bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
ПОРУШЕННЯ СЕРЦЕВОГО РИТМУ В ПОСТКОВІДНОМУ ПЕРІОДІ
Authors: Дзига C. В. , Бакалець О. В. , Заєць Т. А. , Бегош Н. Б.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Прояви ураження серця після SARS-CoV-2-асоційованого міокардиту варіюють від безсимптомних чи симптомних електрокардіографічних змін, зворотних при лікуванні, до фатальних аритмій та тяжкої серцевої недостатності. Найпоширенішими з порушень ритму є надшлуночкові тахіаритмії, виникнення яких має складний патогенез при коронавірусній інфекції. Аритмії після COVID-19 потребують поглибленого вивчення, оскільки нерідко погіршують якість життя пацієнта та становлять загрозу для його життя.
Мета – проаналізувати наукові джерела щодо серцевих аритмій при коронавірусній інфекції та висвітлити власне клінічне спостереження, що стосується діагностичних аспектів виявлення складних порушень ритму, які утримуються в пацієнта в постковідний період.
Матеріал і методи. Проналізовано літературні публікації, що висвітлюють можливі клінічні варіанти кардіальних ускладнень при COVID-19, та інтерпретовано порушення серцевого ритму пацієнта після перенесеного COVID-19 за результатами холтерівського моніторування ЕКГ з використанням багатофункціонального електрокардіографічного комплексу ECG-pro (ІМЕСК).
Результати. Описаний клінічний випадок пацієнта з SARS-CoV-2-асоційованим міокардитом в анамнезі. У 2020 р. діагноз верифіковано на підставі лабораторних та МРТ-ознак, що вказували на активний запальний процес у міокарді. Пацієнту призначено протизапальне лікування та антикоагулянтну терапію. Через 2,5 року при проведенні холтерівського моніторування ЕКГ виявлено численні надшлуночкові та шлуночкові порушення ритму: пароксизмальну форму фібриляції-тріпотіння передсердь з нормо- та тахісистолією шлуночків протягом 30 % часу спостереження, часту політопну надшлуночкову екстрасистолію з аберацією проведення на шлуночки та мономорфну шлуночкову екстрасистолію. Дані порушення ритму розцінено як наслідок перенесеного міокардиту у зв’язку з коронавірусною інфекцією та призначено антикоагулянтну та протиаритмічну терапію.
Висновки. Збільшення кількості випадків коронавірусної інфекції призводить до зростання кількості осіб із його ускладненнями. Серцеві аритмії суттєво позначаються на якості життя в постковідний період. Найціннішим діагностичним методом у скринінгу в симптомних пацієнтів залишається холтерівське моніторування ЕКГ, що дозволяє вирізнити різні порушення серцевого ритму та провідності, забезпечує раннє призначення та контроль за ефективністю терапії.
БАКТЕРІОЛОГІЧНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ МІКРОБНОЇ КОНТАМІНАЦІЇ ВІТРИН АПТЕЧНИХ ПРИМІЩЕНЬ
Authors: Губерук В. В. , Маліновська Л. І. , Когут А. І. , Романюк Л. Б.
Published: February 2024

Резюме. Метою нашої роботи було провести бактеріологічне дослідження змивів із вітрин аптек з метою виявлення контамінації останніх мікроорганізмами та проаналізувати структурний склад отриманих проб, наявність і частоту виявлення у них умовно-патогенних та патогенних мікроорганізмів.
Матеріал і методи. Під час відвідування аптек було взято 26 проб шляхом змивів із вітрин аптек та обмежувачів, що безпосередньо знаходяться між відвідувачем і фармацевтом. Дослідження проводили класичним бактеріологічним методом. Ідентифікували мікроорганізми за морфологічними, тинкторіальними, культуральними, біохімічними властивостями та проводили статистичний аналіз отриманих результатів.
Результати. При дослідженні 26 змивів виявлено 74 штами мікроорганізмів. За результатами бактеріологічного аналізу проб з’ясували, що серед грампозитивних мікроорганізмів, які складають 41,67 % від всієї мікробіоти, трапляються представники таких родів: Micrococcus, Вacillus, Staphylococcus, Streptococcus, Candida. Грамнегативні склали 50,00 % від отриманого біорізноманіття, серед них траплялись Acinetobacter spp., Neisseria spp., Escherichia spp., Yersinia spp., Klebsiella spp., Moraxella spp. Представник грамваріабельних мікроорганізмів – Mobiluncus spp., виявлений у одному зразку, що складає 8,33 %. Згідно з показником зустрічання (Рі) різних родів мікроорганізмів максимально часто висівались представники грампозитивних мікроорганізмів, а саме родів Micrococcus, Staphylococcus та Вacillus. Провівши аналіз індексу постійності С (%), до константних віднесли Micrococcus, Вacillus, та Staphylococcus, у яких він сягає більше 50,0 %. Решта представників грампозитивної флори та всі грамнегативні мікроорганізми слід віднести до тих, що зустрічаються нечасто (1–19,0 %).
Висновки. Оцінюючи мікробну забрудненість вітрин аптек за результатами бактеріологічного дослідження слід зазначити, що вона не перевищує норм, вказаних у діючих нормативних актах, що регламентують роботу аптек: Наказ Міністерства охорони здоров'я України № 275 від 15.05. 2006 року «Інструкція із санітарно-протиепідемічного режиму аптечних закладів»; Наказ МОЗ України № 812 від 17.10.2012 р. «Правила виробництва (виготовлення) та контролю якості лікарських засобів в аптеках».
СТЕАТОЗ ПЕЧІНКИ У ПАЦІЄНТІВ ЗІ СТАБІЛЬНОЮ СТЕНОКАРДІЄЮ
Authors: Комариця О. Й.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. На сьогодні досить багато відомо про асоціацію ішемічної хвороби серця (ІХС) з метаболічно-асоційованою жировою хворобою печінки неалкогольного ґенезу, які мають спільні патогенетичні механізми. Однак дотепер мало уваги приділено клінічним особливостям за умов лише початкової стадії – стеатозу печінки (МАСП)

Мета – виявити відмінності клінічних, лабораторних та інструментальних показників за умов метаболічно-асоційованого стеатозу печінки у пацієнтів з ІХС, стабільною стенокардією (СС).

Матеріал і методи. У стаціонарних умовах 75 пацієнтів з ІХС, СС (31 чол., 44 жін., середній вік 44,05 р.) обстежені та проліковані без збільшення обсягу, поділені на 2 групи: з інтактною печінкою (n=19 віком 39,00 рр.; 5 чол. та 14 жін.) та МАСП (n=56, віком 49,11 рр.; 26 чол., 30 жін.). Цифрові дані опрацьовані статистично.

Результати. Частота МАСП у пацієнтів з CC становила 74,8 %, що істотно перевищувало частоту інтактної печінки (25,2 %, р<0,05), це асоціювалось з старшим віком пацієнтів (49,11±1,97 проти 39,00±3,00 рр.) та з більшою масою тіла (індекс маси тіла 28,69±0,97 проти 23,82±1,80 кг/м2); обидва р<0,05, істотно вищими значеннями печінково специфічної аланінамінотрансферази, сечової кислоти та С-реактивного протеїну, розмірів правого шлуночка та лівого передсердя та порушеннями провідності лівого шлуночка, що, за даними літератури, можна пояснити прискореним ремоделюванням міокарда внаслідок зменшення захоплення глюкози кардіоміоцитами.

Висновок. Метаболічно-асоційований стеатоз печінки асоціюється зі змінами метаболічного фону та стану серця.
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ КОМПЛЕКСНОЇ ТЕРАПІЇ ІЗ ВИКОРИСТАННЯМ ПРОБІОТИКА ТА РЕБАМІПІДУ НА ДИНАМІКУ БІОЛОГІЧНИХ МАРКЕРІВ УРАЖЕННЯ КИШЕЧНИКА ТА ДИСБІОТИЧНІ ЗМІНИ У ХВОРИХ НА НЕАЛКОГОЛЬНУ ЖИРОВУ ХОРОБУ ПЕЧІНКИ ПІСЛЯ СOVID-19
Authors: Сірчак Є. С. , Стегура А. В.
Published: February 2024

резюме. Визначення ефективних біомаркерів для дослідження ураження кишечника у хворих на неалкогольну жирову хворобу печінки (НАЖХП) при  COVID-19 та розробка методів їх корекції є надзвичайно актуальним питанням сьогодення.

Мета дослідження – визначити ефективність впливу комплексної терапії на динаміку біологічних маркерів ураження кишечника (зонулін, кальпротектин (ФКП), α1-антитрипсн (α1-АТ)) і вираження дисбіозу товстої кишки у хворих на НАЖХП та ураження кишечника після COVID-19.

Матеріал і методи. Обстежено 104 хворих на НАЖХП після COVID-19. Хворих поділено на 2 групи залежно від методу лікування: в І групу увійшло 50 хворих, що отримували пробіотик, до складу якого входить Bifidobacterium bifidum, Bifidobacterium lactis та вітамін D3), а ІІ групу склали 54 пацієнтів, які, крім пробіотика, додатково отримували ребаміпід. Усім обстеженим пацієнтам проведено загальноклінічні дослідження.

Результати. Основною скаргою у хворих на НАЖХП після COVID-19, що вказувало на ураження кишечника, були запори, діагностовані у 52,0–50,0 % обстежених до лікування. Проведене лікування сприяло зменшенню запорів у хворих ІІ групи на 40,0 % (р<0,001), тоді як у хворих І групи – на 31,0 % (р<0,01). Проведена комплексна терапія сприяла більш вираженому достовірному зменшенню рівнів ФКП, зонуліну та α1-АТ як у сироватці крові, так і в калі, у обстежених хворих. Рівень зонуліну в сироватці крові та калі у хворих ІІ групи зменшився в 4,3–4,0 рази (р<0,001), тоді як у хворих І групи відповідна динаміка становила 2,5–2,1 раза відповідно (р<0,01). Проведена терапія із використанням пробіотика та ребаміпіду є ефективним засобом для корекції дисбіотичних змін у хворих на НАЖХП та ураження кишечника після COVID-19, що проявлялось нормалізацією біфідо- та лактобактерій, зменшенням умовно-патогенної та патогенної мікрофлори (Enterobacter, Citrobacter, Klebsiella, Clostridium, Staphylococcus, Proteus, Candida).

Висновки. У хворих на НАЖХП після COVID-19 ураження кишечника проявляється запорами, метеоризмом та періодичними болями за ходом товстої кишки. У хворих на НАЖХП після COVID-19 на ураження та порушення бар’єрної функції кишечника вказує збільшення рівнів ФКП, зонуліну та α1-АТ у сироватці крові та калі. Комбінована терапія із використанням пробіотика, до складу якого входить Bifidobacterium bifidum та lactis, вітамін D3 у поєднанні з ребаміпідом, є ефективним методом для корекції рівнів біомаркерів запалення та кишкового бар’єру (ФКП, зонуліну та α1-АТ) у хворих на НАЖХП після COVID-19.
АНГІОГРАФІЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА ПАЦІЄНТІВ ІЗ ГОСТРИМ ІНФАРКТОМ МІОКАРДА ЗІ ЗНИЖЕНОЮ ФРАКЦІЄЮ ВИКИДУ ЛІВОГО ШЛУНОЧКА ТА ІШЕМІЧНОЮ МІТРАЛЬНОЮ НЕДОСТАТНІСТЮ
Authors: Стецюк Л. Р. , Кліщ І. М. , Стецюк І. О.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Метою є дослідження частоти виникнення мітральної недостатності при гострому інфаркті міокарда зі зниженою фракцією викиду ЛШ згідно з результатами ангіографічного дослідження коронарних артерій.

Матеріал і методи. У даному дослідженні використовували загальноклінічне обстеження хворих, лабораторну діагностику, ехокардіографію, електрокардіографію та коронарографію.

Результати. У пацієнтів з гострим інфарктом міокарда та мітральною недостатністю частіше діагностували як інфаркт-залежну судину праву коронарну артерію – 46 осіб (45,55 %), на другому місці – огинаюча гілка лівої коронарної артерії – 34 (33,66 %). Виявлено статистично значиме значення багатосудинного ураження у пацієнтів із мітральною недостатністю – 57 хворих (56,44 %), порівняно із пацієнтами без МН – 18 осіб (37,50 %). У пацієнтів із мітральною недостатністю середній час від моменту виникнення скарг пацієнта до реваскуляризації міокарда склав (37,46±4,79) годин, тоді як у пацієнтів без мітральної недостатності цей час становив (23,39±4,37) годин.

Висновки. Згідно з отриманими даними, інфаркт-залежне ураження ПКА або ОГ ЛКА, збільшення часу від виникнення симптомів інфаркту міокарда до реваскуляризації та відсутність антероградного кровотоку в артерії після реваскуляризації погіршують прогноз та збільшують ймовірність виникнення МН.
ЗАСТОСУВАННЯ РЕАКЦІЇ НЕПРЯМОЇ ІМУНОФЛУОРЕСЦЕНЦІЇ (ТЕХНОЛОГІЯ БІОЧИП) ДЛЯ ДІАГНОСТИКИ ЕПШТЕЙНА-БАРР-ВІРУСНОЇ ІНФЕКЦІЇ В ЖИТЕЛІВ ТЕРНОПІЛЬЩИНИ
Authors: Юзьків Т. І. , Гук М. Т. , Шкільна М. І. , Івахів О. Л. , Корда М. М. , Кліщ І. М.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Мета – діагностувати EBV-інфекцію у жителів Тернопільської області за вмістом сироваткових антитіл класів М та G до антигенів вірусу: капсидного та його білків gp125 і р19, антитіл класу G – до раннього та ядерного антигенів, визначених одночасно за допомогою РНІФ (технологія БІОЧИП).

Матеріал і методи. У Центрі з вивчення Лайм-бореліозу та інших інфекцій, що передаються кліщами, при Тернопільському національному медичному університеті імені І.  Я.  Горбачевського МОЗ України, обстежено 26 пацієнтів віком від 30 до 72 років, які мали клінічні прояви EBV-інфекції. Чоловіків було 7 (26,9 %), більшість обстежених склали жінки – 19 (73,1 %). Проживали в місті 18 (69,2 %) осіб, у селі – 8 (30,8 %).

Для діагностики EBV-інфекції використали мультиплексну реакцію непрямої імунофлуоресценції (РНІФ) (технологія БІОЧИП). Застосували тест-систему «BIOCHIP Sequence EBV (with avidity determination)» (EUROIMMUN, Німеччина), яка містить капсидний антиген і його білки gp125 і р19, ядерний та ранній антигени EBV.

Результати визначення специфічних антитіл до зазначених антигенів EBV оцінювали в полі зору флуоресцентного мікроскопа (Olympus IX70, ок ×10, об ×20;40) за яскраво-зеленим світінням імунного комплексу антиген-антитіло, міченого флуоресцеїном, яке було специфічним для кожного із вказаних антигенів.

Результати. Метод мультиплексної непрямої імунофлуоресценції з використанням технології БІОЧИП дозволив діагностувати хронічну EBV-інфекцію в усіх обстежених пацієнтів, а за рахунок одночасно виявлення різних поєднань IgG до капсидного антигену EBV та його білків gp125 і р19, а також до ядерного і раннього антигенів, встановити у 46,2 % осіб із EBV-інфекцією стадію реактивації, у 34,6 % – давнє інфікування, у 19,2 % – хронічну інфекцію з недавньою реактивацією.

У хворих на хронічну EBV-інфекцію частіше відзначали скарги на збільшення лімфатичних вузлів (56 %) і біль у м’язах та суглобах (36 %).

Висновок. Зазначений метод для діагностики хронічної EBV-інфекції в Тернопільській області застосований вперше і продемонстрував високу інформативність.
ОСОБЛИВОСТІ ЛІКУВАННЯ НЕПРОТЯЖНИХ СТРИКТУР УРЕТРИ З ВИКОРИСТАННЯМ МІТОМІЦИНУ С
Authors: Шеремета Д. Р. , Воробець Д. З.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Відновлення нормальної прохідності уретри є однією із найскладніших задач у хірургії цих станів. Для запобігання формуванню стриктур, зокрема, при ятрогенних втручаннях, іноді використовують цитостатики. Так, мітоміцин С застосовується для лікування чи запобігання формуванню рубцевих змін у постопераційний період.

Мета роботи – з’ясування ефективності дії мітоміцину С для запобігання формуванню стриктур при оптичній уретротомії.

Матеріал і методи. Обстежено та проoперовано 120 пацієнтів зі стриктурами уретри та клінічно-вираженим порушенням акту сечовипускання. Пацієнтів поділено на 2 групи: контрольну, в якій оптична уретротомія виконана без введення мітоміцину С (n=45), та дослідну – оптична уретротомія виконувалась із введенням мітоміцину С (n=75). Оптична уретротомія проводилась за стандартною методикою з використанням уретротома з «холодним» ножем. Мітоміцин С застосовували в концентрації 0,2 мг/мл і вводили в рубцеву тканину.

Результати. Стриктури ятрогенного генезу траплялися найчастіше і складали 55,0 %. На другому місці були посттравматичні стриктури (24,2 %). Приблизно однакова кількість пацієнтів мали стриктури уретри запального та ідіопатичного генезу, відповідно 10,0 та 10,8 %. Аналіз локалізації стриктур виявив, що у 6,7 % пацієнтів вони знаходилися в човноподібній ямці, у 17,1 % – у пенільному відділі уретри, у 55,8 % – у бульбарному відділі уретри та у 20,4 % – у двох і більше пошкоджених відділах уретри. Після проведення оптичної уретротомії через 12 місяців спостереження у контрольній групі ще у 4 пацієнтів спостерігались ознаки рецидиву стриктури. У дослідній групі  явищ рецидиву не було виявлено у жодного пацієнта, порівняно з попереднім контрольним візитои у 3 місяці.

Висновок. Проведення оптичної уретротомії та проведення оптичної уретромії із введенням мітоміцину С найбільш ефективне при протяжності стриктур до 2 см. При більш протяжних стриктурах використання мітоміцину С менш ефективне.
КЛІНІЧНИЙ ВИПАДОК ЕНДОСКОПІЧНОГО ВИДАЛЕННЯ ДОВГОГО СТОРОННЬОГО ТІЛА ШЛУНКА
Authors: Нецюк О. Г. , Беденюк А. Д. , Бурак А. Є.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. У статті описано рідкісний випадок ендоскопічного видалення зубної щітки зі шлунка. Наведено приклади тактики лікаря-ендоскопіста при виявленні різних типів сторонніх тіл.

Висновки. 1. Ендоскопія є «золотим стандартом» в алгоритмі діагностики захворювань верхніх відділів шлунково-кишкового тракту. 2. Вчасно та правильно проведене ендоскопічне дослідження дозволяє виявити стороннє тіло та зберегти здоров’я пацієнта.
РЕЗИСТЕНТНА АРТЕРІАЛЬНА ГІПЕРТЕНЗІЯ З ТЯЖКОЮ КОМОРБІДНІСТЮ
Authors: Радецька Л. В. , Ярема Н. І. , Боб А. О. , Чукур О. О. , Хоміцька А. І. , Савченко І. П.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. Мета – проаналізувати клінічний випадок з резистентною артеріальною гіпертензією (АГ), виявити основні причини неефективності її лікування.

Матеріал і методи. У даному клінічному випадку перебіг гіпертензії ускладнювався її поєднанням з цукровим діабетом (ЦД), аліментарно-конституційним ожирінням (АКО), хронічною нирковою недостатністю (ХНН), бронхіальною астмою (БА) та остеоартрозом (ОА).

Результати і висновки. Особливо важливими факторами лікування гіпертонічної хвороби (ГХ) є корекція способу життя пацієнта та комплаєнс лікування. Сучасна її медикаментозна терапія високоефективна, доступна, базується на результатах багатоцентрових рандомізованих досліджень, проте немає таких досліджень, котрі б порівнювали ефективність конкретних схем лікування, вибір якого лежить на сімейному лікареві.
КЛІНІЧНІ ПРИКЛАДИ РЕАБІЛІТАЦІЇ ПОРУШЕНЬ ОПОРНО-РУХОВОГО АПАРАТУ В ПАЦІЄНТІВ ІЗ ОЖИРІННЯМ
Authors: Денефіль О. В. , Паламарчук Л. П. , Копитчак І. Р.
Published: February 2024

РЕЗЮМЕ. В усьому світі за останні роки зростає число людей, які мають ожиріння та надмірну масу тіла. Ожиріння підвищує ризик захворювань попереку. Люди з ожирінням відчувають значно більше навантаження на хребет, порівняно з людьми з нормальною масою, під час навантажень.

Мета – виявити особливості порушень поперекового відділу хребта в осіб з ожирінням та провести у них корекцію виявлених порушень.

Матеріал і методи. Проведено корекцію маси тіла у 3 пацієнтів з болями в колінних суглобах з ожирінням, які звернулися до лікаря-дієтолога.

Результати. У хворої К., 39 років, ожиріння І ст. Хвора скаржиться на болі в колінах, які пов’язує із надмірною масою тіла. Результати комп’ютерної томографії вказують на наявність гриж Шморля на рівні Th12-S1, протрузії міжхребцевих дисків L2-L4, L5-S1, грижі міжхребцевого диска L4-L5, ретролістез тіла L3 І ст., антелістез тіла L5 І ст. Почато корекцію маси тіла (за місяць вона зменшилися на 6,5 кг). Самопочуття покращилося, зменшилися болі в колінних суглобах.

Хвора Б., 58 років, ожиріння 3 ст. Два роки назад посилився біль у правому колінному суглобі. Виставлено діагноз: деформуючий артроз обох колінних суглобів ІІІ–IV ст. (медіальний), пателофеморальний артроз ІІ–ІІІ ст. обох колінних суглобів, незначний синовіїт обох колінних суглобів. Призначено консервативне лікування, яке виявилося малоефективним. У 2021 році проведено оперативне лікування – первинне тотальне ендопротезування правого колінного суглоба. Рекомендовано зменшити масу тіла. До сьогоднішнього дня пацієнтка схудла на 38 кг (31,6  %). Болю у колінних суглобах немає.

Хворий П., 61 рік, ожиріння 3 ст. Турбують болі в поперековому відділі хребта та лівому кульшовому суглобі. За 1 місяць після лікування у дієтолога маса тіла зменшилася на 8 кг. Зменшилися болі в поперековому відділі хребта та лівому кульшовому суглобі. У лютому 2023 року проведена операція: тотальне безцементне ендопротезування правого кульшового суглоба, ендопротез De-puy Synthes. Після операції хворий набрав масу тіла назад. Болі у суглобах і поперековому відділі хребта турбують і далі.

Висновок. У людей з ожирінням, які мають болі у колінних чи кульшових суглобах, необхідно проводити комп’ютерну томографію чи магнітно-резонансну томографію попереково-крижового відділу хребта. Лікування повинно починатися після консультації лікаря-дієтолога чи нутриціолога з обов’язковою корекцією маси тіла.
ОЦІНКА КОГНІТИВНИХ ПОРУШЕНЬ ТА ЯКОСТІ ЖИТТЯ, ПОВ’ЯЗАНОЇ ЗІ ЗДОРОВ’ЯМ ОСІБ ІЗ ЦУКРОВИМ ДІАБЕТОМ, ЯКІ ПЕРЕНЕСЛИ ІШЕМІЧНИЙ ІНСУЛЬТ, НА РІВНІ ПЕРВИННОЇ ЛАНКИ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я
Authors: Коморна Я. В. , Криницька І. Я.
Published: February 2024

Оцінка якості життя, пов’язаної зі здоров’ям, після перенесення ішемічного інсульту не лише надає інформацію про фізичні та психологічні аспекти стану здоров’я хворого, але й дозволяє лікарям і медсестрам краще оцінити процес відновлення після перенесення інсульту та має суттєве значення для збільшення ефективності лікування.

Мета роботи – оцінити рівень когнітивної дисфункції та показники якості життя, пов’язаної зі здоров’ям, у пацієнтів із цукровим діабетом, які перенесли ішемічний інсульт 1 рік тому.

Основна частина. У дослідженні взяли участь 14 хворих з діагностованим цукровим діабетом 2 типу (ЦД 2 типу), які перенес­ли ішемічний інсульт 1 рік тому, та 12 пацієнтів без ЦД 2 типу, які перенесли ішемічний інсульт 1 рік тому. Для оцінки якості життя використано коротку версію Опитувальника SF-36. Когнітивні порушення визначали за допомогою Монреальського когнітивного тесту (MoCA). Порівнюючи параметри якості життя, пов’язаної зі здоров’ям, в осіб без ЦД 2 типу, які перенесли ішемічний інсульт 1 рік тому, відносно групи контролю, виявили вірогідне зниження якості життя за всіма параметрами. Максимальних змін зазнали фізичне функціонування, шкала болю, загальний стан здоров’я та інтегративний параметр. При цьому в хворих на ЦД 2 типу, які перенесли ішемічний інсульт 1 рік тому, більшість парамет­рів якості життя, пов’язаної зі здоров’ям, були вірогідно нижчими щодо пацієнтів без ЦД 2 типу. Аналізуючи розподіл учасників дослідження відносно вираження когнітивних порушень за результатами тесту MoCA, встановили, що у групі пацієнтів без ЦД 2 типу 25,0 % осіб мали легкі когнітивні порушення, 58,3 % – помірні, лише 16,7 % – виражені; у групі хворих на ЦД 2 типу при цьому не виявлено осіб, які б мали легкі когнітивні порушення, в 64,3 % ці порушення були помірними, в 35,7 % – вираженими.

Висновки. Встановлено обтяжливий вплив коморбідного ЦД 2 типу на якість життя, пов’язану зі здоров’ям, та когнітивне функціонування осіб, які перенесли ішемічний інсульт 1 рік тому, що обов’язково потрібно враховувати при впровадженні програм реабілітації після перенесення інсульту.
КОМУНІКАТИВНІ НАВИЧКИ ТА КОМУНІКАТИВНА КОМПЕТЕНТНІСТЬ, ЇХ РОЛЬ У ЗДОБУТТІ ОСВІТИ І ФОРМУВАННЯ КОМУНІКАТИВНИХ НАВИЧОК УПРОДОВЖ ПРОФЕСІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
Authors: Данилевич Ю. О.
Published: February 2024

Комунікативні навички є ключовим елементом успіху в сучасному професійному середовищі. Здатність ефективно спілкуватися, передавати інформацію та збирати фідбек є необхідною умовою для досягнення поставлених цілей і досягнення успіху в будь-якій професійній діяльності. В освітньому контексті комунікація відбувається на різних рівнях і включає різноманітні комунікаційні канали. З технічним прогресом, а саме з появою інтернет-технологій, помітно зросла потреба в такій формі комунікації, як писемне мовлення.

Мета роботи – встановити рівень сформованості комунікативних і організаторських здібностей здобувачів освіти ОПП «Сестринська справа» різних років навчання.

Основна частина. У дослідженні комунікативної компетентності взяли участь 54 здобувачі вищої освіти. На першому етапі дослідження половина здобувачів вказала, що має високий рівень сформованості в них навичок «soft skills», четверта частина – середній, причому хлопці самовизначили свій рівень сформованості «soft skills» як середній. За результатами самовизначення, встановлено, що у здобувачів 1-го та 2-го років навчання ширший діапазон відповідей порівняно зі здобувачами 3-го року, а здобувачі 4-го року чітко визначають свій рівень «soft skills». На другому етапі дослідження з’ясовано, що 67 % здобувачів мають високий рівень комунікативних схильностей (КС), цей показник на 15 % більший, ніж той, який було отримано за результатами попереднього самооцінювання. Середній рівень КС відзначено в 31 % респондентів, проте, за результатами самооцінювання, такий рівень мали 16 % осіб. Нижчий від середнього рівень КС відмічено у 2 % опитаних. При використанні методики оцінки комунікативних і організаторських схильностей (КОС) не виявлено осіб з низьким рівнем КС, проте в ході самооцінювання 15 % визначили свій рівень КС як низький. Слід зауважити, що, за результатами самооцінювання, 17 % здобувачів не змогли чітко визначити свій рівень КС, проте за допомогою методики КОС його було визначено як середній у 8 % осіб, високий – у 9 %.

Висновки. Для досягнення успіху в розвитку комунікативної компетентності майбутніх медичних фахівців необхідно включати в медичну освіту відповідні навчальні програми, що орієнтовані на розвиток комунікативних навичок, проводити тренінги та семінари з формування комунікативних навичок, а також стимулювати студентів до практичного впровадження набутих навичок у реальних клінічних ситуаціях.
ОСОБЛИВОСТІ РЕПРОДУКТИВНОЇ ФУНКЦІЇ У ЖІНОК ІЗ НЕПЛІДДЯМ ВНАСЛІДОК «LONG-COVID»
Authors: Головчак І. С. , Бойчук О. Г. , Сніжко Т. Б. , Купчак І. М.
Published: February 2024

Мета дослідження – вивчити вплив «long-Covid» на успішність програм допоміжних репродуктивних технологій у жінок із непліддям.
Матеріали та методи. Для визначення можливого впливу Covid-19 на репродуктивне здоров’я жінок до комплексного обстеження ми включили 60 пацієнток після Covid-19. Діагноз «long-Covid» встановлювали при наявності симптомів, спостережуваних понад 12 тижнів після перенесеного захворювання і не пов’язаних із іншою патологією. Отримані дані оброблено методами варіаційної статистики, прийнятими в медицині, з використанням кутового перетворення Фішера (для порівняння груп пацієнтів за показниками, представленими частотами у відсотках у групі) із критичним рівнем значущості >0,05. Використано пакет статистичного аналізу «Microsoft Excel».
Результати дослідження та їх обговорення. Аналіз розподілу пацієнток із «long-Covid» за віком не виявив достовірних відмінностей у групах залежно від успішності програм ДРТ. При цьому встановлено суттєві відмінності за частотою основних симптомів «long-Covid». Особливо слід виділити симптоми зі значимим відношенням шансів: «депресія, тривожність». Значиму різницю між пацієнтками підгруп 1 та 2 виявлено також за соціально-побутовими чинниками. Резюмуючи вищевикладене, можна сказати, що серед пацієнток із непліддям встановлено високу частоту «long-Covid», наслідками якого є різноманітні порушення психологічного, соматичного та репродуктивного здоров’я, що часто виникали саме після перенесеного коронавірусного захворювання.
Висновки. Отже, встановлено суттєво нижчу частоту успішності програм ДРТ у пацієнток, що зумовлено саме системним впливом коронавірусної інфекції на організм жінки та репродуктивну функцію зокрема. Встановлено фактори ризику неефективності програм ДРТ, серед яких особливо виділено стрес, депресію та тривожність, нездоровий спосіб життя, метаболічні порушення, печінкову патологію, порушення менструального циклу та урогенітальні інфекції.
АПОПТОЗ НЕЙТРОФІЛІВ СЕКРЕТУ ЦЕРВІКАЛЬНОГО КАНАЛУ У ВАГІТНИХ ІЗ ПОСТКОВІДНИМ СИНДРОМОМ
Authors: Якимчук Ю. Б.
Published: February 2024

Мета дослідження – визначення ролі нейтрофілів в активізації програмованої загибелі клітини як маркера процесу апоптозу та їх ролі у розвитку гестаційних ускладнень при затримці росту плода у вагітних на тлі постковідного синдрому.
Матеріали та методи. Дослідження нейтрофілів секрету цервікального каналу проводили методом проточної цитофлюориметрії. Проведено визначення частки нейтрофілів, що перебували на стадії апоптозу та некрозу, кореляційний взаємозв’язок цих показників із неускладненим перебігом гестаційного процесу при фізіологічному перебігу вагітності та з розвитком гестаційних ускладнень при затримці росту плода у вагітних на тлі постковідного синдрому. У дослідженні взяли участь 60 вагітних жінок (основна група) із перенесеним SARS-CoV-2, позитивним ІgA, ІgM чи ІgG до SARS-CoV-2 в термін вагітності 30–34 тижні. Контрольну групу склали 25 жінок із фізіологічною вагітністю.
Результати дослідження та їх обговорення. При оцінці апоптозу нейтрофільних гранулоцитів у крові та цервікальному слизі обстежуваних у термін вагітності 32 тижні виявлено, що у жінок з одноплідною вагітністю та фізіологічним перебігом гестаційного процесу ранній апоптоз нейтрофілів крові перебував у межах (4,45±0,25) %, у цервікальному слизі – (5,14±,32) %.  У вагітних основної групи з неускладненим перебігом гестаційного процесу частка анексин-позитивних нейтрофілів у крові склала (15,80±0,18) %, тоді як у вагітних основної групи з ускладненим перебігом вагітності, яка супроводжувалася затримкою росту плода, рівень апоптозу склав (24,30±0,50) % нейтрофільних клітин, що достовірно відрізнялося від показників контрольної групи – (5,14±0,32) % (р<0,001). Концентрація ІL-32 становила (67,27±5,63) пг/мл у вагітних контрольної групи. Постковідний синдром викликає зростання цих показників в основній групі вагітних у 2,8 раза порівняно з контрольною групою – (188,36±25,22) (p<0,001).
Висновки. Розвиток метаболічних порушень та апоптичні зміни у плацентарній тканині підтверджені на морфологічному рівні у вигляді деструктивних та некротичних змін у мікроциркуляторному руслі плаценти. Зростання рівня анексин-позитивних нейтрофілів та активація ступеня некрозу нейтрофілів супроводжують фетоплацентарну дисфункцію і є важливими маркерами для прогнозування розвитку затримки росту плода у вагітних із постковідним синдромом.
УДОСКОНАЛЕННЯ КОМПЛЕКСУ ЗАХОДІВ ПРЕГРАВІДАРНОЇ ПІДГОТОВКИ ТА ВЕДЕННЯ ВАГІТНОСТІ У ЖІНОК ІЗ НАДЛИШКОВОЮ МАСОЮ ТІЛА
Authors: Максименко Л. Р.
Published: February 2024

Мета дослідження – оцінити ефективність оптимізованого комплексу заходів прегравідарної підготовки та ведення вагітності у жінок із надлишковою масою тіла.
Матеріали та методи. Обстежено 140 жінок із надлишковою масою тіла (індекс маси тіла (ІМТ) 25,0–29,9 кг/м2). 68 жінок (перша група) отримували загальноприйняту прегравідарну підготовку та рутинне спостереження впродовж вагітності, 72 особи (група порівняння) отримували запропонований комплекс заходів прегравідарної підготовки та супроводу вагітності. Проводили антропометрію, розраховували ІМТ, визначали харчову поведінку, рівень фізичної активності (ФА), відсоток жирової маси тіла (ЖМТ), концентрації глюкози, інсуліну в сироватці крові, розраховували індекс інсулінорезистентності (НОМА-IR). Запропонований комплекс заходів включав: 1) модифікацію способу життя (корекція харчової поведінки і ФА, інтенсивна ходьба (≥7500 кроків/день); 2) застосування полівітамінного комплексу, комплексу інозитолів (міо-інозитол – 550 мг,  D-хіро-інозитол – 13,8 мг, фолієва кислота – 240 мкг), холекальциферол (2000 МО на добу) – профілактичну дозу при недостатності вітаміну D, 4000 МО на добу при дефіциті вітаміну D. Використовували пакет статистичного аналізу на базі Microsoft Excel та програму «Statistica 12.0» (StatSoft Inc., USA).
Результати дослідження та їх обговорення. Впровадження запропонованого комплексу заходів сприяло зростанню частоти жінок із високим ступенем харчової поведінки, підвищенню помірного рівня ФА (p<0,05), зниженню рівня сидячої активності жінок (p<0,05), зростанню відсотка вагітних із ≥7500 кроків/добу в 2,7 раза та зниженню з <5000 кроків/добу майже у 4,0 рази порівняно з першою групою (p<0,05). У групі порівняння на прегравідарному етапі відбулося зниження відсотка ЖМТ порівняно з показниками на початку дослідження (29,03±1,33 проти 32,99±1,46, р<0,05), що корелювало зі зниженням маси тіла (r=0,87, р<0,001). Впродовж вагітності у цій групі відбулося зниження зростання відсотка ЖМТ та в 2,1 раза у більшого відсотка вагітних діагностовано рекомендоване гестаційне збільшення маси тіла (ГЗМТ) порівняно з першою групою (р<0,05). Встановлено нижчий показник HOMА-IR у першому триместрі порівняно з прегравідарним рівнем (р<0,05), а також його рівні як на початку, так і перед пологами були нижчими порівняно з першою групою, відповідно, в 1,3 та 1,6 раза (в обох випадках р<0,05).
Висновки. Доведено, що запропонована лікувально-профілактична програма у жінок із надлишковою масою тіла, доповнена заходами оптимізації рівня харчової поведінки та ФА із включенням комплексного препарату міо-інозитол/d-хіро-інозитол, полівітамінного комплексу, холекальциферолу, розпочата за 3–6 місяців до настання вагітності та продовжена під час гестації, для матері пов’язана зі зниженням вихідного високого рівня інсулінорезистентності із вірогідно нижчим його показником до кінця вагітності, що дозволяє попередити надмірне накопичення ЖМТ і надлишкове ГЗМТ.
ПОЛІМОРФІЗМ ПРОЯВІВ ДИСПЛАЗІЇ СПОЛУЧНОЇ ТКАНИНИ У ДІТЕЙ
Authors: Процайло М. Д. , Чорномидз Ю. А. , Гнатьо Н. М. , Воронцова Т. О. , Чорномидз I. Б.
Published: February 2024

Мета дослідження – звернути увагу практичних лікарів на багатогранність проявів дисплазії сполучної тканини, яка маскується під різними клінічними проявами і вимагає міждисциплінарного підходу до своєчасної діагностики, лікування та профілактики цих змін. Тільки комплексне обстеження та лікування може гарантувати позитивні результати терапії.

Матеріали та методи. Клінічне обстеження проведено на базі комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, де було обстежено хлопчика з синдромом гіпермобільності суглобів протягом тривалого клінічного спостереження (від 3-х місяців до 14 років). Базовим методом обстеження був рентгенологічний (стандартне рентгенологічне обладнання) та ультразвукове обстеження (апарат «MEDISON» SA-800 EX).  Ретельно вивчалася документація – амбулаторна і карти стаціонарного хворого. Отримані результати порівнювали з даними інших науковців.

Результати дослідження та їх обговорення. Вивчення дисплазії сполучної тканини займає чільне місце в сучасні педіатрії. Багато науковців вважають ці зміни серйозними відхиленнями від норми, які важко піддаються терапії. Причина цієї недуги остаточно не вивчена. Одні вважають, що це спорадична хвороба, інші – спадково схильна. Звертається увага на важливу роль морфогенетичних білків, які опосередковано або прямо керують складним процесом морфогенезу сполучної тканини, яка є основою, фундаментом усіх органів та систем організму. Наше клінічне спостереження показало усю складність та поширення змін в організмі дитини, причиною якої були зміни колагенових волокон. Перші прояви таких розладів зʼявилися у віці 3 місці і розцінювалися як одне захворювання – дисплазія кульшових суглобів. На рентгенографії кульшових суглобів було виявлено диспластичні зміни кульшових суглобів, затримку енходрального звапнення головок обох стегон. У процесі росту клінічні прояви СДСТ поступово наростали – плоскостопість, сколіотична постава, розлади психомоторного розвитку, аномалія прикусу, очей. Особливо чітко це проявилося в період статевого дозрівання – ожиріння, гіпоталамічний синдром пубертатного віку, вегетативна дисфункція, дисфункція жовчного міхура, поява нових поведінкових реакцій, які раніше не були їй притаманні, адже пубертат – надзвичайно важливий етап розвитку підлітка і його прирівнюють до другого «дня народження».

Висновки. Дисплазія сполучної тканини має різноманітні клінічні прояви. Гіпермобільність суглобів легкодоступний та основний клінічний критерій цих змін. Поєднанння гіпермобільності суглобів з іншими захворюваннями, які наведені у нашому клінічному спостереженні, дають підставу стверджувати про наявність синдромального захворювання.
Хірургія екстракраніальних артерій у пацієнтів із атеросклеротичною оклюзією аорто-клубово-стегнової зони в умовах хронічної ішемії
Authors: ВЕНГЕР І. К. , ФАРИНА І. В.
Published: February 2024

Мета роботи: встановити причини розвитку ішемічного порушення мозку після хірургічної корекції кровотоку по ВСА у пацієнтів із атеросклеротичним стеноз/оклюзією ВСА при атеросклеротичній оклюзії аорто-клубово-стегнового басейну в умовах хронічної ішемії нижніх кінцівок.

Матеріали і методи. У дослідженні брали участь 119 хворих із атеросклеротичною оклюзією аорто-клубово-стегнового басейну із ХАН ІІb-IV ст. (за класифікацією Rutherford). Пацієнти розділені на дві групи: 1-ша група – 72 хворих із ХАН ІІb-IV ст. із високим у 58 спостереженнях і дуже високим у 14 випадках ступенем ризику розвитку післяопераційних ускладнень, ІІ група – 47 хворих із ХАН ІІІ-IV ст. із високим у 7 спостереженнях і дуже високим у 40 спостереженнях ступенем ризику розвитку післяопераційних ускладнень. У 2 групу включені пацієнти із атеросклеротичною оклюзією аорто-клубово-стегнового басейну і високим ризиком розвитку у ранньому післяопераційному періоді реперфузійно-реоксигенаційного синдрому.

У період підготовки до реваскуляризації атеросклеротичної оклюзії аорто-клубово-стегнової зони здійснили дослідження стану Вілізієвого кола. Серед 93 пацієнтів із атеросклеротичним ураженням екстракраніальних артерій у 62 (64,41 %) осіб встановили замкнуте Вілізієве коло, а у 31 (33,33 %) спостереженнях – незамкнуте Вілізієве коло. Серед хворих 1-ї групи незамкнуте Вілізієве коло виявили у 15 спостереженнях (48,39 %), а серед пацієнтів 2-ї групи – у 16 (51,61 %) спостереженнях.

Результати досліджень та їх обговорення. Хірургічну корекцію кровотоку за ВСА виконано 32 пацієнтам, з яких 18 хворих були у 1-й групі і 14 – у 2-й групі. У 18 спостереженнях діагностована ІІ ст. порушення мозкового кровотоку – транзиторна ішемічна атака, у 7 пацієнтів – ІІІ ст. порушення мозкового кровотоку, а у 3 осіб – V ст. порушення мозкового кровотоку. Виконано 32 хірургічних втручання на ВСА: у 32 спостереженнях – каротидна ендартеректомія, у 6 і у 4 випадках – відповідно, реверсійне і еверсійне відновлення кровотоку за ВСА. У 3 спостереженнях виконано ендоваскулярне стентування стенозованої/оклюзійної ВСА.
Рак щитоподібної залози: підходи та тактика. Чому стало більше?
Authors: ПОГОРЄЛОВ О. В. , ГОРДІЙЧУК П. І. , МАЗУР О. В. , ШІДЛОВСЬКИЙ О. В. , ЦИМБАЛЮК С. М.
Published: February 2024

Мета роботи: проаналізувати рівні захворюваності та підвищити ефективність лікування хворих на рак щитоподібної залози шляхом удосконалення його діагностики та хірургічної тактики, покращити профілактику післяопераційних ускладнень.

Матеріали і методи. Використовували традиційні та спеціальні методи дослідження: анамнез, особливості попереднього лікування, огляд та фізикальне обстеження пацієнтів, УЗД щитоподібної залози, тонкоголкова аспіраційна пункційна біопсія з цитологічним дослідженням пунктату, визначення вмісту гормонів тиреоїдного профілю в сироватці крові (ТТГ, Т4 вільний, тиреоглобулін (ТГ), кальцитонін (КТ)); гістологічне дослідження операційного матеріалу (експрес- та патогістологічного заключного).

Результати досліджень та їх обговорення. В статті висвітлені дані про рівні захворюваності на рак щитоподібної залози серед населення України, обговорюються сучасні підходи до поліпшення діагностики та лікування таких хворих, представлені дані про лікування таких хворих в Київському міському клінічному ендокринологічному центрі. Традиційно діагностика раку щитоподібної залози базується на результатах комплексної оцінки даних клінічного обстеження, ультразвукового дослідження, цитологічного дослідження біоптатів, отриманих при тонкоголковій аспіраційній пункційній біопсії. За останні роки у пролікованих в клініці спостерігається тенденція до збільшення випадків захворюваності на рак щитоподібної залози. Це пов’язано із вдосконаленням методів діагностики (новітніх УЗ апаратів та високочастотних датчиків), збільшенням кількості обстежень з метою превенції та комплаєнсу із лікарями загальної практики.

УЗД щитоподібної залози та тонкоголкова аспіраційна пункційна біопсія з цитологічним аналізом біоптатів є необхідними і обов’язковими методами дослідження при вогнищевих утвореннях щитоподібної залози як найточніших методів діагностики на доопераційному етапі обстеження.
ВПЛИВ ЕКЗОКРИННОЇ НЕДОСТАТНОСТІ ПІДШЛУНКОВОЇ ЗАЛОЗИ НА ЛІПІДНИЙ ПРОФІЛЬ ПАЦІЄНТІВ З ПЕРВИННИМ ОСТЕОАРТРОЗОМ
Authors: Галабіцька І. М.
Published: February 2024

Вступ. Підвищення рівня холестерину, зниження вмісту ліпопротеїнів високої щільності, зростання рівня тригліцеридів і наявність високого вмісту С-реактивного протеїну – фактори ризику при первинному остеоартрозі, що сприяють прогресуванню цього захворювання та погіршують прогноз перебігу, особливо за умов коморбідності із захворюваннями, які супроводжуються екзокринною недостатністю підшлункової залози.
Мета дослідження – проаналізувати зміни показників ліпідограми у пацієнтів з первинним остеоартрозом за умов коморбідності із захворюваннями шлунково-кишкового тракту, що супроводжуються екзокринною недостатністю підшлункової залози.
Методи дослідження. Було обстежено 304 пацієнти з первинним остеоартрозом за умов коморбідності із захворюваннями шлунково-кишкового тракту, що супроводжуються екзокринною недостатністю підшлункової залози поза загостренням. Групу порівняння становили 30 практично здорових осіб, які не мали клініко-­анамнестичних та інструментальних ознак захворювань шлунково-кишкового тракту і суглобів. Показники ліпідограми (загальний холестерин, тригліцериди, ліпопротеїни низької щільності, ліпопротеїни високої щільності) було визначено ензимно-колориметричним методом із використанням відповідних тест-систем.
Результати й обговорення. Під час аналізу показників ліпідограми у досліджуваних групах встановлено статистично достовірну різницю в їх рівнях (р˂0,05), що свідчить про вплив коморбідної гастроентерологічної патології на формування дисліпідемічних змін при первинному остеоартрозі.
Висновок. Post hoc аналіз виявив такий рейтинг коморбідної гастроентерологічної патології, що супроводжується екзокринною недостатністю підшлункової залози, при первинному остеоартрозі за показниками ліпідограми, починаючи з найглибших змін: цукровий діабет 2 типу ˃ хронічний панкреатит ˃ хронічний некаменевий холецистит і функціональні захворювання жовчного міхура та жовчовидільної системи ˃ хронічний гастродуоденіт (р˂0,05).
ДОСЛІДЖЕННЯ ФЕНОЛЬНИХ СПОЛУК У СИРОВИНІ ДЯГЕЛЮ ЛІКАРСЬКОГО (ANGELICA ARCHANGELICA L.)
Authors: Сагадюк В. П. , Гуменюк І. С. , Марчишин С. М. , Слободянюк Л. В.
Published: February 2024

Вступ. Дягель лікарський (Angelica archangelica L.) – найпоширеніший вид роду Angelica L. в Україні. Росте в заболочених і прибережних місцях. Дягель лікарський має широкий спектр біологічної активності, а саме протизапальну, спазмолітичну, сечогінну, потогінну, седативну, цитотоксичну й анксіолітичну властивості, підвищує жовчовиділення, секрецію шлункового соку, посилює моторику кишечника та пригнічує бродіння. Відвари з підземних органів дягелю застосовують при бронхітах, виразці шлунка, анорексії, хронічній втомі та мігрені. Враховуючи те, що дягель лікарський на сьогодні вивчено недостатньо, актуальним є його фітохімічне дослідження.

Мета дослідження – визначити кількісний вміст суми поліфенолів та суми флавоноїдів у сировині досліджуваної рослини.

Методи дослідження. Матеріалом для досліджень були листки та кореневища і корені дягелю лікарського, які заготовляли на території Тернопільської області. Кількісний вміст суми поліфенолів та суми флавоноїдів визначали спектрофотометричним методом на спектрофотометрі “Lambda 25 UV” (“Perkin Elmer”, США).

Результати й обговорення. Результати досліджень показали, що вміст суми поліфенолів у листках та кореневищах і коренях дягелю лікарського становив 4,19 та 2,66 % відповідно. Загальний кількісний вміст суми флавоноїдів у листках досліджуваної рослини становив 4,74 %, у кореневищах і коренях – 0,34 %. У листках дягелю лікарського кількісний вміст суми флавоноїдів був майже в 4 рази більшим, ніж у кореневищах і коренях досліджуваного об’єкта.

Висновки. Визначено кількісний вміст суми поліфенолів і суми флавоноїдів у листках та кореневищах і коренях дягелю лікарського. Встановлено, що листки досліджуваної рослини містять значну кількість суми поліфенолів і суми флавоноїдів – 4,19 та 4,74 % відповідно. Отримані результати свідчать про перспективність подальших поглиблених фітохімічних досліджень біологічно активних речовин дягелю лікарського (Angelica archangelica L.).
ВИБІР ДОПОМІЖНИХ РЕЧОВИН ДЛЯ ОДЕРЖАННЯ МАСИ ДЛЯ КАПСУЛЮВАННЯ ІЗ СУХИМ ЕКСТРАКТОМ ЧОРНОБРИВЦІВ
Authors: Козир Г. Р. , Васенда М. М.
Published: February 2024

Вступ. Рослинну сировину широко використовують для профілактики та лікування багатьох захворювань. Інтерес становлять поглиблене дослідження чорнобривців Tagetes lucida квітів, листя і трави та створення лікарських засобів на їх основі. Основна мета внесення допоміжної речовини до складу лікарського засобу полягає в тому, щоб підвищити точність дозування активного фармацевтичного інгредієнта, покращити всмоктування і розчинність препарату, поліпшити стабільність (подовжити термін придатності), сприяти кращій переносимості та сприйняттю лікарського засобу пацієнтами, включаючи його зовнішній вигляд і смак.

Мета дослідження – підібрати допоміжні речовини для створення капсул на основі сухого екстракту чорнобривців Tagetes lucida трави.

Методи дослідження. Вивчено вплив дев’яти допоміжних речовин на технологічні властивості мас для капсулювання на основі сухого екстракту чорнобривців трави та обґрунтовано вибір кращих допоміжних речовин при розробці капсульованого лікарського засобу із застосуванням методу математичного планування експерименту.

Результати й обговорення. На першому етапі експерименту було вивчено морфометричні та фармако-технологічні показники сухого екстракту чорнобривців Tagetes lucida трави. У роботі розглянуто питання щодо підбору ексципієнтів-лідерів згідно з їх властивостями і функціональним призначенням для отримання порошкової маси із сухого екстракту чорнобривців Tagetes lucida трави. Крім того, висвітлено основні технологічні моменти, які полягали у виборі кращих поєднань допоміжних речовин та способу введення екстракту в порошкову масу. Проведено дослідження і здійснено вибір допоміжних речовин при розробці лікарського засобу на основі сухого екстракту чорнобривців у формі капсул.

Висновки. Щоб одержати масу для капсулювання з необхідними фармако-технологічними показниками, доцільно використати таке поєднання допоміжних речовин: Lycatab PGS, compriZucker та Prosolv.
Retomadas, autonomias e (cosmo)políticas desde as tramas Tupinambá
Authors: Mejía Ernenek
Published: February 2024

As retomadas dos povos indígenas se tornaram, nas últimas décadas, uma prática que adquiriu importância no Brasil por pressionar às autoridades para demarcar as Terras Indígenas e arremeter contra aqueles que tem se apropriado dos seus territórios. Contudo, as retomadas não se restringem a conflitos fundiários, não são apenas lutas por recursos materiais ou simbólicos, nem são o agenciamento indígena das diferenças coordenadas estatalmente. Numa outra ordem de argumentos, as retomadas se mostram como práticas com as quais os indígenas vem recuperando lugares e propagando relações centrais para eles, materializando o que estão se propondo e nos propondo sob os termos de um conflito cosmopolítico onde se produz e contra-produz o que chamamos de política, território, cultura, poder. Este artigo explora esta rota de debates fazendo um diálogo entre as retomadas e as práticas indígenas autonômicas, seguindo a compreensão que os Tupinambá de Olivença alcançam com seu movimento pela “recuperação do território”.
Apresentação do dossiê “As muitas autonomias e seus mundos: olhares cruzados Brasil - México”
Authors: Pimentel Spensy Kmitta , Lara Amiel Ernenek Mejía
Published: February 2024

As experiências chamadas de “autonomias” têm surgido em diversos países da América Latina, ora a partir de lutas políticas que originaram acordos constitucionais (Bolívia, Nicarágua), ou a partir de demandas “desde abajo”, como no caso do México, onde os próprios povos indígenas e comunidades camponesas têm reivindicado a condição de autonomia para municípios ou regiões, dispensando-se a necessidade do reconhecimento do Estado. Essas experiências envolvem a manutenção ou o restabelecimento de autogovernos e podem incluir a criação ou fortalecimento de sistemas de Justiça, educação e saúde comunitárias, soberania alimentar etc. O artigo apresenta o dossiê que reúne artigos de pesquisadores dedicados a analisar esses processos autonômicos no Brasil e no México. O objetivo é adensar o intercâmbio entre antropólogos desses dois países sobre as autonomias, os seus mundos vividos e suas propostas teóricas e práticas, algumas das quais vêm alcançado ampla ressonância no debate público latino-americano.
The genus Athyrium (Woodsiaceae) in Arunachal Pradesh state, India
Authors: CHANDA CHHANDAM , MITRA PRASHANTA KUMAR , FRASER-JENKINS CHRISTOPHER ROY , RAWAT VINEET KUMAR
Published: February 2024

This paper deals with the diversity and distribution of Athyrium in Arunachal Pradesh, N.E. India. 28 species are reported here from the state. The first authentic report of Athyrium flabellulatum from Arunachal Pradesh is also made here. Taxonomic details of the species are given. The distribution pattern of species by districts is also studied using exploratory data analysis.