bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Engineering and Functional Characterization of Fusion Genes Identifies Novel Oncogenic Drivers of Cancer
Authors: Lu Hengyu , Villafane Nicole , Dogruluk Turgut , Grzeskowiak Caitlin L. , Kong Kathleen , Tsang Yiu Huen , Zagorodna Oksana , Pantazi Angeliki , Yang Lixing , Neill Nicholas J. , Kim Young Won , Creighton Chad J. , Verhaak Roel G. , Mills Gordon B. , Park Peter J. , Kucherlapati Raju , Scott Kenneth L.
Published: May 2017

Oncogenic gene fusions drive many human cancers, but tools to more quickly unravel their functional contributions are needed. Here we describe methodology permitting fusion gene construction for functional evaluation. Using this strategy, we engineered the known fusion oncogenes, BCR-ABL1, EML4-ALK, and ETV6-NTRK3, as well as 20 previously uncharacterized fusion genes identified in The Cancer Genome Atlas datasets. In addition to confirming oncogenic activity of the known fusion oncogenes engineered by our construction strategy, we validated five novel fusion genes involving MET, NTRK2, and BRAF kinases that exhibited potent transforming activity and conferred sensitivity to FDA-approved kinase inhibitors. Our fusion construction strategy also enabled domain-function studies of BRAF fusion genes. Our results confirmed other reports that the transforming activity of BRAF fusions results from truncation-mediated loss of inhibitory domains within the N-terminus of the BRAF protein. BRAF mutations residing within this inhibitory region may provide a means for BRAF activation in cancer, therefore we leveraged the modular design of our fusion gene construction methodology to screen N-terminal domain mutations discovered in tumors that are wild-type at the BRAF mutation hotspot, V600. We identified an oncogenic mutation, F247L, whose expression robustly activated the MAPK pathway and sensitized cells to BRAF and MEK inhibitors. When applied broadly, these tools will facilitate rapid fusion gene construction for subsequent functional characterization and translation into personalized treatment strategies. Cancer Res; 77(13); 3502–12. ©2017 AACR.
Plk1 Phosphorylation of Mre11 Antagonizes the DNA Damage Response
Authors: Li Zhiguo , Li Jie , Kong Yifan , Yan Shan , Ahmad Nihal , Liu Xiaoqi
Published: May 2017

The mitotic kinase Plk1 contributes to the DNA damage response (DDR) by targeting multiple factors downstream of the core responder kinase ATM/ATR. In this study, we show that Polo-like kinase 1 (Plk1) also phosphorylates key factors upstream of ATM/ATR and regulates their DDR-related functions. Plk1 phosphorylated Mre11, a component of the Mre11/Rad50/Nbs1 (MRN) complex, at serine 649 (S649) during DDR. Phosphorylation of Mre11-S649 by Plk1 primed subsequent CK2-mediated phosphorylation at Mre11-serine 688 (S688). Phosphorylation of Mre11 at S649/S688 inhibited loading of the MRN complex to damaged DNA, leading to both premature DNA damage checkpoint termination and inhibition of DNA repair. Tumors expressing phosphomimetic Mre11 were more sensitive to the PARP inhibitor olaparib, compared with those expressing unphosphorylatable Mre11, suggesting that patients with elevated Plk1 expression might benefit from olaparib treatment. Cancer Res; 77(12); 3169–80. ©2017 AACR.
Androgen Receptor Supports an Anchorage-Independent, Cancer Stem Cell-like Population in Triple-Negative Breast Cancer
Authors: Barton Valerie N. , Christenson Jessica L. , Gordon Michael A. , Greene Lisa I. , Rogers Thomas J. , Butterfield Kiel , Babbs Beatrice , Spoelstra Nicole S. , D'Amato Nicholas C. , Elias Anthony , Richer Jennifer K.
Published: May 2017

Preclinical and early clinical trials indicate that up to 50% of triple-negative breast cancers (TNBC) express androgen receptor (AR) and are potentially responsive to antiandrogens. However, the function of AR in TNBC and the mechanisms by which AR-targeted therapy reduces tumor burden are largely unknown. We hypothesized that AR maintains a cancer stem cell (CSC)-like tumor-initiating population and serves as an antiapoptotic factor, facilitating anchorage independence and metastasis. AR levels increased in TNBC cells grown in forced suspension culture compared with those in attached conditions, and cells that expressed AR resisted detachment-induced apoptosis. Culturing TNBC cells in suspension increased the CSC-like population, an effect reversed by AR inhibition. Pretreatment with enzalutamide (Enza) decreased the tumor-initiating capacity of TNBC cells and reduced tumor volume and viability when administered simultaneously or subsequent to the chemotherapeutic paclitaxel; simultaneous treatment more effectively suppressed tumor recurrence. Overall, our findings suggest that AR-targeted therapies may enhance the efficacy of chemotherapy even in TNBCs with low AR expression by targeting a CSC-like cell population with anchorage independence and invasive potential. Cancer Res; 77(13); 3455–66. ©2017 AACR.
A Systematic Analysis of Oncogenic Gene Fusions in Primary Colon Cancer
Authors: Kloosterman Wigard P. , Coebergh van den Braak Robert R.J. , Pieterse Mark , van Roosmalen Markus J. , Sieuwerts Anieta M. , Stangl Christina , Brunekreef Ronne , Lalmahomed Zarina S. , Ooft Salo , van Galen Anne , Smid Marcel , Lefebvre Armel , Zwartkruis Fried , Martens John W.M. , Foekens John A. , Biermann Katharina , Koudijs Marco J. , Ijzermans Jan N.M. , Voest Emile E.
Published: May 2017

Genomic rearrangements that give rise to oncogenic gene fusions can offer actionable targets for cancer therapy. Here we present a systematic analysis of oncogenic gene fusions among a clinically well-characterized, prospectively collected set of 278 primary colon cancers spanning diverse tumor stages and clinical outcomes. Gene fusions and somatic genetic variations were identified in fresh frozen clinical specimens by Illumina RNA-sequencing, the STAR fusion gene detection pipeline, and GATK RNA-seq variant calling. We considered gene fusions to be pathogenically relevant when recurrent, producing divergent gene expression (outlier analysis), or as functionally important (e.g., kinase fusions). Overall, 2.5% of all specimens were defined as harboring a relevant gene fusion (kinase fusions 1.8%). Novel configurations of BRAF, NTRK3, and RET gene fusions resulting from chromosomal translocations were identified. An R-spondin fusion was found in only one tumor (0.35%), much less than an earlier reported frequency of 10% in colorectal cancers. We also found a novel fusion involving USP9X-ERAS formed by chromothripsis and leading to high expression of ERAS, a constitutively active RAS protein normally expressed only in embryonic stem cells. This USP9X–ERAS fusion appeared highly oncogenic on the basis of its ability to activate AKT signaling. Oncogenic fusions were identified only in lymph node–negative tumors that lacked BRAF or KRAS mutations. In summary, we identified several novel oncogenic gene fusions in colorectal cancer that may drive malignant development and offer new targets for personalized therapy. Cancer Res; 77(14); 3814–22. ©2017 AACR.
In VivoHemin Conditioning Targets the Vascular and Immunologic Compartments and Restrains Prostate Tumor Development
Authors: Jaworski Felipe M. , Gentilini Lucas D. , Gueron Geraldine , Meiss Roberto P. , Ortiz Emiliano G. , Berguer Paula M. , Ahmed Asif , Navone Nora , Rabinovich Gabriel A. , Compagno Daniel , Laderach Diego J. , Vazquez Elba S.
Published: May 2017

Purpose: Conditioning strategies constitute a relatively unexplored and exciting opportunity to shape tumor fate by targeting the tumor microenvironment. In this study, we assessed how hemin, a pharmacologic inducer of heme oxygenase-1 (HO-1), has an impact on prostate cancer development in an in vivo conditioning model.

Experimental Design: The stroma of C57BL/6 mice was conditioned by subcutaneous administration of hemin prior to TRAMP-C1 tumor challenge. Complementary in vitro and in vivo assays were performed to evaluate hemin effect on both angiogenesis and the immune response. To gain clinical insight, we used prostate cancer patient-derived samples in our studies to assess the expression of HO-1 and other relevant genes.

Results: Conditioning resulted in increased tumor latency and decreased initial growth rate. Histologic analysis of tumors grown in conditioned mice revealed impaired vascularization. Hemin-treated human umbilical vein endothelial cells (HUVEC) exhibited decreased tubulogenesis in vitro only in the presence of TRAMP-C1–conditioned media. Subcutaneous hemin conditioning hindered tumor-associated neovascularization in an in vivo Matrigel plug assay. In addition, hemin boosted CD8+ T-cell proliferation and degranulation in vitro and antigen-specific cytotoxicity in vivo. A significant systemic increase in CD8+ T-cell frequency was observed in preconditioned tumor-bearing mice. Tumors from hemin-conditioned mice showed reduced expression of galectin-1 (Gal-1), key modulator of tumor angiogenesis and immunity, evidencing persistent remodeling of the microenvironment. We also found a subset of prostate cancer patient-derived xenografts and prostate cancer patient samples with mild HO-1 and low Gal-1 expression levels.

Conclusions: These results highlight a novel function of a human-used drug as a means of boosting the antitumor response. Clin Cancer Res; 23(17); 5135–48. ©2017 AACR.
Low Back Pain in Pregnancy: Investigations, Management, and Role of Neuraxial Analgesia and Anaesthesia: A Systematic Review
Authors: Sehmbi Herman , D'Souza Rohan , Bhatia Anuj
Published: May 2017

Background: Low back pain (LBP) is commonly experienced during pregnancy and is often poorly managed. There is much ambiguity in diagnostic work-up, appropriate management and decision-making regarding the use of neuraxial analgesia and anaesthesia during labour and delivery in these patients. This systematic review summarises the evidence regarding investigations, management strategies and considerations around performing neuraxial blocks for pregnant women with LBP. Methods: We searched 3 databases and reviewed literature concerning LBP in pregnancy with regards to diagnostic modalities, management strategies and use of neuraxial techniques for facilitating labour and delivery. Results: In all, we included 78 studies in this review, with 32 studies concerning diagnostic investigations, 56 studies involving management strategies, and 4 studies regarding the use of neuraxial techniques for labour and delivery. Summary: MRI is the safest investigative modality for LBP in pregnancy. Antenatal educational programmes, exercise and steroid injections into the epidural space or sacroiliac joints may help with pain management. Worsening neurological deficits, vertebral fractures and tumours may need surgical management. There is limited evidence on challenges of performing neuraxial blocks in the peripartum period for analgesia and anaesthesia, but there is a potential for increased risk of neurological complications in parturients with pre-existing neurological deficits.
Neuromyelitis Optica Spectrum Disorder Coinciding with Spinocerebellar Ataxia Type 31
Authors: Takahashi Yoshiaki , Manabe Yasuhiro , Morihara Ryuta , Narai Hisashi , Yamashita Toru , Abe Koji
Published: May 2017

We report the unusual case of a 63-year-old man with spinocerebellar ataxia (SCA) type 31 who developed neuromyelitis optica spectrum disorder (NMOSD) 14 years after the onset of cerebellar symptoms. In addition to cerebellar atrophy, magnetic resonance imaging showed multiple high-intensity areas in the brain and a long thoracic cord lesion from Th1/2 to Th11. The combination of NMOSD and SCA31 is accidental. However, our case suggests that inflammatory processes could be involved in the pathogenesis of NMOSD and SCA31.
Vascular Proliferation of the Thyroid: Potential Histopathological Pitfalls as a Consequence of Fine Needle Aspiration
Authors: Hovi Suvi I. , Kholová Ivana
Published: May 2017

Objective: Fine needle aspiration biopsy (FNAB) can cause reactive histopathological changes, commonly including haemorrhage and granulation tissue. The literature describing vascular proliferation after FNAB is sparse. We aimed to describe neovascularisation in thyroid gland specimens as a consequence of FNAB. Study Design: We analysed all thyroid histopathological specimens from the Fimlab Laboratories collected between 2010 and 2013 for neovascularisation and distortions in the accompanying tissue. We evaluated HE-stained slides and CD31-, podoplanin-, and Ki-67-immunostained slides. Results: We observed vascular proliferation in 64 out of 787 specimens (8.1%). In these patients, the mean age was 62 years, 43 were female and 21 were male. Previous FNAB data were available in 49 cases (76.6%). In 51 cases (79.7%), the neovascularisation occupied less than 5% of the thyroid gland area. The vessel dilatation was moderate in 28 cases (43.8%) and low in 20 cases (31.3%). In tumours, neovessels were detected within the tumour and in the surrounding tissue. Conclusions: Post-FNAB tissue samples include dilated newly formed vessels, which pathologists should differentiate from rare thyroid vascular tumours. The proposed mechanism is a traumatically induced haemorrhage followed by haematoma and thrombosis that resolves by recanalisation. A knowledge of tissue alteration is needed to avoid misdiagnoses.
Effect of Age on the Association of Vascular Access Type with Mortality in a Cohort of Incident End-Stage Renal Disease Patients
Authors: Saleh Tarek , Sumida Keiichi , Molnar Miklos Z. , Potukuchi Praveen K. , Thomas Fridtjof , Lu Jun Ling , Gyamlani Geeta G. , Streja Elani , Kalantar-Zadeh Kamyar , Kovesdy Csaba P.
Published: May 2017

Background/Aims: All hemodialysis (HD) patients are generally recommended to create a fistula first; but to create a mature arteriovenous fistula (AVF) can be challenging in elderly individuals. It is unclear if elderly incident HD patients derive a survival benefit from an AVF over an arteriovenous graft (AVG) or a tunneled central venous catheter (TDC). Methods: We examined the association of vascular access type (AVF, AVG, and TDC with and without a maturing AVF/AVG at dialysis transition) at HD initiation with all-cause, cardiovascular (CV), and infection-related mortality in 46,786 US veterans using Cox models with adjustment for confounders. Effect modification by age was examined by examining associations in pre-specified age subgroups (<60, 60-<70, 70-<80, and ≥80 years old), and by including interaction terms. Results: Patients numbering 8,940 (19%) started HD with an AVF, 1,090 (3%) with an AVG, 8,262 (18%) with a TDC and a maturing AVF/AVG and 28,494 (61%) with a TDC without a maturing AVF/AVG. A total of 13,303 all-cause, 4,392 CV, and 1,058 infection-related deaths were observed in the first year after HD transition. Compared to patients with AVF, those with AVG and TDC with and without maturing AVF/AVG had incrementally higher overall risk of all-cause mortality and CV mortality. Only TDC use was associated with higher infection-associated mortality. These associations were not modified by age. Conclusion: Although most of our patients consisted of male veterans and the results may not be generalized to the general population, the use of TDCs is associated with poor outcomes even in the most elderly incident HD patients.
ПРОГНОЗ ЗВИЧНОГО НЕВИНОШУВАННЯ ВАГІТНОСТІ, АСОЦІЙОВАНОГО З ГЕНЕТИЧНИМИ ФОРМАМИ ТРОМБОФІЛІЇ
Authors: Loskutova T. O. , Davydenko N. V. , Kriachkova N. V. , Petulko A. P.
Published: May 2017

Мета дослідження. Визначити прогностичну значущість маркерів тромбофілії, ендотеліальної дисфункції, артеріальної гіпертензії та патології фолатного циклу в розвитку звичного невиношування вагітності.Матеріали та методи дослідження. Проведено комплексне клінічне та лабораторне обстеження 109 жінок зі ЗНВ та 34 здорових вагітних. Методом ПЛР визначали поліморфізм в генах фактора V Leiden 1691 G→A, протромбіну 20210 G→A, інгібітору активатора плазміногену 1 типу 5G/4G, фібриногену β 455 G→A, параоксонази-1 192 Q→R, метилентетрагидрофолатредуктази 677 C→T і ангіотензиногену поліморфізм 235 M→T. Застосовували методи параметричної та непараметричної статистики.Результати дослідження. Проведене дослідження показало, що прогностичну цінність, щодо ЗНВ є наявність спадкових дефектів в системі гемостазу (гетерозиготні мутації генів фатора V Leiden 1691 GA (р<0,05, OR=5,31; 95 % DI 1,52-18,53), протромбіну 20210 GA OR=13,04; 95 % DI 1,71-99,51), гомозиготні патологічні поліморфізми гена PAI-1 4G/4G (р<0,05, OR=7,57; 95 % DI 1,7-33,38), фібріногена β -455 АA (р<0,05, OR= 10,87, 95 % DI 1,42-83,27)-455 G → A) та фолатного циклу: гетерозиготи 677 СТ MTHFR (р<0,05, OR=2,56; 95 % DI 1,0-6,15), 677 ТТ (р<0,05, OR=8,26; 95 % DI 1,07-63).Прогностичну значимість крім того мають спадковий ускладнений тромботичний анамнез, наявність ожиріння, гіпертонічної хвороби та НЦД за гіпертонічним типом. Була виявлена висока частота мультигенних форм тромбофілії (два і більше дефекти) у пацієнток зі звичним невиношуванням вагітності - 80,7%. При цьому найбільш часто виявлялися патологічні поліморфізми, що обумовлюють дефекти фібринолізу в поєднанні з дісфібріногенемієй.Висновки. Для попередження поторних репродуктивних втрат, у пацієнток зі ЗНВ в анамнезі, при виключенні інших причин необхідно проводити обстеження на наявність поліморфізму генів згортаючої системи крові та фолатного циклу.
КЛІНІЧНА ЕФЕКТИВНІСТЬ ПЕНТОКСИФІЛІНУ В ЛІКУВАННІ ВАГІТНИХ З ПЕРЕДЧАСНИМ РОЗРИВОМ ПЛОДОВИХ ОБОЛОНОК ПРИ НЕДОНОШЕНІЙ ВАГІТНОСТІ
Authors: Ventskivskyi B. M. , Bila V. V. , Strashko I. V. , Zagorodnia O. S.
Published: May 2017

Мета дослідження – оцінити клінічну ефективність включення пентоксифіліну до комплексного лікування вагітних із передчасним розривом плодових оболонок .Матеріали та методи дослідження – обстежено 68 вагітних з передчасним розривом плодових оболонок в терміни 24-34 тижнів, яких розподілено на 2 групи. 33 пацієнтки групи 1 отримували традиційну токолітичну та антибактеріальну терапію,  35 вагітних групи 2 додатково отримували пентоксифілін. Оцінено частоту септичних ускладнень вагітності, пологів та післяпологового періоду.Результати та їх обговорення. Додаткове призначення пентоксифіліну вагітним з передчасним розривом плодових оболонок призводило до вірогідного зростання частки пацієнток, де вагітність було пролонговано на 5 днів – 31,4% проти 18,2% в групі традиційного лікування.  З 18,2% до 2,9% знижено частку вагітних, у яких виникли показання до завчасної індукції пологів через прояви хоріоамніоніту.  Досягнуто також зменшення  частоти гіпертермії в пологах  з 15,6% до 2,9%. Позитивний вплив на перебіг післяпологового періоду  полягає у вірогідному зниженні частоти субінволюції матки з 30,3% до 5,7%,   а також тривалого лейкоцитозу в післяпологовому періоді.Висновки: Включення пентоксифіліну до комплексного лікування вагітних з передчасним розривом плодових оболонок при недоношеній вагітності дозволяє збільшити частку пацієнток з пролонгуванням гестації на 5 днів, що покращує перинатальні наслідки. Призначення пентоксифіліну вагітним з передчасним розривом плодових оболонок  призводить до зниження частоти гіпертермії в пологах та субінволюції матки в післяпологовому періоді.
ПАРВОВІРУС В19 – КЛІНІЧНА СИМПТОМАТИКА ТА НАСЛІДКИ ІНФЕКЦІЇ ПІД ЧАС ВАГІТНОСТІ.
Authors: Bondarenko N. P.
Published: May 2017

Мета дослідження – вивчити особливості клінічної картини та репродуктивних втрат у вагітних жінок, інфікованих парвовірусною інфекцією.Матеріали та методи. Із загальної кількості обстежених вагітних жінок на TORCH-інфекцію, за період 2011–2016 років, була сформована основна група: 58 (20,13 %) вагітних жінок, у яких була доведена парвовірусна інфекція наявністю імуноглобулінів класу М та імуноблотів IgM й IgG до парвовірусу B19. Контрольну групу склали 40 вагітних із неускладненим перебігом вагітності та відсутністю антитіл класу М до парвовірусу В19 й імуноблотів IgG до парвовірусних білків VP1, NS1, VPL.Результати дослідження та їх обговорення. 26 (44,8 %) вагітних жінок, у яких було діагностовано парвовірусну інфекцію, не мали симптоматики інфекційного захворювання під час вагітності. Інші вагітні жінки відмітили ряд симптомів. Клінічна картина парвовірусної інфекції у прояві міалгії, загальної втоми, субфебрильної температури, головного болю спостерігалась у 12 (20,6 %) вагітних жінок. Висипку еритематозного характеру на верхніх кінцівках та обличчі відмітили 9 (15,5 %) інфікованих жінок. У 6 (10,3 %) вагітних жінок були прояви суглобного болю. 5 (8,6 %) вагітних жінок мали збільшені пахвові та підщелепні лімфатичні вузли. Відмічено, що найбільші репродуктивні втрати відбуваються при інфікуванні матері у І та ІІ триместрах вагітності (55,1 %). Неімунна водянка плода мала місце у 8,57 % випадків.Висновки: У половині випадків (44,8 %) інфікування парвовірусом B19 під час вагітності має безсимптомний перебіг. Аналіз репродуктивних втрат при інфікуванні матері парвовірусом В19 показав, що вагітність, яка не розвивається, неімунна водянка плода, антенатальна загибель плода достовірно пов’язані з парвовірусом В19.
ШИШКОПОДІБНА ЗАЛОЗА, РЕПРОДУКТИВНА СИСТЕМА ТА ВАГІТНІСТЬ
Authors: Berbets A. M.
Published: May 2017

Мета дослідження. Встановити наявність взаємозв’язку між роботою шишкоподібної залози, репродуктивної системою, та вагітністю.Матеріали і методи. Дослідження проведено на 20 статевозрілих нелінійних білих щурах Rattus Norvegicus Wistar жіночої статі, які не народжували (дослідна група). Контрольну групу складали 16 щурів жіночої статі з такими ж параметрами. Після настання вагітності тварини дослідної групи піддавалися освітленню в режимі 24 години на добу за допомогою галогенних ламп «білого» світла, щурі контрольної групи перебували в режимі «12 годин світла/ 12 годин темряви». Після 21 дня з моменту підтвердження вагітності щурів дослідної групи забивали. Матки забитих щурів піддавалися патогістологічному дослідженню.Результати дослідження і їх обговорення. У всіх щурів дослідної групи виявлено припинення розвитку вагітності, тоді як в контрольній групі вагітності розвивалися нормально. Патогістологічне дослідження підтвердило зміни ендометрію, характерні для вагітності.Висновок. Пригнічення функції шишкоподібної залози, викликане освітленням, безпосередньо впливає на процес вагітності, і може викликати навіть його переривання.
ВПЛИВ ОСНОВНИХ ФАКТОРІВ РИЗИКУ НА ПЕРЕБІГ ІНФАРКТУ МІОКАРДА У ХВОРИХ ІЗ НАДМІРНОЮ МАСОЮ ТІЛА
Authors: Shved M. I. , Beniv M. Ya. , Levytska L. V. , Tsuglevych L. V.
Published: May 2017

Основними факторами ризику інфаркту міокарда, що сприяють виникненню та погіршують перебіг захворювання, є артеріальна гіпертензія, ожиріння, куріння, малорухливий спосіб життя, порушення ліпідного обміну та цукровий діабет 2 типу, особливо при їх поєднанні.Мета дослідження – дослідити особливості поширення основних факторів ризику серцево-судинної патології, їх вплив на перебіг та частоту розвитку ускладнень інфаркту міокарда у хворих із надлишковою масою тіла жителів Тернопільської області.Матеріали та методи. Обстежено 76 хворих на інфаркт міокарда віком від 39 до 85 років, яких методом конвертів поділили на 3 дослідні групи: перша група – 33 пацієнтів із інфарктом міокарда з надмірною масою тіла, друга група – 13 пацієнтів з інфарктом міокарда та з ожирінням І ст., третя – 10 хворих на інфаркт міокарда та з ожирінням ІІ–ІІІ ст. Контрольну групу склали 20 пацієнтів із нормальною масою тіла.Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що найбільш поширеними факторами ризику серед хворих виявились артеріальна гіпертензія (у 97 % пацієнтів із надмірною масою тіла та у 100 % хворих з ожирінням) та цукровий діабет 2 типу (у 24 % хворих із надмірною масою тіла та у 60 % пацієнтів з ожирінням). Одночасно у хворих на інфаркт міокарда з надмірною масою тіла частіше, ніж у пацієнтів із нормальною масою тіла, зустрічались підвищення найбільш атерогенного класу – холестерину ліпопротеїдів низької щільності та зниження антиатерогенного класу холестерину ліпопротеїдів високої щільності. У пацієнтів з ожирінням ІІ–ІІІ ст. достовірно частіше спостерігалась гіпертригліцеридемія (р=0,003).Висновки. Аналіз катамнезу засвідчив, що найчастішими ускладненнями у хворих на інфаркт міокарда з надлишковою масою тіла виявились серцева астма, набряк легень, гостра аневризма лівого шлуночка та епістенокардитичний перикардит.
ВПЛИВ ДЕЗІНТОКСИКАЦІЙНОЇ ТЕРАПІЇ НА ПОРУШЕННЯ ВОДНО-ЕЛЕКТРОЛІТНОГО ОБМІНУ ПРИ КЕТОАЦИДОТИЧНИХ СТАНАХ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ 2 ТИПУ
Authors: Pasуechko N. V. , Naumova L. V. , Stasiuk N. S. , Dzhula M. A. , Holyk I. V. , Kulchinska V. M. , Krytskyi T. I.
Published: May 2017

Цукровий діабет (ЦД) належить до найбільш прогресуючих захворювань суспільства, що не обминає стороною жодну країну та жоден прошарок суспільства. Незважаючи на сучасні методи діагностики цукрового діабету та достатній арсенал лікарських засобів, досягти компенсації вдається менше ніж у 30 % пацієнтів. Упродовж життя майже у 87 % хворих на ЦД  виникають гострі ускладнення. Саме тому пошук найефективніших та доступних методів лікування, з метою поліпшення електролітного обміну, та пришвидшення виведення пацієнта з стану декомпенсації залишаються досить актуальними.Мета дослідження – вивчити перебіг помірного кетоацидозу та оптимізувати методи його лікування; дослідити вплив препарату “Регідрон Оптім” на електролітний баланс при діабетичному помірному кетоацидозі та порівняти ефективність комплексного використання його у лікуванні порівняно зі стандартною терапією. Матеріали і методи. Обстежено 30 пацієнтів, хворих на ЦД, віком від 18 до 40 років із гострими його ускладненнями у стані декомпенсації.Результати досліджень та їх обговорення. Виявлено дисбаланс електролітів у пацієнтів із кетоацидозом та встановлено пришвидшення компенсації гомеостазу при використанні в комплексному лікуванні препарату “Регідрон Оптім”.Висновки. Призначення препарату “Регідрон Оптім” із дезінтоксикаційною метою вже через 24 год дозволяє достовірно знизити частоту клінічних проявів кетоацидозу, а на 3 день лікування повністю ліквідувати кетоацидоз у  більшості пацієнтів. Він добре переноситься, доступний у використанні та має хороший профіль безпеки застосування, сприяє відновленню рівня електролітів у крові порівняно з контрольною групою.
СТАН ІМУННОЇ СИСТЕМИ В ПІЗНІЙ ПЕРІОД ФОРМУВАННЯ ВИРАЗКОВОЇ ХВОРОБИ НА ТЛІ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОЇ ПНЕВМОНІЇ ТА КОРЕКЦІЯ ЇЇ ПОРУШЕНЬ ТІОТРИАЗОЛІНОМ
Authors: Furdychko L. O.
Published: May 2017

В експериментальному дослідженні охарактеризовано захворювання, які часто зустрічаються у клінічній медицині – пневмонія і виразкова хвороба шлунка (ВХШ).Мета дослідження – встановити стан імунної системи в пізній період розвитку виразкової хвороби шлунка і експериментальної пневмонії (ЕП) та вплив тіотриазоліну на її показники.Матеріали і методи. Дослідження  проводили на 49 морських свинках-самцях масою 180–210 г. Експериментальну пневмонію викликали за методом В. Н. Шляпникова і співавт., виразкову хворобу шлунка моделювали за методом  В. И. Комарова. Визначали вміст Т- і В- лімфоцитів (СД3 і СД19) в крові за методом Е. Ф. Чернушенко, Л. С. Когосова. Рівень циркулюючих імунних комплексів (ЦІК) у крові – за методом V. Haskova, J. Kaslik. Тіотриазолін вводили  внутрішньом’язово у дозі 100 мг на1 кг маси щоденно з 10 до 18 доби експерименту. Декапітацію тварин здійснювали під ефірним наркозом на 10 та 18 доби формування запального процесу в легенях і виразкової хвороби шлунка.Результати досліджень та їх обговорення. На 10 добу експерименту вміст СД19 зріс на 71,2 % (p<0,05) і на 18 добу  ЕП і ВХШ збільшився на 78,9 % (p<0,05) відносно  контрольної групи тварин. Досліджуваний рівень ЦІК на 10 і на 18 доби формування ЕП і ВХШ підвищився на 86,2 % (p<0,05) і на 91,5 % (p<0,05) відповідно, порівняно з інтактними тваринами. Вміст СД3 на 10 і 18 доби знизився на 68,3 % (p<0,05) і на 62,0 % (p<0,05) відповідно проти  першої групи, що свідчить про виснаження клітинного імунітету. Застосування тіотриазоліну показало підвищення Т-лімфоцитів у крові – на 21,2 % (p<0,05), зниження рівня В-лімфоцитів і ЦІК у крові – на 26,3 % (p<0,05) і 30,4 % (p<0,05) відповідно, порівняно з тваринами на 18 добу експерименту, які не піддавалися дії цього лікарського засобу.Висновоки. Виявлено депресію клітинного і зростання гуморального виду  імунітету. Використання тіотриазоліну зумовлює корегуючий його вплив на показники клітинного та гуморального імунітету за умов розвитку ЕП і ВХШ.
ЗАСТОСУВАННЯ МАГНІЮ ОРОТАТУ В КОМПЛЕКСНІЙ ТЕРАПІЇ МЕТАБОЛІЧНИХ ПОРУШЕНЬ ПРИ ПОДАГРІ
Authors: Smiian S. I. , Franchuk M. V. , Balaban L. V.
Published: May 2017

У 25–90 % хворих на подагру виявляють метаболічний синдром (МС) і навпаки, у пацієнтів із МС значно підвищується ризик розвитку подагри та гіперурикемії (ГУ). Близько 40–50 % випадків МС поєднується з дефіцитом магнію. Комплексне лікування МС із додаванням магнієвмісних препаратів приводить до більш ефективної нормалізації ліпідного та глікемічного профілів, зниження артеріального тиску, профілактиці атеросклерозу.Мета дослідження – визначити поширеність МС та ЦД у пацієнтів із подагрою та можливість її корекції.Матеріали і методи. Обстежено 45 хворих на подагру, які стаціонарно лікувалися в ревматологічному відділенні КЗ ТОР “Тернопільська університетська лікарня”. Пацієнтів поділили на дві групи: перша група (n=23) отримувала стандартну гіпоурикемічну терапію алопуринолом, нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП) та магнію оротату в добовій дозі 1500 мг. Пацієнти другої групи (n=22), група контролю, отримували тільки алопуринол та НПЗП.Результати досліджень та їх обговорення. Динамічне спостереження за основними клініко-лаборатоними параметрами свідчило, що пацієнти, які отримували в комплексній терапії магнію оротату, продемонстрували вірогідно кращі результати лікування, ніж група контролю.Висновок. Препарати магнію оротату можна рекомендувати при метаболічних порушеннях у комплексному лікуванні подагри.
МІКРОФЛОРА СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ГОРТАНІ У ХВОРИХ НА НЕСПЕЦИФІЧНУ ПОСТІНТУБАЦІЙНУ ГРАНУЛЬОМУ ГОРТАНІ
Authors: Kovalyk A. P. , Kovalyk P. V.
Published: May 2017

Актуальною проблемою сучасної медицини є профілактика і лікування неспецифічної постінтубаційної гранульоми гортані. Одним із факторів виникнення даної патології є запальний процес у гортані після проведеної інтубації, спричинений мікрофлорою. Остання у пацієнтів із неспецифічною гранульомою гортані не вивчена взагалі.Мета дослідження – порівняльне вивчення загального кількісного та якісного бактеріального й грибкового обсіменіння слизової оболонки гортані у здорових людей і хворих на неспецифічну гранульому гортані.Матеріали і методи. Кількісну та якісну характеристику мікробних асоціацій і видовий склад мікрофлори слизової оболонки гортані  вивчали у 40 здорових людей і 72 хворих на неспецифічну гранульому гортані. Ідентифікацію мікроорганізмів проводили згідно з класифікаційними схемами Bergey, використовуючи тест-системи “API Staph”, “API Strep”, “API 20 E”, “API NH”, “API Caryne”, “API Candida”. Антибіотикочутливість кожного штаму досліджували відповідно до Інформаційного листа №189. При цьому використовували диски з бензилпеніциліном, амоксиклавом, стрептоміцином, гентаміцином, офлоксацином, левофлоксацином, еритроміцином, цефазоліном, цефуроксином, цефтриаксоном, цефпіромом.Результати досліджень та їх обговорення. Порівняльний аналіз отриманих результатів дозволяє констатувати, що у хворих на неспецифічну постінтубаційну гранульому гортані виявлено всі ті ж види аеробних мікроорганізмів, що й у здорових людей, однак висівались вони значно частіше. Загальна щільність мікробних популяцій на слизовій оболонці гортані у здорових осіб становила (2672±614) КУО/мл, у хворих на неспецифічну гранульому – (21514±2382) КУО/мл. В обох досліджуваних групах домінували представники кокової мікрофлори. У хворих на неспецифічну гранульому гортані стрептококи висівались  у 56 (77,8 %), стафілококи – у 60 (83,3 %) і  нейсерії – у 65 (90,3 %) пацієнтів. Аналіз антибіотикограм мікроорганізмів, виділених у хворих на неспецифічну гранульому гортані, показав підвищення їх резистентності до досліджуваних антибіотиків, порівняно з мікрофлорою, виділеною у здорових осіб.Висновки. У процесі лікування хворих на неспецифічну гранульому гортані антибіотиками вибору можуть бути представники цефалоспоринового (цефуроксин, цефтриаксон, цефпіром) і фторхінолонового (левофлоксацин) рядів.
ДОСЛІДЖЕННЯ МІЄЛОПРОТЕКТОРНОЇ АКТИВНОСТІ ДВОХ ПРЕПАРАТІВ ГРАНУЛОЦИТАРНОГО КОЛОНІЄСТИМУЛЮЮЧОГО ФАКТОРА НА МОДЕЛІ ЦИТОСТАТИЧНОЇ МІЄЛОСУПРЕСІЇ
Authors: Shevchuk O. O. , Todor I. M. , Posokhova K. A. , Snezhkova Ye. O. , Nikolaev V. G.
Published: May 2017

Мієлосупресія, що розвивається на фоні інтенсивної цитостатичної  поліхіміотерапії, часто стає причиною переривання лікування та зростання смертності пацієнтів. Ефективним засобом для попередження та лікування нейтропенії, є застосування препаратів гранулоцитарного колонієстимулювального фактора (Г-КСФ).Мета дослідження – стало порівняння мієлопротекторної активності оригінального вітчизняного препарату, рекомбінантного Г-КСФ (рГ-КСФ), розробленого співробітниками ІЕПОР НАНУ, та офіцинального препарату “Філграстим”. Матеріали і методи. Експерименти проводили на білих нелійних щурах-самцях масою (200±20) г. Для моделювання цитостатичної мієлодепресії застосовували мелфалан (L-PAM, Алкеран, GlaxoSmithKline) внутрішньовенно одноразово 4 мг/кг. У якості референс-препарату було використано “Філграстим” (Нейпоген, Hoffman-La Roche Ltd, Switzerland). Доза нейпогену та рГ-КСФ складала 50 мкг/кг. Піддослідних здорових тварин поділили на такі групи: перша – інтактні щури; друга – тварини, яким вводили мелфалан (L-PAM); третя та четверта – щури, які окрім L-PAM отримували нейпоген (L-PAM + філграстим) та рГ-КСФ (L-PAM + рГ-КСФ) відповідно. Цитокін вводили підшкірно, починаючи з наступного дня після введення мелфалану впродовж 4 днів один раз на добу. Отриманий цифровий матеріал було оброблено у програмі StatSoft STATISTICA 10. Результати досліджень та їх обговорення. Введення мелфалану призводило до розвитку мієлосупресії та тромбоцитопенії:  вміст лейкоцитів знижувався на 75,6 %, еритроцитів – на 10,3 %, тромбоцитів – на 59,9 %, рівень гемоглобіну не змінювався. При аналізі лейкоформули в абсолютних числах спостерігалось зниження абсолютної кількості нейтрофілів на 53,8 %, а лімфоцитів – на 86,8 %. Застосування препаратів Г-КСФ призводило до зростання показників лейкоцитів на 57,0 % (філграстим) та на 53,9 % (рГ-КСФ). Аналізуючи лейкоформулу в абсолютних цифрах, встановлено, що філграстим та рГ-КСФ сприяли зростанню абсолютного числа нейтрофілів на 67,0 та 61,1 %, і не мали впливу на інші ростки кровотворення.Висновки. Дані, отримані нами, показують, що обидва препарати рекомбінантного гранулоцитарного колонієстимулюючого фактора мають виражений мієлопротекторний ефект, а засіб вітчизняної розробки не поступається за своєю активністю референс-препарату. Отримані результати підтверджують доцільність його подальшого вивчення та впровадження у клінічну практику.
МЕДИКО-СТАТИСТИЧНА ОЦІНКА СТАТЕВО-ВІКОВОЇ СТРУКТУРИ ЗАХВОРЮВАНОСТІ ТА СМЕРТНОСТІ ВІД ОНКОЛОГІЧНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ В УКРАЇНІ
Authors: Romaniv M. P.
Published: May 2017

У статті представлено медико-статистичну характеристику  захворюваності та смертності в Україні від  онкологічних хвороб. Встановлено, відбувається динамічне зростання  онкологічних захворювань,  яке в основному  відбувається унаслідок зростання захворюваності серед жіночого населення. Мета дослідження – дати медико-статистичну оцінку захворюваності та смертності населення України  протягом 2005–2015 рр. від онкологічної патології та визначити основні  їхні динамічні зміни. Матеріали і методи. Матеріалом для дослідження стали дані національного канцер-реєстру України за період 2005–2015 рр. У ході дослідження використано статистичний та бібліосемантичний методи.Результати досліджень та їх обговорення. За останні 10 років серед населення України значно зросла як захворюваність, так і поширеність онкологічної патології. Аналізуючи динаміку поширеності онкологічної патології, можна на основі отриманих розрахунків впевнено стверджувати, що  частота випадків онкологічних хвороб зростає з року в рік із виразним темпом  приросту, недивлячись на зменшення  популяції української людності. Захворюваність серед жіночого та чоловічого населення  у  різних регіонах характеризувалася  різними  параметрами динамічних показників. Смертність населення у віковій групі 30–54 роки переважає серед чоловіків, а у віковий період після 65 років серед жіночого населення.  Висновки. Статистично значущої різниці у віковій структурі смертності  чоловіків і жінок від онкологічної патології не встановлено. У  віковий період 30–54 роки питома частка смертності серед чоловічого населення переважає над аналогічними параметрами, що встановлені серед жіночого населення, – на 0,73 %, а у віковий період 65–74 роки переважає на 1,95 % питома частка  смертності чоловічого населення, у віці 75 років і старше – на 1,3 % смертність жіночого населення.
Robustness evaluation of the chromatographic determination of verapamil hydrochloride
Authors: Logoyda L. S.
Published: May 2017

The aim of this study was the rubustness evaluation of the chromatographic determination of verapamil hydrochloride using Youden’s test.Methods: Youden’s test is a reliable method to evaluate the robustness of analytical methods, by means of an experiment design which involves seven analytical parameters combined in eight tests. In the present study, we assessed the robustness of a chromatographic method to quantify verapamil hydrochloride using Youden’s test. Hence, it was possible to determine the effect of each analytical parameter in the final analysis results. Youden’s test showed to be a simple and feasible procedure to evaluate the robustness of chromatographic methods.Results: Using the criteria of Youden’s test, the chromato­graphic method showed to be highly robust regarding the verapamil hydrochloride content, when variations in seven analytical parameters were introduced. The highest variation in the verapamil hydrochloride content was 0.26 %, when the concen­tration of triethylamine in the mobile phase was altered; a value considerably low and not significant in routine analyses.Conclusion: Youden’s test showed to be a reliable and useful tool for the robustness evaluation of the chromatographic method for verapamil hydrochloride quantitation. By means of this test, it was possible to evaluate the effect of seven analytical parameters in the final result of the analyses. Therefore, Youden’s test can be successfully applied for the ro­bustness evaluation in validation process of analytical methods by HPLC.
Порівняння локального запалення при загостренні хозл та перитоніті з урахуванням цитокінового профілю
Authors: Kuyun L. O.
Published: May 2017

Introduction. Pathological signs of chronic obstructive pulmonary disease (COPD) is the destruction of the parenchyma with emphysema and inflammation of the small airways. Peritonitis – one of the most frequent pathologies in surgery. It is associated with the development of inflammation on systemic and local levels. Determining the level of proinflammatory mediators in peritoneal fluid and serum and their ratio is important for the diagnosis and prognosis of disease and choice of effective treatments. Typically, the level of inflammatory cytokines in sputum and bronchoalveolar fluid of patients with COPD is increasing. On the contrary, the content of cytokine suppressive properties may decline. In literature there is no data on the comparative characteristics of proinflammatory cytokine suppressive and locally in exacerbations of COPD and development of serous-fibrinous peritonitis.The aim of the study – to compare local levels of proinflammatory cytokine suppressive and in patients with exacerbations of COPD and serous-fibrinous peritonitis.Methods of the research. The objects of the study were samples of sputum of COPD patients and control individuals and patients with peritoneal fluid serous-fibrinous peritonitis obtained during surgery. The content of cytokines in induced sputum and peritoneal fluid was determined by ELISA using reagents production "Vector-Best".Results and Discussion. It was found that the concentration of proinflammatory cytokines such as interlekiny-1β, - 6 (IL-1β, IL-6) and tumor necrosis factor-α (TNF-α), was significantly higher than in the control group, indicating the uniformity of local inflammation during peritonitis as well as in COPD. However, in patients with peritonitis content of IL-6 and TNF-α increased relative COPD patients, indicating a higher activity of local inflammation during peritonitis. Regarding suppressive cytokines, when peritonitis concentration of IL-10 was significantly higher, and transforming growth factor-β - lower than in patients with COPD. In serum and induced sputum of patients with COPD observed increase in IL-1ta TNF-α.Conclusions. Local inflammation in COPD exacerbation and serous-fibrinous peritonitis is characterized by the simultaneous increase in proinflammatory cytokines and suppressive. In patients with peritonitis compared to COPD exacerbation, observed a higher activity of local inflammation, manifested significant increase in the level of IL-6 and TNF-α. When analyzing the cytokine profile of the definition of proinflammatory mediators and suppressive installed uniformity of local inflammation in COPD exacerbation and development of serous-fibrinous peritonitis.
Діагностика цитолітичного синдрому у хворих на туберкульоз легень
Authors: Okusok O. M. , Hryshchuk L. A. , Nebesna Z. М. , Tabas P. O , Klos R. O.
Published: May 2017

Introduction. The liver is one of the most important organs of the human body, performing a number of important functions. Among the common liver diseases, infiltrative pathologies we distinguished: fatty degeneration, lymphomas, amyloidosis, sarcoidosis and tuberculosis. Characterizing liver disease, the manifestations of disorders are divided into syndromes that help to diagnose a particular disease of the liver and determine its causes. In particular – the cytolytic syndrome (CS).The aim of the study – to examine the CS markers in the case of liver dysfunction in patients with newly diagnosed lung tuberculosis prior to treatment and after two months of therapy with first-line anti-tuberculosis drugs.Methods of the research. Two groups of people were examined: the 1st control group of practically healthy donors – 34 people; and the 2nd – patients with newly diagnosed pulmonary tuberculosis prior to treatment and after two months of therapy with first-line anti-tuberculosis drugs (31 people). All patients underwent standard biochemical blood tests, ultrasound of the liver in dynamics. The spectrum of biochemical blood test parameters included determination of alanine aminotransferase (ALT), aspartate aminotransferase (AST), lactate dehydrogenase (LDH) and γ-glutamyltranspeptidase (GGTP).Results and Discussion. The obtained data testifying to occurrence of CS in newly diagnosed tuberculosis patients before the start of treatment are confirmed by the tendency to increase the levels of AST and GGTP. Especially such changes are observed after intensive therapy with antituberculous drugs. There are likely changes in such markers as ALT, LDH and GGTP.Conclusions. It is established that tuberculous intoxication can affect the functional state of the liver. After prolonged treatment of patients with pulmonary tuberculosis, an increase in the indices of such markers of cytolysis as ALT, LDH and GGTP is observed. Disturbance of liver function during therapy may be due to the hepatotoxic effect of anti-tuberculosis drugs, which necessitates the appointment for patients hepatoprotectors.
Дослідження інуліну в артишоку суцвіттях, заготовлених в Україні та Франції
Authors: Fedosov А. І. , Kyslychenko V. S. , Novosel О. М.
Published: May 2017

Introduction. There are over 12 000 medicinal plants encountered nowadays which are a biogenetically formed complex of biologically active compounds (BAC) and are extensively used in scientific as well as folk medicine. The plants which are used as food products and contain a large number of biologically active compounds are of great importance. Artichoke (Cynara scolymus L.) from Asteraceae family belongs to the group of plants which due to the presence of different groups of BAC is widely used as cholagogue, hepatoprotective, diuretic, antisclerotic, anti-inflammatory, analgesic, hypoglycaemic agent. BAC of artichoke is represented by carbohydrates, hydroxycinnamic acids, flavonoids, essential oil etc.The aim of the study – identification and determination of the quantitative content of inulin in the artichoke inflorescences collected inUkraine andFrance.Methods of the research. The presence of inulin in the studied plant material was confirmed using the Molisch’s test. The quantitative content of inulin in the artichoke inflorescences was determined spectrophotometrically (method 1) and by the means of GC chromato-mass-spectrometric method (method 2).Results and Discussion. The appearance of the dark-violet coloring confirmed the presence of inulin in both samples of the plant material studied. The content of fructosanes’ sum, determined spectrophotometrically, was found to be 2.31 % in the artichoke inflorescences collected inUkraine, and 2.77 % in those collected inFrance. The content of inulin determined by the means of GC chromato-mass-spectrometry comprised 119.30 mg/ml and 147.60 mg/ml respectively.Conclusions. The presence of inulin was confirmed using the Molisch’s test in both samples of artichoke inflorescences.The content of inulin in the artichoke inflorescence collected inUkraineandFrancewas determined by the means of spectrophotometric and GC chromato-mass-spectrometric methods of analysis, and comprised 2.31% and 119.30 mg/ml respectively in the artichoke inflorescences collected inUkraine, and 2.77% and 147.60 mg/ml respectively in the artichoke inflorescences collected inFrance. The results obtained allow considering the plant material of artichoke of Ukrainian and French origin interchangeable for the biologically active substances obtaining.
Employing Extracellular Volume Cardiovascular Magnetic Resonance Measures of Myocardial Fibrosis to Foster Novel Therapeutics
Authors: Schelbert Erik B. , Sabbah Hani N. , Butler Javed , Gheorghiade Mihai
Published: May 2017

Quantifying myocardial fibrosis (MF) with myocardial extracellular volume measures acquired during cardiovascular magnetic resonance promises to transform clinical care by advancing pathophysiologic understanding and fostering novel therapeutics. Extracellular volume quantifies MF by measuring the extracellular compartment depicted by the myocardial uptake of contrast relative to plasma. MF is a key domain of dysfunctional but viable myocardium among others (eg, microvascular dysfunction and cardiomyocyte/mitochondrial dysfunction). Although anatomically distinct, these domains may functionally interact. MF represents pathological remodeling in the heart associated with cardiac dysfunction and adverse outcomes likely mediated by interactions with the microvasculature and the cardiomyocyte. Reversal of MF improves key measures of cardiac dysfunction, so reversal of MF represents a likely mechanism for improved outcomes. Instead of characterizing the myocardium as homogenous tissue and using important yet still generic descriptors, such as thickness (hypertrophy) and function (diastolic or systolic), which lack mechanistic specificity, paradigms of cardiac disease have evolved to conceptualize myocardial disease and patient vulnerability based on the extent of disease involving its various compartments. Specifying myocardial compartmental involvement may then implicate cellular/molecular disease pathways for treatment and targeted pharmaceutical development and above all highlight the role of the cardiac-specific pathology in heart failure among myriad other changes in the heart and beyond. The cardiology community now requires phase 2 and 3 clinical trials to examine strategies for the regression/prevention of MF and eventually biomarkers to identify MF without reliance on cardiovascular magnetic resonance. It seems likely that efficacious antifibrotic therapy will improve outcomes, but definitive data are needed.