del Nuevo Mundo en dos obras rabínicas sefardíes de Salónica (siglo xix)
Authors: Šmid Katja
Published: September 2019

La obra Séfer haḅerit (hb. ‘El libro de la alianza’), escrita en hebreo por Pinḥas Hurwitz Eliyahu (Vilna, 1765 – Cracovia, 1821), un autor asquenazí de Europa oriental, fue publicada por primera vez en 1797 en Brno en Moravia. Desde entonces se imprimió en cuarenta ediciones en hebreo, yídico y judeoespañol y se convirtió en un auténtico best seller de la literatura rabínica popular del siglo xix (Ruderman, 2014, 123–129, Appendix 1).
Between Thomism and Roman Civil Law: The Eclectic Concept of Liberty of Bartolomé De Las Casas and his Theoretical Defence of Native Americans during the Sixteenth Century
Authors: Méndez Alonzo Manuel
Published: September 2019

In this paper I present the theory of natural rights and liberty of Bartolomé de Las Casas. I hold that the theoretical foundation of Las Casas is found in juridical texts, only complemented by Thomist authorities. I show that the apparent inconsistencies were a means to make his discourse more effective against those who defended the enslavement of Native Americans. Finally, this eclecticism enabled Las Casas to create an original theory of civil power and liberty by using Canon law texts and terms.
Procesos identitarios y usos de la lengua eslovena entre inmigrantes y descendientes eslovenos en Argentina
Authors: Molek Nadia
Published: September 2019

La República Argentina, país histórico de inmigración, cuenta con diversos flujos inmigratorios eslovenos (Mislej, 1994). Se estima que el primer desplazamiento significativo (1878–1888) contó con 200 individuos atraídos por un acuerdo celebrado entre el Imperio Austrohúngaro y el Estado argentino (Repič, 2006). Estuvo conformado por familias provenientes de la región eslovena litoral denominada Primorska (Kalc, 1995), que optaron por la movilidad transoceánica a fin de mejorar su condición social ante un panorama de crisis y estancamiento. Siguiendo una adscripción nativa, este grupo será identificado en el ensayo como «primera inmigración».
Los viajes de los intelectuales latinoamericanos a Europa Oriental 1947–1956: organización, circuitos de contacto y reflexiones
Authors: Zourek Michal
Published: September 2019

La Guerra Fría influyó significativamente en América Latina, algo que fue visible también en la escena cultural local. Para los intelectuales y artistas de izquierda el conflicto bipolar no significó solamente la persecución por parte de regímenes autoritarios, sino que también contribuyó significativamente a que el mundo empezara a «descubrir» sus trabajos. Las obras de los autores latinoamericanos se empezaron a traducir a muchas lenguas extranjeras, ganaban premios internacionales, sus autores estaban invitados a participar en conferencias internacionales y todo ello en una cantidad sin precedentes.
La práctica artística de Regina José Galindo: anatomía de una metáfora emancipatoria
Authors: Vodopivec Yasmín Martín
Published: September 2019

Las artes visuales en América Latina tuvieron en las décadas de los 80 y los 90, tal y como señala Iria Candela (2012), un auge similar al de la literatura en las dos décadas anteriores. Sobre las raíces del performance en este contexto «podría decirse que las intervenciones en vivo de artistas latinoamericanos- o de sus precursores no occidentales- han tenido lugar desde la época precolombina incluyendo rituales y celebraciones culturales a la exhibición misma de sus cuerpos bajo condiciones coloniales» (Fusco, 1995, 37, en: Cullen, 2008, 229) y que empezó a desarrollarse como medio de expresión artística en un contexto político complejo en el que muchos países eran controlados por gobiernos militares o no democráticos. Teniendo en cuenta estas circunstancias, resulta más fácil comprender por qué es distintivo del arte de acción o performance en América Latina su carácter contestatario y su efectividad como herramienta de denuncia en las movilizaciones sociales relativas a la defensa de los derechos humanos.
Sejdalija Gušić, Edina Spahić, Cecilia Prenz Kopušar (ur.): Laura Papo Bohoreta: rukopisi
Authors: Šabec Maja
Published: September 2019

Med letoma 2015 in 2017, ob 450. obletnici prihoda Sefardov v Bosno, je čedalje obsežnejšo bibliografijo o sefardskih študijah na področju Balkana obogatila trilogija, ki bo nedvomno razveselila ne le krog izvedencev sefardskih študij, temveč tudi znanstvenike z drugih področij ter širše domače in tuje bralstvo. Tri knjige z naslovom Laura Papo Bohoreta: rukopisi, objavljene zaporedoma v letih 2015, 2016 in 2017, omogočajo dostop do vseh rokopisov najzaslužnejše varuhinje jezika in kulture bosanskih Sefardov Laure Papo Bohoreta (1891–1941), katere zapuščino od leta 1961 hrani Zgodovinski arhiv v Sarajevu.
Voseo, tuteo in ustedeo v kolumbijski različici španščine
Authors: Markič Jasmina
Published: September 2019

Oblike naslavljanja so jezikovna sredstva, s katerimi v komunikacijskem procesu izražamo odnos do drugih, predvsem socialni odnos, ki obstaja med govorcem in naslovnikom (NGLE, 2009, 1250) ter temelji na moči ali solidarnosti (Brown in Gilman, 1960). Vendar pa se moramo zavedati, da so oblike naslavljanja zelo kompleksne. Nanje glede na sporazumevalni položaj vplivajo številni dejavniki (kulturni, družbeni, ideološki, čustveni). Klasična shema Browna in Gilmana (1960, 11) upošteva le bipartitno shemo (tú-usted za španski jezik), ne pa tripartitne (Carricaburo, 2015, 11), značilne za ameriške različice španščine. Z oblikami naslavljanja izražamo različne stopnje bližine ali distance, naklonjenosti ali nenaklonjenosti, spoštovanja ali nespoštovanja. Španska slovnica tradicionalno razlikuje naslavljanje za izražanje zaupanja ali familiarnosti (trato de confianza o familiaridad) in naslavljanje za izražanje spoštovanja (trato de respeto) (NGLE, 2009, 1250). Prav tako se upošteva recipročno (simetrično) in nerecipročno (asimetrično) naslavljanje (ibidem.).
Latinska Amerika: Družbenozgodovinski, literarni in jezikovni vidiki
Authors: Markič Jasmina , Pihler Ciglič Barbara
Published: September 2019

Letošnja druga številka revije za umetnost in humanistiko Ars & Humanitas je posvečena Latinski Ameriki ter njenim družbenozgodovinskim, kulturnim, literarnim in jezikovnim povezavam z Evropo.
Evidencialna branja prislova dizque v nekaterih različicah ameriške španščine in njegove ustreznice v slovenščini
Authors: Pihler Ciglič Barbara
Published: September 2019

Prispevek obravnava izražanje evidencialnosti, torej kazanja na vir informacij v izjavi, s pomočjo slovnične kategorije dizque v ameriških različicah španščine ter primerja njegove evidencialne vrednosti s slovenskimi ustreznicami v izbranih literarnih besedilih. V študiji je najprej predstavljena konceptualna prepletenost pojmov epistemske naklonskosti in evidencialnosti ter zavzame pozicijo, ki v njiju vidi dve ločeni kategoriji. Sledi predstavitev osrednjih smernic najnovejših raziskav o prislovu dizque, ki postaja v ameriških različicah španščine vse pogosteje rabljena oblika. Tako po oblikoslovno-skladenjskih kot semantično-pragmatskih značilnostih se zdi, da sta naklonska členka menda in baje njegovi najbližji slovenski ustreznici, zato avtorica v nadaljevanju pretrese nekatere besednovrstne podobnosti in skladenjska ujemanja ter opredeli kategorijo t. i. evidencialnih označevalcev. Sledi analiza prevodnih ustreznic dizque v izbranih leposlovnih besedilih. Analiza primerov pokaže, da so pri signaliziranju evidencialnih pomenov najprimernejše slovenske ustreznice dizque prav naklonski členki, čeprav je enako pogosta tudi struktura z glagolom rekanja.
Poetic Examination of Spatial Experience: Suprematist Composition No. 1, Black on Grey by Kristina Leko
Authors: Rukavina Katarina
Published: September 2019

The paper analyses the concept of space in contemporary art on the example of Suprematist Composition No. 1, Black on Grey by Kristina Leko from 2008. Referring to Malevich’s suprematism, in December 2008 Leko initiated a project of art intervention in Ban Jelačić Square in Zagreb, where she intended to cover in black all commercials, advertisements, signs and names of various companies. This poetic intervention, as the artist calls it, was intended to prompt people to relativise material goods in the pre-Christmas period. However, despite the authorisation obtained from the city authorities, the companies concerned refused to remove their respective advertisements, be it for only for 24 hours, so this project has never been realised. The project, however, does exist in the virtual space, which is also public, and continues to act in the form of documentation. The non-feasibility of the intervention, or rather its invisibility on Jelačić Square, makes visible or directly indicates the ordering of the powers and the constellation of values in the social sphere, thus raising new questions. Indeed, in this way it actually enters the public space, sensitising and expanding it at the same time.
Description of Paths in the Travelogues of the Middle and Early Modern Age
Authors: Javor Briški Marija
Published: September 2019

Based on the assumption that space is not objectively given and that its construction depends on the individual’s perception, the author analyses two literary works, namely a late medieval pilgrimage travelogue by Konrad Grünemberg, and an educational travelogue by the Saxon nobleman Georg Christoph von Neitzschitz from the 17th century, whereby she uses mostly Certeau’s theory of space. Taking into consideration the genres and author’s intentions, she explores which conceptions of space are generated by path descriptions in the initial, transitional and destination space focusing on the relationship between the map and the parcours and selectively taking into account the relationship between the text and the visual materials.
Sites of Memory on the Isonzo Front in WW I: The National and Transnational Rhetoric of Border Space in Literary and Semi-literary Texts
Authors: Matajc Vanesa
Published: September 2019

The article examines the Slovene-Italian border space in terms of the historical-spatial identity that was ascribed to it by the collective imagination of World War I and the Isonzo front. Its meaning was created by the collective memories of the national communities that were involved in the battles on the Isonzo front. The paper addresses the question of the memorial culturalisation of this space in light of New Historicism and the theory of semiotics, i.e. as interaction of spatial-rhetorical signs and verbal-linguistic semiotisation of these signs which was produced by literature, diaries and reports on the Isonzo front. The paper presents referential sites of memory (Redipuglia, San Michele, Doberdob, Oslavia) in view of the following texts: Doberdob, a novel written by Slovene literary author Prežihov Voranc, Austrian soldier Hans Pölzer‘s memories, Slovene catholic priest Alojzij Novak’s diary, Austrian reporter Alice Schalek‘s report from the battlefield, and (as an aspect of an external observer) Ernest Hemingway novel A Farewell to Arms. These texts represent collective identities which endow this border space with the identitiy of the Isonzo front and give it additional meaning: a) historical: in the course of history meaning was produced in terms of national collective identities which refer also to this space; and b) in the contemporary trans-national collective memory meaning is produced through the humanist lens of the catastrophic character of WW I. Both of these aspects of collective memories are created in an interaction with the space of the Isonzo front and its verbal-textual semiotisations, whereby sites of memory of WW I create one of the central rhetorics of this space.
“You are the victims, not the perpetrators”: Narrating Violence and Trauma in Arundhati Roy’s The God of Small Things
Authors: Mrak Anja
Published: September 2019

In her 1997 novel The God of Small Things, Arundhati Roy confronts the problem of caste violence, inextricably bound up with other practices of social domination such as patriarchy, racism, colonialism and neocolonialism, through a complex narrative structure. The conventional story about a tragic love between a woman from a higher caste and a member of the untouchables skilfully evades cliché patterns by employing eccentric focalisers, as we experience most of the story through the lenses of multiple-person narrators, twin brother and sister, Rahel and Estha, magical realism, and a disjointed narrative full of prolepses and analepses which subtly renders traumatic memories. The novel is structured as a prototypical trauma narrative and stages a confrontation with an unresolved traumatic event from which Rahel and Estha have been recovering since childhood. Roy deftly transposes the dualism of caste purity and impurity onto the narrative structure. The narrative is caught within a duality (symbolised already by the twins) and a perpetual repetition which represents not only the eternal return of trauma but also the constant tension which derives from the hegemony of the caste system and the violence it produces. The biopolitics of social mechanisms and structures which disciplines the individual’s body, controls his actions, rectifies and sanctions transgressions is at the heart of the novel. It raises the individual into obedience and restraint with the help of state institutions, and regulates them into an inconspicuous collective body in the name of security, unity and higher common goals. Socio-political mechanisms are legitimised and reaffirmed through violence as well, which is not understood as such, but rather as a necessary “measure” and “duty” to uphold the law.
Violence: Its Interpretations and Representations
Authors: Podreka Jasna
Published: September 2019

Tematska številka revije Ars & Humanitas, ki je pred vami, obravnava tematiko nasilja, s posebnim poudarkom na vprašanjih, povezanih z različnimi interpretacijami in definicijami nasilja – torej z osrednjim vprašanjem, kako v okviru družboslovnih in humanističnih disciplin razumemo nasilje in kako ga definiramo. Tematska številka se tako dotika vprašanj kontekstualizacij določenih oblik nasilja (spolno nasilje, nasilje nad ženskami), reprezentacij nasilja v sodobnem času, v umetnosti in kulturi (literatura, likovna umetnost) ter vprašanj nasilja in šole. Zlasti slednje se zdi izrednega pomena, saj je eno ključnih vprašanj, povezanih z uspešnim bojem zoper nasilje, vprašanje ozaveščanja, ki naj se prične že v zgodnjem otroštvu. Napredek v širši družbi je mogoče doseči le z vzgojo, ki prek različnih tehnik učenja in metod dela spodbuja empatijo do sočloveka in podaja ustrezna znanja o tem, kaj je nasilje in kakšne so njegove posledice. V tematski številki smo se želeli razpravi o nasilju približati na interdisciplinarno znanstveni način.
Spominjanje in pozabljanje v Sto let samote
Authors: Markič Jasmina
Published: September 2019

Leta 2017 je minilo 50 let od prve objave romana Garcíe Márqueza Sto let samote, enega najpomembnejših romanov v špansko govorečem svetu in sodobni književnosti nasploh. Članek se osredotoča na vprašanje minevanja časa in z njim povezanega zgodovinskega, kolektivnega in osebnega spomina. Že v prvem stavku romana (»Mnogo let zatem, ko je čakal, da ga ustrele, se je polkovnik Aureliano Buendía spomnil tistega daljnega popoldneva, ko ga je oče peljal pogledat led«) se pojavi glagol spomniti se, ki sproži ves tok dogajanja v romanu. Spominjanje in pozabljanje je eden ključnih elementov v romanu, kjer se prepletajo dogodki iz realnega in namišljenega, magičnega sveta. Po eni strani García Márquez svoj roman umešča v zgodovinska dogajanja in s tem prispeva k obujanju spomina na dogodke, ki so bili pogosto zamolčani in o katerih zgodovinske knjige ne pišejo, po drugi strani pa gre tudi za kolektivni in osebni spomin protagonistov. Spominjanja, pozabljanja in obujanja spominov se avtor loti s posebnimi slogovnimi prijemi, s skladenjskimi in semantičnimi pristopi, kot so npr. raba določenih glagolskih oblik, ponavljanja in drugo.
Ugledališčenje spominov na primeru Pahorjevih romanov Spopad s pomladjo in Nekropola
Authors: Marušič Breda
Published: September 2019

V prispevku preučujem uprizoritev oziroma ugledališčenje dveh Pahorjevih romanov – Spopad s pomladjo (1958) in Nekropola (1967). Zanima me razmerje med romanesknim literarnim besedilom, dramsko literarno predlogo, ki je nastala po njem, in uprizoritvijo.Nekropola je roman, v katerem je Boris Pahor najbolj celostno ubesedil taboriščno izkušnjo, ki jo je fragmentarno tematiziral že v zbirki črtic Moj tržaški naslov (1948), prvič pa je o njej obširneje pisal v romanu Onkraj pekla so ljudje (1958).Pahorjeva romana Spopad s pomladjo (Onkraj pekla so ljudje) in Nekropola spadata v skupino pričevanjskih literarnih besedil o holokavstu, ki se distancirajo od »čistih« zgodovinskih besedil in poudarjajo subjekt izrekanja. Pahor prevprašuje človekovo zmožnost spominjanja in ubeseditve taboriščne izkušnje; edino filmska kamera bi lahko verodostojno posnela taboriščne sekvence, vendar – kot zapiše pisatelj – je bolje, da takega filma ne bi bilo. Kako globoko in prepričljivo je bil spomine zmožen prikazati gledališki jezik, pa je osrednje raziskovalno vprašanje mojega prispevka.
Pripovedovanje spomina v delih Prima Levija
Authors: Prosenc Irena
Published: September 2019

Primo Levi, ki je najbolj poznan po avtobiografskih delih, v katerih pripoveduje o ujetništvu v Auschwitzu, se v številnih besedilih ukvarja s pojmom spomina. Opozarja, da lahko nezanesljivost spomina zamaje verodostojnost avtobiografske pripovedi. Spomin ima v njegovih delih kompleksne funkcije kot aktiven proces, ki se realizira prek ohranjanja in pripovedovanja spominov. V delu Ali je to človek avtor predmet pripovedovanja omeji na to, kar je sam videl in doživel. V Premirje uvrsti izbor spominov, medtem ko se v eseju Potopljeni in rešeni opre na podatke iz obsežne taboriščne literature. Namen njegovega pričevanja na temelju spomina je, da nasprotuje izničenju ter prispeva k ponovni izgradnji izgubljene osebne in kolektivne identitete. Levi poleg tega ugotavlja, da pripoved deluje kot nekakšen umetni spomin, ki predstavlja zaščitno pregrado med sedanjostjo in travmatično preteklostjo, hkrati pa izriva pristne spomine in avtorju onemogoča neposreden dostop do njih.
O spominu in spominski podobi v srednjem veku
Authors: Golob Nataša
Published: September 2019

Prispevek govori o odnosu srednjeveških avtorjev do spomina tako v teoretičnem smislu kot tudi v praktični rabi, predvsem šolski praksi, kjer je bilo urjenje spomina pomembna veščina. Na odnos do spomina, spominjanja in urejanja informacij so zelo vplivali antični avtorji (zlasti Aristotel), katerih spoznanja so od patrističnega časa dalje vključevali v teološke razprave (Gregor Veliki, Izidor iz Sevilje). Visoki srednji vek se je pod vplivom arabskih del posvetil tudi medicinskemu opredeljevanju funkcioniranja možganov in intelektualnih sposobnosti (Avicenna), to pa se je izrazilo v anatomskih traktatih ter je vplivalo na razvoj miselnih vzorcev in likovnih ponazoritev vsebinsko odvisnih kvalitet. Kot posebna oblika označevanja pomembnih odlomkov in vizualne opore bralcu, ki išče specifične odlomke v obsežnem znanstvenem delu, je kot primer v središče postavljena enciklopedija kanonskega prava. Gesla v tem obsežnem delu so ponazorjena z realističnimi sličicami, ki so tako rekoč likovni povzetki in tako naslikane ključne besede, na pomembne odlomke pa opozarjajo kazalke v obliki fantazijskih detajlov (Monaldo Koprski: Summa de iure canonico, Ljubljana, Narodna in univerzitetna knjižnica, Ms 33). Govorimo lahko o stvaritvi, ki izraža koncept individualno zasnovanega spominskega sistema s slikovnimi oporami.
Lethe Atlas
Authors: Lah Nataša
Published: September 2019

Pozaba briše meje med znamenjem in njegovim pomenom. V vizualni obliki je teoretska struktura pozabe izražena kot konotativno slepa podoba. Aby Warburg je s tem, ko je formaliziral svoj Mnemosyne Atlas, izrazil pomen zgodovinskega nepozabljenja. Primerjava med paradigmatičnim Warburgovim delom in McCollumovimi Plaster Surrogates iz leta 1982 nam omogoča opazovati identični princip, ki temelji na hoteno izbranem sklopu slikovnih formatov in znotraj oblikovanja, ki predstavlja mnoštvo konotativno slepih podob. Zaradi izbrane formalizacije je McCollumovo delo aktualiziralo fragmentarnost in je nasprotni pol Mnemosyne Atlasa. Vendar so Plaster Surrogates izraženi v sveži predstavitveni obliki, to pa poteka v proceduralnem kontekstu, izhajajočem iz zgodovinskega pozabljenja. McCollumovo delo lahko naslovimo tudi kot Lethe Atlas, kot obliko, ki se odreka mejam med znakom in njegovo predstavitvijo. Mnemosyne Atlas se spominja, apostrofira svojo obliko, ker je vsak fragment napolnjen z neko vsebino. Plaster Surrogates pa pozablja, ker je vsak od fragmentov prazen. Tako se nekaj in nič kažeta kot obliki retoričnih učinkov, pri čemer podobni formalizaciji nakazujeta konceptualno polnost nepozabnosti, kar je vsebinska izpraznjenost pozabljenja. V zgodnjem 20. stoletju je bila – hkrati z razmahom abstraktne umetnosti – pozaba izražena kot nekonotativnost lika (vsebinska praznina). Na drugi strani so neoavantgarde, zlasti tiste z izraženim konceptualnim značajem, radikalno razširile medijski prostor pozabe.