bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Mokslas kaip profesinis pašaukimas
Authors: Weber Max
Published: January 2019

Publikuojamas vokiečių mąstytojo M. Weberio teksto vertimas, kuriame svarstomi mokslinės veiklos prasmės, mokslininko motyvacijos, mokslo reikšmės žmonijos gyvenimo visumoje klausimai. Aptariamas skirtumas tarp meninio ir mokslinio darbo: pastarasis yra įtrauktas į pažangos idėją. Jei menininko darbas yra tikras šedevras, jis niekada nepasens, o mokslo teorijos dėl pažangos idėjos gali pasenti per keliasdešimt metų. Moksliniai darbai gali turėti išliekamąją vertę, bet jų idėjos galiausiai bus pranoktos. Mokslo pažanga iš esmės yra begalinė, todėl kyla mokslo prasmės problema. Mokslas yra pasaulio atkerėjimo (racionalizacijos) priemonė. Aptariamas mokslinio darbo santykis su išankstinėmis prielaidomis, mokslo vertybinio neutralumo problema, formuluojama fakto ir vertės perskyra. Teigiama, kad mokslininkas savo veikloje neturi painioti faktų ir verčių. Mokslas apibrėžiamas kaip specialistų profesinis pašaukimas, tarnaujantis savivokai ir faktinių ryšių pažinimui, bet ne išminčių ir filosofų apmąstymų apie pasaulio prasmę dalis.
Supratimo problema dabartinėje filosofijoje
Authors: Kacevičius Romualdas
Published: January 2019

1988 m. birželio 14 d. Vilniaus universitete M. P. Šaulauskas apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Supratimo problema hermeneutinės ir analitinės filosofijos sandūroje (istorinė- metodologinė analizė)“. Disertacijos mokslinis vadovas – prof. R. Pavilionis, oficialieji oponentai – prof. E. Nekrašas ir filos. kand. A. Degutis. Disertacijoje atskleidžiama dviejų pagrindinių Vakarų filosofijos krypčių ilgalaikių diskusijų supratimo klausimais genezė, esmė ir raida. Išskiriami trys pagrindiniai supratimo problemos aiškinimo būdai: semiotinis, psichologinis ir ontologinis.
Totalitarizmas ir demokratija
Authors: Patkauskaitė Jūratė
Published: January 2019

1989 m. rugsėjo 22 d. Vilniuje Lietuvos filosofų draugija surengė simpoziumą „Totalitarizmas ir demokratija“, kurio pagrindinis siekis buvo suformuluoti ir filosofiškai apmąstyti mūsuose iki šiol nepakankamai gvildentas šių politinių struktūrų raidos problemas. Pranešimus skaitė E. Nekrašas, H. Arnašius, A. Degutis, K. Masiulis, R. Plečkaitis, T. Sodeika, A. Šulcas, B. Petersonė, A. Svirskas, I. Gutauskienė, R. Kacevičius, J. Daunys.
Grožio vertybė antikos mąstymo skliaute
Authors: Jankauskas Skirmantas
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama įprasminti estetinės teorijos ištakas senovės graikų filosofų ikisokratikų pažiūrose. Brėžiamos paralelės tarp antikos filosofijos raidos etapų ir Platono meilės grožiui kelio stadijų. Teigiama, kad kylanti grožio įsikūnijimų seka nužymi antikos dvasinio brendimo metmenis, kartu ir į tuos įsikūnijimus orientuotų žmogiškosios veiklos atmainų seką. Istorinėms aplinkybėms apribojus antikos laisvojo žmogaus sklaidą, grožio vertybė pozityviai nužymėjo jam leistinos veiklos arba būties ribas. Pirmiesiems filosofams kosmas yra pats grožis. Mileto filosofų pirmasis pradas yra ir kosmo estetinės pajautos principas. Parmenidas grynojo mąstymo klode aptiko pažinimų grožį, arba grynojo mąstymo logiką. Sofistai neigė grožio egzistavimą. Sokratas, siekdamas pagrįsti grožio vertybės tikrumą, susidomėjo dieviškumo sfera. Išorinis grožio vertybės imperatyvas, kėlęs daiktiškojo nesuinteresuotumo reikalavimą, žinojimo srityje įgavo loginį pavidalą ir tapo bendrybiškumo reikalavimu: kuo žinojimas bendresnis, labiau nutolęs nuo konkretybių, tuo jis gražesnis. Daroma apibendrinamoji išvada apie grožio vertybę kaip filosofavimo tiesioginį judintoją.
Žmogus kaip mikrokosmu Renesanso filosofijoje
Authors: Jonkus Dalius
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis Nikolajaus Kuziečio ir Paracelso veikalais, siekiama apibendrinti mokymą apie žmogų kaip mikrosmą Renesanso filosofijoje. Pabrėžiama magijos ir alchemijos įtaka šios epochos filosofijai. Tik išsiaiškindamas gamtoje paliktus dieviškus ženklus, pažindamas tikruosius vardus, žmogus gali suprasti Šventojo rašto ir Gamtos knygos raides. Paracelsui žmogus kaip mikrokosmas yra tapatus makrokosmui. Žmogus sukoncentruoja savyje viso pasaulio esmes, gamtos filosofija tampa antropologija. Paracelso alchemija – tai sąmonės patirties, įgaunamos maginiu-simboliniu būdu, išraiška. Tai atotrūkio tarp žemiško ir dangiško, vidinio ir išorinio, pirminės materijos ir Dievo įveikimo patirtis. Daroma išvada, kad Renesanso filosofijoje astrologija, alchemija ir magija buvo ne antropocentriškai orientuoto humanizmo užbaiga, bet jo praplėtimas ir pagilinimas naujomis formomis, tai ne tik pasaulio desakralizacijos, bet ir žmogaus sudievinimo pagrindas. Žmogus perima dieviškąsias savybes, jis tampa gamtos valdovu ir jos gydytoju alchemine prasme. Antropocentrizmas susipina su kvaziteologine tendencija.
A. Civinsko socialinės pažiūros
Authors: Pruskus Valdas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamos XX a. pradžios lietuvių katalikų sociologo ir publicisto A. Civinsko (1876–1913) socialinės pažiūros ir veikla. Jis studijavo teologiją Romoje, sociologiją ir politinę ekonomiją – Friburgo universitete Šveicarijoje. Analizuojamas A. Civinsko atliktas antireliginių nuostatų ir socialistinių idėjų plitimo visuomenėje priežasčių vertinimas. Teigiama, kad A. Civinskas kritikavo kunigų bendravimo su liaudimi autoritarinį pobūdį, kurį laikė viena iš netikėjimo plitimo priežasčių. Nagrinėjama A. Civinsko nacionalinio ūkininkavimo koncepcija, kurioje ypač pabrėžiama racionaliai organizuotos veiklos svarba, nes ji yra ekonominio savarankiškumo ir visuomenės gerbūvio lemiamas veiksnys, taip pat kova su socialiniu radikalizmu, propaguojamu vietinių socialistų. Pagrindiniu bažnyčios uždaviniu A. Civinskas laikė žmogiškumo ugdymą, tarpusavio santykių ir reiškinių vertinimą remiantis krikščioniškomis vertybėmis. Ekonominio gerbūvio siekimas neturi užgožti šių vertybių. Pabrėždamas tautos ūkio kūrimo moralinį aspektą, jis kartu gynė žmogaus asmenybės vertingumą tiek nuo liberaliojo kapitalizmo, tiek nuo totalitarinio socializmo.
Filosofijos samprata Lietuvoje XX a. pirmoje pusėje
Authors: Lomanienė Nijolė
Published: January 2019

1990 m. gruodžio 11 d. Vilniaus universitete Rūta Rinkevičienė apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Filosofijos objekto ir metodo samprata Lietuvoje XX a. pirmoje pusėje“. Disertacijos mokslinis vadovas – prof. R. Plečkaitis, oficialieji oponentai – prof. A. Šliogeris ir filos. kand. J. Balčius. Disertacijoje aptariama Vakarų Europos filosofinių teorijų recepcija Lietuvoje, ortodoksinė (P. Kuraitis) ir neortodoksinė (A. Jakštas, S. Šalkauskis, I. Tamošaitis ir kt.) tomistinės filosofijos interpretacija, A. Maceinos, J. Girniaus, V. Sezemano, Vydūno filosofijos koncepcijos, filosofijos objekto ir metodo sampratos.
Fakto ir idealo dialogas
Authors: Kapačiauskienė Danutė
Published: January 2019

Arvydo Šliogerio knygos „Būtis ir pasaulis: tyliojo gyvenimo fragmentai“ (1990 m.) recenzija. Recenzijos autorė teigia, kad aptariamas filosofas savo dienoraštyje mąsto apie būtį, jos buvimo ir reiškimosi būdus, Dievą, tiesą, savo kaip būtybės būvį. Mąstoma nuolatinėje įtampoje tarp fakto ir idealo, tarp esamybės (alfa) ir geidžiamybės (omega). Aptariama A. Šliogerio pasaulio sąvoka: tai yra būties priešybė – vertinimo ir pažinimo santykių stichija, tarsi-būtis. Nagrinėjama filotopijos samprata. Filotopas siekia su meile atsiverti kiekvienam jo meilės lauke esančiam būties fenomenui. Filotopas plėtoja imanentinę Dievo sampratą: kiekvienas būties fenomenas yra sakralus, sakralumas yra būties švytėjimas. Filotopo paritetinę, egalitarinę orientaciją perkėlę į socialinę ir politinę plotmę, gausime liberalizmo nuostatą: kiekvienas asmuo yra būties fenomenas, todėl socialinės institucijos turi taip funkcionuoti, kad būtų užtikrinta asmens laisvė.
Ką veikia Lietuvos filosofų draugija?
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

1990 m. spalio 5 d. įvyko Lietuvos filosofų draugijos visuotinis susirinkimas, kuriame buvo aptarta draugijos veikla per pirmuosius jos gyvavimo metus ir numatytos tolesnio darbo gairės. Pranešimą šiais klausimais perskaitė draugijos prezidentas prof. E. Nekrašas. Draugija 1989 m. surengė A. Maceinos skaitymus, konferencijas „Totalitarizmas ir demokratija“, „Džonas Lokas ir liberalizmo tradicija“. Draugijos Klaipėdos skyrius surengė dvi mokslines konferencijas, skirtas žmogaus ir miesto santykiams nagrinėti.
Protėvių kultas
Authors: Gendrolis Edmundas
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis etnografine ir archeologine medžiaga, nagrinėjimas klausimas, kaip daugybė Europos, Azijos, Afrikos, Indonezijos, Okeanijos tautų praktikavo protėvių garbinimo tradicijas bei šventė mirusiųjų pagerbimo šventes. Protėvių kultas, kaip religinis mirusiųjų protėvių, giminaičių garbinimas atliekant specialius ritualus, aukojant, meldžiantis jiems, yra būdingas patriarchalinėms giminėms. Šis kultas garbina žmogiškuosius protėvius, o toteminiai protėviai yra mitologiniai kultūros didvyriai, turintys ir zoomorfinių, ir antropomorfinių savybių. Iškilmingi kolektyviniai ritualai protėviams patvirtindavo, atnaujindavo ir sustiprindavo bendruomenės narių solidarumą. Straipsnio autorius siekia atskleisti protėvių kulto socialines funkcijas ir racionalią prasmę ir daro išvadą, jog mirusiųjų garbinimo ritualai atlieka svarbią skirtingų kartų, praeities ir dabarties, bendravimo funkciją ir tokiu būdu tampa kultūros egzistavimo pagrindu. Gyvieji priklauso nuo mirusiųjų, jie turi pareigas dabar gyvenantiesiems ir tiems, kurie gyvens ateityje.
Renesanso epochos okultizmas
Authors: Mažeikis Gintautas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Renesanso okultizmo filosofijos ir magijos specifika. Skiriamos mitinio, maginio-simbolinio ir sąvokinio-analitinio mąstymo formos. Teigiama, kad simbolinis mąstymas yra pastangos suvokti pasaulį neapibrėžtomis, analitiškai nekonkretizuotomis, viską jungiančiomis ir vienijančiomis sąvokomis. Autorius naudoja nediferencijuoto, maginio estetinio sąmonės kontinuumo fenomenologinę sampratą: tik jame galėjo skleistis viena su kitu susiliejantys pamąstymai apie religijų vienybės įgyvendinimą, energetiškai galingos krikščionybės atradimą, dangiškas angelų hierarchijas ir kita. Atskleidžiami Renesanso epochoje vyravusio simbolinio mąstymo esminiai bruožai: antropocentrizmas, antropomorfizmas, panteizmas. Nagrinėjama natūralioji magija, hermetizmas, atminties menas, krikščioniškoji kabala. Pagrindinis dėmesys skiriamas M. Kuziečio, G. Bruno, N. Agrippos filosofijai. Natūralioji magija spontaniškai kyla iš sąmoningų, bet nekritiškų ir istoriškai nepagrįstų žmogaus santykių su gamta, kosmosu, įvairiomis stichijomis. Natūraliosios magijos pagrindiniai principai yra pritapimas, analogija, simpatija ir antipatija.
Vertybių etikos analizė
Authors: Gefenas E.
Published: January 2019

1991 m. gruodžio 9 d. Vilniaus universitete L. Anilionytė apgynė filosofijos daktaro disertaciją „Vertybių problema formaliojoje ir materialinėje etikoje“. Mokslinis vadovas – doc. A. Lozuraitis, oficialieji oponentai: prof. B. Genzelis ir dr. J. Balčius. Disertacijoje aptariamos I. Kanto etikos istorinės ir dalykinės prielaidos, laisvės samprata kaip aksiologinio mąstymo principas, nagrinėjamos formaliųjų ir materialiųjų principų, laimės, pareigos, dorovinio poelgio sampratos. Analizuojama M. Schelerio etikos koncepcija: emocionaliojo apriorizmo samprata laikoma pagrindine šios koncepcijos dalimi.
Iš ekologinės etikos tapsmo istorijos
Authors: Kalenda Česlovas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama krikščionybės ir ekologijos santykio problema. Teigiama, kad santykiai su gamta nulemti to, kaip žmogus traktuoja savo paskirtį, t. y. susiję su religija. Aptariamas amerikiečių istoriko L. White‘o požiūris, teigiantis, kad krikščioniškasis (ir šiuolaikinis, t. y. pokrikščioniškasis) mąstymas pripažįsta žmogaus ir gamtos dualizmą ir pirmojo teisę valdyti gamtą, naudoti ją savo tikslams nuolat siekiant nenutrūkstamos pažangos. Šiuolaikinė ekologinė krizė yra nulemta gamtotyros ir technikos, kurios abi kilusios iš krikščioniško santykio su gamta. Straipsnio autorius teigia, kad ekologinės deformacijos priežasčių neįmanoma redukuoti į vieną abstraktų principą – monoteizmą ar ateizmą. Krikščionybė yra sudėtinga religija, todėl jos turinio negalima vienareikšmiškai ekologiškai interpretuoti. Biblija leidžia žmogui naudoti gamtos gėrybes, bet kartu reikalauja atsakomybės už elgesio padarinius. Aptariamos krikščioniškos sąmonės ir ūkinės veikos sąsajos – kai kurių vienuolynų ūkinė veikla. Nagrinėjami santykiai su gamta senojoje baltų pasaulėžiūroje. Pabrėžiamas senovės baltų tikėjimo ir krikščionybės religinių bei dorovinių idealų tam tikras artumas.
Įprastas požiūris ir A. Schützo sąveikos pasaulis
Authors: Putinaitė Nerija
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama fenomenologinės sociologijos atstovo A. Schützo socialinio pasaulio samprata. Teigiama, kad natūralioji nuostata socialinio pasaulio atžvilgiu gali užimti dvi pozicijas: pasyvaus stebėtojo ir dalyvio. Šios pozicijos nesuderinamos bei atmetama galimybė pereiti iš vienos į kitą. A. Schützas atskleidžia naują socialinio pasaulio sampratą, kurioje apjungiamos minėtos nuostatos: socialinis pasaulis nėra nei galutinai užbaigtas ir tik stebimas darinys, nei nereflektuotų veiksmų erdvė. Socialinis pasaulis yra veikiančiųjų jame individų ir ryšių tarp jų visuma. Socialinis pasaulis yra besitęsiantis kūrimo procesas, aktyviai jame veikiančių stebėtojų sąveikos rezultatas. Poveikio, veikimo išgyvenimas (o ne veikimas kaip savitikslis, t. y. nustelbiantis, užgožiantis, užvaldantis) yra sociumo pamatas. Sąveikos ryšys yra pasitikėjimo dalykas. Valdžios santykiai suprantami kaip sąveikos stoka, o abipusio poveikio ryšys – kaip išplėtota, kuriamoji sąveika.
Descartes'o žmogaus samprata
Authors: Vasilevskis Eugenijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama R. Descartes‘o žmogaus, kaip kūniškos ir mąstančios būtybės, samprata. Teigiama, kad R. Descartes praplėtė kūno sąvokos apimtį ir susiaurino sielos funkcijas, susiejo jas su mąstymo aktais. Kūniškas žmogaus buvimas intensyviai veikia sielos išgyvenimus. Mąstymas yra neabejotinai egzistuojantis, substanciškas ir žmogiškas fenomenas. R. Descartes, sekdamas šv. Augustinu, laikėsi radikalaus dualizmo: sielą ir kūną traktavo kaip lygiavertes, savarankiškas, substanciškas būtis, nereikalaujančias savo egzistavimo pagrindo. R. Descartes, griežtai atskyręs sielos ir materijos pasaulius, pakreipė gamtos, socialinių ir humanitarinių mokslų tyrimus į materiją, kurios matavimas ir pseudomatavimas tapo mokslo raidos pagrindu. Autorius teigia, kad vertingiausia R. Descartes‘o pažiūrose (nors ir nerealizuota) yra mąstančios esmės ir kūniškos substancijos vieningumo programa.
Dekartiškasis mąstantis subjektas: nepažintinės dimensijos problema
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama dekartiškojo subjekto negnoseologinio apibrėžimo prasmės problema. Teigiama, kad R. Descartes‘o subjekto samprata subjektyvumo problemą padarė Naujųjų amžių filosofijos pažintinio diskurso pagrindine problema. Kita vertus, šio diskurso krizė akivaizdžiai parodė R. Descartes‘o koncepcijos neredukuojamus prieštaravimus. Straipsnio autoriaus teigimu, vienintelis būdas bandyti apibrėžti dekartiškąjį subjektą negnoseologiškai – tai peržiūrėti tas procedūras, kuriomis mąstantysis transformuoja save į veikiantįjį ir pažįstantįjį subjektą. Tačiau šių procedūrų analizė parodo jų unikalumą ir neapibrėžiamumą. Dekartiškąjį epoche galima atlikti tik per Aš, t. y. pirmuoju asmeniu. Bet kokia kritiška, aprašanti nuostata remiasi ne epoche realizacija, bet kalba apie ją. Daroma išvada, kad dėl šių priežasčių dekartiškojo subjekto negnoseologinės dimensijos apibrėžimas yra negalimas.
Hermeneutinė modernybės projekto revizija
Authors: Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama J. Habermaso performatyvaus individualumo samprata. Teigiama, kad ši samprata yra prieštaringa, nes joje nepakankamai atsižvelgta į reflektyvųjį performatyvumo metmenį. Ši samprata nėra universali – ji tinka tik tam tikros konkrečios hermeneutinės situacijos apibūdinimui. Etinis J. Habermaso performatyvumo principas yra ne kas kita kaip istorinė socialinė reflektyvaus ego cogito (įgalinusio antropocentrinę epistemologiją) performatyvumo interpretacija. Ego unikalumo analizė virsta socialine intersubjektyviai identifikuojamo kalbinio elgesio analize. J. Habermaso performacija yra istorinė socialinė naujųjų laikų epistemologinio ego interpretacija, kuri įveikia solipsizmą pasiremdama apriorinio intersubjektyvumo prielaida. Tai reiškia savo unikalumą reflektuojančio ego redukciją į intersubjektyviai konstituotą kalbinį aktą bei jo ontologizaciją, t. y. buvimą vien tik istoriškai susiklosčiusio bendravimo pavidalais. Daroma išvada, kad postmodernūs mėginimai įveikti modernios epistemologijos naratyvus yra tos pačios moderniosios epistemologijos atmainos.
Nauji Lietuvos scholastinės filosofijos tyrimai
Authors: Putinaitė Nerija
Published: January 2019

1998 m. balandžio 16 d. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute Dalius Jonkus apgynė filosofijos daktaro disertaciją „Būties problema Martyno Smigleckio logikoje“. Mokslinis darbo vadovas – prof. habil. dr. R. Plečkaitis, oficialieji oponentai – prof. J. Krikštopaitis ir dr. G. Mažeikis. Disertacijoje analizuojama M. Smigleckio metafizinės problematikos ištakos, metafizikos objektas ir būties skirstymas, esmės ir egzistavimo santykio problema, būties rūšys F. Suarezo filosofijoje. Atskleidžiami M. Smigleckio logikos ontologiniai pagrindai, teigiama, kad jo būties koncepcijai būdingas ontologinis ir epistemologinis singuliarizmas: esmė tiesiogiai siejama su atskirybe, kuri pažįstama pirmiausiai.
"Realybės grimasos" J. Lacano psichoanalizėje
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama J. Lacano psichoanalizėje postuluojama trinarė Realios, Įsivaizduojamos ir Simbolinės plotmių struktūra. Šios plotmės laikytinos ne hierarchiškai ar laikiškai organizuotomis, bet komplementariai egzistuojančiomis struktūromis. „Realybės“ dimensija pasirodo ne kaip savaiminė duotis, bet kaip Įsivaizduojamos ir Simbolinės reikšmės artikuliacinės veiklos padarinys. Įsivaizduojama plotmė yra siejama su veidrodžio teorija, kuri postuluoja ego ir jo atspindėto arba įsivaizduojamo vaizdinio struktūrą. Simbolinė plotmė yra kalbos ir sociumo sfera. Joje sprendžiama subjekto tariamo ar įsivaizduojamo identiteto formavimosi problema: subjektas yra įrašomas į simbolinį reikšmės artikuliacijų tinklą, kuris yra Kito raiškos vieta. Pasitelkdamas sapno, fantazijos ir traumos koncepcijas, J. Lacanas pateikia tam tikrus „realybės“ ir reprezentacijos sąveikos modelius. Tariama sapno realybė yra ta vieta, kurioje susiduriame su neįmanoma „tikrove“. Fantazija yra įsivaizduojama konstrukcija, įgalinanti susitikimą ar susidūrimą su tiesiogiai nepasirodančia „tikrove“. Psichoanalizės fenomenams būdingas neišbaigtumas, daugiaprasmiškumas bei atvirumas.
Origeno ir Platono poetiniai siekiai
Authors: Kačerauskas Tomas
Published: January 2019

Remiantis Platono ir Origeno tekstais straipsnyje nagrinėjamas poezijos ir filosofijos santykis. Pateikiami filosofinės poetikos, kaip interpretacinio dalyko, apmatai, aptariamas jos objektas, interpretavimo būdai, ji palyginama su estetikos teorija. Origeno poetikoje taikoma tiponimija, metonimija ir alegorezė. Poetinis Origeno metodas suponuoja tiesos sampratą, kuri yra nepasiekiama. Poetika – ne tik Origeno egzegezės metodas, bet ir jo kosmologijos prielaida: pasaulis kaip Raštas sudaro vieningą poetinę darną, kuri yra dieviška, nes jos dalis sieja dieviškasis Žodis. Platono poetika reiškiasi šėlu, kuris sutampa su įkvėpimu. Šėlas – beprotiškas ir įkvepiantis – poetikos, bet ne estetikos principas. Dialektika (samprotavimo būdas) Platonui yra sutelkimas ir suskirstymas. Dialogą sutelkia poetinė figūra – šėlas, o suskirstymas suponuoja pliuralistinį (poetinį) metodą. Filosofinė poetika apima mokslą, dialektiką ir poeziją. Filosofinė poetika yra poetiškas samprotavimas ir interpretacinė disciplina, kurios temos neapsiriboja poezija ar menu, todėl tai yra žaismo ir dialektikos dermės meistrystė.
Labirintas: matyti versus numatyti
Authors: Milerius Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje etiudų forma aptariamos filosofinės situacijos, kuriose tiesiogiai ar netiesiogiai atsiskleidžia labirinto ir dviejų skirtingų (angažuotos ir modeliuojančios) žiūros tipų tema. Apžvelgiamos R. Descarteso ir G. W. F. Hegelio bei S. Kierkegaardo ir L. Wittgensteino koncepcijos kaip reprezentuojančios skirtingus žiūros tipus. Modeliuojanti žiūra fiksuoja tai, kas matoma, ir per tokius fiksuotus pavidalus sukonstruoja tai, kas aktualiai nematoma. Modeliuojančiai žiūrai pati kasdienybė yra painus ir klaidinantis labirintas, todėl tikrovės modeliuose numatomos idealios, esminių netikėtumų nenumatančios sąlygos, į kurias įskaičiuotas rezultatas – iš labirinto išvedančios durys. Angažuotai žiūrai būdingas įsitraukimas (įsižiūrėjimas) į kasdienę egzistenciją. S. Kierkegaardas pasiekia tai, kas nematoma ir nenumatoma – išėjimą iš labirinto per tylą. Daroma išvada, kad kasdienio gyvenimo situacijos yra nuolatinis patekimas į labirintą ir žingsnis iš jo: tai nuolatinis įsitraukimas į savo veiksmus ir dalyvavimas juose, nuolat pasitaikanti galimybė būti atviriems sau ir kitybei, nuolatinė akistata su tuo, kas nuo mūsų paslėpta.
Teiginio Cogito ergo sum legitimiškumo problema
Authors: Noreika Alvydas
Published: January 2019

Šiame straipsnyje aptariama karteziškojo teiginio cogito ergo sum legitimiškumo problema (ar ryšys tarp cogito ir sum pažįstamas intuicija, ar dedukcija, t. y. ar teiginys cogito ergo sum – silogizmas, ar ne?), jos susiformavimo prielaidos bei jos vieta bendrame R. Descartes‘o filosofijos kontek ste. Be to, straipsnyje išryškinamos teiginio cogito ergo sum legitimiškumo problemos sąsajos su substancialistiniu mąstymu.
Mokslinis darbas apie mano ir tavo kasdienybę
Authors: Gelūnas Arūnas
Published: January 2019

Nerijaus Mileriaus disertacijos gynimas
Kito balsas / Kito žvilgsnis
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

Remiantis dekonstrukcijos ir psichoanalizės teoriniu kontekstu, straipsnyje analizuojama modernaus subjekto nunykimo ir anoniminės Kito instancijos įsigalėjimo tema. Šiai temai analizuoti pasitelkiamos balso ir žvilgsnio sąvokos: tradiciškai siejamos su sau tapačiu subjektu, jos ima įgauti radikaliai priešingą turinį. Balsas ir žvilgsnis pradeda žymėti ne subjektyvias charakteristikas, bet tampa Kito galios instrumentu. Kito balsas, Kito žvilgsnis pajungia subjektą savo destruktyviai valiai, paverčia jį Kito galios objektu.
Etikos pagrindimo problema postmoderniojoje kultūroje
Authors: Micevičiūtė Jūratė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama etikos pagrindimo problema postmoderniojoje kultūroje, kuri atsisako etiką galinčių pagrįsti metapasakojimų, nusivilia istorija, kuri galėtų pateikti etinių sprendimų kriterijų, ir leidžia įsiviešpatauti objektui, taip užkirsdama kelią bet kokiems etiniams teiginiams apie realybę (čia nesvarstomas platesnis postmodernumo sampratos taikymo klausimas). Tačiau antrosios XX amžiaus pusės socialiniai, moksliniai ir ekologiniai iššūkiai privertė atnaujinti etinę diskusiją. Atmetus tradicinius etikos pagrindimus įstatymu ar prigimtine teise (protu), beliko vadovautis naudos principu. Etikos diskusiją atnaujinę autoriai kaip tik ir rėmėsi utilitarizmo filosofija, tačiau stengėsi peržengti jai būdingus ribotumus, ypač jos kriterijaus egoistiškumą, kuris didino ir šiaip grėsmingą visuomenės solipsizmą. Vienas iš tokių projektų buvo J. Habermaso diskursyvioji etika, pasinaudojusi tokiais praėjusio amžiaus mąstymo laimėjimais kaip pagarba asmens orumui ir laisvei bei dialogo filosofija, kuri remiasi ne individualistine, bet solidarumo antropologija. Ispanė A. Cortina papildė šią teoriją svarstymu apie praktinį jos pritaikomumą – minimumų etikų samprata. Pliuralistinėje visuomenėje jos vaidina maksimumų etikų derinimo ir įstatymų pagrindimo vaidmenį. Nors diskursyvioji etika turi trūkumų, tačiau ji yra puiki erdvė tęsti etinį diskursą postmoderniojoje kultūroje.
Dialogo problemos sprendimo prielaidos Edmundo Husserlio intersubjektyvumo teorijoje
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Straipsnyje aprašoma, kokias dialogo problemos sprendimo prielaidas sukuria Husser/io intersubjektyvumo teorija. Objektyvizmo kritika Husserlio fenomeno/ogijoje keičia dialogo struktūros supratimo horizontą. Sąmonės intencionalumo idėja keičia ne tik subjekto ir objekto santykio, bet ir intersubjektyvaus santykio sampratą. Kitas yra suprantamas per jo intencionalumus. Dialogo struktūra atsiskleidžia kaip trinarė, kai aš ir kitas, intersubjektyviai konstituodami pasaulį, kreipiamės bendro dalyko link, kuris yra trečiasis esmingas dialogo narys. Tai koreguoja tradicinę dialogo, kaip binarinio santykio, sampratą. Redukcija į savitumo sferą leidžia atskirti savo horizontą ir intencionalumus nuo svetimo ir taip subjekto ir objekto vienybėje bei bendruose intencionalumuose išlaikyti dialogo narių - aš ir kito - savitumus.[Elektroninė straipsnio reprodukcija papildyta pastebėtų redakcinių klaidų sąrašu.]
Taip tikrai kada nors pasivysime ir pralenksime estus
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Baranova, Jūratė (Ed.) Lithuanian Philosophy: Persons and Ideas. Lithuanian Philosophical Studies, II. Washington: The Council for Research in Values and Philosophy, 2000 (Cultural Heritage and Contemporary Change. Series IVA. Eastern and Central Europe, Vol. 17. General Editor George F. McLean). XII +314 p.
Nuo dvasios - gamtos link: ekologinė etika
Authors: Baranova Jūratė
Published: January 2019

Būtų įdomu patyrinėti, kiek šiuo metu aktyviai besireiškiantys Lietuvos filosofai praleidžia laiko gamtoje.
Vartotojo suverenumas: teorija ir praktika
Authors: Norkus Zenonas
Published: January 2019

Vartotojo suverenumo principas galutiniu ekonomikos funkcionavimo vertinimo kriterijumi skelbia vartotojų norų patenkinimą. Kartu su pasirinkimo laisvės ir Pareto optimalumo principais jis sudaro liberalios libertarin ės ekonominės filosofijos branduolį ir pagrindžia laisvosios rinkos ekonomikos, kaip geriausios institucinės ekonominio gyvenimo organizacijos, vertinimą. Straipsnis nagrinėja filosofines gerovės ekonomikos problemas, susijusias su vartotojo suverenumo principu. Realios rinkos ekonomikos sąlygomis valstybė reguliuoja vartojim ą, drausdama vartoti tam tikrus produktus ir paslaugas, kitų produktų ir paslaugų vartojimą apmokestindama, o trečių - skatindama mokestinėmis lengvatomis ir subsidijomis. Ar tai iš viso suderinama su vartotojo suverenumu? Kaip atskirti tas valstybinio rinkos reguliavimo priemones, kurios suderinamos su šiuo principu ir jį įgyvendina, nuo tų, kurios jį pažeidžia? Straipsnis pagrindžia išvadą, kad į šiuos klausimus negalime pateikti visai aiškių atsakymų, jeigu vartotojo suverenumo principo neperformuluosime taip: ekonomikos funkcionavimo vertinimo kriterijus yra gamintojų jautrumas privatiems vartotojų norams.
Tikrovės postmodernios grimasos
Authors: Žukauskaitė Audronė
Published: January 2019

SStraipsnyje detaliai analizuojama tikrovės sąvoka, kuri interpretuojama kaip teorinis įrankis, leidžiantis pasiprie šinti postmodernioms diskurso teorijoms. Slovėnų filosofas Slavojus Žižekas tikrovės sąvoką pasiskolina iš Jacques'o Lacano psichoanalizės; Žižeko teigimu, tikrovė yra nereprezentuojamas, trauminis branduolys, plytintis "kažkur anapus" simbolinės tvarkos. Remdamasis šia tikrovės samprata, Žižekas kritikuoja postmodernias diskurso teorijas, negalinčias paaiškinti, kas yra anapus diskurso ir kaip įmanoma apibrėžti paties diskurso ribas. Judith'os Butler ir Charles'o Shepherdsono kritika atskleidė Žižeko pozicijos prieštaringumą: net jei teigiame, jog tikrovė sukuria diskurso ribas, šias ribas galime aptikti tik remdamiesi diskursyviomis praktikomis. Atsižvelgdamas į kritiką, Žižekas patikslino savo koncepciją: dabar tikrovė yra ne transcendentinis anapus, kurį veltui bando įvardyti simbolinė reikšmės struktūra, bet tai, kas priklauso simbolinei tvarkai. Kitaip tariant, tikrovė negali būti įvardijama ne dėl to, kad ji yra išoriška simbolinei tvarkai, bet dėl to, kad ji šiai tvarkai priklauso, yra jos vidinė riba. Tačiau ši tikrovės aiškinimo versija, interpretuojanti tikrovę kaip vidinę simbolinės reikšmės struktūros ribą, darosi paradoksaliai artima postmodernioms diskurso teorijoms. Taigi tikrovės sąvokos apibrėžimai reflektuoja "postmodernaus proto antinomiją": tiesioginė nuoroda į tikrovę rodosi per daug naivi, jog būtų laikoma filosofiniu problemos sprendimu, o postmoderni diskurso ideologija yra autoreferentiška ir nepajėgi nurodyti nieko anapus savęs. Straipsnyje analizuojamos tikrovės sąvokos implikacijos seksualinio, etinio ir politinio diskurso plotmėje, be to, keliamas klausimas, kokias "realias" reikšmes slepia filosofinio "tikrovės sugrįžimo" simptomai.
Platonas, Carrollis, Wittgensteinas ir Kripke apie privačios kalbos galimybę
Authors: Pučiliauskaitė Saulenė
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama Wittgensteino privačios kalbos problema. Šios problemos užuomazgos įžvelgiamos Platono dialoge "Kratilas" bei L.Carrollio literatūrinėje kūryboje. Drauge analizuojamas S. Kripke's siūlomas Wittgensteino privačios kalbos argumento nagrinėjimas ir daroma išvada, kad privačios kalbos būti negali. Tai išvada, deranti ir su Platono ironija, ir su groteskišku Carrollio sąmoju. Iš privačios kalbos negalimybės įrodymo plaukia, kad negali būti ir logiškai privataus pasaulio.
Gadamerio klausimas istorijai
Authors: Dubnikas Kęstutis
Published: January 2019

Straipsnis skirtas H. G. Gadamerio hermeneutinei istorijos mokslo kritikai. Problema keliama tik metodologiniu aspektu: ar ontologinio istoriškumo argumentai kvestionuoja istorijos refleksiją? Aiškinama koreliacija tarp trijų istorijos supratimo būdų: kasdienės sąmonės, kritinio istorijos mokslo ir hermeneutinio. Pastarasis sugrąžina kritinei analizei tai, nuo ko ji atsiriboja - ikikonceptualią patirtį. Parodoma, kad hermeneutinio mąstymo priešprieša metodinei istorinei sąmonei pačios istorijos pažinimo klausimą perkelia į istoriškumo sąlygotų paradigmų problematiką.
Hermeneutinis pažinimas kaip supratimas: trečiasis tikrovės matmuo
Authors: Paulikaitė Milda
Published: January 2019

Gamtos mokslų pažinimui Gadameris priešina hermeneutinę supratimo sampratą, kuri nuo naujųjų laikų mokslo sampratos visų pirma skiriasi visai kitokia žmogaus laikysena pasaulio atžvilgiu. Pažinimo sampratos pokytis gali būti aprašomas daugeliu aspektų. Modernioji tikrovė savo apibrėžtumą gauna iš subjekto ir objekto perskyros. Gadameris pagrindinėmis hermeneutikos prielaidomis pasirenka žmogaus faktiškumą ir jo baigtinumą, o patirtinį gyvenimo ir jo situacijos išgyvenimą formuluoja kaip pagrindinį metodologinį hermeneutikos reikalavimą. Žmogaus faktiškumo patirtyje atsiveria jo gyvenimo tikrovė asmeniškiausio jos realumo prasme. Gyvenimas nėra teorinė schema, kuri gali būti laisvai konstruojama subjekto valios. Jis yra susitikimas su tikrove faktiškoje egzistencijos patirtyje.
Dialogo tema H. G. Gadamerio hermeneutinėje filosofijoje
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama dialogo problemos sklaida ir sprendimo būdai H. G. Gadamerio hermeneutinėje filosofijoje. Kaip pradžios taškas dialogo temos plėtotei pristatoma F. D. Schleiermacherio hermeneutikoje plėtota interpretacijos kaip autoriaus ir interpretatoriaus dialogo samprata. Akcentuojant interpretacijos produktyvumo ir naujos prasmės kūrimosi aspektą, atskleidžiami interpretacijos ir tiesioginio dialogo panašumai. Tai pagrindžiama nagrinėjant dialogą kaip horizontų liejimosi veiksmą ir atskleidžiant kito esaties bei susikalbėjimo patirties interpretacijoje ir tiesioginiame pokalbyje bruožus. Galiausiai nagrinėjama, kaip dialogo temos įtraukimas į hermeneutinę filosofiją keičia pačios interpretacijos, jos tikslų bei metodo sampratą.
Racionalaus konsensuso problema: J. Rawlsas versus J. F. Lyotard‘as
Authors: Vasiliauskaitė Nida
Published: January 2019

Straipsnyje aptariami, lyginami ir analizuojami dviejų priešingiems šiuolaikinės politinės filosofijos poliams atstovaujančių teoretikų – vėlyvojo Johno Rawlso ir Jeano François Lyotard'o – požiūriai į racionalaus politinio konsensuso problemą. Siekiama atskleisti svarbesnius koncepcijų ypatumus, trūkumus ir vidinį nenuoseklumą, parodyti, kaip bendra antifundamentistinė nuostata sankcionuoja prieštaringas implikacijas, ir atkreipti dėmesį į tai, kad šios problemos supratimą sąlygoja išankstinės prielaidos apie episteminio pliuralizmo mastą ir jo sąsajas su politiniu diskursu (kad konsensuso galimybės arba negalimybės tezė suponuojama iš anksto).
Filosofija po Kanto
Authors: Vidauskytė Lina
Published: January 2019

Jau aštuntą kartą Lietuvos filosofų draugija surengė savo kasmetinę konferenciją. Šiemet ji vyko Kauno technologijos universitete. Konferencijos, skirtos Kanto mirties 200-osioms metinėms paminėti, epigrafu tapo garsieji keturi
Kanto klausimai: Ką aš galiu žinoti?, Ką aš privalau daryti?, Ko man leista tikėtis?, Kas yra žmogus? Konferencijos dalyviams buvo pasiūlyta šiuos klausimus traktuoti ne tik kaip reprezentuojančius Kanto filosofinę sistemą, bet veikiau kaip savotiškas „epistemas", nulėmusias pastarųjų dviejų šimtų metų filosofijos tendencijas. Bene labiausiai intriguojantis pranešėjams atrodė klausimas apie žmogų. Tad turbūt neatsitiktinai konferenciją pradėjo dalyviai, savo pranešimuose analizavę Kanto antropologijos problematiką.
Apie prietarų dekonstrukciją supratime
Authors: Barkouski Pavel
Published: January 2019

Due to program and therefore polemical, declarative and provocative character of this article it should be treated as a positive manifesto rather than piece of a scientific research. That allows it to restore for a while the concord on the level of language within the complicated mutual relations between philosophy and literature again. This situation also mediates the explicit absence of authoritative sources one should refer to, except for some explicative judgments of the acknowledged guru in the deconstruction business. What is yet an application area of the latter in a case of hermeneutical thinking? What can deconstruction of prejudices of comprehension as total hermeneutic care represent? What is left to do, when ritual has occupied the place of faith, and sacral words spoken thousand times threaten to interpret all properly and canonically if one does not doubt their magic power? It is just the crucial time for deconstruction, which one should see in the horizon of its three-dimensionality.
Rusų formalizmas ir anglų bei amerikiečių naujoji kritika
Authors: Gornykh Andrei
Published: January 2019

The problem of the General and the Particular seems to be the pure philosophical one. The Notion or Idea seems to be the privileged and self-sufficient subject of reflection. The article outlines the possibility to place these problems simultaneously in aesthetical and social-anthropological perspectives thus revealing something like the genealogy or background of the metaphysical preoccupation with the Unity and Multiplicity.
Kasdienė refleksija ir filosofo refleksijos radikalumas
Authors: Tuzova Tamara
Published: January 2019

The object of the investigation is the specificity of philosophical and everyday reflections, their interrelations. The author makes an attempt to reveal the invariant constitutive characteristics of the structure of the reflective space of philosophy, to define the sense of specific radicalism of philosophical reflection. The radicalism as effort and way to extend presence of us in one's own experience and as self-aware transformation of own experience which presuppose the unity of the factual and the due as possible (and necessary) for man is revealed. The variant of the “metaphysics of presence” of man in the objects and relations of his experience as the way of historical and logical identification of philosophical reflection is developed. The “metaphysics of presence” is introduced as common dimension of the intelligibility, which permits the author to compare competitive modes of reflection of human experience (reductive and nonreductive, deterministic and transcendental) and to interpret them as irreplaceable and mutually supplementary ways of broadening the limits of self-consciousness of human experience.
ASMENS TAPATUMAS BE ASMENS IR BE TAPATUMO
Authors: Žalgirytė Jolita
Published: January 2019

Straipsnyje siekiama parodyti, kad psichologinio tęstinumo teorijos pačios save sugriauna iš vidaus dėl nepakankamų ir nepatikimų metodologinių prielaidų, todėl asmens tapatumas lieka be asmens ir be tapatumo. Straipsnyje teigiama, kad mintiniai eksperimentai, laikomi būtina metodologine priemone asmens egzistavimo ontologijai, yra ir nepakankami, ir nepatikimi. Pateikiami du argumentai: pirma, mintiniai eksperimentai numato konceptualinę asmens ir biologinio organizmo skirtingumo ir atskiriamumo galimybę, tačiau tiesioginis tokios galimybės pritaikymas tikrovėje nėra patikimas dėl subjektyvaus mintinio eksperimento aprašymo ir nepriklausomų argumentų trūkumo, antra, iš to paties mintinio eksperimento dviejų skirtingų interpretacijų gaunamos konceptualiai galimos, tačiau priešingos, vadinasi, ir ontologiškai nesuderinamos išvados (padalintų smegenų persodinimo atvejis).
MATEMATINĖ TIESA BE REFERENCIJOS
Authors: McCullough-Benner Colin
Published: January 2019

Pagal kanoninį argumentą, remiantį matematinį platonizmą, vieninga semantika, apimanti matematinę ir nematematinę kalbą, įmanoma tik jei matematikos singuliarinius terminus laikysime nurodančiais objektus, o kvantorius – apimančiais tokių objektų sritį, todėl jei matematikos teiginius laikome teisingais tiesiogine prasme, tai įpareigoja mus pripažinti (nuo mąstymo nepriklausomų, abstrakčių) matematinių objektų egzistavimą. Šiame straipsnyje siekiama įrodyti, kad jei mes galime sukurti vieningą semantiką reikšmingai daliai kasdienės nematematinės kalbos, tai galime sukurti vieningą semantiką apimančią matematinę ir nematematinę kalbą, neįsipareigodami matematinių objektų egzistavimui.
MORALĖS SRITIES APIBRĖŽIMAI MORALĖS PSICHOLOGIJOJE
Authors: Berniūnas Renatas
Published: January 2019

Straipsnio tikslas yra apžvelgti šiuolaikinę moralės psichologijos literatūrą, kurioje yra aptariama moralės sritis. Šiuo metu psichologai nesutaria, kaip geriau apibrėžti moralės terminą ir kaip atskirti moralinę nuo nemoralinės normatyvinės srities. Šiais klausimais yra kelios prieštaraujančios pozicijos: psichologas Elliotas Turielis teigia, kad moralės pagrindą sudaro žalos ir teisingumo sąvokos, o monistai bando suvesti visą moralę tik į vieną – arba žalą, arba teisingumą. Galiausiai pliuralistai išskiria bent penkis moralės pagrindus. Straipsnis apžvelgs šias pozicijas ir pasiūlys galimus šių pozicijų teorinio pagrįstumo tikrinimo būdus.
Newborn Screening for Severe Combined Immunodeficiency and T-cell Lymphopenia in California, 2010–2017
Authors: Amatuni George S. , Currier Robert J. , Church Joseph A. , Bishop Tracey , Grimbacher Elena , Nguyen Alan Anh-Chuong , Agarwal-Hashmi Rajni , Aznar Constantino P. , Butte Manish J. , Cowan Morton J. , Dorsey Morna J. , Dvorak Christopher C. , Kapoor Neena , Kohn Donald B. , Markert M. Louise , Moore Theodore B. , Naides Stanley J. , Sciortino Stanley , Feuchtbaum Lisa , Koupaei Rasoul A. , Puck Jennifer M.
Published: January 2019

OBJECTIVES:

Newborn screening for severe combined immunodeficiency (SCID) was instituted in California in 2010. In the ensuing 6.5 years, 3 252 156 infants in the state had DNA from dried blood spots assayed for T-cell receptor excision circles (TRECs). Abnormal TREC results were followed-up with liquid blood testing for T-cell abnormalities. We report the performance of the SCID screening program and the outcomes of infants who were identified.

METHODS:

Data that were reviewed and analyzed included demographics, nursery summaries, TREC and lymphocyte flow-cytometry values, and available follow-up, including clinical and genetic diagnoses, treatments, and outcomes.

RESULTS:

Infants with clinically significant T-cell lymphopenia (TCL) were successfully identified at a rate of 1 in 15 300 births. Of these, 50 cases of SCID, or 1 in 65 000 births (95% confidence interval 1 in 51 000–1 in 90 000) were found. Prompt treatment led to 94% survival. Infants with non-SCID TCL were also identified, diagnosed and managed, including 4 with complete DiGeorge syndrome who received thymus transplants. Although no cases of typical SCID are known to have been missed, 2 infants with delayed-onset leaky SCID had normal neonatal TREC screens but came to clinical attention at 7 and 23 months of age.

CONCLUSIONS:

Population-based TREC testing, although unable to detect immune defects in which T cells are present at birth, is effective for identifying SCID and clinically important TCL with high sensitivity and specificity. The experience in California supports the rapid, widespread adoption of SCID newborn screening.
Para una poética de los desplazamientos. Espacio y política en: A república dos sonhos de Nélida Piñon
Authors: Arellano Jesús
Published: January 2019

Ofrecemos una caracterización de A república dos sonhos de Nélida Piñon evidenciando cómo la trama y los mecanismos de enunciación están condicionados por el espacio, por lo cotidiano y por lo político. A partir del análisis de esta novela podremos ver cómo estos elementos permiten desarrollar una lectura transversal que evidencie el modo en que los discursos literarios se configuran como espacios de representación nómadas. Dicha lectura exige una descripción de la configuración del espacio y lo cotidiano, lo cual nos conducirá a evaluar la relación entre la literatura y lo político; una relación polémica y litigiosa que involucra desplazamientos simbólicos, identitarios de enunciación y de escritura. Así, una “la poética de los desplazamientos” evidenciará como un texto literario se resignifica a partir del diálogo y de un carácter trasgresor, característico de formas artísticas híbridas que superan los límites de representación al poner en escena el espacio, la política, la historia y la intrahistoria. *** Para uma poética dos deslocamentos. Espaço e política em: A república dos sonhos de Nélida Piñon ***Oferecemos uma caracterização de A república dos sonhos de Nélida Piñon evidenciando como a trama e os mecanismos de enunciação estão condicionados pelo espaço, pelo quotidiano e pelo político. A partir da análise dessa novela podemos ver como esses elementos permitem desenvolver uma leitura transversal que evidencia o modo pelos qual os discursos literários configuram-se como espaços de representações nômadas. Dita leitura exige uma descrição da configuração do espaço e do quotidiano que os conduzirá a avaliar a relação entre a literatura e o político; uma relação polêmica e litigiosa que envolve deslocamentos simbólicos, identitários de enunciação e de escritura. Assim, uma “poética dos deslocamentos” evidenciará como um texto literário se ressignifica a partir do diálogo e de um caráter transgressor, característico de formas artísticas híbridas que superam os limites de representação ao colocar em cena o espaço, a política, a história e a intrahistória.Palavras-chave: espaço; política; deslocamentos; narratividade; novela; narrativa brasileira.
Pela superfície do mundo: objetos e memória na literatura brasileira contemporânea
Authors: Dalcastagnè Regina
Published: January 2019

Contam os especialistas em falsificação de quadros que não é o rosto ou a mão do retratado que delata o falsário – ali ele terá tomado todas as precauções. Seu erro aparecerá em um detalhe pouco importante, talvez na indumentária ou na curva de uma orelha, onde ele se sentirá mais à vontade e, sem se dar conta, deixará uma assinatura: sua própria pincelada. Abandonando, então, o foco no enredo, ou nos protagonistas das narrativas, procuro pensar a literatura brasileira contemporânea a partir de elementos considerados secundários, quando não irrelevantes: os objetos que compõem a cena. Seus significados, muitas vezes evocadores da memória das personagens, ou dos seus, marcam a situação de homens e mulheres no mundo contemporâneo e revelam algo sobre a perspectiva autoral. Este texto, inspirado em diferentes narrativas e mesmo nas artes visuais, é um breve percurso pelas inquietações que fundamentam esta reflexão.
Cantada revisitada
Authors: Moraes Erick Monteiro
Published: January 2019

---
Volume 4 – Número 2
Authors: Bueno Bernardo
Published: January 2019

---
MRSA diversity and the emergence of LA-MRSA in a large teaching hospital in Slovenia
Authors: Kevorkijan Božena Kotnik , Petrovič Živa , Kocuvan Aleksander , Rupnik Maja
Published: January 2019

The methicillin-resistant Staphylococcus aureus (MRSA) is one of the major causes of a variety of infections in hospitals and the community. One of the most prominent changes in the MRSA epidemiology is the emergence of livestock-associated MRSA (LA-MRSA) strains in the human population. The aim of this study was to follow the MRSA epidemiology in a large teaching hospital during an 8-year time period (2006–2013). Altogether 519 MRSA, cultured from screening or clinical samples, were distributed into 77 spa types, of which three (t003 and t001, associated with CC5; and t015; associated with CC45) were the most common. LA-MRSA-associated spa types (t011, t034, t108, t899; associated with CC398) started to emerge in the year 2009 and continued to be found annually at a frequency from 3.9% to 12.7% of all MRSA strains examined. Only 6 of 27 LA-MRSA strains were associated with infections.
First record of Pickfordiateuthis vossi Brackoniecki, 1996 (Myopsida, Loliginidae) early life stages in the central Mexican Pacific
Authors: Pelayo-Martínez Gloria , De Silva-Dávila Roxana , Franco-Gordo Carmen , Olivos-Ortiz Aramis
Published: January 2019

The grass squid Pickfordiateuthis vossi Brakoniecki, 1996 is a dwarf species distributed along the northwest coast of Mexico. In the eastern Pacific, little is known about its distribution and life cycle. Two specimens, which are considered the smallest individuals of the genus collected to date, were caught in zooplankton trawls during 2 oceanographic cruises (January and March 1998) carried out in the central Mexican Pacific. The paralarval and juvenile stages are described and represent a new record in the area, with a range extension of 600 km southwest from the nearest previous record.
Regional Voting in Russia's Federal Elections and Changing Regional Deference to the Kremlin
Authors: Reisinger William M , Moraski Bryon J
Published: January 2019

We analyze voting returns from ten federal-level Russian elections (1991-2008) using political, economic, social and demographic data to assess regional distinctiveness, clustering and change over time.