bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Flocart et Florimont, le miroir et le prince
Authors: Leclercq Nathalie
Published: December 2019

Florimont, d’Aimon de Varennes, un trouvère lyonnais du XIIe siècle, semble avoir été écrit en 1188, mais sa datation demeure incertaine. Ce roman narre comment un jeune homme, profondément épris d’une fée, est amené à trahir malgré lui celle qu’il aime, perdant ainsi son amour et comment, après bien des souffrances, le jeune héros se console auprès d’une autre et devient roi. Tout au long des aventures de Florimont, son maître Flocart l’accompagne, le guide et l’éduque par des discours fortement moralisateurs. Nous nous proposons d’étudier comment ce personnage, qui, selon Katalin Halász, participe d’un pouvoir supérieur ou de l’omniscience du narrateur, construit sa relation avec son élève, dans un but d’édification individuelle et collective. Nous verrons tout d’abord que Flocart assume une double fonction diégétique qui favorise le processus d’individuation de son élève. Nous montrerons ensuite que ses multiples interprétations des rêves lui confèrent le rôle de maître de vérité qui sacralise le destin de Florimont. Nous observerons, enfin, que les discours parémiologiques de Flocart prennent des allures de miroir aux princes propre à révéler à son jeune élève les principales qualités d’un bon roi en plaçant la largesse au cœur des relations humaines et politiques.
L’armée, livre des hommes : passeurs de symboles et personnages liminaires dans Servitude et grandeur militaires d’Alfred de Vigny
Authors: Diaz-Brosseau Jordan
Published: December 2019

Pendant son passage dans l’armée, Vigny a constaté la lente et inévitable disparition des vieux grognards. Ces hommes au caractère antique lui apparaissaient à la fois archaïques et nobles, c’est pourquoi, avec Servitude et grandeur militaires, il cherche à la fois à critiquer l’institution militaire et à conserver les enseignements de ces vétérans. Ces hommes sont présentés comme des maîtres à penser d’une nature particulière, ils sont à la fois des exemples à suivre et à dépasser. Suivant la logique des rites initiatiques, nous proposons une lecture ethnocritique de la poétique vignyenne qui s’attarde à reconstruire l’architecture narrative d’une expérience pédagogique. Celle-ci se structure autour de la présence de personnages liminaires servant de passeurs. Nous nous penchons ensuite sur l’appropriation critique de ces enseignements par le narrateur, appropriation que nous lisons comme une mise en abyme de l’attitude critique auquel Vigny convie ses lecteurs. Nous faisons ainsi ressortir la visée formatrice de l’écriture romanesque de l’écrivain romantique.
Paul Bourget avant et après Le Disciple. Figures du professeur et de l’élève dans Mensonges et L’Étape
Authors: Ancelet-Netter Dominique
Published: December 2019

Le Disciple est l’œuvre centrale de Paul Bourget. Cet ouvrage de 1889 est précédé par un roman psychologique, Mensonges (1887) et suivi par un roman à thèse L’Étape (1902), dans lesquels l’académicien préfigure et reconfigure les personnages du professeur et de l’élève. Son modèle de maître se dessine dans des figures de prêtre-enseignant ou de professeur chrétien dans la défense des valeurs de l’éducation catholique traditionnaliste contrastant avec celles de professeurs laïcs. Les schémas fictionnels des personnages comme les écrits diaristes de l’auteur permettent d’éclairer l’élaboration des thèses de l’auteur sur l’enseignement lié à la foi catholique, dans un cheminement parallèle d’écriture romanesque et intime.
Teodor de Wyzewa face à ses maîtres
Authors: Opiela-Mrozik Anna
Published: December 2019

L’article analyse les écrits critiques (réunis dans Nos Maîtres) et les textes littéraires de Teodor de Wyzewa, en fonction de son attitude à l’égard de ceux qu’il considérait comme ses maîtres. L’évolution de la pensée de Wyzewa démontre que cet adepte du wagnérisme s’est progressivement éloigné de ceux qui l’ont influencé, en remplaçant une approche intellectuelle de l’art et la foi aveugle dans la science, jugée vaine, par un idéal à la fois esthétique et éthique. Dans le roman Valbert ou les Récits d’un jeune homme Wyzewa décrit un détachement de l’idéalisme aliénant au profit d’une attitude spontanée face à la vie. Sa relecture des paraboles bibliques met en question la philosophie schopenhauerienne au profit du tolstoïsme (Contes chrétiens). La quête des valeurs morales entraîne une rupture avec la pensée symboliste en faveur d’une religion de l’amour et de la beauté. En formulant son propre enseignement Wyzewa a donc dépassé l’autorité de ses maîtres, sans pourtant amoindrir leur importance pour toute sa génération.
Le maître et son disciple dans Manuel de l’arriviste d’Henri Chateau ou comment devenir un arrivé
Authors: Hanotte-Zawiślak Anna
Published: December 2019

Le bref roman d’Henri Chateau, publié en 1901, souligne déjà par sa forme la relation entre maître et disciple. L’œuvre utilise la narration autobiographique et se construit autour des conseils donnés par l’arrivé à son jeune adepte. Le sujet inscrit l’ouvrage dans ce que nous appelons le roman de l’arriviste, une catégorie des romans réalistes développées au XIXe siècle à partir des personnages de Stendhal et de Balzac. Pourtant, l’organisation du récit est singulière et interroge le principe même de l’arrivisme, conçu sur l’individualisme. Ce contexte questionne l’idée de l’enseignement dans de telles conditions. Notre article analyse le procédé d’apprentissage de l’arriviste et montre les bénéfices et les risques de la relation réciproque entre le maître et son disciple.
La relation Beauvoir-Sartre ou le dialogue existentiel et intellectuel maître(sse)-disciple
Authors: Ledwina Anna
Published: December 2019

Le pacte légendaire de Simone de Beauvoir et Jean-Paul Sartre se fondait sur une connivence intellectuelle et affective entre eux deux. Étant donné que d’habitude Sartre était considéré comme le guide spirituel de ce duo, cela vaut la peine de relativiser le rôle du philosophe pour montrer que Beauvoir n’était aucunement au miroir de son maître. A contrario, ce sont les traces de son inspiration que l’on retrouve dans certains textes du fondateur de la revue Les Temps modernes. Cette influence se fait ressentir avant tout dans la pièce Les Mains sales, se référant au Deuxième Sexe, où l’auteur se rapporte à la notion de mythe, tout en manifestant son intérêt pour, et par, l’écriture au féminin.

Ainsi, l’œuvre de Beauvoir et Sartre, deux personnalités fortes, d’un talent inédit, des consciences, à la fois, jumelles et différentes, prouve non seulement leur admiration réciproque pour leur travail respectif, mais aussi l’acceptation de l’autre. En témoignent leurs ouvrages, lus dans la perspective intertextuelle.
L’empreinte de Roland Barthes sur l’univers frontalier hustonien
Authors: Alves Ana Maria
Published: December 2019

Nous nous proposons de démontrer l'influence de Roland Barthes sur le travail de Nancy Huston. Ce théoricien, qui dirigea les travaux universitaires de Nancy Huston, avait façonné l’univers de cette étudiante canadienne qui adopte la langue française qui est pour elle une langue étrangère comme objet d'écriture, car elle lui attribuait une fonction de libération.

Notre intention est de vérifier si le parcours de Nancy Huston est, en effet, inscrit sous l’empreinte structuraliste de son mentor ou bien s’il peut être interprété comme acte insubordonné et critique de la vague structuraliste. Nous essayerons de comprendre l’attitude de Huston face à un maître dont la rigidité paralysait toutes tentatives d’écriture, et où, d’après elle, toutes constructions romancières paraissaient inaccessibles.
Démythisation dialectique et reconstruction sémantique de la dyade maître-disciple dans L’Enfant-pluie de Francis Bebey
Authors: Eyenga Onana Pierre Suzanne
Published: December 2019

Dans L’Enfant-pluie de Francis Bebey, l’apprenant Mwana brûle d’envie de devenir grand. Sevré pour ainsi dire de ses parents, il est obligé de vivre au village aux côtés de sa grand-mère Iyo. Il fonde sa quête sapientiale journalière sur un questionnement répétitif qu’il formule à l’endroit de son maître. Mais par-delà la fascination de l’enfant et face à l’immensité des modules de formation, quels types de liens singularisent-ils son rapport à Iyo ? Un accompagnement didactique pour le maître ou simplement une guidance pour l’apprenant ? En adossant notre analyse au diptyque phénotexte-génotexte qui sous-tend l’approche sociocritique d’Edmond Cros, nous organisons notre travail en deux grandes parties. D’abord, nous scrutons les composantes thématiques qui articulent l’apprentissage de Mwana en montrant à chaque fois comment l’artiste-écrivain stylise cette thématique pour enfin interroger la vision du monde qu’il postule à travers son écriture.
Éric-Emmanuel Schmitt et ses maîtres de bonheur : à la croisée des voies littéraire et musicale
Authors: Robova Antoaneta
Published: December 2019

Dans plusieurs œuvres à éléments autobiographiques, Éric-Emmanuel Schmitt révèle la genèse musicale de sa vocation d’écrivain en soulignant le rôle de quelques compositeurs ou bien en décrivant la maïeutique pédagogique mise en œuvre par ses professeures de piano. L’objectif de cet article est d’étudier le rôle (trans)formateur de l’apprentissage musical et plus particulièrement de l’initiation à la musique de Mozart, Beethoven et Chopin. Guides spirituels et maîtres à penser, ces compositeurs ont marqué le parcours existentiel et artistique d’Éric-Emmanuel Schmitt et ont inspiré sa propre aventure esthétique. La rencontre salutaire avec Mozart a induit la naissance de l’amour spirituel et a engendré le processus de conversion scripturale et de transmission créatrice. Le disciple mozartien réinvente sa vocation et transpose dans son œuvre littéraire des particularités de la philosophie musicale de ses maîtres de sagesse en s’inscrivant dans une logique de filiation spirituelle et esthétique.
Szczegółowe obowiązki kanoniczne proboszcza w zakresie nauczania, uświęcania i pasterzowania
Authors: Burczak Krzysztof
Published: December 2019

Obowiązki kanoniczne proboszcza w zakresie nauczania, uświęcania i pasterzowania określone są przez prawo powszechne i partykularne. Parafia jako wspólnota wiernych jest osobą prawną, na której czele stoi proboszcz. Jest on własnym pasterzem parafii. Swoją posługę wykonuje pod władzą biskupa diecezjalnego. Biskup diecezjalny swobodnie mianuje kapłana na wakujący urząd proboszcza. Kanoniczne obowiązki proboszcza w zakresie nauczania, to głównie głoszenie słowa Bożego, w zakresie uświęcania, to sprawowanie Mszy św. i szafowanie Sakramentów św., w zakresie pasterzowania, to kierowanie wspólnotą powierzonych sobie wiernych, poznawanie ich potrzeb, w wymaganych sytuacjach upomnienie. Szczególnie proboszczowi powierzone jest udzielanie chrztu, troska o wiatyk,  udzielanie chrztu, święcenie wody chrzcielnej, pogrzeby, dyspensy. Obowiązki związane z urzędem proboszcza to: reprezentowanie parafii na zewnątrz, obowiązek rezydencji, applicatio pro populo, prowadzenie kancelarii parafialnej.
LA CONFERENCIA EPISCOPAL ESPAÑOLA: ¿HAY NECESIDAD DE UNA NORMATIVA PARTICULAR SOBRE FUNDACIONES AUTÓNOMAS?
Authors: Beneyto Berenguer Remigio
Published: December 2019

El trabajo consta de tres partes: en la primera, tras una introducción, se intentará exponer brevemente la situación de las fundaciones autónomas en las diócesis españolas y en la Conferencia Espicopal española; en la segunda, se expondrán desde la práctica situaciones sobre el régimen jurídico de fundaciones autónomas públicas y privadas, que se están constituyendo en las diócesis españolas y en la Conferencia Espicopal, en las que se observa, por parte de las autoridades eclesiásticas, una falta de criterio e la hora de distinguir entre fundaciones públicas y privadas, al. Tiempo que se presenta como inevitable la necesidad de un desarrollo de la normativa particular sobre fundaciones autónomas. En la tercera parte, finalmente se esbozarán algunas propuestas que podrían integrar esta normativa particular sobre las fundaciones autónomas.
Agencje antykorupcyjne na świecie – problemy prawne i organizacyjne
Authors: Dąbrowski Łukasz Dawid
Published: December 2019

Tworzenie niezależnych agencji, biur lub komisji antykorupcyjnych staje się częstą praktyką stosowaną przez państwa zmierzającą do kompleksowej walki z korupcją. Tego rodzaju rozwiązania instytucjonalne wprowadziło wiele państw w Europie, Afryce, Azji i Ameryce, również w Polsce utworzono antykorupcyjną agencję pod nazwą Centralne Biuro Antykorupcyjne. Na potrzebę tworzenia agencji antykorupcyjnych zwrócono również uwagę na płaszczyźnie międzynarodowej. Szereg konwencji dotyczących zapobiegania i zwalczania korupcji zobowiązuje strony do tworzenia odpowiedniego organu lub organów, których głównym celem będzie zapobieganie i zwalczanie korupcji.

W opracowaniu dokonano przeglądu rozwiązań instytucjonalnych przyjmowanych w różnych państwach, zwracając szczególną uwagę na wiodące w świecie agencje antykorupcyjne (w Hong Kongu, Singapurze i Australii) oraz na te państwa, które wg indeksu percepcji korupcji szacującego ogólny poziom korupcji w państwie nie osiągnęły najwyższych wyników, by wykazać, że instytucje takie per se nie likwidują korupcji. Istotną rolę bowiem odgrywa wiele innych czynników, w szczególności trójwymiarowa strategia: wykrywania, zapobiegania i edukacji społecznej.
Formuła zastępstwa głowy państwa w świetle art. 57 niemieckiej ustawy zasadniczej
Authors: Pastuszko Grzegorz
Published: December 2019

Artykuł dotyczy zagadnienia instytucji zastępstwa Prezydenta Republiki Federalnej Niemiec. Pierwsza jego część zawiera krótki opis rozwiązań regulujących te kwestie w okresie obowiązywania Konstytucji Republiki Weimarskiej z 1919 r. Dopiero na tak zarysowanym tle prezentowane są uregulowania współczesne. Pojawiają się tu takie wątki jak: 1) pozycja ustrojowa prezydenckiego zastępcy, 2) przeszkody w sprawowaniu urzędu przez prezydenta, 3) ramy temporalne wykonywania zastępstwa. W swoich dociekaniach autor stawia tezę, że obecny model zastępstwa funkcjonujący w Niemczech jest wyraźnie niedoregulowany, co w praktyce ustrojowej może rodzić poważne problemy interpretacyjne.
Dysfunkcje polskiego prawa i kierunki jego doskonalenia na etapie procesu ustawodawczego
Authors: Szymanek Jarosław
Published: December 2019

Artykuł podejmuje dwa główne zagadnienia. Pierwszym są dysfunkcje prawa, drugim możlie kierunki jego doskonalenia, w zakresie procesu ustawodawczego. Wady polskiego prawa są różne. Należą do nich między innymi  inflacja prawa, jego mała czytelność, brak jasnych podstaw aksjologicznych, transgresja rozumiana jako przekraczanie obszarów materialnych przez akty prawne usytuowane na różnych poziomach w hierarchii aktów prawnych. Mankamentami prawa są również jego zbyt częste zmiany oraz nadmierna instrumentalizacja. Dlatego istnieje potrzeba usprawnienia procesu ustawodawczego. Wydaje się, że zmiany powinny odpowiadać kilku podstawowym hasłom. Każde z nich zawiera oczywiście wiele pomniejszych elementów, które także powinny być przedmiotem ewentualnych korekt. Są nimi kierunkowe wskazania:  1) proces ustawodawczy powinien być bardziej racjonalny; 2) proces ustawodawczy powinien być bardziej profesjonalny; 3) proces ustawodawczy powinien być bardziej uspołeczniony; 4) proces ustawodawczy powinien być bardziej kontrolowany i 5) proces ustawodawczy powinien być bardziej  efektywny.
Zasady prawa budowlanego
Authors: Zwolak Sławomir
Published: December 2019

Tematyka zasad prawa budowlanego stanowi punkt wyjścia do szczegółowych rozważań, związanych z treścią poszczególnych przepisów prawnych oraz prawidłowością rozstrzygnięć zapadających w procesie budowlanym. Wyodrębnienie zasad prawa budowlanego ma na celu nie tylko oddziaływanie na zachowanie określonych podmiotów w kierunku podjęcia określonych zachowań, ale co warto zauważyć, zasady te służą do wprowadzenia określonych wartości, które są przedmiotem szczególnej ochrony w procesie budowlanym.
Morfologija,
sintaksa i leksik glagoljskoga inventara
samostana sv. Marije Magdalene u Portu na otoku Krku (1734. – 1878.)
Authors: Požar Sandra
Published: December 2019

Članak opisuje
jezik Inventara samostana sv. Marije
Magdalene u Portu na otoku Krku (1734. – 1878.), spomenika praktične
pismenosti franjevaca trećoredaca glagoljaša. Prikazuju se morfološke
osobitosti u Inventaru, sintaktičke značajke vezane uz atribut
kao najzastupljeniju sintaktičku kategoriju u tekstu i slavenski leksički
elementi. Na morfološkoj razini uočava se utjecaj južnijih čakavskih
dijalektnih elemenata, što se nastavlja na inodijalektne utjecaje u fonologiji.
Rečca zar u
Krležinoj zbirci priča Hrvatski bog Mars
Authors: Šolak Zdravko
Published: December 2019

Posmatran je ukupan skup javljanja rečce zar u Krležinoj zbirci priča Hrvatski bog Mars. Pri osnovnom pregledu
tog skupa jasno su uočene kvantitativne karakteristike: neravnomeran raspored reči zar
po pojedinim pričama u zbirci, pojava mesta
koncentracije na kojim javljanja rečce
zar dolaze u blizini jedno drugog, zatim asimetrija javljanja kada je u pitanju raspored javljanja rečce zar u govoru pojedinih likova u priči. Tipična
situacija u čijem je opisu upotrebljena rečca zar jeste oficirsko obraćanje vojnicima. Ona je doprinela da se u
tom obraćanju iskažu: prekor, ruženje, uvrede, ispoljavanje besa, psovke,
pretnje. Rečca zar se takođe javljala
i u unutrašnjim monolozima, kao i u razgovorima koje vojnici vode među sobom.
Upotreba rečce zar znatno je
doprinela karakterizaciji likova kada
su u pitanju oficiri. Njena upotreba omogućila je da u opisu do izražaja dođe živost razgovora koje vode vojnici, kao
i da se opiše preispitivanje kojem su
u trenucima osame podložni i oficiri i vojnici.
Sociolingvistička
analiza predgovora čeških i hrvatskih jednojezičnih rječnika
Authors: Šinjori Tena
Published: December 2019

U radu se kritički pristupa poimanju rječnika kao
neutralnog izvora znanja. Rječnik se proučava kao zbirka tragova koje u njemu
ostavljaju autori i sredina u kojoj nastaje. Cilj je ovoga istraživanja otkriti kako su se u
jednojezičnim objasnidbenim rječnicima hrvatskoga i češkog jezika odrazile
razlike u društvenom uređenju dviju bivših socijalistički uređenih država: SFRJ
i Čehoslovačke. Provedena je sociolingvistička poredbena analiza prvenstveno
predgovora čeških i hrvatskih rječnika objavljenih tijekom socijalističkog
razdoblja. Posebna pozornost posvećena je dijelovima teksta koji se odnose na
društvenu zbilju i okolnosti nastanka rječnika. Glavna pretpostavka bila je da
će socijalizmu i njegovim utjecajima na leksikografiju više pozornosti biti
posvećeno u češkim rječnicima, dok će hrvatski rječnici u većoj mjeri
obrađivati temu jezika kao indeksa nacionalnoga identiteta.
Analiza dobivenih podataka bolje rasvjetljuje
položaj leksikografske djelatnosti u uspoređivanim društvima i opisuje utjecaje
koje na nju imaju nejezikoslovne (ekonomske, političke, ideološke) okolnosti.
Rezultati potvrđuju hipotezu o prisutnosti teme socijalizma u češkim rječnicima
i teme jezika kao indeksa nacionalnoga identiteta u hrvatskim rječnicima.
Online Interactive Communication via Academic Blogging Activities Among Indonesian EFL Students
Authors: Shafira Lubis Shella , Hamuddin Budianto
Published: December 2019

Indonesian people in the conversation using English in many ways, such as face to face and social media. The purpose of this research is to identify students' online interactive communication in their blog's comment. It focuses among students as Indonesian EFL students in Morphology class in Universitas Lancang Kuning (Unilak). This study also eager to know what type of language function and phase of knowledge construction on students blogging activities on selected IT platform classroom, i.e. Morphology course. The method employ in this research is a qualitative descriptive method. This study did take the comments' blog of all students in Morphology class. Then This study analyzed those comments. The result of this research, students, showing some dominant type in Knowledge Construction, i.e., Sharing and Comparing of opinion in Blog The present study also reveals the use of Expressing and Supporting Opinions as the dominant types in Language Function.
Re-Visits the Grand Theory of Geoffrey Leech: Seven Types of Meaning
Authors: Yunira Sandra , Pradina Siska , Sumbayak Mathilda , Putri Nunung Susilo , Derin Tatum
Published: December 2019

Meaning is the field of the study discussed in the semantic field. Semantics is a branch of linguistics that studies the meaning of words in languages. This present study would like to set thought and argues that the meaning of a word in language can be known with the foundation of semantic perspective. Therefore, this present study focused on explaining its thought based on the seven types of meaning and their descriptions in the book of Semantics by Geoffrey Leech: 1981. The research aims to classify and to identify seven types of meanings, and also to analyze Leech’s book and three article reviews of his theory. This present study uses a qualitative approach focusing on the words, phrases, and sentences regarding the theory. The result of this research believes that there are seven types of meaning just as Leech’s mentioned in his theory, namely conceptual, connotative, collocative, reflective, affective, social, and thematic. This present study also found that the seven types of meaning have variations in their descriptions which somehow liked to connotative meaning, social meaning, affective meaning, reflected meaning and collocative meaning include to associative meaning.
Ogden and Richards Proposed Theories: A Brief Overlook as a Prominent Reference for the Current Studies
Authors: Gari Nelia , Zulkifli Zulkifli , Putri Wella Cisilya , Hasanah Lana
Published: December 2019

The purpose of this article is to find out whether the Ogden and Richard theories are still worthy of being a reference for the current situation. This study intended to review the theories that are highly popular in the semantic environment. Ogden and Richard's theory is one of the most popular semantic theories in linguistics. This theory is a very simple theory related to thought/reference, symbol and referent. Besides, this theory is often referred to as a triangle of meaning and a semiotic triangle. Many researchers try to review the Ogden and Richard theory (Theory Triangle) based on the understanding and perspective of the researchers. This study described and compared the similarity and difference between five (5) studies on the triangle of meaning proposed by Ogden and Richard (1923) this study the analysis and employed a comparative study as a qualitative study in nature. This study explored five (5) articles e.g...“Ogden and Richards’ The Meaning of Meaning and early analytic philosophy, Semantic Triangle and Linguistic Sign, Controversies and Misunderstandings about Meaning: On the reception of Ogden and Richards book, (The Meaning of Meaning), Theories of Semantics; Merits and Limitations, Research on Translation Based on Semantic Triangle Theory”. This study sees that the theory of from Ogden and Richards is still worthy of being a reference until now. The studies being used as lens seems giving their positive credits to their study. This means that Ogden and Richards somehow acknowledged being as a prominent study in their field until now.
Applying Possessive pronoun in Writing Sentences: Exploring Students’ Ability and Problems in a Mixed Method Study
Authors: Putri Eka Utami , Syahdan Syahdan
Published: December 2019

The purpose of this research was to find out the students' ability in applying Possessive pronoun in writing sentences and the problems encounter it.  This mixed method study employs an explanatory design to reveals it. 53 students out of 105 students from1st semester EFL students from one reputable University in Pekanbaru, Indonesia, were invited to this study. These 53 students were selected using simple random sampling and enrolled for an essay test and interview to see the students' ability and explaining the problems. The data analysis using SPSS showed that the average score of students was 52.98. Meanwhile for the median is 48, the mode is 20. The score of Standard Deviation is 27.93, Variance is 780.25, and Range is 84.  Z-Score was found 41.5%, which is means higher than average and 58.5% while, students' ability was indicated below the average. It showed that the students were low ability in applying possessive pronoun in writing sentences. The study also found the common problems, i.e., (1) students still mixed up between possessive pronoun and possessive adjectives. (2) students used the wrong pattern in using a possessive pronoun. (3) students did not understand clearly about a possessive pronoun, (4) experiencing difficulties in learning possessive pronoun.
Pattern Radar Images Formation’s Like a Stochastic Differential Equations for Recognition of Space Objects
Authors: Kadochnikov A. , Kazantsev A. , Mishukov O. , Shigorev S.
Published: December 2019

The resource problems of the traditional use of detailed radar images for reliable recognition of space objects are shown. The urgent task of forming a new type of model of radar images of space objects to determine the signs of their recognition is posed. Corresponding mathematical models of such images based on stochastic differential equations of elliptic type are presented. The adequacy of the developed models to the real radar images of a space object was assessed. It is established that for the description of radar images of space objects the most suitable is a modified model in the form of a mixed derivative of an elliptical model. To test the hypothesis about the possibility of using the radar image model when constructing descriptive recognition signs, an experiment was conducted to distinguish four different types of space objects. The experimental results showed the possibility of using a mixed derivative of the elliptical model to determine signs of recognition of space objects.
Morphological Method of Combinatorial Synthesis of Bus-Modular Systems Based on Multi-Aspect Models
Authors: Verkhova G. , Khoder H.
Published: December 2019

This article presents morphological method of combinatorial synthesis of bus-modular systems developed by the authors, which can be used in automation systems for aggregating electronic means and telecommunication systems. Original results obtained by the authors in the field of mathematical formulation of the synthesis problem of bus-modular systems are presented. It is shown that existing mathematical models cannot be used to effectively solve the synthesis problem of this class of systems. Original multi-aspect models of bus-modular systems are proposed that take into account the different types of compatibility of the modules from which the system is synthesized. The results of the development of complex and qualimetric models of bus-modular systems, as well as original algorithms for automatic generating of objective function according to given technical-economic requirements and algorithms for automatic filtering and ranking of the morphological set of modules are presented.
Event-based Security Policy and Formal Model of Critical Information Infrastructures Protecting Mechanism
Authors: Erokhin S. , Petukhov A. , Pilyugin P.
Published: December 2019

The article considers the possibilities of security management of critical information infrastructures. Approaches to the construction of policies not focused on a fixed list of threats are proposed. It substantiates the possibility of building a security policy based on security events monitoring. A formal description of security events and formal model of protection mechanisms based on monitoring security events is proposed. The features of this approach for the protection of critical information infrastructures in order to improve the quality of protection are considered.
ПОЛІСТИЛІСТИКА ЯК ЯВИЩЕ ПОСТМОДЕРНІЗМУ
Authors: Каплієнко-Ілюк Юлія Володимирівна
Published: December 2019

Мета статті – визначити роль полістилістики в контексті культурних процесів XX ст., серед яких найвагоміше місце належить явищу постмодернізму. Методологія дослідження полягає у застосуванні таких методів:  теоретичного узагальнення і ретроспективного аналізу, що дають змогу теоретично підтвердити важливість  висунутих положень, історико-культурологічний метод, який характеризує сутність процесів розвитку культури, діалектичний та системний підходи, що дають змогу використовувати знання різних галузей мистецтвознавства  та суміжних наук, герменевтичний метод, який застосований для інтерпретації понять, що використовуються в дослідженні. Наукова новизна полягає в системному висвітленні проблем полістилістики в культурному просторі  другої половини XX – початку XXI ст., що характеризується явищем постмодернізму, з його інтертекстуальністю та стильовим розмаїттям. Висновки. Досліджено другу половину XX ст. з її синтетичним стильовим змішуванням, плюралізмом, різнобарвністю, що проявилося й у полістилістиці. Виявлено зв’язок полістилістики з пошуками нових концепцій, які розкривають особливості стильової системи другої половини ХХ ст. Охарактеризовано  інтертекстуальність як основу полістилістики, що демонструє методологію художнього мислення та характеризує сучасний культурний простір. Зроблено висновки стосовно композиторського мислення XX ст. і сучасного періоду історії музики, в основі якого лежать принципи взаємодій культур, що виражені їхнім діалогом та полілогом, інтертекстуальністю, інтеграцією жанрово-стильових ознак, проявом міжкультурних контамінацій у сфері семіотики, формотворчих процесів. Усі ці ознаки вказують на полістилістичний характер музичного мистецтва постмодернізму.
АНТИФОНАРІЙ СЕРЕДНЬОВІЧЧЯ ЯК ПРОЯВ ЄДНОСТІ МИСТЕЦТВ, ЩО ВИЯВЛЯЄ РОЗУМІННЯ ЛЮДИНОЮ ЦІЛІСНОСТІ БУТТЯ. ДОСЛІДЖЕННЯ З ПОРІВНЯЛЬНОЇ ЕСТЕТИКИ ВИДОВИЩНИХ ВИДІВ МИСТЕЦТВ
Authors: Монд-Козловська Весна
Published: December 2019

Мета дослідження – проаналізувати різноманітні способи, за допомогою яких середньовічні автори намагалися передати своє цілісне розуміння певного явища в своїх рукописах – середньовічних антифонаріях, використовуючи деякі складні естетичні засоби, спрямовані на побудову когерентної семантики багатопланового зображення сторінки рукопису. Паралельно з цим, оскільки в антифонаріях присутні ноти церковної музики, постає ще одна проблема для подальшого дослідження – розгляд засобів кодування людського жесту в розкритті траєкторії notarum quadratum (квадратних нот) як при диригуванні, так і співах. Невід’ємним завданням дослідження є їх структуризація. Методологія дослідження становить такі наукові методи, як кодикології, григоріанська семіологія, історія григоріанського хоралу, теорія та філософія мистецтва, семіологія, порівняльна естетика видовищних видів мистецтв, дослідження в галузях музики і танцю, лінгвістики та палеографії. Наукова новизна. Дослідження має міждисциплінарний характер. У статті вивчаються не тільки семіотика тексту та зображення для створення сакрального значення в священному писанні, а й онтологія інтермодальність рукописів та її виконання кантором. Висновки. Внаслідок дослідження антифонаріїв було виявлено, що вони безпосередньо відображають естетику Середньовіччя, котра є ключовою у зближенні Античності з Раннім сучасним світом, тим самим забезпечуючи розвиток розуміння людиною природи та функції краси в контексті людської цивілізації.
ВІДТВОРЕННЯ НАЦІОНАЛЬНОГО БУТТЯ УКРАЇНЦІВ У КІНОТВОРЧОСТІ ІВАНА КАВАЛЕРІДЗЕ
Authors: Степаненко Катерина Сергіївна
Published: December 2019

Мета статті – висвітлення проблеми національного буття українців у режисерсько-постановчому доробку І. Кавалерідзе – авторському кіно, створеному впродовж 1930–1960-х років. Методологія дослідження передбачала використання таких методів: загальноісторичний, порівняльно-історичний, аналітичний, біографічний. Наукова новизна. Вперше відтворено хронологію діяльності режисера, пов’язану із пошуком оригінальних засобів кіновізуалізації історичного минулого українців, зокрема, з використанням народних музичних творів, а також їхніх симфонічних обробок. Висновки. Підґрунтям для відображення історичного минулого України й українців для І. Кавалерідзе стала насамперед творчість видатного письменника Т. Шевченка, зокрема, його поеми «Гайдамаки», «Сон» та «Кавказ» («Злива», 1929; «Коліївщина», 1931; «Прометей», 1937). Філософія буття українців постала в центрі уваги режисера в екранізаціях народних пісень та класичних оперних творів («Наталка Полтавка» М. Лисенка, 1936; «Запорожець за Дунаєм» С. Гулака-Артемовського, 1937), де, не порушуючи основи музичних творів, режисер розкрив їхній глибинний зміст засобами монтажу та яскравим кінематографічним утіленням театральних умовностей. Глибокий психологізм та вищу точність художніх характеристик узагальнених образів українських селян (народних типажів, за своєю стилістикою близьких до довженківських кіногероїв) було представлено І. Кавалерідзе у фільмах «Григорій Сковорода» (1958) та «Повія» (1961, за твором П. Мирного).
ПРОБЛЕМНІ АСПЕКТИ СИСТЕМИ К. СТАНІСЛАВСЬКОГО
Authors: Барнич Михайло Михайлович
Published: December 2019

Мета статті – виявити проблемні аспекти системи К. Станіславського, на основі якої освоюють фахову майстерність актори театру й кіно. Методологія дослідження. Основними в проведенні дослідження стали аналітичний та логічний підходи до осмислення основних прийомів психотехніки актора театру й кіно за системою К. Станіславського. Застосовано порівняльний аналіз життя актора в ролі та життя звичайної людини. Основою порівняння обрано аспект діяльності актора як митця. Наукова новизна. Здійснено аналітичну «ревізію» основних засад системи Станіславського, на підставі яких освоюють фахову майстерність актори театру й кіно. З’ясовано, що прийоми, застосовувані акторами для відтворення життя в ролі, недостатньо ефективні, бо помилково запозичені К. Станіславським із життєвого досвіду людини. Виявлено історичні причини такого запозичення та недоліки прийомів психотехніки. Вказуються шляхи вдосконалення майстерності актора. Висновки. Внутрішнє життя актора в ролі відрізняється від життя звичайної людини. Схожість між тим та іншим життям тільки зовнішня. Виявлено розбіжності між підходом до створення стану переживання в ролі за системою К. Станіславського та методом М. Чехова, який наполягав на відмінній від життя природі почуття й переживання актора. На механізм збудження акторського переживання в ролі, окрім іншого, найбільше впливає майстерність удавання актором зовнішнього життя персонажа. Однак про таку майстерність у системі К. Станіславського не йдеться, натомість розглядається тільки внутрішнє життя людини, на основі аналізу якого винайдені прийоми. У цьому й полягає найбільша помилка К. Станіславського.
ЕКЛЕКТИЧНІСТЬ «МУЛЬТИАГЕНТНИХ ЕФЕКТІВ» В ІНТЕРПРЕТАЦІЯХ ШЕКСПІРІВСЬКИХ ТРАГЕДІЙ РЕЖИСЕРА Е. НЯКРОШЮСА
Authors: Іващенко Ірина Віталіївна
Published: December 2019

Мета статті – виявити специфіку інтерпретації п’єс В. Шекспіра «Гамлет» (1997), «Макбет» (1999) та «Отелло» (2000) режисером Е. Някрошюсом, проаналізувати особливості його творчих методів і прийомів. Методологія дослідження. Застосовано міждисциплінарний підхід і такі наукові методи: типологічно-структурний (для структурування основних принципів взаємозв’язку елементів режисерського інструментарію Е. Някрошюса); метод мистецтвознавчого аналізу (для висвітлення специфіки осноних складників режисерської діяльності Е. Някрошюса); метод художньо-композиційного аналізу сценічних творів (для обґрунтування системи взаємин між режисером та автором драматичного твору в контексті формування художньо-цілісного полотна драматичної вистави) й ін. Наукова новизна. Виявлено особливості режисерських прийомів та методів Е. Някрошюса на основі аналізу вистав «Гамлет», «Макбет» та «Отелло» В. Шекспіра; охарактеризовано унікальне й багатозначне використання режисером метафор та символів; з’ясовано специфіку новаторських концепцій і традиційних методів театральної режисури Е. Някрошюса; розглянуто структуру та рівні сценічної образності в інтерпретаціях шекспірівських трагедій у контексті трансформації виражальних засобів театральної режисури; здійснено аналіз елементів режисерської виразності Е. Някрошюса. Висновки. Інтерпретація шекспірівських трагедій «Гамлет», «Макбет» та «Отелло» Е. Някрошюсом засвідчує домінування основоположного принципу його творчості – здатності переконливо й символічно репрезентувати взаємовідносини між етнічною литовською і світовою культурою, позиціонуючи контакт із драматичним текстом В. Шекспіра як надважливий фактор. У творчості Е. Някрошюса символічне в об’єкті превалює над словом. Метафори в постановках режисера багатозначні, вони піддаються різноманітним інтерпретаціям та рівням прочитання. Одні й ті ж символи та знаки представлені глядачу з різними перспективами; кожен предмет на сцені – це знак та символ, носій значення.
ТЕОРЕТИЧНА ПОЕТИКА ІГОРЯ СТРАВИНСЬКОГО ЯК КУЛЬТУРНО-ІСТОРИЧНА АНТРОПОЛОГІЯ
Authors: Ареф’єва Єлизавета Юріївна
Published: December 2019

Мета статті – визначення культурно-історичної константи антропологічного виміру художнього образу в музиці на основі реконструкції антропного виміру музичного феномену поетики І. Стравинського. Методологія дослідження базується на принципі системного підходу, що становить собою експліцитну та імпліцитну поетику. Аналітичний метод дав змогу з’ясувати значення й місце досліджуваної проблеми в загальносвітовій культурі, яка намагається узагальнити філософський, естетичний та етичний досвіди. Структурний метод застосовувався в угрупованні та осмисленні фактичного матеріалу. Дослідження базується також на методі синтезу музичного простору ХХ ст. Наукова новизна дослідження полягає у визначенні культурно-історичної константи антропологічного виміру художнього образу в музиці на основі реконструкції антропного виміру поетики І. Стравинського. Висновки. Доведено, що музично-антропологічний горизонт творчості митця завжди є співмірним його поетичній самореалізації. Будь- яка поетика, особливо теоретична, прагне узагальнити філософський, естетичний та етичний досвіди й апелює до людини, її культурно-історичного образу, визначаючи цю людину як епіцентр поетичних імплікації. Танець як звернення до танцювальної субстанції відбиває пластику людини і не лише повторює музику, а й веде її в інший світ, який був для І. Стравинського надзвичайно важливою константою творчості. Виявлено, що світ композитора є герметичним, замкнутим, а всі свідки його творчості здебільшого анонімні. Глядач потрапляє в ситуацію, коли перед ним виникає маска, за якою ховається видатний митець. При цьому ситуація становится більш зрозумілою, якщо музичну антропологію композитора розуміти як метаантропологию. Доведено, що І. Стравинський – не поліфоніст; композитор відроджує монодійний глибинний імпульс вокалу, що в християнському світі можна сприймати як протомузику. Антропологічні горизонти поетики митця розглядаються як антропологічна межа в її самовизначенні будь-якою практикою мистецтва, зокрема музики.
МУЗИЧНІ ТЕМИ В ЛІТЕРАТУРІ ДЛЯ ДІТЕЙ І МОЛОДІ
Authors: Бенч Ольга Григорівна , Долінска Єва
Published: December 2019

Мета статті – дослідити музичні теми, які входять до комплексу складників, які використовуються в літературних творах для більш виразного емоційного сприйняття написаного тексту. Музику прийнято називати мистецтвом прямих і сильних емоційних впливів, дзеркалом душі чи безпосередньою мовою почуттів. Коли емоційний ефект глибокого і складного музичного твору зіставлений з душевними переживаннями, що з’являються внаслідок життєвих обставин, виникає ряд дивних явищ. Методологія дослідження. В ході дослідження було використано комплексний підхід до аналізу матеріалу, що відіграє вирішальну роль в дослідженні емоційного вираження музики та мови, особливо функції музики в літературі. Новизна статті полягає у виявленні комплексу складників емоційного забарвлення літературного твору за допомогою музики. Висновки. Доведено, що, так само, як і мовлення, музика створюється, щоб бути почутою. Більше того, розуміння емоційного забарвлення написаного тексту – коли він читається мовчки – покладається на вокально-слуховий досвід. Ми усвідомлюємо той факт, що емоційне забарвлення, як правило, не переносяться одним єдиним компонентом музики, самими тільки мелодією, ритмом і темпом, динамікою або просто якістю звучання. Інформація, яка виражається в словах і музиці – це питання всього контексту і як така містить комплекс складників. Тому замість того, щоб бачити їх ізольовано, у дослідженні дані компоненти визначені в межах їх літературного контексту. Ми моделюємо власні емоції, які, у свою чергу, стають важливою частиною нашого емоційного життя. Однак ми не моделюємо їх на основі готових конструкцій чи схем, а скоріше на основі кодів, які передають їх у реальному житті, такі як мова та музичні звуки.
УКРАЇНСЬКІ ЖНИВАРСЬКІ ПІСНІ У ФОКУСІ ЗАЦІКАВЛЕНЬ ДОСЛІДНИКІВ ТА КОМПОЗИТОРІВ
Authors: Ластовецька-Соланська Зоряна Миколаївнa , Ластовецька Любомира Василівна
Published: December 2019

Мета статті – розглянути українські жниварські пісні як об’єкт дослідницької уваги та специфіку їх використання композиторами. Методологія дослідження ґрунтується на застосуванні етномузикознавчого, мистецтвознавчого, культурологічного підходів, що дало змогу проаналізувати основні засади критеріїв наукового підходу до жниварських пісень, інтенсивність звернення до них сучасних композиторів, накреслити історичну перспективу їхнього побутування з урахуванням зміни календарно-обрядового циклу. Така методологія дала змогу акцентувати на сучасному етапі наукового опрацювання жниварських пісень та їх використання митцями у творах різних жанрів і форм як фольклорного первня. Наукова новизна полягає в постановці дослідницького вектора в пошуку наявного корпусу джерел з обраної тематики та в розширенні уявлень про причини актуалізації жниварської проблематики серед учених та митців, а також в акцентуванні важливості збереження цього сегмента фольклору для наступних генерацій. Висновки. Констатується мала кількість розвідок, присвячених вивченню українських жниварських пісень, порівняно з іншими календарно-обрядовими піснями. Встановлено, що серед їхніх дослідників були З. Доленга-Ходаковський, Леся Українка, К. Квітка, Я. Зуїха, Г. Танцюра, Ф. Колесса, Н. Присяжнюк, Ю. Круть, І. Клименко та ін. Виявлено, що в деяких регіональних збірках взагалі відсутні записи жниварських пісень, на відміну від значної їх кількості, збережених на Волині. З’ясовано, що в творчості композиторів жниварські пісні використовувалися радше спорадично; у різних жанрах та формах їх застосовували М. Лисенко, М. Леонтович, Я. Степовий, Ф. Колесса, М. Вериківський, Г. Верьовка, П. Козицький, Л. Ревуцький, В. Барвінський, Ю. Іщенко, Л. Дичко та ін. Виявлено, що серед композиторів, які звернулися до жниварських пісень нещодавно, виділяється набуток Миколи Ластовецького, у двох збірниках якого міститься 49 обробок.
РОЛЬ СЛАВІЛЬНОЇ СЕМАНТИКИ В ОБРАЗНО-СМИСЛОВІЙ ТА ІНТОНАЦІЙНІЙ КОНЦЕПЦІЇ «ПОТОПА» І. СТРАВИНСЬКОГО
Authors: Татарнікова Анжеліка Анатоліївна
Published: December 2019

Мета статті – виявлення інтонаційно-смислової специфіки відтворення образів хваління-славослів’я в концепції «Потопа» І. Стравинського. Актуальність теми визначена ключовою роллю творчої фігури І. Стравинського для культури ХХ ст. та затребуваністю його спадщини в сучасній виконавській практиці. Композитор не тільки відкрив нові горизонти в музичному мистецтві, але й узагальнив таку найважливішу якість культурної парадигми епохи, як стильове різноманіття. Твори автора, особливо пізнього періоду, та їх духовна складова і нині потребують ґрунтовного дослідження в сучасному мистецтвознавстві. Методологічна основа роботи базується на інтонаційній концепції музики в аспектах стилістичного й етимологічного аналізу, а також на міждисциплінарному й історико- культурологічному підходах, що дають змогу виявити духовні та жанрово-інтонаційні особливості трактування славільної семантики в зазначеному творі композитора. Наукова новизна. Уперше узагальнено духовно-смислову, жанрово-інтонаційну та драматургічну роль поетики Te Deum та Sanctus в композиційному цілому містеріального задуму «Потопу» І. Стравинського. Висновки. «Потоп» І. Стравинського, створений на перетині різноманітних жанрових традицій (опера, кантата, балет), які поєднані типологічними ознаками містерії («телемістерії»), символізує базові духовно-стильові настанови композитора в пізній період його творчої діяльності, зверненої до біблійної тематики. Славословні розділи «Потопу» І. Стравинського (Te Deum та Sanctus) репрезентують, з одного боку, жанрово-стильові шукання автора, що відкриває для себе інтонаційно-семантичні можливості серійної техніки, яка в загальній концепції твору стає символом «Вселенського порядку». З іншого боку, вони визначають духовно- релігійні настанови світовідчуття І. Стравинського, які засвідчують схильність митця до екуменізму в дусі традицій «Неподіленої церкви» та її східнохристиянської ґенези.
ДО ПИТАННЯ ПРО СИМБІОТИЧНУ ТРАНСФОРМАЦІЮ ДИЗАЙНУ І АРХІТЕКТУРИ
Authors: Вергунова Наталія Сергіївна
Published: December 2019

Мета дослідження полягає у виявленні особливостей симбіотичної трансформації в проектній діяльності дизайнерів і архітекторів. Отримані дані можуть бути використані для подальшого уточнення інтеграції методів дизайнерського і архітектурного проектування, що позначилися в мистецтві постмодернізму другої половини XX ст. і, ймовірно, отримають подальший розвиток в XXI ст. Методи дослідження. В процесі дослідження був застосований комплекс загальнонаукових методів (історико-порівняльний, хронологічний, метод термінологічного аналізу), що сприяв виявленню й розгляду низки професійних закономірностей, властивих дизайнерській та архітектурній практиці. Наукова новизна роботи полягає в комплексному дослідженні взаємодії дизайну і архітектури та їх проектних результатів на сучасному етапі. Висновки. Виявлені особливості симбіотичної трансформації дизайну та архітектури припускають необхідність уточнення і перегляду смислового навантаження спеціальності. Може бути розглянуте питання спеціалізованої підготовки універсального фахівця, знання і навички якого дозволять комплексно вирішувати поставлені завдання з більш чітким розумінням відповідальності. Така універсальність сприятиме оптимізації процесу узгодження тих чи тих етапів проєкту, що нерідко спричиняють втрати і за часом, і за якістю, зумовлені тривалим ознайомленням працівника із проєктними даними й матеріалами, а також свідчитиме про професійну цінність і затребуваність фахівця.
ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ ДИЗАЙНУ ДОБИ ПОСТІНДУСТРІАЛЬНОГО СУСПІЛЬСТВА
Authors: Гардабхадзе Ірина Анатоліївна
Published: December 2019

Мета дослідження – осмислення еволюції і тенденцій розвитку сучасного дизайну в умовах постіндустріального суспільства з визначенням імпакт-факторів формування нових функцій та напрямів дизайн-творчості. Методи дослідження. Для аналізу тенденцій розвитку дизайну застосований системний підхід, в основу якого покладена концепція мультидисциплінарності дизайн-творчості, що сприяє поєднанню елементів порівняльного, критичного, історіографічного, термінологічного та контент-аналізу з методом декомпозиції складних процесів на загальній методологічній платформі. Наукова новизна дослідження полягає у визначенні феноменів впливу діджиталізації на розвиток дизайну. Імпакт-фактори впливу цифровізації на формування тенденцій дизайну поділені на групи соціальної, художньо-естетичної і утилітарно-технологічної природи. Динаміка еволюції дизайну проаналізована впродовж початкової, зрілої цифрової та постцифрової стадій розвитку інформаційного суспільства. Запропонований підхід до управління лояльністю штучного інтелекту у тандемі «людина – штучний інтелект». Висновки. Уперше з’ясовано особливості впливу дизруптивних технологій цифровізації на зародження нових напрямів дизайн-творчості. Доведено, що вплив соціальних факторів на тенденції розвитку сучасного дизайну проявляється у формі розширення «зон дії» традиційних напрямів дизайн-творчості, фактори художньо-естетичної природи стимулюють тенденцію розширення горизонтів фантазії дизайнера завдяки синтезу мистецтв та використання елементів аугментованої / віртуальної реальності, а фактори утилітарно-технологічної природи завдяки злиттю різноманітних сфер знань, технологій і мистецтв забезпечують у сучасному дизайні реалізацію «неможливих», нездійсненних раніше технологічних операцій. Для подолання традиційними закладами освіти перманентної проблеми дизайн-освіти – «цифрового» розриву між освітніми програмами і вимогами ринку – їм потрібна модифікація моделі підготовки дизайнерів з акцентом на інтеграцію теорії і практики в реальних умовах дизайн-проектів.