Transformation of Tools and Conservation of Architecture •
Authors: Fiorani Donatella , Acierno Marta , Cutarelli Silvia , Donatelli Adalgisa 
Published: July 2020

The use of digital technologies to study architecture and landscape has begun to represent an innovative aspect of the research when it started to allow the dynamic association (as input and output) of images and alphanumeric data: the different combination of this information through inferences and algorithms and the consequent generation of new data has freed digitisation from a strictly instrumental role making it a new methodological approach in itself.

As a matter of fact, recently architectural research has begun to take an interest in the problem ‘from within’, working not only on the application of computer tools but, more consciously, on their configuration. The work carried out by the Sapienza research group is aimed at developing ontologies and inferential models specifically dedicated to the representation of historical buildings and is devoted to the implementation of a national GIS platform for the historical centres, the Risk Map of the Italian Ministry of Cultural Heritage and Activities and Tourism.

This kind of work involves a series of methodological issues specially oriented to the definition of the role of the history of architecture in itself and its use for the conservation project. These arguments are developed within this essay, mainly focused on: type and quality of information deriving by the new procedures; interpretative components that fuel the new research methods; cost/benefit ratio in the use of ‘analogue’ and ‘digital’ approaches; future prospects of the two different (traditional and digital) investigative strategies. Moreover, both of the fields of digital research developed by the group (ontology and Risk Map) are here summarised.

A kutatásban azóta jelent meg innovatív szempontként a digitális technológiák használata az építészet és környezete tanulmányozásában, amióta a képek és alfanumerikus adatok dinamikus társítása (bemeneti és kimeneti formában) elkezdődött: az információk következtetések és algoritmusok révén létrejött különböző kombinációja, valamint az új adatok ezekből következő generálása megszabadította a digitalizálást szigorúan instrumentális szerepétől és önmagában új módszertani megközelítést hozott létre.

A közelmúltbeli építészeti kutatások tulajdonképpen „belülről” mutattak érdeklődést a probléma iránt, nemcsak a számítógépes eszközök alkalmazásával, hanem még tudatosabban a konfigurációval is foglalkoztak. A Sapienza egyetemi kutatócsoport munkájának célja kifejezetten történeti épületek bemutatására szolgáló ontológiák és következtetési modellek kifejlesztésére irányul azzal a szándékkal, hogy megvalósuljon a történeti központokra vonatkozó olasz nemzeti térinformatikai platform, az olasz Kulturális Örökség és Turizmus Minisztériuma kockázati térképe.

Ez a fajta kutatómunka módszertani problémák sorozatát foglalja magába, amelyek kifejezetten az építészettörténet szerepének meghatározására, valamint helyreállítási projektekben történő felhasználására irányulnak. Érveinket e tanulmányban fejtjük ki, elsősorban a következőkre összpontosítva: az új eljárásokból származó információ típusa és minősége; az új kutatási módszereket fellobbantó értelmező elemek; a költség-haszon arány az „analóg” és a „digitális” megközelítés alkalmazása esetén; a kétféle (hagyományos és digitális) vizsgálati stratégia jövőbeli kilátásai. Ezeken túlmenően összefoglalásra kerül a kutatócsoport által kifejlesztett digitális kutatás mindkét területe (ontológia és kockázati térkép) is.