bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Aging Properties of Polyvinylidenefluoride-Coated Polyesters Used in Tensioned Membrane Structure: Effect of Loading Protocol and Environment
Authors: Zhang Yingying , Zhang Mingyue
Published: May 2017

This paper presents the degradation behaviors of polyvinylidenefluoride- (PVDF-) coated polyesters used in tensioned membrane structure by artificial accelerated tests, in which the effects of environment factors and loading conditions are studied. Results show that the degradation ratio of main mechanical parameters (tensile strength, tear strength, and elastic modulus) is related to the aging depth of substrate and coating. The degradation of weather resistance can be considered as the accumulation of environment and loads. The ultraviolet radiation and the temperature mainly affect the mechanical properties of yarns, while the preloading before aging tests can change the crimp degrees and decrease the coating thickness. The effect of loads should not be ignored in the weather resistance analysis of PVDF-coated polyesters. A simplified method composed of cyclic tests and stress-relaxation tests is suggested to study the long-term weather resistance of PVDF-coated polyesters. It can provide a theoretical reference for the proposal of resistance partial factor in the design of tensioned membrane structure.
Twelve-Year Follow-Up of Laser In Situ Keratomileusis for Moderate to High Myopia
Authors: Ikeda Tetsuya , Shimizu Kimiya , Igarashi Akihito , Kasahara Sumie , Kamiya Kazutaka
Published: May 2017

Purpose. To assess the long-term clinical outcomes of conventional laser in situ keratomileusis (LASIK) for moderate to high myopia.Methods. We retrospectively examined sixty-eight eyes of 37 consecutive patients who underwent conventional LASIK for the correction of myopia (−3.00 to −12.75 diopters (D)). At 3 months and 1, 4, 8, and 12 years postoperatively, we assessed the safety, efficacy, predictability, stability, mean keratometry, central corneal thickness, and adverse events.Results. The safety and efficacy indices were0.82±0.29and0.67±0.37, respectively, 12 years postoperatively. At 12 years, 53% and 75% of the eyes were within 0.5 and 1.0 D, respectively, of the targeted correction. Manifest refraction changes of −0.74±0.99 D occurred from 3 months to 12 years after LASIK (p<0.001). We found a significant correlation of refractive regression with the changes in keratometric readings from 3 months to 12 years postoperatively (Pearson correlation coefficient,r=-0.28,p=0.02), but not with the changes in central corneal thickness (r=-0.08,p=0.63). No vision-threatening complications occurred in any case.Conclusions. Conventional LASIK offered good safety outcomes during the 12-year observation period. However, the efficacy and the predictability gradually decreased with time owing to myopic regression in relation to corneal steepening.
Factors Requiring Adjustment in the Interpretation of Serum Carcinoembryonic Antigen: A Cross-Sectional Study of 18,131 Healthy Nonsmokers
Authors: Kang Hae Yeon , Choe Eun Kyung , Park Kyu Joo , Lee Young
Published: May 2017

Serum carcinoembryonic antigen (CEA) is a well-known tumor marker for colorectal adenocarcinoma. However, CEA levels can be influenced by various nonmalignant conditions. A retrospective, cross-sectional study was performed including 18,131 healthy nonsmokers who underwent health check-ups with evaluation of the serum CEA level. In the training set, multivariate analysis revealed that the log-transformed CEA level had positive relationships with age (regression coefficient (r) = 0.005, P<0.001), white blood cell (WBC) count (r=0.007, P=0.016), hemoglobin (HB, r=0.016, P<0.001), aspartate aminotransferase (AST, r=0.002, P=0.005), creatinine (r=0.076, P=0.038), and glycosylated hemoglobin (HbA1c, r=0.052, P<0.001); body mass index (BMI, r=−0.007, P<0.001) showed a negative correlation. The results for age, BMI, WBC count, HB, AST, and HbA1c were validated in the test set. We were able to construct the following model to predict the log-transformed CEA level: log (CEA + 0.51) = −0.204 − 0.051 (gender) + 0.005 (age) − 0.006 (BMI) + 0.008 (WBC count) + 0.016 (HB) + 0.002 (AST) + 0.062 (creatinine) + 0.054 (HbA1c). For colorectal cancer prediction, the model with the observed CEA and adjusted CEA levels had significantly high predictive power (AUC 0.756, P<0.001) than the model only including the observed CEA level (AUC 0.693, P<0.001). Factors influencing serum CEA levels should be adjusted before clinical interpretation to increase the predictive value of CEA.
Targetable T-type Calcium Channels Drive Glioblastoma
Authors: Zhang Ying , Cruickshanks Nichola , Yuan Fang , Wang Baomin , Pahuski Mary , Wulfkuhle Julia , Gallagher Isela , Koeppel Alexander F. , Hatef Sarah , Papanicolas Christopher , Lee Jeongwu , Bar Eli E. , Schiff David , Turner Stephen D. , Petricoin Emanuel F. , Gray Lloyd S. , Abounader Roger
Published: May 2017

Glioblastoma (GBM) stem-like cells (GSC) promote tumor initiation, progression, and therapeutic resistance. Here, we show how GSCs can be targeted by the FDA-approved drug mibefradil, which inhibits the T-type calcium channel Cav3.2. This calcium channel was highly expressed in human GBM specimens and enriched in GSCs. Analyses of the The Cancer Genome Atlas and REMBRANDT databases confirmed upregulation of Cav3.2 in a subset of tumors and showed that overexpression associated with worse prognosis. Mibefradil treatment or RNAi-mediated attenuation of Cav3.2 was sufficient to inhibit the growth, survival, and stemness of GSCs and also sensitized them to temozolomide chemotherapy. Proteomic and transcriptomic analyses revealed that Cav3.2 inhibition altered cancer signaling pathways and gene transcription. Cav3.2 inhibition suppressed GSC growth in part by inhibiting prosurvival AKT/mTOR pathways and stimulating proapoptotic survivin and BAX pathways. Furthermore, Cav3.2 inhibition decreased expression of oncogenes (PDGFA, PDGFB, and TGFB1) and increased expression of tumor suppressor genes (TNFRSF14 and HSD17B14). Oral administration of mibefradil inhibited growth of GSC-derived GBM murine xenografts, prolonged host survival, and sensitized tumors to temozolomide treatment. Our results offer a comprehensive characterization of Cav3.2 in GBM tumors and GSCs and provide a preclinical proof of concept for repurposing mibefradil as a mechanism-based treatment strategy for GBM. Cancer Res; 77(13); 3479–90. ©2017 AACR.
Tumor-Associated Macrophages Promote Malignant Progression of Breast Phyllodes Tumors by Inducing Myofibroblast Differentiation
Authors: Nie Yan , Chen Jianing , Huang Di , Yao Yandan , Chen Jiewen , Ding Lin , Zeng Jiayi , Su Shicheng , Chao Xue , Su Fengxi , Yao Herui , Hu Hai , Song Erwei
Published: May 2017

Myofibroblast differentiation plays an important role in the malignant progression of phyllodes tumor, a fast-growing neoplasm derived from periductal stromal cells of the breast. Macrophages are frequently found in close proximity with myofibroblasts, but it is uncertain whether they are involved in the myofibroblast differentiation during phyllodes tumor progression. Here we show that increased density of tumor-associated macrophage (TAM) correlates with malignant progression of phyllodes tumor. We found that TAMs stimulated myofibroblast differentiation and promoted the proliferation and invasion of phyllodes tumor cells. Furthermore, we found that levels of the chemokine CCL18 in TAM was an independent prognostic factor of phyllodes tumor. Mechanistic investigations showed that CCL18 promoted expression of α-smooth muscle actin, a hallmark of myofibroblast, along with the proliferation and invasion of phyllodes tumor cells, and that CCL18-driven myofibroblast differentiation was mediated by an NF-κB/miR-21/PTEN/AKT signaling axis. In murine xenograft models of human phyllodes tumor, CCL18 accelerated tumor growth, induced myofibroblast differentiation, and promoted metastasis. Taken together, our findings indicated that TAM drives myofibroblast differentiation and malignant progression of phyllodes tumor through a CCL18-driven signaling cascade amenable to antibody disruption. Cancer Res; 77(13); 3605–18. ©2017 AACR.
STING Activation Reverses Lymphoma-Mediated Resistance to Antibody Immunotherapy
Authors: Dahal Lekh N. , Dou Lang , Hussain Khiyam , Liu Rena , Earley Alexander , Cox Kerry L. , Murinello Salome , Tracy Ian , Forconi Francesco , Steele Andrew J. , Duriez Patrick J. , Gomez-Nicola Diego , Teeling Jessica L. , Glennie Martin J. , Cragg Mark S. , Beers Stephen A.
Published: May 2017

Tumors routinely attract and co-opt macrophages to promote their growth, angiogenesis, and metastasis. Macrophages are also the key effector cell for mAb therapies. Here we report that the tumor microenvironment creates an immunosuppressive signature on tumor-associated macrophages (TAM), which favors expression of inhibitory rather than activating Fcγ receptors (FcγR), thereby limiting the efficacy of mAb immunotherapy. We assessed a panel of TLR and STING agonists (a) for their ability to reprogram macrophages to a state optimal for mAb immunotherapy. Both STINGa and TLRa induced cytokine release, modulated FcγR expression, and augmented mAb-mediated tumor cell phagocytosis in vitro. However, only STINGa reversed the suppressive FcγR profile in vivo, providing strong adjuvant effects to anti-CD20 mAb in murine models of lymphoma. Potent adjuvants like STINGa, which can improve FcγR activatory:inhibitory (A:I) ratios on TAM, are appealing candidates to reprogram TAM and curb tumor-mediated immunosuppression, thereby empowering mAb efficacy. Cancer Res; 77(13); 3619–31. ©2017 AACR.
Merkel Cell Polyomavirus Small T Antigen Initiates Merkel Cell Carcinoma-like Tumor Development in Mice
Authors: Verhaegen Monique E. , Mangelberger Doris , Harms Paul W. , Eberl Markus , Wilbert Dawn M. , Meireles Julia , Bichakjian Christopher K. , Saunders Thomas L. , Wong Sunny Y. , Dlugosz Andrzej A.
Published: May 2017

Merkel cell carcinoma (MCC) tumor cells express several markers detected in normal Merkel cells, a nonproliferative population of neuroendocrine cells that arise from epidermis. MCCs frequently contain Merkel cell polyomavirus (MCPyV) DNA and express viral transforming antigens, sT and tLT, but the role of these putative oncogenes in MCC development, and this tumor's cell of origin, are unknown. Using a panel of preterm transgenic mice, we show that epidermis-targeted coexpression of sT and the cell fate-determinant atonal bHLH transcription factor 1 (ATOH1) leads to development of widespread cellular aggregates, with histology and marker expression mimicking that of human intraepidermal MCC. The MCC-like tumor phenotype was dependent on the FBXW7-binding domain of sT, but not the sT-PP2A binding domain. Coexpression of MCPyV tLT did not appreciably alter the phenotype driven by either sT or sT combined with ATOH1. MCPyV sT, when coexpressed with ATOH1, is thus sufficient to initiate development of epidermis-derived MCC-like tumors in mice. Cancer Res; 77(12); 3151–7. ©2017 AACR.
Dynamic Changes in PD-L1 Expression and Immune Infiltrates Early During Treatment Predict Response to PD-1 Blockade in Melanoma
Authors: Vilain Ricardo E. , Menzies Alexander M. , Wilmott James S. , Kakavand Hojabr , Madore Jason , Guminski Alexander , Liniker Elizabeth , Kong Benjamin Y. , Cooper Adam J. , Howle Julie R. , Saw Robyn P.M. , Jakrot Valerie , Lo Serigne , Thompson John F. , Carlino Matteo S. , Kefford Richard F. , Long Georgina V. , Scolyer Richard A.
Published: May 2017

Purpose: Disruption of PD-L1/cytotoxic T-cell PD-1 signaling by immune checkpoint inhibitors improves survival in cancer patients. This study sought to identify changes in tumoral PD-L1 expression and tumor-associated immune cell flux with anti-PD-1 therapies in patients with melanoma, particularly early during treatment, and correlate them with treatment response.

Experimental Design: Forty-six tumor biopsies from 23 patients with unresectable AJCC stage III/IV melanoma receiving pembrolizumab/nivolumab were analyzed. Biopsies were collected prior to (PRE, n = 21), within 2 months of commencing treatment (EDT, n = 20) and on disease progression after previous response (PROG, n = 5). Thirteen patients responded (defined as CR, PR, or durable SD by RECIST/irRC criteria), and 10 did not respond.

Results: PRE intratumoral and peritumoral PD-1+ T-cell densities were sevenfold (P = 0.006) and fivefold higher (P = 0.011), respectively, in responders compared with nonresponders and correlated with degree of radiologic tumor response (r = −0.729, P = 0.001 and r = −0.725, P = 0.001, respectively). PRE PD-L1 expression on tumor and macrophages was not significantly different between the patient groups, but tumoral PD-L1 and macrophage PD-L1 expression was higher in the EDT of responders versus nonresponders (P = 0.025 and P = 0.033). Responder EDT biopsies (compared with PRE) also showed significant increases in intratumoral CD8+ lymphocytes (P = 0.046) and intratumoral CD68+ macrophages (P = 0.046).

Conclusions: Higher PRE PD-1+ T cells in responders suggest active suppression of an engaged immune system that is disinhibited by anti-PD-1 therapies. Furthermore, immunoprofiling of EDT biopsies for increased PD-L1 expression and immune cell infiltration showed greater predictive utility than PRE biopsies and may allow better selection of patients most likely to benefit from anti-PD-1 therapies and warrants further evaluation. Clin Cancer Res; 23(17); 5024–33. ©2017 AACR.
Epigenetic Regulation of ZBTB18 Promotes Glioblastoma Progression
Authors: Fedele Vita , Dai Fangping , Masilamani Anie P. , Heiland Dieter H. , Kling Eva , Gätjens-Sanchez Ana M. , Ferrarese Roberto , Platania Leonardo , Doostkam Soroush , Kim Hyunsoo , Nelander Sven , Weyerbrock Astrid , Prinz Marco , Califano Andrea , Iavarone Antonio , Bredel Markus , Carro Maria S.
Published: May 2017

Glioblastoma (GBM) comprises distinct subtypes characterized by their molecular profile. Mesenchymal identity in GBM has been associated with a comparatively unfavorable prognosis, primarily due to inherent resistance of these tumors to current therapies. The identification of molecular determinants of mesenchymal transformation could potentially allow for the discovery of new therapeutic targets. Zinc Finger and BTB Domain Containing 18 (ZBTB18/ZNF238/RP58) is a zinc finger transcriptional repressor with a crucial role in brain development and neuronal differentiation. Here, ZBTB18 is primarily silenced in the mesenchymal subtype of GBM through aberrant promoter methylation. Loss of ZBTB18 contributes to the aggressive phenotype of glioblastoma through regulation of poor prognosis–associated signatures. Restitution of ZBTB18 expression reverses the phenotype and impairs tumor-forming ability. These results indicate that ZBTB18 functions as a tumor suppressor in GBM through the regulation of genes associated with phenotypically aggressive properties.

Implications: This study characterizes the role of the putative tumor suppressor ZBTB18 and its regulation by promoter hypermethylation, which appears to be a common mechanism to silence ZBTB18 in the mesenchymal subtype of GBM and provides a new mechanistic opportunity to specifically target this tumor subclass. Mol Cancer Res; 15(8); 998–1011. ©2017 AACR.
Infiltrating Myeloid Cells Exert Protumorigenic Actions via Neutrophil Elastase
Authors: Lerman Irina , Garcia-Hernandez Maria de la Luz , Rangel-Moreno Javier , Chiriboga Luis , Pan Chunliu , Nastiuk Kent L. , Krolewski John J. , Sen Aritro , Hammes Stephen R.
Published: May 2017

Tissue infiltration and elevated peripheral circulation of granulocytic myeloid-derived cells is associated with poor outcomes in prostate cancer and other malignancies. Although myeloid-derived cells have the ability to suppress T-cell function, little is known about the direct impact of these innate cells on prostate tumor growth. Here, it is reported that granulocytic myeloid-derived suppressor cells (MDSC) are the predominant tumor-infiltrating cells in prostate cancer xenografts established in athymic nude mice. MDSCs significantly increased in number in the peripheral circulation as a function of xenograft growth and were successfully depleted in vivo by Gr-1 antibody treatment. Importantly, MDSC depletion significantly decreased xenograft growth. We hypothesized that granulocytic MDSCs might exert their protumorigenic actions in part through neutrophil elastase (ELANE), a serine protease released upon granulocyte activation. Indeed, it was determined that NE is expressed by infiltrating immune cells and is enzymatically active in prostate cancer xenografts and in prostate tumors of prostate-specific Pten-null mice. Importantly, treatment with sivelestat, a small-molecule inhibitor specific for NE, significantly decreased xenograft growth, recapitulating the phenotype of Gr-1 MDSC depletion. Mechanistically, NE activated MAPK signaling and induced MAPK-dependent transcription of the proliferative gene cFOS in prostate cancer cells. Functionally, NE stimulated proliferation, migration, and invasion of prostate cancer cells in vitro. IHC on human prostate cancer clinical biopsies revealed coexpression of NE and infiltrating CD33+ MDSCs.

Implications: This report suggests that MDSCs and NE are physiologically important mediators of prostate cancer progression and may serve as potential biomarkers and therapeutic targets. Mol Cancer Res; 15(9); 1138–52. ©2017 AACR.
Inhibition of the Cell Death Pathway in Nonalcoholic Steatohepatitis (NASH)-Related Hepatocarcinogenesis Is Associated with Histone H4 lysine 16 Deacetylation
Authors: de Conti Aline , Dreval Kostiantyn , Tryndyak Volodymyr , Orisakwe Orish E. , Ross Sharon A. , Beland Frederick A. , Pogribny Igor P.
Published: May 2017

Hepatocellular carcinoma (HCC) is one of the most aggressive human cancers, and its incidence is steadily increasing worldwide. Recent epidemiologic findings have suggested that the increased incidence of HCC is associated with obesity, type II diabetes mellitus, and nonalcoholic steatohepatitis (NASH); however, the mechanisms and the molecular pathogenesis of NASH-related HCC are not fully understood. To elucidate the underlying mechanisms of the development of NASH-related HCC, we investigated the hepatic transcriptomic and histone modification profiles in Stelic Animal Model mice, the first animal model of NASH-related HCC to resemble the disease pathogenesis in humans. The results demonstrate that the development of NASH-related HCC is characterized by progressive transcriptomic alterations, global loss of histone H4 lysine 20 trimethylation (H4K20me3), and global and gene-specific deacetylation of histone H4 lysine 16 (H4K16). Pathway analysis of the entire set of differentially expressed genes indicated that the inhibition of cell death pathway was the most prominent alteration, and this was facilitated by persistent gene-specific histone H4K16 deacetylation. Mechanistically, deacetylation of histone H4K16 was associated with downregulation of lysine acetyltransferase KAT8, which was driven by overexpression of its inhibitor nuclear protein 1 (Nupr1). The results of this study identified a reduction of global and gene-specific histone H4K16 acetylation as a key pathophysiologic mechanism contributing to the development of NASH-derived HCC and emphasized the importance of epigenetic alterations as diagnostic and therapeutic targets for HCC.

Implications: Histone H4K16 deacetylation induces silencing of genes related to the cell death that occurred during the development of NASH-related HCC. Mol Cancer Res; 15(9); 1163–72. ©2017 AACR.
Administration Safety of Blood Products - Lessons Learned from a National Registry for Transfusion and Hemotherapy Practice
Authors: Frietsch Thomas , Thomas Daffyd , Schöler Michael , Fleiter Birgit , Schipplick Martin , Spannagl Michael , Knels Ralf , Nguyen Xuan
Published: May 2017

Background: Compared to blood component safety, the administration of blood may not be as safe as intended. The German Interdisciplinary Task Force for Clinical Hemotherapy (IAKH) specialized registry for administration errors of blood products was chosen for a detailed analysis of reports. Methods: Voluntarily submitted critical incident reports (n = 138) from 2009 to 2013 were analyzed. Results: Incidents occurred in the operation room (34.1%), in the ICU (25.2%), and in the peripheral ward (18.5%). Procedural steps with errors were administration to the patient (27.2%), indication and blood order (17.1%), patient identification (17.1%), and blood sample withdrawal and tube labeling (18.0%). Bedside testing (BST) of blood groups avoided errors in only 2.6%. Associated factors were routine work conditions (66%), communication error (36%), emergency case (26%), night or weekend team (39%), untrained personnel (19%). Recommendations addressed process and quality (n = 479) as well as structure quality (n = 314). In 189 instances, an IT solution would have helped to avoid the error. Conclusions: The administration process is prone to errors at the patient assessment for the need to transfuse and the application of blood products to patients. BST is only detecting a minority of handling errors. According to the expert recommendations for practice improvement, the potential to improve transfusion safety by a technical solution is considerable.
Hepcidin: Homeostasis and Diseases Related to Iron Metabolism
Authors: Reichert Cadiele Oliana , da Cunha Joel , Levy Débora , Maselli Luciana Morganti Ferreira , Bydlowski Sérgio Paulo , Spada Celso
Published: May 2017

Iron is an essential metal for cell survival that is regulated by the peptide hormone hepcidin. However, its influence on certain diseases is directly related to iron metabolism or secondary to underlying diseases. Genetic alterations influence the serum hepcidin concentration, which can lead to an iron overload in tissues, as observed in haemochromatosis, in which serum hepcidin or defective hepcidin synthesis is observed. Another genetic imbalance of iron is iron-refractory anaemia, in which serum concentrations of hepcidin are increased, precluding the flow and efflux of extra- and intracellular iron. During the pathogenesis of certain diseases, the resulting oxidative stress, as well as the increase in inflammatory cytokines, influences the transcription of the HAMP gene to generate a secondary anaemia due to the increase in the serum concentration of hepcidin. To date, there is no available drug to inhibit or enhance hepcidin transcription, mostly due to the cytotoxicity described in the in vitro models. The proposed therapeutic targets are still in the early stages of clinical trials. Some candidates are promising, such as heparin derivatives and minihepcidins. This review describes the main pathways of systemic and genetic regulation of hepcidin, as well as its influence on the disorders related to iron metabolism.
Comparison of Vacuum Pressures and Forces Generated by Different Catheters and Pumps for Aspiration Thrombectomy in Acute Ischemic Stroke
Authors: Froehler Michael T.
Published: May 2017

Background: Direct aspiration thrombectomy is an increasingly utilized technique in endovascular stroke treatment that relies on vacuum and suction force to remove the clot. This report assesses the pressures and forces generated by different catheters and pumps. Methods: Vacuum pressures were measured using a vacuum gauge for several catheters (Stryker Catalyst6, Penumbra Ace 064, Medtronic Arc 061, and Penumbra 041) and pumps (Penumbra pump, 60-mL syringe, and the ASPIRE device). Suction forces were calculated based on pressure and catheter tip size (force = area × pressure). Vacuum pressures and forces were also assessed with a coaxial microcatheter (Rebar 18; inner diameter = 0.021 inches), mimicking a combined aspiration and stent retriever approach. Results: All catheters transmitted similar vacuum pressures, but suction force was proportionate to catheter tip area. Pump vacuum pressures were also similar, although the Penumbra pump (mean -25.63 inches Hg [inHg]) was slightly weaker than the syringe and the ASPIRE device (-27.04 and -27.58 inHg, respectively; p < 0.001, two-way ANOVA). A coaxial microcatheter lowered the mean vacuum pressure by only 1.2 inHg (p = 0.005), though it would theoretically create a very significant reduction in suction force if partially blocking the aspiration catheter tip area. Conclusions: All catheters transmit similar vacuum pressure, but the suction force on the clot is stronger with larger catheter tips. Coaxial microcatheters will have a minimal impact on suction force as long as they are proximal to the aspiration catheter tip. Currently available thrombectomy suction devices, including the Penumbra pump, the ASPIRE handheld pump, and the 60-mL syringe, all develop similar vacuum pressures.
Demonstration of 5-Methylcytosine-Rich DNA Sequences in Chiroptera
Authors: Schmid Michael , Steinlein Claus , Lomb Christian , Volleth Marianne
Published: May 2017

5-Methylcytosine-rich heterochromatic regions were demonstrated in metaphase chromosomes of 5 species of Chiroptera by indirect immunofluorescence using a monoclonal anti-5-methylcytosine antibody. These species belong to 4 genera and 2 families and are characterized by divergent karyotypes. One species (Glauconycteris beatrix) has an extremely low diploid chromosome number of 2n = 22 with only meta- to submetacentric elements and remarkably large amounts of constitutive heterochromatin located in the centromeric and pericentromeric regions of all chromosome pairs. Two species (G. beatrix and Neoromicia cf. guineensis) possess X-autosome translocations. In all species, the hypermethylated chromosome segments correspond to constitutive heterochromatin, and the numbers and positions of hypermethylated chromosome segments in the karyotypes are constant and species-specific. In some species (Pipistrellus hesperidus, Neoromicia cf. somalicus), there are several smaller chromosome pairs in which the bright anti-5-methylcytosine antibody labeling is not restricted to constitutively heterochromatic regions but is observed along the whole lengths of these chromosomes. The nature of these additional hypermethylated regions is discussed. The analysis of 5-methylcytosine-rich chromosome regions elucidates valuable data for chiropteran cytogenetics and reflects the high pace of evolution of the repetitive DNA fraction in their genomes.
Acute Appendicitis Caused by Previous Endoscopic Submucosal Dissection for an Adenoma Adjacent to the Appendiceal Orifice
Authors: Kato Ryo , Harada Keita , Harada Kei , Takei Daisuke , Sugihara Yuusaku , Takashima Shiho , Inokuchi Toshihiro , Takahara Masahiro , Hiraoka Sakiko , Omura Yasushi , Oda Wakako , Okada Hiroyuki
Published: May 2017

Endoscopic submucosal dissection (ESD) is a groundbreaking treatment for tumors adjacent to the appendiceal orifice that are difficult to remove by conventional endoscopic mucosal resection, and successful cases are increasingly reported. However, little is known about the subsequent complications, especially long-term complications. A female in her early 70s with a 15-mm cecal tumor adjacent to the appendiceal orifice – discovered incidentally during a screening colonoscopy – underwent hybrid ESD of the lesion. We completely resected the tumor, and she was discharged 5 days later with a pathological diagnosis of high-grade tubular adenoma. Ten months postoperatively, she experienced sudden-onset right lower quadrant pain and was diagnosed with acute appendicitis at another hospital. Due to suspicion that her condition was the result of residual tumor, her surgeon performed an emergency laparoscopic cecectomy. The pathological examination of the resected specimen showed thick scarring adjacent to the appendiceal orifice and no residual tumor. The previous ESD was identified as the cause of the scar, and the scar was the only finding to account for the patient’s appendicitis. This case is significant because the patient required additional surgery due to a complication of ESD. Further, it indicates that acute appendicitis may be a late complication of submucosal dissection near the appendiceal orifice. As ESD becomes more widely used, it is likely that more cecal tumors will be treated endoscopically. It is important to be aware of the late complications of ESD for these tumors.
Congenital Bilateral C2 Transverse Foramina Stenosis Causing Adult-Onset Vertebrobasilar Insufficiency and Posterior Circulation Stroke
Authors: Gordhan Ajeet , Lockhart Catherine
Published: May 2017

Vertebrobasilar insufficiency leading to posterior circulation infarcts caused by congenital hypoplasia of the bilateral transverse foramina at the C2 level, affecting the caliber and flow of the bilateral distal cervical vertebral arteries in an adult, has not been previously reported. A 41-year-old male presented with episodic dizziness for a period of 1 year prior to consultation. Computed tomography angiography of the head and neck demonstrated congenital hypoplasia of the bilateral C2 transverse foramina, with absence of the vertebral arteries in each of the foramina and collateral reconstitution of diminutive intracranial vertebral artery segments. Brain MRI showed postinfarction encephalomalacia in the bilateral cerebellar hemispheres. The patient was considered not a surgical or endovascular candidate and was managed conservatively with antiplatelet therapy. Congenital anomalies of the bilateral cervical transverse foramina may present with vertebrobasilar insufficiency and infarction in adulthood.
ОСОБЛИВОСТІ ПРЕГРАВІДАРНОЇ ПІДГОТОВКИ ЖІНОК РІЗНИХ НАЦІОНАЛЬНОСТЕЙ
Authors: Mishchenko V. P. , Rudenko I. V. , Zaporozhchenko M. B. , Lavrynenko G. L.
Published: May 2017

Мета дослідження – сформувати диференційний підхід щодо прегравідарної підготовки та ведення вагітності у жінок різних національностей.Матеріали та методи. Обстежено 120 жінок репродуктивного віку різних національностей: слов’янської (група І), в’єтнамської (група ІІ), китайської (група ІІІ), арабської (група ІV). Вивчали анамнестичні дані соматичного, сімейного, акушерсько-гінекологічного анамнезу. Визначали вміст фолієвої кислоти, ціанокобаламіну, вітаміну D загального.Результати дослідження та їх обговорення. У вітчизняних жінок захворювання серцево-судинної системи виявлено у 63,3  %, обмінно-ендокринні порушення – у 46,7  %, патологію шлунково-кишкового тракту – у 36,7  %. Від анемії страждали 66,7  % в’єтнамок, 70,0  % досліджуваних із арабських країн, захворювання сечовидільної системи були у 26,7 і 40,0  % пацієнток відповідно. В анамнезі мали пологи 53,3  % співвітчизниць, 63,3  % арабської, 50,0  % китайської і 33,3  % в’єтнамської національності. Медичні аборти були у 30,0  % вітчизняних жінок, у 6,7  % – китаянок. Спонтанні аборти у жінок в’єтнамської національності становили 26,7  %, безплідність – 23,3  %. У жінок в’єтнамської національності вторинна аменорея виявлена у 6,7  %, олігоменорея – у 16,7  %, при цьому недостатність лютеїнової фази – у 16,7  %. Низькі рівні фолієвої кислоти у крові обстежуваних становили від 26,7 до 53,5  %, ціанокобаламіну – від 3,4 до 16,7  %, вітаміну D – від 33,3 до 53,3  % випадків. Найбільш виразні відхилення від показників норми виявлено у жінок групи ІІ і групи ІІІ.Висновки. Прегравідарна підготовка й алгоритм ведення вагітних різних національностей має базуватися на індивідуальних особливостях їх організму. При плануванні вагітності слід визначати вміст фолієвої кислоти, ціанокобаламіну, вітаміну D у крові жінок з метою ранньої діагностики субклінічного гіповітамінозу та проведення профілактики можливих гестаційних ускладнень. У жінок із низьким вмістом фолієвої кислоти, ціанокобаламіну, вітаміну D у крові до вагітності доцільно контролювати їх рівень у першій і другій половині вагітності з метою своєчасної корекції.
ОЦІНКА ПРИЧИН РАННІХ ВТРАТ ВАГІТНОСТІ У ЖІНОК ІЗ БЕЗПЛІДДЯМ, ВКЛЮЧЕНИХ У ПРОГРАМУ ДОПОМІЖНИХ РЕПРОДУКТИВНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
Authors: Lytvyn N. V. , Genyk N. I.
Published: May 2017

Мета дослідження – стала оцінка перебігу першого триместру вагітності у пацієнток із лікованим безпліддям, включених у програму допоміжних репродуктивних технологій та визначення провідних етіологічних чинників, що обумовлюють розвиток локального непрогресуючого відшарування хоріона та ранні репродуктивні втрати.Матеріали та методи дослідження. Проведено ретроспективний аналіз 1864 карт стаціонарних хворих із загрозою переривання вагітності та діагностованим початковим мимовільним викиднем, які перебували на лікуванні у відділеннях невиношування, гінекологічному відділенні міського пологового будинку м. Івано-Франківськ, а також у гінекологічному відділенні Прикарпатського центру репродукції людини за період 2011–2016 років. У контрольну групу увійшли 100 здорових вагітних. У 698 випадках пацієнтки були включені у програму допоміжних репродуктивних технологій. У 542 випадках (37,44 %) було діагностовано ретрохоріальні гематоми, з них у 196 пацієнток (36,16 %) (основна група) – із заплідненням in vitro, у 346 випадках (група порівняння) – при вагітності, яка настала у фізіологічному циклі.Результати дослідження та їх обговорення. Отримані нами дані щодо віку пацієнток досліджуваних груп дозолили припустити ризик виникнення ретрохоріальної гематоми частіше у юних пацієнток та жінок віком старше 30 років, вагомим чинником також був і паритет вагітностей. Результати проведеного клініко-анамнестичного аналізу продемонстрували переважання гестаційних втрат у терміни 5–7 тижнів вагітності (63,41 %). У структурі причин ранніх викиднів анатомічні фактори складали 18,08 %, гормональні порушення – 36,53 %, вроджені та набуті тромбофілічні стани, включаючи аутоімунні і генетичні, відмічено у 27,30 %, особливості каріотипу подружжя – у 10,33 % спостережень, інфекційно-запальний фактор – у 63,83 % пацієнток. Доведено значиму роль інфекційного фактора в генезі репродуктивних втрат: при гістологічному дослідженні виявлено морфологічні ознаки хронічного ендометриту (62,19 %), висхідного інфекційного ураження плідного яйця (54,87 %), гравідарної гіпоплазії ендометрія (20,91 %). Одним із важливих факторів розвитку ретрохоріальних гематом у жінок із лікованим безпліддям може слугувати ендокринний дисбаланс, встановлений у даної категорії пацієнток, який проявляється зростанням частки оперативних втручань на органах малого таза, високим відсотком нейроендокринних розладів у вигляді порушень менструального циклу, оваріальної дисфункції, недостатності лютеїнової фази та гіпоестрогенного гормонального фону у жінок даної категорії.Висновки. Невиношування вагітності у першому триместрі у жінок із лікованим безпліддям є достатньо серйозною патологією, вагомість якої набуває особливого значення у випадку лікованого непліддя та використання допоміжних репродуктивних технологій, що вимагає поглибленого обстеження пацієнток для вияснення імовірних причин ранніх репродуктивних втрат та відкриває перспективи подальших досліджень.
СУЧАСНІ АСПЕКТИ БАГАТОПЛІДНОЇ ВАГІТНОСТІ
Authors: Franchuk О. А. , Franchuk М. О. , Malanchyn I. M.
Published: May 2017

Дані літератури свідчать про те, що за останні роки в усьому світі зросла кількість багатоплідної вагітності, що зумовило впровадження в практику охорони здоров’я допоміжних репродуктивних технологій. Багатоплідна вагітність супроводжується значною кількістю ускладнень, таких, як невиношування, передчасні пологи, анемії, гестози, народження дітей з малою масою тіла, неврологічними ускладненнями і антенатальною загибеллю плодів. Перинатальна смертність при багатоплідді більш ніж у 6 разів перевищує таку при одноплідній вагітності. Причиною перинатальних втрат є глибока недоношеність і низькі показники маси та довжини тіла при народженні. Наступною причиною перинатальної захворюваності і смертності при багатоплідді є плацентарна недостатність і затримка внутрішньоутробного розвитку плодів. Особливе значення має також тип плацентації. Приблизно 80 % плаценти при багатоплідній вагітності дихоріальні, а 20 % – монохоріальні. При монохоріальній плаценті існують судинні анастомози між плацентарними системами кровообігу двох плодів, що може бути основою серйозних ускладнень багатоплідної вагітності як синдром фето-фетальної трансфузії, а також зворотної артеріальної перфузії. При цьому плід-донор маленький, із затримкою розвитку, а плід-реципієнт великий з вадами розвитку і часто настає антенатальна загибель одного з плодів. Пацієнтки з багатоплідною вагітністю складають групу високого ризику щодо розвитку материнських і перинатальних ускладнень. До цього часу не існує єдиних алгоритмів, як правильно спостерігати, лікувати, розроджувати жінок з різними варіантами багатоплідної вагітності. Для оцінок стану внутрішньоутробного плода проводять ультразвукове дослідження, використовують доплерометрію, кардіотокографію, визначають біофізичний профіль плода, досліджують гормонопродукуючу функцію фотоплацентарного комплексу і стан мікробіоценозу статевих шляхів. Для попередження можливих ускладнень для матері і плода при багатоплідній вагітності використовують медикаментозні і немедикаментозні методи. В останні роки при багатоплідній вагітності та істміко-цервікальній недостатності і з метою її попередження застосовують песарії. Існуючі різні методи попередження ускладнень при багатоплідній вагітності не завжди ефективні, а тому виникає необхідність пошуку нових більш ефективних методів попередження цих ускладнень.
ДИСПЕПСИЧНІ РОЗЛАДИ І ПАТОЛОГІЯ ГАСТРОДУОДЕНАЛЬНОЇ ЗОНИ в ДІТЕЙ ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Authors: Shulhai A. H. , Cherniy R. V.
Published: May 2017

Мета дослідження – визначити, в якій місцевості (сільській чи міській) у дітей більше діагностують диспепсичні розлади і патологію гастродуоденальної зони та які супутні патології спостерігають при цьому найчастіше, адже хронічні захворювання широко розповсюджені в дітей різного віку і на сучасному етапі часто перебігають без певних клінічних особливостей, з ускладненнями, що призводить до значного погіршення якості життя і навіть до інвалідності.Матеріали та методи. При виконанні наукового дослідження обстежено 35 дітей віком від 4 місяців до 17 років, жителів міської і сільської місцевості, які звернулися за медичною допомогою в Тернопільську обласну дитячу клінічну лікарню. Було проаналізовано амнестичні дані, результати загальноклінічних, лабораторних та інструментальних методів дослідження.Результати дослідження та їх обговорення. Під час наукового дослідження було встановлено, що структуру загальної захворюваності при патології гастродуодентальної зони частіше формують диспепсичні розлади, ніж такі деструктивні ураження цієї зони, як виразкова хвороба й ерозивний гастродуодеоніт. Зокрема, при аналізі історій хвороб виявлено, що найчастіше супутнім захворюванням в обстежуваних була дисфункція сфінктера Одді за міліарним типом, ніж інші захворювання (дисфункцієя жовчного міхура за гіпокінетичним типом, лямбліоз та ін.).Висновок: На основі наукового дослідження встановлено, що здоров’я дітей із диспепсичними розладами і патологією гастродуоденальної зони в сільській місцевості гірше, ніж у міській, що зумовлено певними факторами.
ПРОФІЛАКТИКА ТА ЛІКУВАННЯ ОСТЕОПЕНІЧНОГО СИНДРОМУ В ЖІНОК ІЗ ДЕФІЦИТОМ МАСИ ТІЛА НА ПРЕГРАВІДАРНОМУ ЕТАПІ ТА ПІД ЧАС ВАГІТНОСТІ
Authors: Shelestova L. P. , Allakhverdiiev R. S.
Published: May 2017

Мета дослідження – визначення поширеності остеопенічного синдрому та оцінка ефективності використання комбінованого препарату карбонату кальцію та холекальциферолу в жінок із дефіцитом маси тіла на прегравідарному етапі та під час вагітності.Матеріали та методи. У дослідження увійшли 130 жінок із дефіцитом маси тіла, які були рандомізовані на дві групи: 65 жінок, ведення яких здійснювалося традиційно, згідно з протоколами, затвердженими МОЗ України, та 65 жінок, які додатково отримували комбінований препарат карбонату кальцію та холекальциферолу. Також обстежено 35 жінок з нормальною масою тіла.Результати дослідження та їх обговорення. Остеопенічний синдром на прегравідарному етапі спостерігається у 32,3 % жінок із дефіцитом маси тіла і в жодної з нормальною масою тіла (P<0,001), на початку вагітності – у 36,6 % проти 5,7 % (P=0,003), а на­пере­додні пологів – у 51,4 % проти 11,4 % (P=0,001). У жінок з дефіцитом маси тіла ще на прегравідарному етапі відбуваються порушення кісткового метаболізму, а настання вагітності на тлі зниженої щільності кісткової тканини сприяє посиленню порушень кісткового обміну. Проведений аналіз результатів, на підставі принципів доказової медицини, вказує на ефективність призначення жінкам з дефіцитом маси тіла комбіно­ваного препарату кальцію з вираженою остеопротекторною властивістю, завдяки якому частота остеопенії зменшується з 51,4 до 16,0 %, зниження абсолютного ризику складає 35,4 % (95 % ДІ 16,3–54,4 %), зниження відносного ризику (68,0 % (95 % ДІ 36,7–84,7 %)) відповідає клінічно значимому ефекту.Висновок. Доведена висока клінічна ефективність використання комбінованого препарату кальцію з вираженою остеопротекторною властивістю щодо профілактики та лікування остеопенічного синдрому в жінок із дефіцитом маси тіла.
ОЦІНКА РОЛІ ГЕМОДИНАМІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ МАТКИ В ГЕНЕЗІ ТРУБНО-ПЕРИТОНЕАЛЬНОЇ ФОРМИ БЕЗПЛІДДЯ У ЖІНОК З ОЖИРІННЯМ В ПРОГРАМАХ ДОПОМІЖНИХ РЕПРОДУКТИВНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
Authors: Bulavenko O. V. , Kotsiubska I. Y.
Published: May 2017

Мета дослідження – дослідити гемодинамічне забезпечення матки та оцінити стан фолікулярного резерву у жінок з безпліддям трубно-перитонеального ґенезу та з ожирінням 1-2 ступеня, як важливих предикторів успішності проведення екстракорпорального запліднення.Матеріали та методи: При проведені проспективного дослідження були обстежені 40 пацієнток з трубно-перитонеальною формою безпліддя та ожирінням (ІМТ 30-35). Контрольну групу склали 30 жінок з трубно-перитонеальним фактором безпліддя та ІМТ 20-25 кг/м2 в програмах допоміжних репродуктивних технологій. Перед включенням пацієнток в програми екстракорпорального запліднення (ЕКЗ) їм проводилось на 2-3й день менструального циклу ультразвукове сканування з доплерометричним картуванням маткових судин.Результати дослідження: Проведено дослідження внутрішньо-маткової васкуляризації та стану фолікулярного апарату у 40 жінок з трубно-перитонеальною формою безпліддя з ожирінням. Виявлено, що у даної групи жінок відзначалось зниження інтенсивності внутрішньо-маткової васкуляризації за доплерометричними показниками ендометріальної перфузії. (ВШ 5,25, 95% ДІ [1,80 – 15,35], р=0,002). У 25,0 % пацієнток, зарахованих до програми ЕКЗ, мав місце обмежений фолікулярний резерв (ВШ 4,11, 95% ДІ [1,10 – 15,29], р=0,035). Ознаки, що були виявлені можуть бути незалежними кофакторами безпліддя, що можуть зменшити шанси на можливість завагітніти по програмах ЕКЗ.Висновки: Кофакторами інфертильності, крім основного фактора, могли бути не діагностовані раніше захворювання ендометрію (22,0 %), гідросальпінгс, полікістозна структура яєчників (10,0 %), обмежений фолікулярний резерв. Крім того, у пацієнток з ожирінням було діагностовано зниження інтенсивності внутрішньо-маткової васкуляризації за доплерометричними показниками ендометріальної перфузії.
ГЕНЕТИЧНІ МАРКЕРИ АНТИОКСИДАНТНОГО ЗАХИСТУ В ДІТЕЙ, НАРОДЖЕНИХ ЗАВДЯКИ ДОПОМІЖНИМ РЕПРОДУКТИВНИМ ТЕХНОЛОГІЯМ.
Authors: Synenko V. V.
Published: May 2017

Мета дослідження – вивчити ефективність і оцінити можливості використання генетичних методів дослідження ферментів, які відповідають за антиоксидантний захист у дітей, народжених завдяки допоміжним репродуктивним технологіям (ДРТ), а також визначити можливий вплив виявлених порушень на стан здоров’я дітей даної групи.Матеріали та методи. У дослідженні брали участь 45 дітей основної групи, народжених завдяки ДРТ, і 20 дітей контрольної групи, народжених після спонтанної вагітності. Для оцінки стану антиоксидантної системи досліджували гени, що детермінують активність найважливіших ферментів цієї системи: SOD-2 (супероксиддисмутази), яка міститься безпосередньо в мітохондріях, і САТ (каталази). Також було доцільним оцінити стан HIF (гіпоксично-індукованого фактора). Результати дослідження та їх обговорення. У дітей, народжених завдяки ДРТ, достовірно частіше спостерігали гетерозиготні мутації фрагментів ДНК, що відповідають за функціональний стан SOD-2 (х2=4,68; р=0,030), і гетерозиготні й гомозиготні мутації щодо САТ (х2=3,85; р=0,049). Мутації, які відповідають за функціонування CAT, SOD-2 є прогностично несприятливими факторами, предикторами більш частого розвитку респіраторних захворювань, затримки фізичного розвитку.Висновки. Застосування генетичних досліджень, спрямованих на вивчення функції каталази і супероксиддисмутази у дітей, народжених завдяки ДРТ, показало їх ефективність і доцільність для подальшого вивчення стану здоров’я дітей даної групи.
СКЛАДНОЩІ КОМПЛЕКСНОЇ КЛІНІЧНОЇ ДІАГНОСТИКИ ГОСПІТАЛЬНОЇ ПНЕВМОНІЇ НА ТЛІ ЧЕРЕПНО-МОЗКОВОЇ ТРАВМИ
Authors: Ilchenko A. B. , Yakovleva O. O.
Published: May 2017

Госпітальна пневмонія (ГП) утримує одну з лідируючих позицій у структурі внутрішньолікарняної захворюваності та смертності. ГП є одним із найнебезпечніших інфекційних ускладнень тяжкої черепно-мозкової травми (ЧМТ). Клінічна діагностика пневмонії при травмі  досі залишається складним завданням, яке продовжують вирішувати.Мета дослідження – з’ясувати особливості  клініко-лабораторної  діагностики ГП, що розвинулася на тлі тяжкої ЧМТ.Матеріали і методи. Усього обстежено 166 хворих, в т. ч. 58 хворих з ізольованою  тяжкою ЧМТ (перша група) і 108 пацієнтів із ЧМТ, перебіг якої ускладнився розвитком ГП (друга група). У всіх хворих другої групи ГП було підтверджено наявністю інфільтратів на рентгенограмі органів грудної клітки (РГ ОГК). Діагноз ГП  встановлювали згідно з міжнародними рекомендаціями та чинним Українським протоколом діагностики та лікування пульмонологічних захворювань у дорослих (наказ МОЗ України №128 від 19.03.2007 р.). В обох групах ураховували скарги, фізикальне обстеження хворих та лабораторні дослідження, загальноприйняті в діагностиці ГП.Результати досліджень та їх обговорення. Отримано такі показники. Середній бал за шкалою коми Глазго (ШКГ) у першій групі склав (12,0±3,0) бала, в другій – (10,3±3,3) бала. Середня тривалість штучної вентиляції легень (ШВЛ) у першій групі була (4,2±2,7) доби, а в другій – (9,7±6,8) доби.Середня частота серцевих скорочень (ЧСС) виявилася в першій групі (77,9±10,3) та (95,0±11,3) другій групах. Середній показник температури тіла був(37,1±0,5) у першій та (38,7±0,8) – у другій групах. В першій групі показник  швидкість осідання еритроцитів (ШОЕ) був (8,8±4,9) мм/год, лейкоцити – 8,0х109±3,3, лейкоцитарний індекс інтоксикації (ЛІІ) (2,0±0,8) од. У другій групі показник  ШОЕ був(30,6±13,4) мм/год, лейкоцити – 20,4х109±6,6, ЛІІ (5,9±3,4) од.Висновки. Загальноприйняті  клінічні та лабораторні методи діагностики госпітальної пневмонії мають різний (часто низький) рівень чутливості й специфічності, внаслідок чого жоден, окремо взятий критерій, не може бути золотим стандартом діагностики ГП. Беручи до уваги клінічну значимість ГП і високий ризик її розвитку в пацієнтів із ЧМТ, на сьогодні актуальним є питання дослідження нових методів діагностики ГП  з урахуванням найбільш чутливих показників та їх комплексного застосування.