bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
HLA-B*5701 Screening for Hypersensitivity to Abacavir
Authors: Church Joseph A.
Published: October 2008

Mallal S, Phillips E, Carosi G, et al. N Engl J Med. 2008;358(6):568–579

PURPOSE OF THE STUDY. Abacavir is associated with severe and potentially life-threatening hypersensitivity reactions in up to 8% of the white population. In 2002, HLA-B*5701 was noted to be highly associated with this hypersensitivity reaction. The purpose of this study was to evaluate the effectiveness of prospective HLA-B*5701 screening to avoid these reactions.

STUDY POPULATION. A total of 1956 HIV-infected patients from 19 countries who had not previously received abacavir were enrolled.

METHODS. Individual patients were randomly assigned to undergo prospective HLA-B*5701 screening, with exclusion of previously known HLA-B*5701 positive patients from abacavir treatment, or to undergo a standard approach of abacavir use without screening. All subjects who started abacavir were observed for 6 weeks, the time frame in which a large majority of hypersensitivity reactions occur. The clinical diagnosis of hypersensitivity reaction to abacavir was assessed further by epicutaneous patch testing.

RESULTS. The prevalence of HLA-B*5701 was 5.76% (109 of 1956 subjects) of the subjects assigned to receive abacavir. Seventy-two percent were men, 84% were white, and 18% had not received antiretroviral therapy previously. Screening effectively eliminated patch-test–confirmed hypersensitivity. None of the subjects in the prospectively screened group had reactions, compared with 2.7% in the control group. This yielded a negative predictive value of 100% and a positive predictive value of 47.9%. Hypersensitivity reactions to antiretroviral therapy were clinically diagnosed in 93 patients, with a significantly lower incidence in the prospectively screened group (3.4%) than in the control group (7.8%) (P < .001).

CONCLUSIONS. HLA-B*5701 screening dramatically reduced the risk of immunologically confirmed hypersensitivity to abacavir. This pharmacogenetic test is useful for reducing the incidence of immunologically mediated hypersensitivity reactions to abacavir.

REVIEWER COMMENTS. This expansive study demonstrated the clinical usefulness of pharmacogenomics testing for immunologically mediated hypersensitivity to a particular drug. This is the first such demonstration for reactions to antiretroviral agents. A major limitation in the use of abacavir has been the concern for a severe hypersensitivity reaction. The availability of this inexpensive test (approximately $80 at our institution) substantially reduces that potential and allows antiretroviral therapy selection to be based on the drug's merit as an effective antiretroviral agent. A unique feature of hypersensitivity to this particular drug is that it is a true T-cell–mediated reaction. Patch testing has been used for many decades to identify offending contact hypersensitivity allergens (eg, nickel). The search for additional biomarkers that would reflect a potential for adverse reactions to other drugs is ongoing. This type of study leads the way in demonstrating clinical effectiveness of such an approach
Neonatal Antibiotic Treatment Is a Risk Factor for Early Wheezing
Authors: Pieretti Mariah M. , Sicherer Scott H.
Published: October 2008

Alm B, Erdes L, Möllborg P, et al. Pediatrics. 2008;121(4):697–702

PURPOSE OF THE STUDY. To analyze the risk factors for wheezing at 12 months of age with special reference to antibiotic treatment.

STUDY POPULATION. Participants were infants in western Sweden, which includes urban, rural, and coastal areas, who are participating in an ongoing study. Of the total birth cohort of 16 682 infants born in 2003, 50% (8176) were randomly selected.

METHODS. Families of infants were sent an invitation to participate in the study. Respondents completed questionnaires regarding the infant and the family when the child was 6 and 12 months of age. Response rates were 68.5% at 6 months and 68.9% at 12 months. Factors significant in an initial univariate analysis were analyzed in a multivariate model.

RESULTS. At 12 months of age, 20.2% of infants had ≥1 episode of wheezing, and 5.3% had ≥3 episodes of wheezing during the first year of life. Overall, 4.1% received inhaled corticosteroids (ICSs). In the multivariate analysis, independent significant risk factors for “wheezing ever” and for wheezing disorder treated with ICSs were neonatal antibiotic treatment, male gender, gestational age (GA) of <37 weeks, having a mother with asthma, having a sibling with asthma or eczema, and breastfeeding for <5 months. Treatment with antibiotics was more common among extremely preterm infants. Neonatal antibiotic treatment increased the risk of later wheezing in both term and preterm infants. The odds ratio (OR) for infants with a GA of ≥33 weeks was 2.9 (95% confidence interval: 1.8–4.7) and for infants with a GA of ≥37 weeks was 2.9 (95% confidence interval: 1.7–4.9).

CONCLUSIONS. The authors found that treatment with antibiotics in the neonatal period is the most potent independent risk factor for wheezing treated with ICSs during the first year of life.

REVIEWER COMMENTS. Previous studies have suggested that antibiotics in the first year of life are a risk factor for developing asthma. It is difficult, however, to exclude the confounder that infants who wheeze may receive more antibiotics during the first year of life. The advantage of this large study is that administration of antibiotics in the neonatal period was evaluated as an independent risk factor. An obvious limitation, however, is that the study was conducted with a questionnaire that required parental recall. Additional limitations that were partly addressed included lack of determination of the type or duration of antibiotics given, the underlying diagnoses, and confirmation of asthma diagnoses. Nonetheless, this study supports the hygiene hypothesis and presents an opportunity to consider asthma/allergy prevention strategies.
IgE Food Sensitization in Infants With Eczema Attending a Dermatology Clinic
Authors: James John M.
Published: October 2008

Hill DJ, Heine RG, Hosking CS, et al. J Pediatr. 2007;151(4):359–363

PURPOSE OF THE STUDY. Because community-based studies, which report immunoglobulin E food sensitization (IgE-FS) in >80% of infants with moderate atopic eczema, may be influenced by referral bias, the researchers assessed the prevalence of IgE-FS in a cohort of infants with moderate atopic eczema who were attending a dermatology department clinic.

STUDY POPULATION. Consecutive infants (n = 51 [39 boys]; median age: 34 weeks [range: 20–51 weeks]) with moderate atopic eczema severity were studied prospectively.

METHODS. Clinical history and eczema severity were documented. IgE-FS was assessed by the skin-prick test (SPT) (n = 51) and food-specific serum IgE antibody levels (CAP-FEIA test; n = 41). IgE-FS was diagnosed if the SPT or CAP-FEIA level exceeded the >95% predictive reference cutoff for positive food-challenge results.

RESULTS. On the basis of the SPT, 44 (86% [95% confidence interval (CI): 74%–95%]) of 51 infants had IgE-FS (cow's milk, 16%; egg, 73%; peanut, 51%). Using age-specific 95% predicted cutoff values, CAP-FEIA identified 34 (83% [95% CI: 68% to 93%]) of 41 infants with IgE-FS (cow's milk, 23%; egg, 90%). Forty-six (90%) infants had IgE-FS to at least 1 food item according to either the SPT or CAP-FEIA test.

CONCLUSIONS. Atopic eczema was found to be closely associated with IgE-FS in infants attending a dermatology department.

REVIEWER COMMENTS. These data should continue to fuel the ongoing debate, especially between allergists and dermatologists, regarding the role of food allergy in infants with atopic dermatitis (AD). This study addressed IgE-FS in infants who already had moderate-to-severe AD and who presented to a dermatology clinic for evaluation and management. These patients had test results (ie, skin testing or in vitro–specific IgE measurements) demonstrating likely clinical allergy to eggs, cow's milk, and/or peanuts on the basis of previous studies correlating test results with oral food-challenge outcomes. The vast majority (90%) of these infants with AD were sensitive to at least 1 of these foods, demonstrating a very strong association between infants with AD and IgE sensitization to common food allergens. Despite extensive data from this study and previous investigations demonstrating a relationship, the specific role of food allergy in AD remains a “hotly contested” area of clinical research and debate. At this point in time, the balance of clinical evidence favors a specific role of IgE-FS in the pathogenesis of AD.
The Impact of Parents’ Medication Beliefs on Asthma Management
Authors: Gomez Dinger Patricia L. , Kaplan Michael S.
Published: October 2008

Conn KM, Halterman JS, Lynch K, Cabana MD. Pediatrics. 2007;120(3). Available at: www.pediatrics.org/cgi/content/full/120/3/e521

PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate how parents’ beliefs about asthma medications can influence their adherence to their child's prescribed therapy and assess whether race/ethnicity is an independent predictor of medication adherence.

STUDY POPULATION. The authors conducted a cross-sectional survey of parents of children with asthma in southeast Michigan who were on ≥1 preventive asthma medication between April 2004 and February 2005. Parents (n = 1858) were selected from rural, suburban, and urban areas from 40 primary care pediatric offices, of which 1322 agreed to participate in the telephone survey (response rate: 71.2%). There were 622 patients who completed the survey and met the study criteria.

METHODS. To assess parents’ positive and negative attitudes about their child's medications, a previously validated 10-item Beliefs About Medications Questionnaire was used. A necessity-concern differential score was calculated and separated the study population into 3 groups: greater concern than necessity; equal to concern; and greater necessity than concern. To measure medication adherence, a 4-item parent-report scale Medication Adherence Score was used.

RESULTS. Only 14% of the parents reported full compliance with their child's medications. Among 77% of the parents, necessity scores outweighed concern scores. For 17%, concerns outweighed necessity, and 6% had equal scores. Nonminority parents were more likely to have necessity scores that exceeded concern scores (79% vs 68%; P = .03). Other factors associated with parents having a higher concern than need score were parents who used alternative therapies (P = .03), parents whose children were taking <2 preventive medications (P = .01), and parents who rated their child's last exacerbation as moderate to severe. Mean adherence scores increased as the necessity-concern differential score increased.

CONCLUSIONS. When parents’ positive and negative beliefs about medications are weighed against each other, most felt greater need for their child's medications than concern, and this was independently associated with better adherence scores. Nonminority status was independently linked with better medication adherence scores.

REVIEWER COMMENTS. The question that was not answered with this study is whether physician-directed patient education regarding asthma and asthma medications affects parents’ beliefs and subsequent adherence to their child's asthma medications. It would be interesting to explore the basis for parental concern, addressing the concerns and reinforcing the perception of need through education, and then measure the impact of the intervention on change in adherence.
Outcome of a Randomized Multifaceted Intervention With Low-Income Families of Wheezing Infants
Authors: Kim Jennifer S.
Published: October 2008

Klinnert MD, Liu AH, Pearson MR, et al. Arch Pediatr Adolesc Med. 2007;161(8):783–790

PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate whether a secondary intervention applied to infants with a history of multiple wheezing episodes can prevent early asthma and reduce asthma severity and morbidity.

STUDY POPULATION. This study identified 149 children from low-income urban families in the Denver, Colorado, area with ≥3 wheezing episodes before the age of 24 months. These children were followed until they reached 4 years of age.

METHODS. Families were randomly assigned to a 12-month intervention or control group. Home intervention consisted of nursing visits designed to decrease environmental allergen and tobacco-smoke exposure and improve the quality of maternal caregiving and illness management. Psychosocial information was used to individualize plans for behavior change.

RESULTS. The percentage of children with asthma at 4 years of age did not differ significantly between the 2 groups (intervention and control) (P = .33). However, among children with lower symptom severity at study entry, the odds of developing asthma were 3 times lower for those in the intervention group (P = .04). Caregiver quality of life was significantly better (P = .01) and symptom severity was lower (P = .03) for those in the intervention group. It is interesting to note that asthma rates did not differ significantly for children whose mothers had asthma or for those found to be atopic (≥1 positive skin-test result).

CONCLUSIONS. Multifaceted intervention was unsuccessful as a secondary intervention in decreasing the development of asthma in this cohort as a whole. However, asthma development was ameliorated in children with low symptom severity in infancy.

REVIEWER COMMENTS. The nonmedical interventions, performed in a relatively small cohort, were ineffective in altering the progression from infant wheezing to persistent asthma at 4 years of age. However, they did have a significant positive effect on the caregivers’ quality of life compared with those in the control group. The authors hypothesized that children with lower severity at baseline may be more susceptible to changes in environmental exposures or illness-related caregiving. However, the study did not ensure that children with more severe symptoms received appropriate treatment with inhaled corticosteroids or that the medications were administered appropriately. This may explain why only children with milder disease benefited from environmental interventions. The investigators plan to follow these children until the age of 7 years.
H1-Antihistamine Treatment in Young Atopic Children: Effect on Urticaria
Authors: Goldsobel Alan B.
Published: October 2008

Simons FE; Early Prevention of Asthma in Atopic Children Study Group. Ann Allergy Asthma Immunol. 2007;99(3):261–266

PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate the effect of long-term treatment with levocetirizine on urticaria in young children with atopic dermatitis (AD).

STUDY POPULATION. The group studied 510 children with severe AD disease (mean Scoring Atopic Dermatitis [SCORAD] index: 30) aged 12 to 24 months at enrollment. This study is from the Early Prevention of Asthma in Atopic Children (EPAAC) study.

METHODS. This was a multicenter, randomized, double-masked, parallel-group, placebo-controlled study. Enrolled children were followed for 18 months on treatment with levocetirizine 0.125 mg/kg or placebo twice daily. The occurrence of urticaria was recorded on diary cards by parents or caregivers and “validated” by study investigators (validation was not explained).

RESULTS. During the 18 months of treatment, 27.5% (70 of 255) of the children receiving levocetirizine experienced urticaria in contrast to 41.6% (106 of 255) of the children receiving placebo (P < .001). The mean number of episodes of urticaria was 0.71 ± 0.11 and 1.71 ± 0.25 in the levocetirizine and control groups, respectively (P < .001). Urticaria was noted on a mean of 4.43 days in levocetirizine-treated patients and 5.36 days in placebo-treated patients (P < .001). For 85% of the children, the urticaria lasted ≤7 days. In 77% of the children with urticaria, the outbreak was associated with food ingestion. No significant adverse effects or long-term adverse effects were noted with active treatment.

CONCLUSIONS. Forty-two percent of highly atopic young children in the EPAAC study had acute urticaria, predominantly associated with food ingestion. Levocetirizine was effective at preventing urticarial outbreaks and had a modest effect treating urticaria, as demonstrated by the decrease in the duration of the episodes.

REVIEWER COMMENTS. In a previous, similar trial (Early Treatment of the Atopic Child [ETAC]) in young children with AD treated with cetirizine, acute urticaria was reported in 16% of the patients treated with placebo and 6% of the patients treated with the antihistamine (Simons FE. J Allergy Clin Immunol. 2001;107[4]:703–706). These patients were less highly atopic than the present study. The current EPAAC study is hindered by the lack of explanation of validation of urticarial episodes. This study has extended knowledge on the safety of cetirizine/levocetirizine for young children with AD and their efficacy in preventing acute urticaria resulting from food allergy.
The Natural History of IgE-Mediated Cow's Milk Allergy
Authors: Sicherer Scott H.
Published: October 2008

Skripak JM, Matsui EC, Mudd K, Wood RA. J Allergy Clin Immunol. 2007;120(5):1172–1177

PURPOSE OF THE STUDY. Cow's milk allergy (CMA) is generally reported to resolve in 85% of children by the age of 3 to 5 years. This study evaluated the rate of resolution of CMA in a food-allergy referral population with emphasis on factors predicting resolution.

STUDY POPULATION. Final selection of charts for review and abstraction were obtained from clinical records of 4117 patients seen by 1 of the authors over 14 years; 1368 patients had food allergy, and 1073 patients had CMA. After excluding non–immunoglobulin E (IgE)-mediated disease and fewer than 2 visits, 807 patients’ charts were reviewed.

METHODS. A retrospective chart review was conducted, and 3 definitions were applied regarding tolerance of cow's milk. The strictest definition (1) was tolerating home introduction or a supervised food challenge, the second definition (2) included those with a milk-specific IgE level of <3 kU/L and no history of clinical reactions in 1 year, and the least stringent criteria (3) included a milk-specific IgE level of <15 kU/L and no history of clinical reactions in the preceding year.

RESULTS. When tolerance was defined by using the most stringent criteria, only 5% outgrew their allergy by 4 years of age, 21% by 8 years of age, 37% by 12 years of age, and 55% by 16 years of age. With criteria 2, the rates of resolution were 19% at 4 years of age, 42% by 8 years of age, 64% by 12 years of age, and 79% by 16 years of age. For the least stringent criteria (3), 26% were tolerant by 4 years of age, 56% by 8 years of age, 77% by 12 years of age, and 88% by 16 years of age. The higher the milk-specific IgE level noted per patient, the less likely was prompt resolution (P < .001). Coexisting asthma (P < .001) and allergic rhinitis (P < .001) were also significant predictors of delayed tolerance.

CONCLUSIONS. The prognosis for CMA in this population was worse than previously reported. However, some patients developed tolerance during adolescence, indicating that follow-up and reevaluation of patients with CMA is important in their care. Cow's milk–specific IgE levels are highly predictive of outcome.

REVIEWER COMMENTS. It is depressing to see recent studies supporting a slower resolution of common food allergies (see also the following review on a study about egg allergy). However, the good news is that hope is not lost when an allergy persists into school age; these studies confirm that children may continue to “outgrow” allergies into adolescence and that repeated evaluations are helpful. It must be appreciated that this study represents a referral population that likely is enriched for children with a more persistent phenotype of milk allergy.
Attenuation of the September Epidemic of Asthma Exacerbations in Children: A Randomized, Controlled Trial of Montelukast Added to Usual Therapy
Authors: Virnig Christine , Gern James E.
Published: October 2008

Johnston N, Mandhane P, Dai J, et al. Pediatrics. 2007;120(3). Available at: www.pediatrics.org/cgi/content/full/120/3/e702

PURPOSE OF THE STUDY. To evaluate whether montelukast, when added to usual asthma therapy, would affect the asthma symptoms experienced during the annual asthma epidemic occurring each year when school resumes after summer vacation.

STUDY POPULATION. Participants included 194 subjects from 2 to 14 years of age with physician-diagnosed asthma. More than 90% of the children had prescriptions for an inhaled corticosteroid (ICS).

METHODS. Children were randomly assigned to receive either an age-appropriate dose of montelukast (n = 98) or placebo (n = 96). The first tablet was taken the evening of September 1 and continued nightly for 45 days. Asthma symptoms, cold symptoms, use of oral prednisone, and unscheduled physician visits resulting from asthma were recorded daily. Subjects were instructed to take the tablet in addition to their usual asthma therapy.

RESULTS. Children who received montelukast experienced 53% fewer days with “worse asthma symptoms” compared with children who received placebo (3.9% vs 8.3%; P < .02). In addition, there was a 78% reduction in the number of unscheduled visits to a physician for asthma (4 vs 18; P = .011). These improvements were seen in patients with and without cold symptoms. Among boys, the greatest benefit from montelukast was seen in those aged 2 to 5 years. Girls benefited most from montelukast when they were between the ages of 10 and 14 years.

CONCLUSIONS. Montelukast, when added to usual asthma therapy, reduced the risk of worsening asthma symptoms and unscheduled physician visits during the annual September asthma epidemic.

REVIEWER COMMENTS. It has long been recognized that epidemics of asthma exacerbations occur annually after students return to school after summer vacation. This study demonstrates that montelukast, a leukotriene-receptor antagonist, could be used in conjunction with usual asthma medications to attenuate some of these annual symptoms. The study population enrolled in this study was composed largely of persistently asthmatic children, based on the fact that >90% were prescribed ICSs. Additional studies are needed to investigate whether a similar reduction in asthma symptoms would be seen in subjects with less-severe asthma. In addition, compliance with the use of prescribed ICS in this study was relatively poor, with only 47% of subjects using an ICS routinely. This is in agreement with other studies that have shown that ICS prescription filling is at its lowest just before the return to school. It remains to be seen whether simply improving compliance with prescribed ICSs at the start of the academic school year would also lead to a significant reduction in asthma symptoms.
Broncho-pleuralis fistulát okozó necrotizáló pneumonia operált esete 2 éves gyermekenr
Authors: Mohos Elemér , Szabó Éva , Módi Judit , Beller József , Szabados György , Nagy Attila
Published: November 2008

Absztrakt

A szerzők a necrotizáló pneumonia (NP) egyik súlyos szövődményének, a broncho-pleuralis fistulának (BPF) a therapiás lehetőségeit ismertetik esetük tapasztalatai és az irodalmi adatok alapján. A necrotizáló pneumonia mellett kialakuló pleurális folyadék esetén hangsúlyozzák a mellűri drainage és – válogatott esetekben – a videoasszisztált thoracoscopia (VATS) fontosságát. Amennyiben BPF alakul ki és a jelentős légáteresztés miatt a beteg oxigén saturatiója nem tartható elfogadható értéken, akkor a fistula elzárását kell megkísérelni lehetőleg bronchoscopos technikát alkalmazva. Amennyiben ez nem lehetséges, akkor indokolttá válhat a fistula thoracotomiából történő ellátása.
A 100. magyar szívátültetés margójára: Egy elemző számvetésr
Authors: Szabolcs Zoltán , Moravcsik Endre , Hüttl Tivadar , Hartyánszky István , Apor Astrid , Bartha Elektra , Kertai Miklós , Bodor Elek
Published: November 2008

Absztrakt

A Semmelweis Egyetem Ér- és Szívsebészeti Klinikáján 2006. szeptember 28-án megtörtént a 100. szívátültetés, majd 15 évvel a magyar szívátültetési program 1992. évi elindítását követően. Ez adja az aktualitását az elmúlt 15 év eredményei áttekintésének. A viszonylag magas műtéti halálozás (15,68%) leggyakoribb oka az akut graft elégtelenség. A Kaplan-Meier túlélési görbe alapján 56%-os 5 éves, és 46%-os 10 éves túlélés találtak. A jelenleg is élő 63 beteg 95% a New York Heart Assotiation (NYHA) I. stádiumban van. A késői halálokok sorában a rosszindulatú betegségek előfordulása a leggyakoribb. Szerzők megállapítása szerint a műtéti szám emelkedésének legfőbb akadálya a várólistára kerülő kevés beteg.
Szívelégtelenség reszinkronizációs kezeléser
Authors: Merkely Béla , Róka Attila , Szilágyi Szabolcs , Zima Endre , Kutyifa Valentina , Apor Astrid , Szűcs Gábor , Gellér László
Published: November 2008

Absztrakt

A szívelégtelenség magas prevalenciájú, a gyógyszeres terápiában tapasztalható fejlődés ellenére is rossz prognózisú betegség. A reszinkronizációs terápia biventricularis pacemakerrel az intraventricularis vezetési zavarral szövődött súlyos szívelégtelenség számos klinikai tanulmányban bizonyított hatékonyságú kezelési módja. Hagyományosan az indikáció alapja a súlyos szívelégtelenség (NYHA III-IV.) optimális gyógyszeres kezelés mellett, megnyúlt QRS időtartam (≥120 ms), echocardiographiás paraméterek (bal kamrai ejectiós frakció legfeljebb 35%). Új módszerek bevezetése (szöveti doppler echocardiograp-hia, CT, MRI, elektroanatómiai térképezés) segíthetnek a potenciálisan responder betegek kiválasztásában. Non-invazív és invazív módszerek segítségével a kezelés individuális beállítása elvégezhető, a hatékonyság responder betegeknél is fokozható. A reszinkronizáció kiemelkedő hatékonysága miatt az indikációs kör szélesítése is cél. Jelenleg enyhe szívelégtelenségben, illetve keskeny QRS esetén vizsgálják a kezelés hatékonyságát. Számos egyéb kérdésre (transzvénás vagy sebészi implantáció, implantálható de-fibrillator szükségessége) csak a jövőben tervezett vizsgálatok adhatnak választ.
A carotis szűkületek stenteléssel történő kezeléser
Authors: Hüttl Kálmán , Nemes Balázs , Dósa Edit , Varga Dániel , Bérczi Viktor
Published: November 2008

Absztrakt

Szerzők a carotis stentelés indikációját, technikai részleteit valamint nemzetközi irodalmát foglalják össze. Az elmúlt 3 évben, intézetükben beültetett carotis stentelések adatait ismertetik. 2003. január 1. és 2006. július 31. között 703 betegen végeztek carotis stent beültetést (CAS). Az átlagos életkor 67 év (39–91 év) volt. A vizsgálatban 273 nő (39%) és 430 férfi (61%) vett részt. A beavatkozást megelőző fél évben 154 betegnek (22%) voltak releváns neurológiai tünetei, 549 beteg (78%) tünetmentes volt. A carotis intervenció indikációjánál tünetes betegek esetén a NASCET ajánlásokat vettük figyelembe. Tünetmentes esetben az ACST tanulmány volt a mérvadó. A szűkületek átlagos értéke 87% volt. A 703 beavatkozásból 684 (97,3%) sikeres volt. A 19 sikertelen eset többségében (n = 12) az anonyma vagy a bal a. carotis communis mélyen ülő eredése és/vagy jelentős fokú elongációja akadályozta meg a vezető katéter felvezetését. A beavatkozások során distalis embolisatio ellen védő eszközt minden esetben használtunk. A 24–48 órás perioperatív 3,11% stroke/halálozási ráta megfelel a nemzetközi elvárásoknak.
Hybrid megoldások az aortaív sebészetbenr
Authors: Dzsinich Csaba , Hüttl Kálmán , Bodor Elek , Nemes Attila , Bíró Gábor , Szabó Gábor , Szeberin Zoltán , Bodor Gábor , Windisch Mária , Gálfy Ildikó , Széphelyi Katalin
Published: November 2008

Absztrakt

A hybrid megoldások a nagyér transzpozícióval szabaddá tett aortaíven eddigi gyakorlatunkban az elektív esetekben kiváló eredménnyel jártak. Az endograftok további fejlődése az úgynevezett elágazó, oldalágakkal rendelkező endograftok előállítása, amelyek individuális tervezést és gyártást feltételeznek, és a hybrid megoldások további lépcsőfokát jelenthetik. Az új lehetőségek jelentősen szélesítették az aorta-ív sebészetében végezhető beavatkozások palettáját, ami szükségessé teszi a cardiovascularis sebészek számára a képzés kiterjesztését és a katéter technikák elsajátítását.
Alsó végtagi artériás thrombolysis az érsebészeti gyakorlatbanr
Authors: Entz László , Laczkó Ágnes , Bíró Gábor , Széphelyi Katalin , Simonffy Árpád , Járányi Zsuzsanna
Published: November 2008

Absztrakt

Az akut alsóvégtagi artériás thrombosis nem csak a végtagot, hanem gyakran az életet is veszélyeztető kórkép. Ezért fontos a műtéti rizikót csökkentő egyéb terápiás eljárások alkalmazása, mint amilyen a katéteres artériás thrombolysis. A manapság használatban lévő thrombolyticumok kivétel nélkül plasmino-gén aktivátorok.

A különböző tanulmányok szerint a legalkalmasabb szerek az urokináz és a szöveti plasminogén aktivátorok, illetve recombináns változataik. Két nagyobb tanulmány foglalkozott az egyes szerek alkalmazásával szerzett tapasztalatok, illetve a random módon párhuzamosan végzett műtétek eredményeinek összevetésével. Mindkét vizsgálat (STILE és TOPAS) megállapította, hogy a fentebb említett szerek alkalmazása a műtétekhez hasonló eredményt ad (70% körüli egy éves amputációmentes túlélés). Különbség az occludált artéria, illetve műér vonatkozásában mutatkozott: a natív artéria elzáródás esetén a műtét adott jobb eredményt, míg graft occlusió esetén a thrombolysis. Megjegyzendő, hogy csak thrombolysis esetén a későbbiek során vagy endovascularis, vagy műtéti beavatkozásra is szükség van.

Saját tapasztalatok és az irodalmi adatok alapján akut artériás thrombosis esetén egyéni mérlegelés alapján graft elzáródás esetén inkább a lysis, míg natív artériás occlusió esetén inkább primer műtét mellett foglalhatunk állást.
Emlőműtéttől a HER2-státuszig, avagy a sebész szerepe a molekulárisan célzott terápiábanr
Authors: Kahán Zsuzsanna
Published: November 2008

Absztrakt

Napjainkban az onkológiai kezelés új korszakát éljük: egyre nagyobb teret kap az egyénre szabott, molekuláris diagnosztika és a célzott terápia. Az új lehetőségek átalakították a szemléletünket, és a terápiás döntéshozatalt. A megváltozott klinikai gyakorlat eredményeképpen a daganatos betegek gyógyulási illletve kezelési eredményei tovább javultak. A molekulárisan célzott terápia sikerességére vonatkozó egyik első elméleti és gyakorlati jelentőségű példa a HER2-pozitív emlőrák kezelésére kifejlesztett trasztuzu-mab alkalmazása. A trasztuzumab a HER2-pozitív korai emlőrák adjuváns kezelésének részeként adva drámaian javítja a gyógyulás esélyét. A betegek sikeres interdiszciplinális ellátásában a sebésznek kettős felelőssége van: egyrészt a daganat eltávolításával megteremti a kuratív kezelés alapját, másrészt a meg-felelő minőségű műtéti szövetminta biztosításával hozzájárul a terápiát, és ezáltal a beteg sorsát befolyásoló molekuláris labordiagnosztika eredményességéhez, illetve közvetve az egyénre szabott, műtét utáni kezeléshez.
A VATS szerepe a tompa mellkasi sérülések kezelésébenr
Authors: Szentkereszty Zsolt , Horkai Péter , Furka Andrea , Sápy Péter , Sz. Kiss Sándor , Fekete Károly
Published: November 2008

Absztrakt

Bevezetés:A tompa mellkasi sérülések diagnózisában és kezelésében egyre gyakrabban alkalmazott módszer a video asszisztált thoracoscopia (VATS). Az esetek egy részében csupán diagnosztikai jelentőséggel bír, míg más esetekben végleges ellátást biztosít. A szerzők a VATS diagnosztikus és terápiás alkalmazásának lehetőségeit elemzik 83 haemothorax miatt kezelt betegnél.

Betegek és módszer:Tompa mellkasi sérülés okozta akut haemothorax miatt 83 beteget (60 férfi, 23 nő, átlagéletkor: 54,4 év) kezeltek. A betegek közül 31 (37,3%) esetben kellett mellkas csövezést alkalmazni. Két (2,4%) betegnél végeztek sürgős throracotomiát. Összesen 11 (13,3%) betegnél történt elektív, programozott VATS, 3 esetben diagnosztikus céllal, 8 esetben terápiás beavatkozásként. A három diagnosztikus beavatkozás során baloldali rekeszizom sérülést észleltek, majd thoracotomiát végeztek. Nyolc esetben haematoma evacuatio és 3 esetben arteria intercostalis coagulatio is történt.

Eredmények:A VATS-szal kapcsolatos műtéti és posztoperatív szövődményt nem észleltek. A thoracoto-mia mindhárom rekeszsérülést igazolta. A 8 terápiás VATS után valamennyi beteg gyógyult. A VATS-szal kezelt betegek átlagos ápolási ideje 7,8 nap, a rekeszsérült, throracotomizált betegeké 11,3 nap volt.

Következtetés:A VATS hasznos lehetőség a tompa mellkasi és rekeszizom sérülések diagnózisában. Az esetek egy részében alkalmazásuk végleges gyógyulást eredményez.
Sternoclavicularis ízület fertőzésének sebészi kezeléser
Authors: Szentkereszty Zsolt , Pósán János , Pető Katalin , Sápy Péter , Boros Miklós , Takács István , Sz. Kiss Sándor
Published: November 2008

Absztrakt

Bevezetés: A sternoclavicularis ízület pyogen fertőzése ritka kórkép, melynek kezelése lehet konzervatív (antibiotikumok), vagy sebészi (az ízület feltárása és drainage-a, illetve annak resectioja). A szerzők elemzik a sternoclavicularis ízület pyogen fertőzése miatt kezelt betegek oki és predisponáló tényezőit, tüneteit, a diagnózis és a műtéti kezelés kérdéseit és annak eredményességét.

Betegek és módszer: A 6 betegnél (5 férfi, egy nő, átlagéletkor: 56, 8 év) a kiváltó ok 2-2 esetben trauma, illetve távoli szeptikus góc, 1-1 esetben intraarticularisan adott injekció, illetve korábbi sugárkezelés volt. A betegségre hajlamosító tényező (diabetes mellitus, köszvény, krónikus alkoholizmus és májcirrho-sis) 2 betegnél volt kimutatható. A leggyakoribb tünet az ízület duzzanata, a bőrpír, a láz, a fájdalom és a váll mozgáskorlátozottsága volt. Valamennyi betegnél a CT-vizsgálat igazolta az ízület destructioját. Konzervatív terápiát egy esetben alkalmaztak, de ennek eredménytelensége miatt radikális resectiot végeztek. Egy-egy betegnél a többszörös szeptikus góc és a kísérő mediastinitis miatt először debridement és drainage műtét, később második ülésben resectio, a többi három betegnél első ülésben az ízület resectioja történt.

Erdemények: A konzervatív, illetve drainage kezelés mindhárom esetben eredménytelen volt, ezzel szemben az ízület resectioja valamennyi betegnél gyógyulást eredményezett. Műtéti szövődményt nem észleltek. Radikális műtét után átlagosan 28,2 hónappal a funkcionális eredmények kiválóak voltak.

Következtetések: A konzervatív kezelés és a drainage csak akkor ajánlott, ha súlyos szövődmények társulnak a betegséghez. Ilyenkor második ülésben érdemes resectiot végezni. A legeredményesebb kezelési módnak a radikális resectiot tartják.
A kóros hegek kezelésének és megelőzésének lehetőségei napjainkbanr
Authors: Kelemen Ottó , Kollár Lajos
Published: November 2008

Absztrakt

A kóros hegképződések etiológiája napjainkban is jórészt ismeretlen, különös tekintettel a keloidok kialakulására. A szerzők a hazai és a nemzetközi irodalom retrospektív elemzése, valamint saját eredményeik alapján foglalják össze a kóros hegek tapasztalaton alapuló kezelési és megelőzési protokolljait. A kortikoszteroidokat az 1960-as évektől kezdődően alkalmazták intralézionálisan a hipertrófiás hegek és a keloidok kezelésére. Ezt követte az 1970-es évektől a nyomás kezelés módszere, majd a következő évtizedben a polisziloxán-tapaszos módszer. A keloidok magas recidíva aránya miatt a különféle eljárásokat és a radioterápiát kombinálták, és ajánlottá vált a komplex kezelés. Az újabb, modern eljárásokat is – a különböző típusú lézereket, és a krioterápiát – bevetették a keloid ellen. Bővült a helyileg alkalmazható készítmények köre. A kutatás az elmúlt évtizedben újabb intralézionálisan adható szerek keresése és a genetikai vizsgálatok felé fordult. Fokozatosan kialakul az adjuváns és az alternatív eljárások helye is a protokollokban. Mivel megszületett az objektív és az általánosan elfogadott hegértékelő módszer, annak alkalmazása (az ún. Vancouver-klasszifikáció és pontrendszer) már lehetővé tette a kontrollált, randomizált tanulmányok végzését. Lehetséges a különféle terápiás protokollok hatásosságának prospektív vizsgálata, megfelelő utánkövetési idővel. A módszerek hatásosságának összehasonlítása azonban nehéz, mivel napjainkban még hiányzik egy-egy adott kezelési mód pontos terápiás eredményének meghatározása.
Prognostic factors in the surgical treatment of gastric cancer – 10 years experience
Authors: Káposztás Zsolt , Kalmár Katalin , Cseke László , Illényi László , Kelemen Dezső , Horváth Örs Péter
Published: November 2008

Background:In spite of the increase in radicality and extended resections, the prognosis of gastric cancer is very poor. Surgical resection is the only effective therapy. The morbidity and mortality of surgical interventions decreased during the last years.

Method:The aim of this study was to evaluate the prognostic effect of different factors on survival of gastric cancer. A retrospective study of 483 patients with gastric cancer was performed. Data were collected from January 1993 to December 2002. There were 380 resections, 267 (70,2%) total gastrectomies, 93 (24.8%) distal resections and 20 (5.2%) proximal resections. Epidemiological factors, tumour and treatment related parameters were analysed. Kaplan-Meier method was used to assess survival and Cox regression analysis to evaluate the effect of prognostic factors on survival.

Results:The rate of R0 resections was 73.4% for total gastrectomy, and 73% for distal gastrectomy. The five-year overall survival of the entire population was 26.08%, 36.2% of the resected patients and 69.05% of curative resections. In concordance with literature findings, radicality of resection, depth of tumour invasion and lymph node metastases proved to be the most powerful independent prognostic factors.

Conclusion:Prognosis of gastric cancer can be remarkably improved by a complete resection of the tumour and its lymphatic drainage, even if extension of the resection is needed.
Változások a primer gyomor lymphomák kezelési stratégiájábanr
Authors: Tóth Imre , Nagy Zsolt , Barna Tibor , Szűcs Géza
Published: November 2008

Absztrakt

A gyomor primer lymphomáinak kezelési stratégiája napjainkban a hatékony kemoterápiának és immunoterápiának köszönhetően változás alatt áll. Míg korábban az elsődleges gyógymód a sebészi reszekció volt és a kemoterápia csak mint ennek kiegészítése jöhetett szóba kuratív célból, addig ma ez a trend megfordulni látszik. A korai stádiumú kis malignitású MALT lymphoma – ha a beteg Helicobacter pozitív – 60%-ban meggyógyítható eradikációs kezeléssel. Totalis gastrectomiát vagy szubtotalis reszekciót D2 lymphadenectomiával II.1. stádiumig javaslunk, R1 esetben adjuváns kemoterápiával. Nagy malignitású gyomor lymphoma esetén a stratégia hasonló, azzal a kiegészítéssel, hogy II.1. stádiumban csak akkor van értelme a reszekciónak, ha biztosan R0 status érhető el. Ezeken kívül kemorezisztens betegeknél is indokolt a reszekció. Az előrehaladott esetekben a műtétnek nincs értelme, csak a szövődmények elhárítása lehet a cél. Sajnos a diagnosztikai nehézségek miatt gyakran csak posztoperatíve derül ki, hogy lymphomát operáltunk.

Jelen munkánkban 2000. január 1. és 2005. december 31. közötti 6 éves periódusban kezelt 38 primer gyomorlymphomás betegünk adatait dolgoztuk fel. Összesen 9 beteg került műtétre, reszekciós műtét 6 esetben történt. Műtét előtt csak 1 betegnél tudtuk, hogy lymphomát operálunk.

A tendencia az, hogy a kemoterápia, immuno-kemoterápia egyre nagyobb teret nyer a gyomor lymphomák gyógyításában. Saját anyagunk is ezt a változást tükrözi.
Egyszerűsített, gazdaságos laparoszkópos appendectomiar
Authors: Antal András , Pósa István , Varga József , Kovács Zoltán , Nagy Gábor
Published: November 2008

Absztrakt

A szerzők ismertetik a laparoszkópos appendectomia jelenlegi megítélését.

Bemutatják a klippes appendix csonk zárással egyszerűsített műtéti technikát.

Beszámolnak az első ötven műtétben szerzett kedvező tapasztalataikról. A műtéti technika az endolooposnál egyszerűbb, gyorsabb, az endoszkópos varrógépesnél lényegesen olcsóbb.

Az eredmények alapján az ismertetett endoszkópos műtétet a hagyományos appendectomia értékes alternatívájának tekintik.
Kettős vese átültetés – egy lehetőség a transzplantációk számának növelésérer
Authors: Csapó Zsolt , Forgács Bence , Kahan Barry D. , Podder Hemangshu
Published: November 2008

Absztrakt

A dializált betegek számának növekedési ütemét a transzplantációk száma, a donor szám lassú növekedése miatt nem tudja követni. A használható szervek számának növelésére a rokon és nem rokon élő donorok szervei használhatóak, valamint meghatározott feltételek mellett marginális donorok (extended criteria donors) veséi. Ezen utóbbi veséknél a megfelelő funkció eléréséhez a donor mindkét veséjének egy recipiensbe való beültetése szükséges.

A Texasi Egyetem transzplantációs osztályán két év alatt 5 betegnél végeztünk kettős vese beültetést olyan szervek felhasználásával, melyeket hagyományos transzplantációra egyik transzplantációs osztály sem fogadott el. A veséket egyoldalra, retroperitonealis feltárásból, a fossa iliacaba helyeztük.

A recipiensek átlag életkora 44.4 év volt, két beteg a magas immunologiai rizikó csoporthoz tartozott. A beültetés után mind az 5 betegnél azonnali veseműködést észleltünk. Az átlagos kórházban tartózkodási idő (6.25 nap) alatt a transzplantációt megelőző 1000µmol/l feletti átlagos szérum kreatinin szint 350 µmol/l-re csökkent. A glomerulus filtrációs ráta (GFR) 7 ml/percről 41 ml/percre emelkedett. Két betegnél zajlott, a vesefunkciót is lényegesen rontó akut rejekció. A kétéves követési idő alatt egyik betegünk sem igényelt hemodializist.

Összefoglalva, a kettős vese transzplantáció jó megoldásnak ajánlható. Úgy gondoljuk, hogy következetes és megfontolt szelekcióval olyan vesék – amelyek önmagukban nem volnának képesek megfelelő vesefunkció biztosítására – kettős vese beültetésként felhasználásra kerülhetnek.
Végtagi sérülések ellátása egy regionális centrumbanr
Authors: Galambos Barnabás , Banga Péter , Kövesi Zsolt , Németh József , Jakab Lajos , Czigány Tamás
Published: November 2008

Absztrakt

Bevezetés: A szerzők elemzik retrospektív vizsgálatukban 1986-tól 2006-ig egy regionális érsebészeti centrum érsérüléseit a kialakulás mechanizmusa, típusa, lokalizációja a sebészeti kezelés és a terápiás eredmények alapján.

Anyag és módszer: Ezen periódus alatt 128 érsérülés közül 90 direkt 30 indirekt behatás miatt alakult ki ill. a trauma által okozott krónikus károsodás (álaneurizma, trombózis, AV fisztula) következtében 8 esetben történt beavatkozás. Izolált érsérülés 97 betegnél fordult elő, míg 31 esetben ideg, csont és lágyrészsérüléssel kombinálódott az érsérülés. Leggyakrabban az artéria femoralis superficialis (22,6%) és a popliteo-cruralis (22,6%) artériák sérültek, ezeket követték a radio-ulnaris erek (13,2%).

Eredmények: Százharminckét esetben volt szükség műtéti megoldásra, többek között direkt varrat 26, artériás sérülésnél interpozíció 50, vénasérülésnél interpozíció 5, end to end anasztomózis 12, vénafoltplasztika 7 esetben volt a választott műtét. Huszonnyolc esetben végeztünk nem-rekonstruktív, 4 esetben pedig endovaszkuláris beavatkozást. Öt szekunder amputációt végeztünk és 5 beteget veszítettünk el. A végtagmentési arány 95%-os volt.

Megbeszélés: A végtagi érsérülések sikeres rekonstrukcióinak a limitáló tényezői az egyidejű, kombinált, súlyos csont, lágyrész és idegsérülések.
Flexibilis endoscoppal készített gastro-entero anastomosis ritkaföldfém mágnesek segítségével sertés gyomorbél traktus felhasználásával készített bioszintetikus modellenr
Authors: Lukovich Péter , Jónás Attila , Bata Pál , Tari Krisztina , Váradi Gábor , Kádár Balázs , Mehdi Sadat Akhavi , Kupcsulik Péter
Published: November 2008

Absztrakt

Bevezetés: Számos rosszindulatú megbetegedés okozhat gyomorürülési akadályt. A műtéti gastro-enteralis bypass – amellett, hogy narcosist igényel – a gyenge általános állapotú betegeknél nagy kockázatú beavatkozásnak számít. Az endoscopos öntáguló fémstent behelyezése kevésbé invasív ugyan, de gyakoriak a szövődmények. Az utóbbi években egy új minimálisan invasív technikáról jelent meg közlés, melyben a gastro-enteralis anastomosis készítéséhez mágneseket használtak fel.

Anyag és módszer: Házi sertés gyomor-bél traktusának felhasználásával bioszintetikus modellt készítettünk. A beavatkozást endoscop és röntgen képerősítő ellenőrzése mellett végeztük, a röntgen kontraszt fokozására a modellt fiziológiás sóoldatba helyeztük. A két, közepén lyukkal bíró ritka földfém mágnest (remanencia 2500 Gauss, D : 10 mm) vezetődrót és duodenumszonda segítségével helyeztük be. Az első mágnest az első jejunumkacsba, míg a másodikat a gyomorba vezettük, pozicionálásukhoz az endoscopot használtuk. Amikor a mágnesek a megfelelő helyzetbe kerültek, a vezetődrótokat eltávolítottuk, és a mágnesek összetapadtak. A mágnesek közötti nyomás – élő szöveten – steril gyulladáshoz vezet, mely adhesiot hoz létre a belek között, majd 7–10 nappal később a necrosis következtében létrejön az anastomosis.

Eredmény: A bioszintetikus modellen – élő állat nélkül – begyakorolható volt az endoscopos módszer. A 10 alkalommal végzett beavatkozás során a mágnesek sikeresen összetapadtak a gyomor és a jejunum falán keresztül. Gyakorlással a beavatkozáshoz szükséges idő 40 percről 20 percre volt csökkenthető.

Következtetés: A hagyományos endoscoppal és eszközökkel kivitelezhető beavatkozás és élő állatokon történt gyakorlást követően hasznos megoldása lehet a gyomorürülési panaszoknak.
The alternative route of low-temperature preparation of highly oriented lead zirconate titanate thin films by high gas-pressure processing
Authors: Zhang X.D. , Meng X.J. , Sun J.L. , Lin T. , Ma J.H. , Chu J.H. , Wang N. , Dho Joonghoe
Published: October 2008

The Pb(ZrxTi1–x)O3(PZT) films sputter deposited on LaNiO3(LNO)/Si(100) substrates were recrystallized to highly (l00)-oriented perovskite structure by high oxygen-pressure processing (HOPP) and high argon-pressure processing (HAPP), which were performed at a relatively low temperature 400 °C compared to the normally required temperature condition above 600 °C. Ferroelectricity of PZT films was investigated by a measurement of P-E hysteresis loop. The P-E hysteresis loops of the PZT(52/48) and PZT(30/70) films after HOPP showed better squareness and larger remnant polarization than those of as-sputtered ones prepared at a high temperature of 600 °C. Although the PZT films with HAPP also showed a high (l00)-oriented perovskite structure and obvious ferroelectricity, their P-E loops suggested relatively poor ferroelectricity compared to those of the PZT films with HOPP. This means that a further optimization for HAPP is needed to improve ferroelectricity of PZT films.
High-temperature tensile properties of in situ-synthesized titanium matrix composites with strong dependence on strain rates
Authors: Xiao Lv , Lu Weijie , Qin Jining , Zhang Di , Wang Minmin , Zhu Feng , Ji Bo
Published: October 2008

High-temperature titanium matrix composites reinforced with hybrid reinforcements are synthesized by common casting and hot working technologies. Tensile properties are tested at different temperatures and strain rates. Ultimate strengths of the composites are significantly enhanced under all conditions and decrease when the strain rate is lower. Equicohesive temperature of the matrix is around 873 K at the strain rate 10−3s−1 and well below 873 K at 10−5s−1. At higher temperature or lower strain rate, interfacial debonding is more drastic and reduces the strengths of composites. The materials are embrittled under creep-rupture conditions. Strict reinforcement morphology is required for more complex service conditions at high temperatures in metal matrix composites.