bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Results of three or more Gamma Knife radiosurgery procedures for recurrent trigeminal neuralgia
Authors: Gupta Mihir , Sagi Varun , Mittal Aditya , Yekula Anudeep , Hawkins Devan , Shimizu Justin , Duddleston Pate J. , Thomas Kathleen , Goetsch Steven J. , Alksne John F. , Hodgens David W. , Ott Kenneth , Shimizu Kenneth T. , Duma Christopher , Ben-Haim Sharona
Published: May 2021

OBJECTIVE

Gamma Knife radiosurgery (GKRS) is an established surgical option for the treatment of trigeminal neuralgia (TN), particularly for high-risk surgical candidates and those with recurrent pain. However, outcomes after three or more GKRS treatments have rarely been reported. Herein, the authors reviewed outcomes among patients who had undergone three or more GKRS procedures for recurrent TN.

METHODS

The authors conducted a multicenter retrospective analysis of patients who had undergone at least three GKRS treatments for TN between July 1997 and April 2019 at two different institutions. Clinical characteristics, radiosurgical dosimetry and technique, pain outcomes, and complications were reviewed. Pain outcomes were scored on the Barrow Neurological Institute (BNI) scale, including time to pain relief (BNI score ≤ III) and recurrence (BNI score > III).

RESULTS

A total of 30 patients were identified, including 16 women and 14 men. Median pain duration prior to the first GKRS treatment was 10 years. Three patients (10%) had multiple sclerosis. Time to pain relief was longer after the third treatment (p = 0.0003), whereas time to pain recurrence was similar across each of the successive treatments (p = 0.842). Complete or partial pain relief was achieved in 93.1% of patients after the third treatment. The maximum pain relief achieved after the third treatment was significantly better among patients with no prior percutaneous procedures (p = 0.0111) and patients with shorter durations of pain before initiation of GKRS therapy (p = 0.0449). New or progressive facial sensory dysfunction occurred in 29% of patients after the third GKRS treatment and was reported as bothersome in 14%. One patient developed facial twitching, while another experienced persistent lacrimation. No statistically significant predictors of adverse effects following the third treatment were found. Over a median of 39 months of follow-up, 77% of patients maintained complete or partial pain relief. Three patients underwent a fourth GKRS treatment, including one who ultimately received five treatments; all of them reported sustained pain relief at the extended follow-up.

CONCLUSIONS

The authors describe the largest series to date of patients undergoing three or more GKRS treatments for refractory TN. A third treatment may produce outcomes similar to those of the first two treatments in terms of long-term pain relief, recurrence, and adverse effects.
Characterization and rate of symptomatic adjacent-segment disease after index lateral lumbar interbody fusion: a single-institution, multisurgeon case series with long-term follow-up
Authors: Wang Timothy Y. , Mehta Vikram A. , Sankey Eric W. , Than Khoi D. , Goodwin C. Rory , Karikari Isaac O. , Isaacs Robert E. , Abd-El-Barr Muhammad M.
Published: May 2021

OBJECTIVE

The rate of symptomatic adjacent-segment disease (ASD) after newer minimally invasive techniques, such as lateral lumbar interbody fusion (LLIF), is not known. This study aimed to assess the incidence of surgically significant ASD in adult patients who have undergone index LLIF and to identify any predictive factors.

METHODS

Patients who underwent index LLIF with or without additional posterior pedicle screw fixation between 2010 and 2012 and received a minimum of 2 years of postoperative follow-up were retrospectively included. Demographic and perioperative data were recorded, as well as radiographic data and immediate perioperative complications. The primary endpoint was revision surgery at the level above or below the previous construct, from which a survivorship model of patients with surgically significant symptomatic ASD was created.

RESULTS

Sixty-seven patients with a total of 163 interbody levels were included in this analysis. In total, 17 (25.4%) patients developed surgically significant ASD and required additional surgery, with a mean ± SD time to revision of 3.59 ± 2.55 years. The mean annual rate of surgically significant ASD was 3.49% over 7.27 years, which was the average follow-up. One-third of patients developed significant disease within 2 years of index surgery, and 1 patient required surgery at the adjacent level within 1 year. Constructs spanning 3 or fewer interbody levels were significantly associated with increased risk of surgically significant ASD; however, instrument termination at the thoracolumbar junction did not increase this risk. Surgically significant ASD was not impacted by preoperative disc height, foraminal area at the adjacent levels, or changes in global or segmental lumbar lordosis.

CONCLUSIONS

The risk of surgically significant ASD after LLIF was similar to the previously reported rates of other minimally invasive spine procedures. Patients with shorter constructs had higher rates of subsequent ASD.
Abnormal spinal cord motion at the craniocervical junction in hypermobile Ehlers-Danlos patients
Authors: Klinge Petra M. , McElroy Abigail , Donahue John E. , Brinker Thomas , Gokaslan Ziya L. , Beland Michael D.
Published: May 2021

OBJECTIVE

The craniocervical junction (CCJ) is anatomically complex and comprises multiple joints that allow for wide head and neck movements. The thecal sac must adjust to such movements. Accordingly, the thecal sac is not rigidly attached to the bony spinal canal but instead tethered by fibrous suspension ligaments, including myodural bridges (MDBs). The authors hypothesized that pathological spinal cord motion is due to the laxity of such suspension bands in patients with connective tissue disorders, e.g., hypermobile Ehlers-Danlos syndrome (EDS).

METHODS

The ultrastructure of MDBs that were intraoperatively harvested from patients with Chiari malformation was investigated with transmission electron microscopy, and 8 patients with EDS were compared with 8 patients without EDS. MRI was used to exclude patients with EDS and craniocervical instability (CCI). Real-time ultrasound was used to compare the spinal cord at C1–2 of 20 patients with EDS with those of 18 healthy control participants.

RESULTS

The ultrastructural damage of the collagen fibrils of the MDBs was distinct in patients with EDS, indicating a pathological mechanical laxity. In patients with EDS, ultrasound revealed increased cardiac pulsatory motion and irregular displacement of the spinal cord during head movements.

CONCLUSIONS

Laxity of spinal cord suspension ligaments and the associated spinal cord motion disorder are possible pathogenic factors for chronic neck pain and headache in patients with EDS but without radiologically proven CCI.
The impact of pathoanatomical diagnosis on elective spine surgery patient expectations: a Canadian Spine Outcomes and Research Network study
Authors: Glennie R. Andrew , Canizares Mayilee , Perruccio Anthony V. , Abraham Edward , Nicholls Fred , Nataraj Andrew , Phan Philippe , Attabib Najmedden , Johnson Michael G. , Richardson Eden , McIntosh Greg , Ahn Henry , Fisher Charles G. , Manson Neil , Thomas Kenneth , Rampersaud Y. Raja
Published: May 2021

OBJECTIVE

Patients undergoing spine surgery generally have high expectations for improvement postoperatively. Little is known about how these expectations are affected by the diagnosis. The purpose of this study was to examine whether preoperative expectations differ based on diagnostic pathoanatomical patterns in elective spine surgery patients.

METHODS

Patients with common degenerative cervical/lumbar pathology (lumbar/cervical stenosis, lumbar spondylolisthesis, and cervical/lumbar disc herniation) who had given their consent for surgery were analyzed using the Canadian Spine Outcomes and Research Network (CSORN). Patients reported the changes they expected to experience postoperatively in relation to 7 separate items using a modified version of the North American Spine Society spine questionnaire. Patients were also asked about the most important item that would make them consider the surgery a success. Sociodemographic, lifestyle, and clinical variables were also collected.

RESULTS

There were 3868 eligible patients identified within the network for analysis. Patients with lumbar disc herniation had higher expectations for relief of leg pain compared with stenosis and lumbar degenerative spondylolisthesis cohorts within the univariate analysis. Cervical stenosis (myelopathy) patients were more likely to rank general physical capacity as their most important expectation from spine surgery. The multinomial regression analysis showed that cervical myelopathy patients have lower expectations for relief of arm or neck pain from surgery (OR 0.54, 0.34–0.88; p < 0.05). Patient factors, including age, symptoms (pain, disability, depression), work status, and lifestyle factors, were significantly associated with expectation, whereas the diagnoses were not.

CONCLUSIONS

Patients with degenerative spinal conditions consenting for spine surgery have high expectations for improvement in all realms of their daily lives. With the exception of patients with cervical myelopathy, patient symptoms rather than diagnoses had a more substantial impact on the dimensions in which patients expected to improve or their most important expected change. Determination of patient expectation should be individualized and not biased by pathoanatomical diagnosis.
Development of a common peroneal nerve injury model in domestic swine for the study of translational neuropathic pain treatments
Authors: Hellman Abigail , Maietta Teresa , Clum Alicia , Byraju Kanakaharini , Raviv Nataly , Staudt Michael D. , Jeannotte Erin , Nalwalk Julia , Belin Sophie , Poitelon Yannick , Pilitsis Julie G.
Published: May 2021

OBJECTIVE

To date, muscular and bone pain have been studied in domestic swine models, but the only neuropathic pain model described in swine is a mixed neuritis model. Common peroneal nerve injury (CPNI) neuropathic pain models have been utilized in both mice and rats.

METHODS

The authors developed a swine surgical CPNI model of neuropathic pain. Behavioral outcomes were validated with von Frey filament testing, thermal sensitivity assessments, and social and motor scoring. Demyelination of the nerve was confirmed through standard histological assessment. The contralateral nerve served as the control.

RESULTS

CPNI induced mechanical and thermal allodynia (p < 0.001 [n = 10] and p < 0.05 [n = 4], respectively) and increased pain behavior, i.e., guarding of the painful leg (n = 12). Myelin protein zero (P0) staining revealed demyelination of the ligated nerve upstream of the ligation site.

CONCLUSIONS

In a neuropathic pain model in domestic swine, the authors demonstrated that CPNI induces demyelination of the common peroneal nerve, which the authors hypothesize is responsible for the resulting allodynic pain behavior. As the anatomical features of domestic swine resemble those of humans more closely than previously used rat and mouse models, utilizing this swine model, which is to the authors’ knowledge the first of its kind, will aid in the translation of experimental treatments to clinical trials.
ІНТЕРТЕКСТУАЛЬНІ АСПЕКТИ ФОРТЕПІАННОЇ ТВОРЧОСТІ БОРИСА ТИЩЕНКА
Authors: Grybynenko Julia Oleksandrivna
Published: May 2021

Метою роботи є розкриття специфіки інтертекстуальних взає- модій у фортепіанній творчості Бориса Тищенка, визначення особли- востей трансформації композитором запозиченого. Методологія до- слідження. У статті використовується метод інтертекстуального аналізу, що дає змогу досліджувати своєрідність співвідношення «свого» і «чужого» інтертексту в композиторській творчості. Наукова нови- зна. Уперше надається спроба фортепіанну творчість Бориса Тищен- ка, зокрема сонатну, розглянути з боку інтертекстуальності. Оскіль- ки цей автор належить до тих композиторів, творчий метод яких відрізняється стильовою багатошаровістю, спирається на постійний діалог «свого» і «чужого», пов’язаний із розкриттям «поліфонічних» можливостей кожного виразного прийому, кожного образного елемен- ту. Висновки. Специфіка інтертекстуального мислення у фортепіанній творчості композитора зв’язана передусім зі стильовими чинниками (за А. Денисовим). Тими, що зумовлені загальною схильністю компози- тора до подібних перетинів, являючи собою константу його мислення. Інтертекстуальні механізми в творах Б. Тищенка зумовлені як специ- фікою особистісної свідомості композитора, так і культурно-історич- ним контекстом [2]. Суть цитацій у фортепіанних сонатах Б. Ти- щенка складається в неконфліктності, несуперечливості «безшовноі» інтеграції в авторську мову іностильового фрагмента. Цитати, явні та приховані алюзії, перифрази структурують звукову тканину опусів, створюючи зони внутрішньомузичної асоціативності. Характер робо- ти Б. Тищенка із запозиченим – це різного роду трансформації, моди- фікації-варіації, тобто творчий метод композитора презентує певну свободу у виборі елементів і параметрів цитування. Оскільки це часто зв’язано з утратою об’єктом ідентичності та, як наслідок, його пе- ретворенням на quasi-цитату, то досить складно точно визначити грань, яка відділяє цитату від алюзії у творах Б. Тищенка і класифіку- вати той чи інший тип інтертекстуальної взаємодії, притаманний ме- тоду композитора. Установка на авторсько-індивідуальний синтез як властивість сучасного індивідуального стилю у творчості Б. Тищенка реалізується в унікальному сплетінні асоціативних зв’язків, стильовому переінтонуванні, у контексті якого цитатно-алюзійний метод стано- вить лише одну з граней феномена інтертекстуальності.
АВТОРСЬКЕ СЛОВО КОМПОЗИТОРА ЯК ПЕРЕДУМОВА МУЗИКОЗНАВЧОГО ОСМИСЛЕННЯ СУЧАСНОГО МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА
Authors: Ovsiannikova-Trel Oleksandra Andriivna
Published: May 2021

Метою роботи є визначення методологічного значення автор- ського слова композитора для музикознавчого дослідження музичного мистецтва на рубежі ХХ–ХХІ ст. Методологія дослідження полягає в комплексному використанні музично-історичного та культурологіч- ного підходів до музичного мистецтва сучасності й авторського сло- ва композитора як його суттєвого складника; а також системного, структурно-функціонального методів і компаративістики щодо дослі- дження автора й авторського слова як провідних категорій гуманітар- ної культури. Наукова новизна дослідження полягає в музикознавчому осмисленні вербального композиторського дискурсу сучасності в кон- тексті теоретичних підстав розвитку авторології як спеціальної галузі сучасної гуманітаристики, визначено методологічні аспекти вивчення композиторської постаті як суб’єкта та об’єкта музичного мисте- цтва. Висновки. Орієнтованість сучасного музикознавства на дослі- дження проблеми автора в музичній творчості та його вербального ви- раження, що втілюється в авторському слові композитора, актуалізує методологічні потреби сучасного гуманітарного знання й відображає сучасний стан «науки про музику», яка в умовах глобалізованого світу все більш стає наукою про людину. Кількісне накопичення композитор- ських вербальних текстів, яке створює на сьогоднішній момент досить масштабну й автономну галузь текстів про музичне мистецтво та культуру загалом, закономірно потребує їх спеціального вивчення і ста- вить досить специфічні завдання перед музикознавцями. Прагнення по- чути, зрозуміти й роз’яснити Слово композитора є неодмінною умовою формування суто музикознавчих уявлень про композиторські рефлек- сії, що в сучасному музичному мистецтві представлені досить широко й різноманітно. Зазначена настанова, безумовно, сприяє розширенню пізнавальних обріїв музикознавчого дискурсу сучасності в загальному плані, оскільки з методологічного погляду вона може розумітися як те «знаряддя» пізнання, що дає можливості проникнення в глибинні смисли музичного тексту і творчої індивідуальності композитора, які органіч- но пов’язані між собою «тайною творчості» й повинні розумітися як «відображення» один одного.
МУЗИЧНА ТЕМПОРАЛЬНІСТЬ ЯК СПЕЦИФІЧНИЙ ХУДОЖНІЙ ФЕНОМЕН
Authors: Bai Xiaonan
Published: May 2021

Мета дослідження – запропонувати сталі системні критерії ви- вчення музичної темпоральності шляхом поєднання процесуального та структурного підходів, таким чином – шляхом відкриття взаємоза- лежності часу та простору у принципах музичної образної логіки. Ме- тодологія роботи зумовлюється поєднанням філософсько-естетичного феноменологічного та текстологічного мистецтвознавчого підходів, із залученням систематичного жанрово-стильового методу. Розвиваєть- ся психологічний аспект музикознавчих характеристик, що визнача- ється увагою до специфічних рис музичного діяння. Наукова новизна даної статті зумовлюється відкриттям антиномічної природи часу в музиці та притаманного музичній темпоральності, як специфічному ху- дожньо-музичному втіленню часу, способу «подвійного відбиття» тих особливостей людського буття, що узагальнюються категорією часу. Пропонується визначення двох основних взаємодіючих способів розуміння та інтерпретації часу в музиці, тобто способів прояву музичної темпоральності – екстенсивний та інтенсивний. Висновки виявляють, що, по-перше, часові параметри музики є подальшим розвитком подвій- ного уявлення людини про буття як зіставлення та взаємопроникнення космічного (ноологічного) та людського начал, що пролонгується в по- няттях історичного та особистісного часу; по-друге, музика виробляє специфічне процесуально-структурне розуміння сходження загального (універсального) та особливого (унікального) у переживанні та відтво- ренні часу, виходячи з власної виразової системи та продовжуючи ча- сові дихотомії у взаємодії жанрового та стильового факторів музич- ної архітектоніки. Саме остання (архітектоніка музики) є найбільш безпосереднім втіленням – створенням часу, оскільки передбачає як кристалізацію сталих принципів побудови – функціонування музичного твору, так і постійну змінність, рухливість, процесуальну варіатив- ність та неповторність музичного діяння, впливу.
СЕМАНТИКА МОТОРНОСТІ У ФОРТЕПІАННІЙ МУЗИЦІ: ЖАНРОВЕ ПОХОДЖЕННЯ ТА СТИЛЬОВА ЕВОЛЮЦІЯ
Authors: Wu Yuyang
Published: May 2021

Мета дослідження – визначити основні історичні етапи та жан- рові чинники розвитку семантики моторності у фортепіанній музиці, виявити функціональну та смислову множинність моторного тема- тизму як зумовленого ідеєю відтворення в музиці багатства рухової енергії людини. Методологія роботи зумовлюється єдністю історіо- графічного та семантичного підходів, передбачає поглиблення тексто- логічних оцінок та індивідуально-стильових характеристик. Наукова новизна даної статті зумовлюється тим, що вивчення сфери фор- тепіанної моторності надає можливості виявляти специфічні ігрові семантичні показники музично-виконавського процесу та музичного тексту, підтверджувати наявність у музиці образного віддзеркалення антиномій порядку – свободи, відсторонення – прийняття, дієвості – ілюзорності, завершеності – відкритості, наслідування – винаходу, втілення – перевтілення, деяких інших. Розкривається єдність техно- логічних умов та образно-рольового призначення тематизму «загальних форм руху», його фундаментальне значення для фортепіанної поетики. Висновки. Найбільш результативним положенням щодо матеріалу да- ної статті є те, що «загальні форми руху», які буквально відтворюють енергію моторної сфери, тобто кінетику музичного звучання й відбит- тя в ній динамічності життєвого процесу, припускають предметну конкретизацію усередині загального семантичного поля даної музич- но-текстової сфери. Від ранньої класицистської епохи семантика мо- торності передається бетховенській поетиці, а далі – романтичному способу відтворення динаміки буття, на основі певних жанрових форм та їх фактурно-тематичних принципів, тобто більше залежить від спільних композиторських рішень; у період пізнього романтизму й далі домінуючим у сфері моторного тематизму з його семантичними функ- ціями постає індивідуальне авторське стильове начало, тому семан- тика моторності набуває більш диференційованих форм, залишаючись, однак, найбільш широким базисом музичного мислення й мовлення.
ФОРМУВАННЯ ВИКОНАВСТВА ТА НАВЧАННЯ ГРИ НА УДАРНИХ ІНСТРУМЕНТАХ У СХІДНОСЛОВ’ЯНСЬКИХ НАРОДІВ В «ЕПОХУ СКОМОРОХІВ»
Authors: Ralo Ganna Oleksiivna , Ralo Oleksiу Mykolayovych
Published: May 2021

Мета роботи – визначити значення ударних інструментів і музич- ної освіти в «епоху скоморохів» з IX–XVII століття у народів східних слов’ян. Методологія дослідження. У процесі написання роботи вико- ристовувалися такі методи дослідження: дедукції, індукції, метод по- рівняльного аналізу, проблемно-хронологічного аналізу. Наукова новиз- на. У статті вперше розглядається музичне мистецтво скоморохів у східних слов’ян із позиції становлення та формування виконавства та навчання на ударних інструментах у цей період. Висновки. З появою рукописних джерел, а також пам’яток образотворчого мистецтва, які частково відображали різні сторони життя східних слов’ян, ми можемо стверджувати про існування на території Київської Русі різ- номаніття музичних інструментів, серед яких важливе місце займали ударні. Різні ударні інструменти мали в основному одну загальну назву, характерну саме для цієї категорії інструментів. Разом із тим вже в цей час можна умовно поділити ударні на кілька груп інструментів, кожна з яких більшою чи меншою мірою виконувала певну роль і засто- совувалася в різноманітних видах діяльності людини. Скоморошество, починаючи з IX століття, являє собою окремий вид професійної діяль- ності цілого прошарку населення суспільства. Про існування системної освіти в «епоху скоморохів» ми не можемо стверджувати, бо вона була тільки на початкових етапах свого становлення. Навчання як складова частина освіти проходило в руслі неписьменної традиції, передавалося від майстра до учня з покоління в покоління. Одним з основних способів для отримання музичних знань і досвіду було переймання стилю гри, ви- конавських прийомів майстра. На цьому етапі склалися дві форми осві- ти: самоосвіта й індивідуально-вибіркова освіта. Скоморошество як феномен культури займало важливе місце в суспільному житті людей. Разом із тим самі потішники стали об’єктом «неприязні», заборони з боку держави та церкви, про що свідчать нормативні акти, церков- но-правові документи та інші джерела. Мистецтво скоморохів – без- сумнівно, яскраве явище на Русі, яке, незважаючи на згасання в середи- ні XVII століття, отримує новий виток розвитку, трансформуючись в інші форми.
«СІЛЬСЬКА ЧЕСТЬ» П. МАСКАНЬЇ В ЄВРОПЕЙСЬКОМУ МУЗИЧНО-КУЛЬТУРНОМУ КОНТЕКСТІ: ДО ПРОБЛЕМИ ВИКОНАВСЬКОЇ ІНТЕРПРЕТАЦІЇ
Authors: Revenko Vira Oleksiivna
Published: May 2021

Мета статті полягає у простеженні художніх, структурно-ком- позиційних та інтерпретативних особливостей опери «Сільська честь» П. Масканьї у їх обумовленості естетикою веризму. Методологія робо- ти формувалася в опорі на комплекс загально-гуманітарних та спеці- альних музикознавчих наукових методів і підходів, серед яких провідни- ми є історичний, жанрово-стильових, семіотичний, текстологічний та виконавський. Наукову новизну визначає розкриття специфіки оперної творчості П. Масканьї на прикладі опери «Сільська честь» з просте- женням провідних тенденцій розвитку та виявленням особливостей вокальної стилістики даного твору з виділенням оновлених принципів музичної мови композитора. Висновки. Прагнення знайти нові можли- ві форми розвитку оперного жанру як «веристської драми» будувалася на майстерному поєднанні традиційних рис із суттєвим оновленням принципово важливих рівнів оперного твору, а саме – сюжетного, в якому відбувається звернення до життєвих подій та пов’язаних з ними емоційних станів простих людей; драматургічного, з відмовою від ба- гаточастинної структури на користь одночастинної; стилістичного, в якому відбувається оновлення принципів вокального інтонування, орке- стрової палітри та музично-мовних принципів. Саме опера П. Масканьї «Сільська честь» стала своєрідним провісником музичного веризму у її безпосередній близькості до веристської драми Дж. Верга та зумови- ла появлення нової вокальної стилістики та принципів музичної мови. Дані процеси зумовили вираження художніх ознак й принципів загальної драматургічної побудови твору з піднесенням образу героя як учасника діалогічної взаємодії з оточуючим його середовищем, з одного боку, з іншого – з тяжінням до симфонізації оперної тканини, яка стає поміт- ною не тільки через функційне зростання ролі оркестру, а ще й через проникнення характерних ознак, характерних для інструментального інтонування у вокальні партії.
СПОСОБИ РОБОТИ З ШУМОВИМИ ЗВУКАМИ У ВОКАЛЬНОМУ ТВОРІ (НА ПРИКЛАДІ «LANDSCAPES» АННИ КОРСУН)
Authors: Ivanova Inna Serhiivna
Published: May 2021

Мета роботи – продемонструвати один із можливих підходів до аналізу композиції, заснованої на шумових звуках. Методологія дослі- дження спирається на загальнонаукові та спеціально-наукові методи. Серед загальнонаукових застосовано описовий, порівняльний, системний методи. Серед спеціально-наукових – структурний і функціональний. Наукова новизна дослідження полягає в тому, що вперше вводиться до наукового обігу твір відомої в Європі української композиторки А. Кор- сун «Landscapes» для п’яти голосів, заснований переважно на викорис- танні шумових звуків. Визначаються використані авторкою способи роботи з шумовими звуками. Висновки. Тенденція введення шумів до музичних композицій є поширеним явищем в академічний музиці XX – початку XXI століття. Такі звуки часто мають неповторний харак- тер, адже створюються переважно лише для однієї композиції. Відпо- відно, постає питання щодо можливих способів аналізу таких творів. У статті презентовано один із підходів до аналізу вокальної композиції, зітканої із шумових звуків. Запропонований метод включає вивчення кожного звука, способу його видобування; дослідження його можливих видозмін за допомогою різного типу сурдин (як рук виконавця, так і додаткових предметів); аналіз ролі та значення вербальних фонем, їх функцій у видозміні звука. На прикладі «Landscapes» Анни Корсун дове- дено, що способи роботи авторки із шумовими звуками є аналогічними до традиційних підходів, які застосовуються до музичних звуків (темб- рові, динамічні, артикуляційні зміни). Основні принципі роботи А. Кор- сун можна визначити як варіювання й ускладнення. Методами, що дають змогу розвивати й видозмінювати шумові звуки протягом ком- позиції, стають додавання різноманітних ритмічних фігур, включення вербальних фонем (спочатку голосних, а потім і приголосних), застосу- вання різних способів артикуляції, залучення рук вокаліста як сурдини.
НОВІ ВИМІРИ ЗВУКООБРАЗУ ДОМРИ В УКРАЇНСЬКІЙ МУЗИЦІ ОСТАННЬОЇ ЧВЕРТІ ХХ – ПЕРШОЇ ЧВЕРТІ ХХІ СТОЛІТТЯ
Authors: Slipchenko Kseniia Dmytrivna
Published: May 2021

Мета дослідження – виявити виміри звукообразу домри в україн- ській музиці останньої чверті ХХ – першої чверті ХХІ століття на при- кладі «Зозулі» для домри соло Л. Матвійчук, «Дощика» для домри соло В. Матряшина, Концертного триптиха «В наслідування іспанському» для домри та фортепіано А. Білошицького, дитячої сюїти «Хоббіт, або Туди й Звідти» для домри та фортепіано В. Матряшина, «Передзвонів» та «Мерехтливого звуку» для домри соло О. Олійника. Методологія до- слідження спирається на взаємодію компаративного, системного, жан- рово-стильового та семіотичного підходів. Наукова новизна досліджен- ня полягає у визначенні етапів становлення домри, виявленні засобів для розширення її звукозображувальної палітри, ролі сонорних можливостей інструменту та диференціації його звукових образів. Висновки. Нами було запропоновано три етапи становлення домри, які ми окреслили як «фольклористичний», етап «академізації» та останній етап – «із сучасними тенденціями останньої чверті ХХ – першої чверті ХХІ сто- ліття». Також у дослідженні було виявлено, що композитори розширю- ють виражальну палітру домри через наслідування інших інструментів, втілення природних та фізичних явищ, звукозображання фантастич- них персонажів, подій та стилізацію кельтської та іспанської музики на домрі. Так, наприклад, наслідування інших інструментів відбилось у використанні запозичених та ударно-шумових прийомів. Втілення при- родних та фізичних явищ стає можливим за допомогою наслідування образу зозулі, а образ дощу реалізується через неперервне ostinato та залучення комплексу різноманітних прийомів. Втілення дзвонності стає можливим не тільки завдяки використанню кварто-квінтових ходів у мелодії, але й втіленню різновидів дзвоніння та імітації дзвіночків. Стилізація кельтської та іспанської музики відбувається за рахунок тяжіння мелодії до певних тональних центрів, використання різнома- нітних ладів та наслідування інструментів. Паралельно з цим розши- рюються типи трактовки тембру домри від колористичного до соно- рики та сонористики. Як наслідок, ми виявили, що звукообраз домри може бути сонорний, колористичний, ударний, кельтський, іспанський, дзвонний та «мерехтливий».
СТИЛІСТИКА КАМЕРНО-ВОКАЛЬНИХ ТВОРІВ В. КОСЕНКА: ДО ПИТАННЯ ІНДИВІДУАЛЬНО- КОМПОЗИТОРСЬКОЇ ТРАКТОВКИ ЖАНРОВОЇ ТРАДИЦІЇ
Authors: Sniehirova Liudmyla Oleksandrivna
Published: May 2021

Мета статті полягає у визначенні особливостей стилістики ка- мерно-вокальних творів В. Косенка, які комплексно утворюють спе- цифіку індивідуально-авторського трактування цієї жанрової тради- ції. Методологія дослідження. Методологічною основою дослідження є системний метод, що дає змогу розглядати окремі елементи стиліс- тики романсів українського композитора як складники цілісного явища індивідуального композиторського стилю і його прояву в інтерпретації жанрової традиції, а також музикознавчий метод жанрово-стильо- вого аналізу, який спрямований на виявлення стилістичного комплек- су творів В. Косенка. Також використовується біографічний метод, який дає змогу співвідносити особливості творчої біографії компози- тора з індивідуальним стильовим виглядом його камерно-вокальної лі- рики. Наукова новизна статті визначається теоретичною розробкою камерно-вокальної спадщини В. Косенка в аспекті специфіки індивіду- ально-композиторського стилю, який утворює ключову рушійну силу в історичній динаміці жанрової традиції. Зазначений аспект знач- ною мірою заповнює «загальний» погляд на вокальну лірику видатного українського Майстра малих форм, що переважає в вітчизняних му- зикознавчих дослідженнях. Висновки. Стилістика романсів В. Косен- ка вибудовується за принципом успадкування і творчої інтерпретації класичних жанрових канонів європейської камерно-вокальної лірики. Індивідуально-композиторське трактування жанрової традиції пов’я- зане переважно з ідеєю збагачення «романтичного духу» малої вокальної форми мелодійною виразністю, властивою українському солоспіву. Та- кож суттєвою для В. Косенка виявляється спадкоємність від традицій російської камерно-вокальної лірики, зокрема від стилістики романсів С. Рахманінова, яка надає творам українського композитора традиці- оналистські стильові характеристики. Це дає змогу розглядати камер- но-вокальну спадщину В. Косенка та індивідуально-стильові орієнтири українського композитора як їхню «охоронну» функцію, що спрямована на збереження і зміцнення базових жанрових принципів і жанрового стилю камерно-вокальної лірики в умовах активного поновлення музич- но-естетичних канонів на межі ХІХ–ХХ ст.
ТРАДИЦІЇ КОМЕДІЇ МАСОК У ЄВРОПЕЙСЬКІЙ КУЛЬТУРІ (НА ПРИКЛАДІ ОПЕР Р. ЛЕОНКАВАЛЛО, П. МАСКАНЬЇ, Ф. БУЗОНІ)
Authors: Zhao Ziyuan , Do Xiaoshuang
Published: May 2021

Метою роботи є виявлення художньо-семантичних особливостей утілення традицій комедії масок у європейському оперному мистецтві (на прикладі творчості Р. Леонкавалло, П. Масканьї, Ф. Бузоні). Мето- дологія дослідження визначається єдністю естетичного, історико-фі- лософського, семіотичного, жанрово-типологічного, театрознавчого, оперознавчого й музикознавчого аналітичного підходів, поєднання яких створює загальне інтердисциплінарне поле вивчення явища образу-ма- ски. Наукова новизна статті полягає у виявленні зв’язку явища обра- зу-маски з поняттям архетипу, завдяки чому розкривається механізм функціонального використання образної моделі маски в оперному мис- тецтві. Цей підхід зумовлює виявлення взаємодії оперного мистецтва з національними музично-театральними традиціями, у яких традиції комедії масок стають одним із головних репрезентантів художньо-об- разного комплексу в європейські оперній музиці. Висновки. У загальному генезисі кожної національної культури завжди формуються характер- ні художньо-стильові ознаки, що об’єднуються національною ідеєю та містять у собі всі найзначніші досягнення національної культури. Явище маски є породженням національно-культурної традиції та відображаєїї головні принципи й художні орієнтири. Свою історію маска починає в архаїчні часи й виконує ритуально-обрядову функцію, але згодом маска переходить у нову художню якість і тлумачиться як носій глибинного культурного знання. Маска як складник театральної традиції отри- мує значний розвиток у європейському мистецтві епохи Відродження, головні свої художні якості в італійському театрі масок – commedia dell'arte. Зазначимо, що важливою властивістю італійської народної комедії є її міцна опора на професійне музичне мистецтво. Нерідко се- ред акторів-комедіантів, які беруть безпосередню участь у балаганних виставах, є професійні музиканти-виконавці.
Orientações Pedagógicas de Materiais Didáticos às Pessoas com Deficiência
Authors: Pereira AIRTON DOS REIS , Castro ANDRÉIA DE OLIVEIRA , Borges ANGELA MARIA RODRIGUES , Nascimento ARLEY NOVAIS DE OLIVEIRA DO , Pontes CLÁUDIA FRANCISCA DE , Nobre CLÁUDIA REZENDE BITTENCOURT , Sousa CLAUDIANE SERAFIM DE , Costa DANIELLE RODRIGUES MONTEIRO DA , Godoi EDILEUSA DA SILVA , Cunha ELZONETE SILVA , Mourão EVA MARIA LACERDA , Martins FRANCILEIDE PEREIRA , Ferreira GEOVÂNIA DE FÁTIMA SÁ , Meneses HELENA DO NASCIMENTO , Freitas HUGO ABREU DE SOUZA , Pereira IDEAN BARBOSA DA SILVA , Costa ISAURA MARTINS , Silva JOSIELMA DE CÁSSIA DE CARVALHO , Cardoso JUZENILDE CARVALHO CHAVITO , Santos LOURIANA SAYMA DE SOUZA , Alves LUCIANA LIMA , Silva LUELY OLIVEIRA DA , Faria MARIA JOSÉ COSTA , Apinages MARINALDA GOMES , Pereira MÍRIAN ROSA , Vieira ODINETE DIAS , Lima RAYDA MATIAS , Alves RAIMUNDA NONATA LIMA , Barbosa ROBERTA ARAÚJO , Ribeiro SHIRLEI DIAS , Souza SURAMA CUNHA DE , Martins THAIS DE SOUZA MENDES , Oliveira XIRLEIVANIA DIAS DE , Rosa WALDILENE MENDES , Milhomem WALKYRIA DE ARAÚJO
Published: May 2021

Este e-book traz a público uma amostra dos materiais didáticos acessíveis produzidos no âmbito do Projeto de Pesquisa “Saberes e práticas da formação docente”, da Universidade do Estado do Pará (UEPA),Campus VIII Marabá. Os recursos didáticos foram elaborados na perspectiva da educação inclusiva e a partir das experiências concreta de educadores que atendem alunos com necessidades especiais. As ferramentas aqui apresentadas destinam-se não apenas ao atendimento educacional especializado, como também podem ser aplicadas no ensino comum, além de apontarem caminhos para a produção de novos materiais didáticos com vistas à educação inclusiva.
University leadership development: lessons from Ukraine
Authors: Kalashnikova Svitlana , Orzhel Olena
Published: May 2021

The article is a follow-up analysis of Ukraine Higher Education Leadership Development Programme that ran in Ukraine 2016 – 2019 and was a joint initiative of the British Council in Ukraine, United Kingdom Leadership Foundation for Higher Education, Institute of Higher Education of the National Academy of Educational Sciences of Ukraine and Ministry of Education and Science of Ukraine. The article is rooted in insights, observations and reflections of Programme implementers and participants, as well as incorporates conclusions of the impact report put forward by an external evaluator of the Programme. The authors of the article conclude that university leadership is important for precipitating change at an individual, institutional and sectoral levels in Ukraine’s higher education sector and that currently available resources and existing capacity in university leadership development within the sector are sufficient to sustain and advance university leadership development. The authors argue that shared leadership approach has proved its effectiveness during the Programme; they propose to further apply shared leadership as a means of responding to numerous challenges faced today by Ukraine’s higher education sector.

In addition to review of lessons learnt from three phases of Programme implementation, the authors generate recommendations for advancement of university leadership at institutional and sectoral levels within Ukraine’s higher education, like: unfolding discourse on university leadership at institutional and sub-institutional, sectoral and national levels; mainstreaming university leadership into all HEI activities, including teaching and learning, research, governance and management, student self-government, international cooperation etc.; facilitating inter-university cooperation, knowledge exchange and sharing; involving students into university leadership discourse and practice; launching a campaign to promote establishment of a privately funded foundation or endowment on university leadership development.
Effective management of the universities with the role of academic staff (practices of Ukraine)
Authors: Palamarchuk Olha
Published: May 2021

The article deals with the participation of scientific and pedagogical workers in the management of Ukrainian universities. The statutes, regulations, codes of the five leading universities of Ukraine are analyzed. It is revealed that higher education management in Ukraine is carried out by the Academic Council of higher education institutions and self-government bodies. It is noted that in accordance with the statute of the universities, the direct management of the activities of the university is carried out by the rector. Scientific and pedagogical workers take part in university management and rector's elections. It is established that in the universities of Ukraine there are constantly functioning commissions (organizational, attestation, budget, commissions on ethics, education, science), which include scientific and pedagogical workers, and who deal there with questions in accordance to their expert issues.

The codes of values of the universities of Ukraine that are consistent with the moral principles and norms of ethical behavior in the system of governance of the universities of Great Britain are analyzed. It is established that the main functions of scientific and pedagogical workers are participation in financial, administrative decisions, approval of educational programs and curricula, decision making on the organization of educational process, in determining the terms of training at the appropriate levels, adopting the main directions of conducting research and innovation activities, participate in the assessment of the scientific and pedagogical activities of structural units, consider many other issues related to the activities of a higher institution of higher education the bottom of his statute.

The main functions of the Election Commission and the Organizing Committee are the organization, preparation, conduct of the voting, and the establishment of the voting results of the rector of the University.
Cells in Urothelium Tissue Engineering
Authors: Berte N. , Mazeaud C. , Eschwege P. , Gillet P. , Pinzano A. , Lemelle J.L. , Grossin L.
Published: May 2021

Urothelium is a highly specialized epithelium covering the entire urinary excretory system. Tissue engineering of this urinary tract may allow to consider its reconstruction to perform in vitro studies or in vivo replacement. Therefore, the question of specific reconstruction of the urothelium arises in order to guarantee the neotissue’s ability to act as a barrier against highly cytotoxic urine. This literature review describes the different cell types and strategies available for this reconstruction. The non-reconstruction of urothelium relies on the colonization of a biomaterial by the adjacent healthy tissue but allows only incomplete reconstruction and fibrosis. The use of autologous urothelial cells requires preliminary surgery and has not been successful enough in humans. Research has therefore focused on the use of stem cells. Adipose Derived Stem Cells (ADSCs) and Bone Marrow Derived Stem Cells (BMSCs) allow the reconstruction of the smooth muscle layer, but have little effect on urothelium reconstruction. Urine Derived Stem Cells (UDSCs) and Bladder mesenchymal Stem Cells (BSCs) are very promising because they allow the achievement of a differentiated urothelium. Induced Pluripotent Stem Cells (IPSCs) and Embryonic Stem Cells (ESCs) can be differentiated towards urothelial phenotype but their use is restricted by ethics.
Biocompatibility of Artificial Cornea Based on Genipin-Cross-Linked Amniotic Membrane
Authors: Yang Liu , Li Yunchuan , Yin Yanfeng , Tu Qiufen , Guan Zheng , Li Lan , Zhang Lei
Published: May 2021

Tissue engineering is a method of constructing seeding cells and artificial materials as the cytoskeleton in vitro, in order to fabricating artificial organs and tissues. Reconstruction of corneal epithelial tissue in vitro by tissue engineering technique brought hope to the corneal blind patients. In this study, we used human umbilical cord mesenchymal stem cells (hUC-MSCs) as seeding cells, and cross-linked amniotic membrane by genipin as the cytoskeleton to reconstructing corneal epithelial tissue in vitro. In addition, we tested the tenacity, hardness, degradation speed, cytocompatibility and inflammatory response in preclinical application of this new artificial material, for the purpose of finding a new approach of modifying amniotic membrane close to the feature of natural cornea. As a result, the best cross-link condition-1.0% genipin cross-linked with amniotic membrane under 45°C for 24 hr could improve the physical character of natural amniotic membrane. Genipin cross-linking makes amniotic membrane and seeded hUC-MSCs has better cytocompatibility and lower inflammatory response in preclinical application.
Clinical Phenotypes of Behavioral Variant Frontotemporal Dementia by Age at Onset
Authors: Fieldhouse Jay L.P. , Gossink Flora T. , Feenstra Thomas C. , de Boer Sterre C.M. , Lemstra Afina W. , Prins Niels D. , Bouwman Femke , Koene Ted , Rhodius-Meester Hanneke F.M. , Gillissen Freek , Teunissen Charlotte E. , van der Flier Wiesje M. , Scheltens Philip , Dols Annemieke , Vijverberg Everard G.B. , Pijnenburg Yolande A.L.
Published: May 2021

Background: Behavioral variant frontotemporal dementia (bvFTD) is generally considered a young-onset dementia, although age at onset is highly variable. While several studies indicate clinical differences regarding age at onset, no biomarker validated cohort studies with updated clinical criteria have been performed. Objective: We aimed to examine behavior, cognition, and mortality over the full age spectrum in a cohort of bvFTD patients with neuroimaging, genetic, or histopathological confirmation and exclusion of positive Alzheimer’s disease biomarkers or severe cerebrovascular damage. Methods: In total, 315 patients with a clinical diagnosis of probable or definite bvFTD were included from the Amsterdam Dementia Cohort and grouped into quartiles by age-at-diagnosis. Neuropsychiatric symptoms and cognitive functioning were assessed with the neuropsychiatric inventory, the geriatric depression scale and a neuropsychological test battery. Data on mortality was obtained from the Dutch municipal register. Associations between age-at-diagnosis and clinical features and mortality risk were examined. Results: Age-at-diagnosis ranged from 26 to 85 years and established quartiles with mean ages of 52±6, 61±2, 66±2, and 74±3 years. In the total sample, 44.4%exceeded an age of 65 years at time of diagnosis. Earlier age-at-diagnosis was associated with more severe behavioral symptoms, while later age-at-diagnosis was associated with more severe memory impairment. Unexpectedly, mortality risk was not associated with age-at-diagnosis. Conclusion: In bvFTD, symptom profile is associated with age-at-diagnosis. This should be taken into account with regard to diagnostics, patient management, and trial design. Additionally, based on our sample, the prevalence of late-onset bvFTD is higher than generally thought.
Forecasting the pavement icing in traffic zone using long short-term memory
Authors: Zhongyang Rao , Chunyuan Feng
Published: May 2021

In winter, driving is a difficult due to road icing. It is one of the most unfavorable weather conditions that endangers traffic safety. We gathered data on pavement temperature, freezing point temperature, friction coefficient, pavement water film thickness, ice content, and pavement condition using sensors. Those data are feed into Long Short-Term Memory (LSTM) to predict road icing in the city. Here the primary issue is forecasting the pavement icing of the traffic zone. Our work is an endeavor to use the deep learning method on LSTM to forecast pavement icing on Ji’nan in China. Those Sequential data of pavement icing can process and memorize by LSTM at a specific time. Finally, research results indicate that the performance of the model is very precise. With LSTM model parameters’ help, the sequential data on road icing prediction can also predict the pavement temperature.
Have Duchenne Muscular Dystrophy Patients an Increased Cancer Risk?
Authors: Vita Gian Luca , Politano Luisa , Berardinelli Angela , Vita Giuseppe
Published: May 2021

Background: Increasing evidence suggests that Duchenne muscular dystrophy (DMD) gene is involved in the occurrence of different types of cancer. Moreover, development of sarcomas was reported in mdx mice, the murine model of DMD, in older age. So far, nine isolated DMD patients were reported with concomitant cancer, four of whom with rhabdomyosarcoma (RMS), but no systematic investigation was performed about the true incidence of cancer in DMD. Methods: All members of the Italian Association of Myology were asked about the occurrence of cancer in their DMD patients in the last 30 years. Results: Four DMD patients with cancer were reported after checking 2455 medical records. One developed brain tumour at the age of 35 years. Two patients had alveolar RMS at 14 and 17 years of age. The fourth patient had a benign enchondroma when 11-year-old. Conclusion: Prevalence of cancer in general in the Italian DMD patients does not seem to be different from that in the general population with the same age range. Although the small numbers herein presented do not allow definitive conclusion, the frequent occurrence of RMS in DMD patients raises an alert for basic researchers and clinicians. The role of DMD gene in cancer merits further investigations.
Estimates of Intracellular Dopamine in Parkinson’s Disease: A Systematic Review and Meta-Analysis
Authors: Sackner-Bernstein Jonathan
Published: May 2021

Background: The hallmark of Parkinson’s disease is depletion of dopamine in the basal ganglia. Models of Parkinson’s disease include dopamine as a contributor to disease progression. However, intraneuronal levels of dopamine have not been reported. Objective: Meta-analytic methods were utilized to determine intracellular dopamine levels in Parkinson’s disease. Methods: A systematic review of the literature and frequentist meta-analyses were performed. Dopamine levels were scaled for cell and axon numbers as well as VMAT2 protein levels. Results: Reduced tissue dopamine, dopaminergic cell bodies and VMAT2 protein were confirmed. The ratio of Parkinson’s to normal brain intracellular dopamine scaled for either cell or axon number, each with VMAT2 level in the caudate ranged from 1.49 to 1.87 (p = 0.51 and p = 0.12, respectively) and in the putamen from 0.75 to 4.61 (p = 0.40 and 0.001, respectively). Conclusion: Free, intracellular dopamine levels are not reduced in Parkinson’s disease compared to normals to a similar degree as are total tissue concentrations, supporting the relevance of modulating VMAT2, neuromelanin and/or dopamine synthesis as rational neuroprotective strategies.