bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Naudan rasvoittumiseen vaikuttavat tekijät
Authors: Huuskonen Arto , Lamminen Päivi
Published: April 2019

Tämän kirjallisuusselvityksen tarkoituksena oli kartoittaa mahdollisuuksia vaikuttaa naudan ruhonrasvoittumiseen. Lihas- ja rasvakudoksen kasvu perustuu niissä olevien solujen koon suurenemiseenja/tai niiden lukumäärän lisääntymiseen. Kudosten kasvuun ja valkuaisaineenvaihduntaan vaikuttavatlukuiset kasvutekijät ja hormonit. Kasvunopeudella on erityisesti vaikutusta lihanlaatuun, sillä nopeastikasvaneet naudat voidaan teurastaa nuorempina, millä on myönteinen vaikutus lihan syöntilaatuun.Nopeaan kasvuun liittyy yleensä myös rasvoittuminen: nopeasti kasvaneet eläimet ovat yleensä rasvaisempiakuin hitaasti kasvaneet eläimet. Rasvan kertyminen ruhoon lisääntyy päiväkasvun nopeutuessaja energian saannin lisääntyessä. Myös teuraspainon kasvu lisää yleensä ruhojen rasvaisuutta ja vähentäälihan sekä luun osuutta.Sukupuolen vaikutus ruhon koostumukseen näkyy erilaisissa rasvoittumistaipumuksissa. Hiehotrasvoittuvat aikaisemmin kuin härät, jotka puolestaan rasvoittuvat aikaisemmin kuin sonnit. Eri nautaroduteroavat toisistaan rasvoittumispisteen (ts. missä painossa eläin alkaa rasvoittua) osalta. Aikuispainoltaansuurikokoiset rodut (esim. Charolais, Simmental ja Limousin) kasvavat nopeammin ja rasvoittuvathitaammin kuin pienikokoiset rodut (Aberdeen angus, Hereford, Highland cattle).Ruokinnan energiapitoisuuden pienentäminen vähentää yleensä ruhojen rasvoittumista, muttahidastaa myös usein eläinten kasvua ja pidentää siten kasvatusaikaa. Jos halutaan vähentää ruhojenrasvoittumista dieetin energiapitoisuutta pienentämällä, joudutaankin yleensä hyväksymään hiemanheikommat kasvutulokset. Valkuaislisän vaikutukset ruhon koostumukseen ovat yleensä olleet vähäisiä.Erilaisten karkearehujen ja väkirehujen käytöllä ei ole tutkimuksissa ollut vaikutusta ruhojen rasvoittumiseen,jos eläinten energian ja valkuaisen saanti ovat olleet samalla tasolla eri ruokintaryhmienvälillä.Lisääntyneen liikunnan on esitetty ehkäisevän nautojen rasvoittumista. Liikunnan lisääntyminenon tutkimuksissa ollut seurausta alhaisemmasta eläintiheydestä ja pitävämmästä lattiamateriaalista,minkä vuoksi eläimet ovat olleet aktiivisempia. Liikunnan seurauksena eläimet kuluttavat enemmänenergiaa ja niihin kerääntyy enemmän lihaskudosta ja vähemmän rasvakudosta.Naudan ruhojen rasvoittumista voidaan jonkin verran säädellä ruokinnalla. Tällöin kysymykseentulee lähinnä ruokinnan energiapitoisuuden vähentäminen loppukasvatuksessa. Teuraspainojenmadaltaminen olisi kuitenkin todennäköisesti tehokkaampi keino rajoittaa ruhojen rasvoittumista kuinenergian saannin rajoittaminen tai väkirehun osuuden vähentäminen dieetissä. Nykytilanteessa, jossakotimaisen naudanlihan tarjonta ei kata kotimaista kysyntää, teuraspainojen madaltamiselle ei kuitenkaanliene perusteita. Liharotuisten nautojen jalostuksellinen valinta residuaalisen syönnin perusteellavoisi olla tulevaisuudessa yksi mahdollinen keino tuottaa vähärasvaisempia ruhoja.
Navetoiden ja sikaloiden pintojen puhtauden mittaaminen eläinten hyvinvointia käsittelevissä tutkimuksissa
Authors: Kymäläinen Hanna-Riitta , Kuisma Risto , Määttä Jenni
Published: April 2019

Karjasuojien pintojen puhtaus on merkittävä elintarvikkeiden laatuun, tuotantoeläinten hyvinvointiin jatyöntekijöiden hyvinvointiin vaikuttava tekijä. Kirjallisuustutkimuksen tarkoituksena oli selvittää navetoidenja sikaloiden puhtaustutkimuksessa käytettyjä menetelmiä, joita tässä kirjoituksessa tarkastellaan erityisestieläinten hyvinvointitutkimusten näkökulmasta.Visuaaliset puhtauden arviointimenetelmät painottuivat kenttätutkimuksissa. Myös lupaaviksiosoittautuneita optisten menetelmien sovelluksia sisältyi joihinkin kenttätutkimuksiin. Tarkasteltaessakarjasuojien pintojen puhtaustutkimuksia kokonaisuutena, tuotantoeläinten hyvinvointi oli tärkein motiivikenttätutkimuksissa, joissa käytettiin visuaalista pintojen puhtauden arviointia. Laboratoriotukimuksiinsisältyi laajempi valikoima instrumentaalisia, mikrobiologisia ja visuaalisia menetelmiä sekä niidenyhdistelmiä. Mikrobiologisia pintojen puhtauden arviointimenetelmiä oli käytetty sekä laboratorio- ettäkenttätutkimuksissa. Tuotantoeläinten hyvinvointi liittyi näiden tutkimusten aiheista noin puoleen.Instrumentaaliset menetelmät, mm. kolorimetria, optiset menetelmät ja kvantitatiiviset radiokemiallisetmenetelmät, olivat tyypillisiä muissa kuin eläinten hyvinvointiin liittyvissä tutkimuksissa.Useissa tutkimuksissa pintojen tai tuotantotilojen rakenteiden puhtautta arvioitiin epäsuorasti.Tyypillinen epäsuora menetelmä oli kotieläinrakennusten puhtauden arviointi eläimen kehon puhtaudenvisuaalisen tarkastelun avulla. Sikojen käyttäytymisen todettiin eräässä tutkimuksessa olleen yhteydessäruokintalaitteen puhtauteen. Myös elintarvikkeiden, kuten maidon puhtauden mittaamisella voidaan selvittäävälillisesti tuotantolaitteiden ja –tilojen pintojen puhtautta.Pinnan puhtaus vaikuttaa mm. tautien leviämiseen, lattian liukkauteen ja sisäilman laatuun,jotka ovat yhteydessä tuotantoeläimen hyvinvointiin. Selvityksen tuloksia voidaan hyödyntää mm.kokeellisten tutkimusten menetelmävalinnoissa.
Terveitä porkkanoita laatutuotteiden raaka-aineeksi
Authors: Suojala-Ahlfors Terhi , Laamanen Tuija-Liina , Parikka Päivi , Lehto Marja
Published: April 2019

Tuorevihanneksia käytetään yhä enemmän prosessoituina tuotteina, kuten valmiina raasteina ja salaattisekoituksina.Tuotteiden säilyvyys ja mikrobiologinen turvallisuus ovat tällöin erityisen kriittisiälaatutekijöitä maun ja tuotteiden ulkonäön ohella. Hyvälaatuisten ja säilyvien jalosteiden edellytys onlaadukas raaka-aine.Osana TE-keskusten ja vihannesalan yritysten rahoittamaa Tuorevihannesten hygienia: raakaaineet,tuotteet, vesi ja jätteet (Tuovi) -hanketta selvitetään mahdollisuuksia parantaa erityisesti porkkananlaatua ja vähentää viljelyssä ja varastoinnissa syntyvää hävikkiä. Huomion kohteena ovat satoavarastoinnin aikana pilaavat sienitaudit, jotka ovat vakava ongelma myös käsittelemättömissä tuorekauppaantoimitettavissa porkkanoissa. Sienitautien hallinnassa keskitytään viljelymaahan: 1) kehitetäänmenetelmää, jolla voi testata pahimman varastotaudin, porkkananmustamädän, esiintymistämaassa ja 2) selvitetään maan ravinnepitoisuuden, mm. kalsiumin ja kaliumin, vaikutusta varastotautienesiintymiseen.Tutkimus toteutetaan viljelijöiden pelloilla, jolloin tulokset ovat parhaiten sovellettavissa käytäntöön.Keväällä ja syksyllä 2009 kerättiin 18 porkkanalohkolta yhteensä 53 maanäytettä, joista selvitettiinmaassa olevan porkkananmustamädän määrää käyttämällä porkkananpaloja pyydyskasveina.Syksyllä kerättiin porkkanasadosta näytteet, jotka varastoidaan MTT:n koevarastossa Piikkiössä. Varastoinninaikana porkkanoissa esiintyvän taudin määrää verrataan maanäytteistä saatuihin tautiennusteisiin,ja arvioidaan näin maatestin luotettavuutta. Työ toistetaan kasvukaudella 2010.Ravinnekokeita perustettiin keväällä 2009 viidelle porkkanalohkolle. Neljässä kokeessa on tutkittulisätyn kalsiumlannoituksen vaikutusta porkkanan säilyvyyteen ja laatuun ja yhdessä kokeessakorotetun kaliumlannoituksen vaikutusta. Syys- ja lokakuun aikana koeruuduilta korjattu sato varastoidaanMTT:n varastossa Piikkiössä. Säilyvyystulosten ja porkkanoista tehtävien ravinnemittaustenperusteella arvioidaan, mikä on suotuisin kalsium- ja kaliumtaso varastoporkkanan viljelyssä. Myösravinnekokeita jatketaan kasvukaudella 2010.
Tekijöitä, jotka vaikuttavat viljelijöiden osallistumiseen osuuskuntien toimintaan Suomessa
Authors: Sumelius John , YuXiang Liu
Published: April 2019

ei saatavilla
Herneillä ja virnoilla typpiomavaraisuutta kokoviljatuotantoon
Authors: Nykänen Arja , Jauhiainen Lauri
Published: April 2019

Viimeaikaiset typpilannoitteiden suuret hintavaihtelut ovat herättäneet mielenkiinnon palkokasvienviljelyyn ja parempaan hyödyntämiseen. Nautakarjatiloilla viljellään usein pääasiassa monivuotisianurmia ja vilja voidaan korjata kokoviljasäilörehuksi. Yksivuotiset kasvit tuovat viljelykiertoonmonipuolisuutta, lisäävät lannanlevitysalaa ja mahdollistavat pellon perusparannusten tekemisensatojen suuremmin kärsimättä. Palkokasvien kuten herneiden ja virnojen lisääminen viljan sekaankokoviljasäilörehun tuotannossa vähentää väkilannoitetypen tarvetta. Tällaiset seokset tuottavat hyvinpelkällä karjanlannalla ja typpeä jää vielä seuraavienkin kasvien käyttöön.MTT:llä tutkittiin vuosina 2005−2007 erilaisia palkokasvien ja viljojen seoksiakokoviljasäilörehun raaka-aineeksi. Kenttäkokeissa testattiin viljoista kevätvehnää, kauraa, ohraa sekäkevät- ja syysruista ja palkokasveista rehu- ja vihantarehuhernettä sekä rehu- että ruisvirnaa. Kokeettoteutettiin osaruutukokeina, joissa osaruutuina oli kolme eri sadonkorjuuajankohtaa. Lisäksi 12 eteläsavolaisellatilalla testattiin kyseisinä vuosian seosta. jossa oli kauraa, vehnää, virnoja sekävihantarehuhernettä ja italianraiheinää. Sadoista määritettiin kokonaiskuiva-ainesato,kasvilajikoostumus sekä kasvilajeittain raakavalkuaisen määrä sekä orgaanisen aineen sulavuus.Rehuarvotulokset raportoidaan rinnakkaisartikkelissa (Nykänen ym. Maataloustieteen Päivät 2010).Suurimmat sadot saatiin seoksista, joissa oli vehnää ja hernettä ja enimmillään ne tuottivat 6 500kg ha-1 kuiva-ainesadot (KA), mitkä vastasivat 6 000 kg:n rehuyksikkösatoja (RY). Myös ruista javirnaa sisältävät seokset tuottivat enimmillään 6 000 kg:n hehtaarikuiva-ainesatoja, mutta niidensulavuus oli sen verran alhainen, että rehuyksikkösadot olivat noin 5 100 RY ha-1. Heikoimmat sadotsaatiin kaura-virna-kasvustosta sekä kuiva-ainesatoina (4 100 kg ha-1 KA) että rehuyksikkösatoina(3 700 RY ha-1 KA). Kasvustojen sisältämät typpisadot vaihtelivat 84 ja 120 kg ha-1 välilläkorjuuajasta ja seoksesta riippuen. Näin ollen kasvustoissa korjattiin keskimäärin saman verran typpeäkuin sinne oli perustamisvaiheessa karjanlannan mukana laitettu eli noin 100 kg ha-1 kokonaistyppeä.Näin ollen maahan jäi palkokasvien juuriston ja sängen sisältämän typpimäärän verranylimäärätyppeä.Tiloilla viljellyn monipuolisen seoksen sadot vaihtelivat erittäin paljon 2 000–11 000 kg ha-1 KAja suurimpana ongelmana koettiin rikkakasvit, joiden hallintaan täytyy kiinnittää huomiota.Palkokasvien ottaminen siemenseokseen on lisäkustannus, joka on kuitenkin pieni verrattuna viljelynkokonaiskustannuksiin ja siihen, että ne parantavat kokonaissadontuottoa ja vähentävätostolannoitteiden tarvetta karjatilalla. Näin varsinkin, kun kasvilajit valitaan pellon olosuhteisiinsopiviksi eli vehnä-herneseokset suotuisammille ja kaura-virnaseokset vaatimattomammillekasvupaikoille.
Palkokasveista valkuaista ja sulavuutta kokoviljaseoksiin
Authors: Nykänen Arja , Rinne Marketta , Jauhiainen Lauri
Published: April 2019

Kotovaraisen eli tiloilla itse kasvatetun rehuvalkuaisen tuottaminen on alkanut kiinnostaa viimeaikoina yhä enemmän viljelijöitä ja kotieläintuottajia. Kaupallisen valkuaisrehun hinnan vaihtelut jalaatu- ja saatavuusongelmat tuovat epävarmuutta, lisäkuluja ja riskejä kotieläinten ruokinnanhallintaan ja suunnitteluun. Nautakarjatiloilla on joissain tapauksissa luovuttu puitavan viljanviljelystä. Viljelykierrossa mukana oleva vilja korjataan silloin kokoviljasäilörehuksi ja tämä suuntaustulee jatkossa todennäköisesti lisääntymään. Kokoviljasäilörehun alhainen valkuaispitoisuus jasulavuus (D-arvo) voivat olla ongelmia erityisesti lypsylehmien ruokinnassa. Yksivuotiset palkokasvitkuten herneet ja virnat viljojen seassa tuovat apua tähän ongelmaan. Samalla pystytään vähentämäänostovalkuaisrehun tarvetta.MTT:llä tutkittiin vuosina 2005−2007 erilaisia palkokasvien ja viljojen seoksiakokoviljasäilörehun raaka-aineeksi. Kenttäkokeissa testattiin viljoista kevätvehnää, kauraa, ohraa sekäkevät- ja syysruista ja palkokasveista rehu- ja vihantarehuhernettä sekä rehu- että ruisvirnaa. Kokeettoteutettiin osaruutukokeina, joissa pääruutuina olivat seokset ja osaruutuina oli kolme erisadonkorjuuajankohtaa. Sadoista määritettiin kokonaiskuiva-ainesato, kasvilajikoostumus sekäkasvilajeittain raakavalkuaisen (RV) pitoisuus ja orgaanisen aineen sulavuus (OAS). Satotulokset onraportoitu rinnakkaisartikkelissa (Nykänen & Jauhiainen, Maataloustieteen Päivät 2010).Lypsylehmille syötettävän karkearehun OAS:n tulisi olla noin 720-740 g kg-1. Tällaista rehuasaatiin joistakin seoksista, joissa oli hernettä ja ohraa. RV-pitoisuus puolestaan oli suositellun 140 gkg-1:n suuruinen tai korkeampi seoksissa, joissa oli mukana virnaa. Kasvikohtaisissa analyyseissähavaittiinkin, että palkokasvien sulavuus ja valkuaispitoisuus on selkeästi korkeampi kuin viljojen.Kasvukauden edetessä niiden pitoisuudet myös mieluummin nousevat kuin laskevat, joten ne lisäävätmyös joustoa korjuuaikaan puhtaisiin viljoihin verrattuna.Siemenseoksia suunniteltaessa täytyy ottaa huomioon kasvien ominaisuudet. Kasvilajivalintatäytyy tehdä myös sen mukaan, tarvitaanko tilalla hyvin sulavaa ja valkuaispitoista rehualypsylehmille ja lihanaudoille vai onko tilalla hiehoja ja emolehmiä, jotka tarvitsevat yleensävähemmän energiaa ja valkuaista.
KALAKKI - Kalkkistabiloidun puhdistamolietteen tuotteistaminen lannoitteeksi
Authors: Jaukkuri Heidi , Manninen Heini , Muurimäki Kaisa , Ripatti Sinikka , Suhonen Pirjo , Partanen Vilho
Published: April 2019

Puhdistamoliete on jätevedenpuhdistamon lopputuote, jota saadaan jäte- ja teollisuusvesien puhdistuksessa.Puhdistamoliete hygienisoidaan lisäämällä siihen kalkkia (kalkkistabilointi).Työn tarkoituksena oli selvittää kokemuksia kalkkistabiloinnin käytöstä puhdistamolietteessä ulkomaillaja kotimaassa sekä siihen liittyvät säädökset. Näiden tietojen avulla laadittiin Iisalmen Vedelletuoteseloste kalkkistabiloidusta jätevesilietteestä.Työssä haastateltiin iisalmelaisia viljelijöitä, jotka ovat käyttäneet Iisalmen Veden puhdistamolietettäaikaisemmin, sekä koottiin muiden jätevedenpuhdistamoiden kokemuksia kalkkistabiloidustapuhdistamolietteestä. Lisäksi kartoitettiin Iisalmen Veden puhdistamolieteurakoitsijan kokemuksia.Kansainvälisiä kokemuksia puhdistamolietteen käytöstä ja vaikutuksesta maaperään kerättiin kansainvälisistätutkimuksista.Puhdistamoliete on orgaaninen lannoite, jonka kuiva-ainepitoisuus kalkkistabiloituna on 40 %.Puhdistamoliete parantaa maan rakennetta. Kalkkistabiloinnilla saadaan nostettua puhdistamolietteenpH:ta ja maahan sijoitettuna se nostaa myös maan pH-arvoa. Iisalmen Veden puhdistamoliete on hyväfosforilannoite, koska se sisältää paljon fosforia (17 g/kg ka).Puhdistamolietettä saa levittää viljalle, sokerijuurikkaalle ja öljykasveille sekä sellaisille kasveille,joita ei käytetä ihmisen ravinnoksi eikä eläinten rehuksi. Nurmelle sitä saa levittää, jos nurmi perustetaansuojaviljan kanssa. Perunaa, juureksia ja vihanneksia saa viljellä viiden vuoden päästä siitä, kunpuhdistamolietettä on viimeksi levitetty. Viljelijä on ilmoitusvelvollinen puhdistamolietteen käytöstäEU-tukihaun yhteydessä.Iisalmessa on noin kymmenen tilaa, jotka ovat vastaanottaneet Iisalmen Vuohiniemen jätevedenpuhdistamonlietettä pelloilleen. Haastateltaviksi tiloiksi valittiin kolme kasvinviljelytilaa, jotka ovatviime aikoina käyttäneet puhdistamolietettä. Yhdellä tilalla on kasvinviljelyn lisäksi pienimuotoistalihakarjankasvatusta. Yhdellä tilalla on peltoa 500 hehtaaria, toisella 200 hehtaaria ja kolmannella 30hehtaaria. Suurimat tilat ovat käyttäneet puhdistamolietettä lannoitteena jo noin 30 vuoden ajan, muttapienimmällä tilalla on vastaanotettu puhdistamolietettä vain kolmena vuonna. Suurin osa tilojen maalajeistaon karkeita kivennäismaita, hiesua (30 %) ja hietamoreenia (29 %). Seuraavaksi eniten onhiesusavea (16 %) ja hiuetta (11 %). Muina maalajeina on hienohieta, multamaa, karkeahieta ja hiuesavi.Lietteen käytön ansiosta viljelykasvien fosforilannoitustarve täyttyi ja jopa ylittyi. Typpitäydennystäsitä vastoin tarvittiin väkilannoitteilla. Alueen vähäisen teollisuuden vuoksi peltojen raskasmetallipitoisuudeteivät lisääntyneetTutkimusta kalkkistabiloidusta puhdistamolietteestä lannoitteena jatketaan Maa- ja elintarviketaloudentutkimuskeskuksessa Maaningalla.
Uusia mansikkalajikkeita Pohjois-Suomeen
Authors: Hoppula Kati , Hoppula Kalle , Hietaranta Tarja , Tahvonen Risto , Uusitalo Marja
Published: April 2019

Viime vuosina markkinoille on tullut uusia kotimaisia mansikkalajikkeita, Suvetar, Valotar ja Kaunotarsekä Kulkuri-koejaloste. Uudet lajikkeet ovat nyt ensimmäisen kerran lajikekokeissa MTT:n pohjoisillatutkimusasemilla Sotkamossa ja Rovaniemellä. Lisäksi lajikekokeissa oli mukana ennestääntunnetut lajikkeet Polka, Honeoye, Senga Sengana, Jonsok, Bounty ja Korona. Sotkamossa ja Rovaniemellätehtyjen mansikan lajikekokeiden tavoitteena oli löytää uusia satoisia ja talvenkestäviä lajikkeitaPohjois-Suomeen vakiintuneiden lajikkeiden lisäksi. Kokeet olivat osa EU:n Maaseuturahastonrahoittamaa ja MTT Sotkamon tutkimusaseman koordinoimaa Marjanviljelystä vahva elinkeino Pohjois-Suomeen -hanketta. Tässä käsitellään lajikekokeiden ensimmäisen satovuoden, 2009, tulokset.Sotkamossa satoisimmiksi osoittautuivat lajikkeet Polka, Honeoye, Korona ja Bounty. Rovaniemelläselvästi parasta lajiketta ei kokeissa noussut esiin, mutta kokonaissadoltaan suurimmiksi ylsivätvanhat lajikkeet Senga Sengana, Bounty ja Polka. Uusimpien lajikkeiden Suvetar ja Valotar satomäärätriittivät Sotkamossa kannattavaan viljelyyn, vaikka ne eivät yltäneetkään parhaimpien lajikkeidensatotasolle. Rovaniemellä Suvetar ja Valotar tuottivat alle paikkakunnan keskimääräisen satotason.Lajike Kaunotar antoi keskimääräistä heikomman sadon molemmilla paikkakunnilla. Lajike Kulkuriantoi koko lajikekokeen heikoimman sadon molemmilla paikkakunnilla.Harmaahometta esiintyi huomattavasti enemmän Sotkamossa kuin Rovaniemellä. Senga Sengana,Polka ja Korona osoittautuivat molemmilla paikkakunnilla joko erittäin aroiksi tai keskimääräistäaremmiksi harmaahomeelle. Uusista lajikkeista Suvetar oli Sotkamossa erittäin herkkä harmaahomeelle,mutta Rovaniemellä se yllättäen sieti hometta keskimääräistä paremmin. Lajikkeet Valotar, Bounty,Honeoye ja Kaunotar olivat keskimääräistä parempia homeenkestävyydeltään molemmilla paikkakunnilla.Homeenkestävyydeltään parhaimmaksi osoittautui lajike Kulkuri.Yhden vuoden tulosten pohjalta uusista lajikkeista lupaavimmaksi satotasoltaan, homeenkestävyydeltäänja marjakooltaan osoittautui lajike Valotar. Lajike Kulkuri olisi myös kiinnostava erittäinhyvän homeenkestävyytensä ja ison marjakokonsa puolesta, mutta satotasot ovat aivan liian heikottuottavaan viljelyyn. Vanhemmista lajikkeista Bounty osoittautui keskisatoiseksi, homeenkestäväksi jakokeilemisen arvoiseksi, vaikka marjakoko jäikin hieman keskimääräistä pienemmäksi. Lajikekokeenjatko näyttää, pystyvätkö lajikkeet Valotar ja Bounty sopeutumaan pohjoisen oloihin pidemmällä aikavälilläja tuottamaan riittävästi hyvänlaatuista satoa.
Liharotuisten nautojen rehunhyväksikäyttö ja residuaalinen syönti
Authors: Pesonen Maiju
Published: April 2019

Perinteisesti rehujen hyväksikäyttö on ilmoitettu rehunmuuntosuhteella. Rehunmuuntosuhteessa eioteta huomioon yksilöiden välisiä eroja ylläpitoon ja kasvuun tarvittavassa energianmäärässä. Rehunmuuntosuhteellaon vahva yhdysvaikutus eläimen kasvuominaisuuksien ja aikuiskoon kanssa. Rehukustannuksetmuodostuvat kookkaammilla eläimillä suuremmiksi, vaikka niiden kasvuominaisuudetolisivat ylivertaisia. Emolehmätuotannossa eläinten hedelmällisyys on tuotannon avaintekijöitä. Elopainoltaankookkaampien eläinten lisääntymistehokkuus on hieman alhaisempi. Tämä johtuu osittainmyöhemmin saavutetusta sukukypsyysiästä. Emolehmäkarjassa rehun ja peltopinta-alan tarve lisääntyymerkitsevästi eläinten aikuiskoon kasvaessa. Tilan kokonaistehokkuus voi kärsiä suuremmastarehukustannuksesta siitä huolimatta, että tuotantotulokset nousevat.Residuaalinen syönti on erotus, joka muodostuu eläimen todellisesta syönnistä ja arvioidustasyönnistä saavutettua tuotantotulosta kohden. Laskentatavasta johtuen residuaaliseen syöntiin ei vaikutaeläimen koko tai tuotanto-ominaisuudet. Residuaalisen syönnin yhdysvaikutus eläimen aikuiskoonja kasvuominaisuuksien kanssa on hyvin pieni tai sitä ei ole havaittu. Residuaalisen syönnin avulla onmahdollista löytää ne yksilöt, jotka ovat syövät vähemmän rehua ja ovat tuotannollista ominaisuuksiltatasavertaisia. Residuaalinen syönti periytyy keskinkertaisesti.Fysiologisesti residuaaliseen syöntiin vaikuttavat rehun syönti ja sulatus, aineenvaihdunta, fyysinenaktiivisuus ja lämmönsäätely. Residuaalisella syönnillä on taloudellinen ja ympäristövaikutus.Emolehmäkarjan ylläpitoenergiantarvetta voidaan vähentää 9 – 10 % valitsemalla matalan residuaalisensyönnin omaavia eläimiä. Loppukasvatuksessa eläinten kuiva-aineen syönti on ollut matalan residuaalisensyönnin eläimillä keskimäärin 12 % matalampi ja rehunmuuntosuhde 9 – 15 % tehokkaampikuin korkean residuaalisen syönnin eläimillä. Sonnan määrää sekä ravinnepäästöjä voidaan vähentää15 – 17 % valitsemalla matalan residuaalisen syönnin omaavia eläimiä. Australialaisissa ja Pohjoisamerikkalaisissatutkimuksissa matalan residuaalisen syönnin eläinten metaanintuotanto on ollut 25 –30 % vähäisempää kuin korkean residuaalisen syönnin eläimillä. Teurasruhot ovat olleet hieman vähärasvaisempiamatalan residuaalisen syönnin eläimillä korkean residuaalisen syönnin eläimiin verrattuna.Vähärasvaisuus voi aiheuttaa negatiivisia vaikutuksia emojen hedelmällisyyteen. Matalan residuaalisensyönnin emot ovat poikineet 5- 6 päivää myöhemmin kuin korkean residuaalisen syönninemot.Residuaalisen syönnin määritys vaatii 70 päivän koejakson, jossa mitataan eläimen päivittäinensyönti ja kasvu. Geenitesti vähentää kustannuksia rehunhyötysuhteeltaan erinomaisten eläinten tunnistamisessa.
Onko kanapunkin torjuntaan vaihtoehtoja?
Authors: Tuovinen Tuomo , Lindqvist Bengt
Published: April 2019

Kanapunkki (Dermanyssus gallinae) on globaali loinen, jonka merkitys munivien kanojen verta imevänä ulkoloisena on kasvussa. Kanapunkki aiheuttaa kanoissa anemiaa, levottomuutta ja aggressiivisuutta ja heikentää munintatulosta. Kanapunkki voi myös levittää tauteja kanoihin.Kanapunkin torjunnassa on pyrittävä estämään punkkien leviäminen kanalaan kanojen, tarvikkeiden, ihmisten ja eläinten mukana. Ennaltaehkäisevien torjuntakeinojen lisäksi kanapunkin torjuntaa varten on mm. Englannissa tutkittu lukuisten kasviperäisten eteeristen öljyjen vaikutuksia kanapunkkiin ja tulokset ovat olleet lupaavia. Kanapunkin kemialliseen torjuntaan on käytettävissä foksiimia tehoaineena sisältävä valmiste, jonka käyttö edellyttää eläinlääkärin määräystä. Valmisteen käyttö on tällä hetkellä mahdollista myös kanojen munintajakson aikana.Tutkimukset petopunkkien mahdollisesta käytöstä kanapunkkien biologisessa torjunnassa alettiin tutkia MTT:lla vuonna 2007 ja vuosina 2008-2009 tehtiin kaksi torjuntakoetta Hypoaspis spp. petopunkkeja käyttäen. Tavoitteena on kehittää vaihtoehtoinen, kemiallista ja fysikaalista torjuntaa täydentävä biologisen torjunnan menetelmä osana kanapunkin integroitua torjuntaa. Biologisen torjunnan ohessa on myös tehty kokeita foksiimia tehoaineena sisältävällä valmisteella ja havainnoitu kanalan kuumailmakäsittelyn pitkäaikaisvaikutusta kanapunkkipopulaatioon.Kanapunkin torjuntaan v. 2008 hyväksytty foksiimi-valmiste oli tehokas ja vaikutus kesti useita kuukausia. Valmisteen etuna on mahdollisuus käyttää sitä kanojen ollessa kanalassa. Kanalan kuumailmakäsittelyllä kanapunkki saatiin täysin hävitettyä. Käsittelyn lopullinen hyöty riippuu siitä voidaanko kanapunkkien kulkeutuminen kanalaan estää ja kuinka pitkään.Biologisen torjunnan kokeiden perusteella arvioimme, että Hypoaspis spp. petopunkit ovat lupaavia kanapunkin torjuntaeliöitä. Seuraavaksi tulisi kehittää käytännössä toimivaa sovellusta. Kevään 2009 kokeissa toisena petolajina käytetty karvajalkapetopunkki (Hypoaspis aculeifer) on mahdollisesti tehokkaampi kuin harsosääskipetopunkki (Hyposaspis miles) kanalassa vallitsevissa olosuhteissa.
Kasvien fytoremediaatiopotentiaali CCA:lla saastuneen maan puhdistuksessa
Authors: Manninen-Egilmez Petra , Mäkelä Pirjo , Hartikainen Helinä , Santanen Arja , Seppänen Mervi , Stoddard Frederick , Yli-Halla Markku
Published: April 2019

Maaperän saastuminen on maailmanlaajuinen ympäristöongelma. Ihmisen toiminnan tuloksenaesimerkiksi raskasmetalleilla pilaantuneita maa-alueita on runsaasti. CCA (chromated copper arsenate)on maailmalla laajasti käytetty puun kyllästysaine, joka on saastuttanut laajoja maa-alueita mm.sahalaitoksilla, tehdasalueilla ja kaatopaikoilla. Kuparin, kromin ja arseenin yhtäaikainen esiintyminenvaikeuttaa maan puhdistamista kemiallisesti. Tästä johtuen fytoremediaatiomenetelmät näyttäisivätolevan paras vaihtoehto CCA:lla saastuneiden maiden puhdistamiseksi.Fytoremediaatiolla tarkoitetaan maanperän puhdistamista kasvien avulla. Tutkimuksentarkoituksena oli tutkia kasvien kykyä puhdistaa maaperää haitta-aineista. Kokeessa kasvatettiin erikasvilajeja sekä selvitettiin niiden kestävyys raskasmetalleja vastaan sekä kyky ottaa raskasmetallejamaasta.Raskasmetallien kertyminen eri kasvinosiin sekä biomassan muodostus määritettiin. Biomassanmuodostumisen sekä kasvien raskasmetallipitoisuuden avulla arvioitiin kasvienfytoremediaatiopotentiaali. Kasveista havainnoitiin lisäksi lehtialan muodostus, itävyysjuurinystyröiden muodostus, juurien rakenne ja anatomia, vesisuhteet, yhteyttäminen, ravinnepitoisuus.Lisäksi tutkitaan antioksidanttiaktiivisuutta, raskasmetallien lokalisoitumimista, fytokelatiinienmuodostusta sekä määritetään kasvien tuhkapitoisuus ja koostumus.Astiakokeissa lupiinit tuottivat noin kolme kertaa suuremman biomassan verrattunahamppukasveihin. Kupari kerääntyi eniten valko- ja sinilupiinin lehtiin, keltalupiinin korsiin sekähampun lehtiin ja siemeniin. Kromia kerääntyi lehtiin ja korsiin, mutta ei palkoihin ja siemeniin.Arseeni kerääntyi suurimmaksi osaksi lupiinien lehtiin sekä hampun korsiin, mutta sitä löydettiinhuomattavasti kohonneina pitoisuuksina jokaisesta kasvinosasta. Raskasmetalleista arseeninkonsentraatio lisääntyi selvästi maan arseenipitoisuuden kasvaessa. Kasveilla näyttäisi sen sijaanolevan raja kuinka paljon kasvi kykenee ottamaan kuparia. Raskasmetalleista kromin otto olirajoitettua ja se näyttäisi haittaavan eniten kasvua.Hamppu ja lupiini näyttäisivät soveltuvan fytoremediaatioon alueilla, joilla saastuneen maankonsentraatio on alle 200 mg kg-1 maata. Viljelemällä kasveja CCA-aineilla pilaantuneilla maillavoitaisiin puhdistaa maata sekä käyttää kasvimateriaali bioenergian lähteenä sekä lisäksi vähentääraskasmetallien ja metalloidien huuhtoutumista estämällä eroosion muodostuminen
Valon spektri säätelee ahomansikan (Fragaria vesca L.) rönsynmuodostusta ja kukintainduktiota
Authors: Rantanen Marja , Mouhu Katriina , Elomaa Paula , Hytönen Timo , Palonen Pauliina
Published: April 2019

Valo on keskeinen kasvien kehitystä, kuten kukintaan virittymistä, ohjaava signaali. Valoreseptorientoimintaa ei tunneta geneettisellä tasolla tarkasti. Pitkänpäivänkasvi lituruoholla (Arabidopsis thaliana (L.)Heynh.) kukinta-aikaa säätelevät valon spektrin sininen, punainen ja kaukopunainen aallonpituusalue.Kaukopunainen ja sininen valo edistävät ja punainen valo estää kukintaa. Valodiodeilla (light emittingdiodes, LED) valoa voidaan tuottaa hyvin kapealla aallonpituusalueella ja muuttaa valon laatua kasvinkasvun ja kehityksen ohjaamiseksi halutulla tavalla.Ahomansikalla (Fragaria vesca L.) punaisen, kaukopunaisen ja sinisen valon vaikutuksia kukintaanei ole tutkittu aikaisemmin. Ahomansikan kukinta indusoituu lyhyenpäivän olosuhteissa. Ahomansikaltatunnetaan kuitenkin myös päivänpituusmutantteja. Rönsytön lajike Baron Solemacher sekä rönsyjämuodostava lajike Hawaii-4 virittyvät kukintaan pitkänpäivän olosuhteissa. Tutkimuksen tavoitteena onselvittää valon laadun vaikutusta ahomansikan kukintaan käyttäen sinistä, punaista ja kaukopunaista valoatuottavia LED-valaisimia sekä hehkulamppuvaloa päivänpidennysvalona.Lajikkeella Hawaii-4 kaukopunainen ja hehkulampulla annettu päivänpidennys esti rönsyjenmuodostusta ja edisti kukintainduktiota verrattuna punaiseen päivänpidennysvaloon ja lyhytpäiväkäsittelyyn.Myös kukinnan merkkigeeni FUL:n ilmenemistaso nousi kärkikasvupisteessä kukintaa edistäneissäkäsittelyissä. Lajikkeella Baron Solemacher vain hehkulamppuvalo edisti kukintaa. Kaukopunainen,punainen ja lyhytpäiväkäsittely eivät eronneet toisistaan. Koe osoittaa fytokromisäätelyn keskeisen roolinkukintainduktiossa ja rönsynmuodostuksessa lajikkeella Hawaii-4.
Energiakustannusten säästö viljankuivauksessa
Authors: Lötjönen Timo , Kässi Pellervo
Published: April 2019

Polttoöljyn litrahinta on parin viime vuoden aikana vaihdellut 45 ja 85 sentin välillä (alv. 0 %).Polttoaine muodostaa merkittävän osan viljankuivauksen muuttuvista kustannuksista.Puintikosteudeltaan 21 % viljassa 10 sentin muutos öljyn hinnassa muuttaa kuivauskustannusta n. 1,3€/t. Vaikka öljyn hinta on laman myötä asettunut siedettävälle tasolle, todennäköinen kehityssuuntaöljyn ja muunkin energian hinnalle on nouseva. Viljankuivauksessa energian säästökeinoja onlukuisia, joita yhdistelemällä voidaan kuivauslaskussa säästää merkittävästi. Myös kotimaistenpolttoaineiden käyttö on entistä kannattavampaa.Helpoin tapa säästää viljansäilönnän kustannuksista on luopuminen kuivaamisestakokonaan. Kosteana säilötty vilja säilyttää rehuarvonsa lähes kuivan veroisesti. Teknisten rajoitteidenvuoksi tuoresäilötty vilja soveltuu lähinnä tilojen omaan käyttöön ja rajoitetusti tilojen väliseenkauppaan. Kuivausta siis tarvitaan edelleen.Itse kuivausprosessin järkeistämiseen on kehitetty lukuisia keinoja. Puskurikuivureillavoidaan parantaa kuivaamokoneiston käyttöastetta. Puskurikuivuri myös mahdollistaa energiansäästön korjuutyön aikaistumisen kautta. Kuivaussiilon ja tuloilmaputken lämpöeristämisellä on saatumittauksissa noin 10 % energiansäästö. Kuivausilman lämpöä, kuivausilman määrää ja viljankiertonopeutta nostamalla saadaan kuivumisesta tehokasta ja tasaista, jolloin energiaa säästyy.Kuivausilman lämpötilan nostaminen 70 asteesta 100 asteeseen alentaa kuivurin polttoaineenkulutusta10−15 %. Lämpötilan nosto myös kasvattaa kuivauskapasiteettia nopeuttaessaan kuivumista.Polttoöljyn korvaamiseen soveltuvat puuhakkeen ja turpeen polttolaitteet ovatkehittyneet huomattavasti viime vuosina. Automatiikan ansiosta niiden toimivuus ja säädettävyyslähestyvät öljypoltinten tasoa. Lämminilmakuivureiden lämpötehontarve on suuri (200 – 1000 kW),minkä vuoksi kiinteällä polttoaineella toimivan lämpökeskuksen hankintahinta on korkea. Laitoksenhankintahintaa kompensoivat kiinteiden polttoaineiden öljyä matalammat hinnat. Puuhakkeenenergian hinta on vain 20 – 40 % polttoöljyn hinnasta.Laadituissa investointilaskelmissa vertailtiin polttoöljyä ja kiinteää polttoainettakäyttävän kuivaamon lämmitysjärjestelmän nettokassavirtojen erotuksien nykyarvoja 5 %:nlaskentakorkokannalla ja kymmenen vuoden laskentajaksolla. Laskelmassa kuivaussiiloltaan 30 m3:nkuivurin lämmönlähteeksi valitaan öljylämmitysjärjestelmä tai lämpökontti, jossa on stokerisyöttöinenilmalämmitysuuni. Lämpökonttia ei oleteta siirrettäväksi muualle kuivauskauden päätyttyä.Käytetyillä laskentaoletuksilla investointi ostohaketta käyttävään lämpölaitokseen osoittautuikannattavaksi öljyn hinnan kohotessa yli 66 c/l kiinteän polttoaineen hinnan pysyessä ennallaan.Oman hakkeen tai palaturpeen käyttö olisi öljyä edullisempaa jo öljyn hinnan ylittäessä 55 - 58 c/l.
Suomalaisen maatiaiskanan säilytysohjelma
Authors: Tuovinen Tiina
Published: April 2019

Suomessa on yli 170 innokasta maatiaiskanan pitäjää. Heillä oli vuonna 2008 13 eri maatiaiskantaa, yhteensä noin 2200 kanaa ja lähemmäs 600 kukkoa. Maatiaiskanan säilytysohjelmaa koordinoi MTT Biotekniikka- ja elintarviketutkimus. Ohjelma käynnistyi yli kymmenen vuotta sitten vuonna 1998. Perustamisvuodesta on ohjelmassa mukanaolevien sekä kasvattajien että eläinten määrä kolminkertaistunut. Suomi on kansainvälisin sopimuksin sitoutunut kotieläingeenivarojen säilyttämiseen. Työtä varten on laadittu Suomeenkin kansallinen eläingeenivaraohjelma. MTT koordinoi ohjelmaa ja on mukana geenivarojen säilytyksen ja kestävän hyödyntämisen tutkimus- ja kehittämistyössä. Maatiaiskanan säilytys on tiloilla tapahtuvaa in situ-säilyttämistä, kanat kasvatetaan lajityypillisen käyttäytymisen mahdollistavissa lattiakanaloissa. Säilytysohjelmassa keskitytään toistaiseksi kanakantojen vahvistamiseen ja rodun geneettisen monimuotoisuuden turvaamiseen ja lisäämiseen.Maatiaiskanakannoilla tarkoitetaan maassamme ennen 1900-luvulla alkanutta teollista kanatuotantoa eläneitä, paikallisiin olosuhteisiin sopeutuneita kanakantoja. Säilytysohjelman kana-aines on peräisin tiloilta, joilla tätä vanhaa kana-ainesta oli jäljellä.Säilytysohjelman tiedonkeruu perustuu kasvattajien ohjelmaan ilmoittautuessa antamiin perustietoihin ja kerran vuodessa lähettämiin raportteihin. Tiedot tallennetaan maatiaiskanarekisteriin, josta saadut eläinmäärät ovat pohjana rodun tilaa kuvaaville tilastoille.Lukumäärien lisäksi vuosiraporteissa kysytään eläinten hedelmällisyysominaisuuksia ja höyhenpuvun värejä. Maatiaiskanat munivat keskimäärin 0,5-0,6 munaa päivässä ja saavuttavat sukukypsyyden 22-24,5 viikon ikäisinä. Tyypillinen maatiaiskanan höyhenpuvun väri on musta, ruskea, punainen tai vaalea, kukon musta, ruskea, kirjava tai punainen. Munat ovat pieniä tai keskikokoisia, väriltään kermanvärisiä, beigejä tai ruskeita. Maatiaiskanasta hyödynnetään munien lisäksi myös lihaa ja höyheniä, teuraskukkojen kasvatus on yleistä.Maatiaiskana on rotuna edelleen vaarantunut, kaikki kannat uhanalaisia ja jotkut jopa kriittisesti uhanalaisia Ainakin yksi kanta ehti kuolla sukupuuttoon säilytysohjelmasta huolimatta.
Nurmirehu helpommin sulavaksi: sekundaarisoluseinän syntymisen säätely
Authors: Kärkönen A. , Häggman H. , Manninen O. , Joki-Tokola E. , Virkajärvi P.
Published: April 2019

Ligniini, fenoliyksiköistä koostuva verkkomainen puuaine, kertyy seinäsokeripolymeerien väliin kuolleidentuki- ja vettäkuljettavien solujen kehityksen loppuvaiheessa. Ligniini liimaa seinäpolysakkaridityhteen: soluseinistä tulee vahvoja ja vettäläpäisemättömiä. Ligniinialayksiköiden väliset ristisidoksetovat kestäviä ja niitä on erittäin vaikea hajottaa. Eri kasviryhmien seinäkoostumukset eroavat ligniinimääränja -laadun suhteen. Heinäkasvien ligniini koostuu G-, S- ja H-yksiköistä, lisäksi soluseinäsokereihinon liittynyt fenolihappoja (ferula- ja kumarihappo), joiden muodostamat ristisidokset edelleentiivistävät soluseinärakennetta. Ligniinin suuri määrällinen lisäys liittyy heinien korsiintumiseen.Tällöin korren ulompien osien solujen soluseinät paksunevat ja puutuvat, muodostuu ns. sklerenkyymituppi.Ligniini estää märehtijän ruoansulatusentsyymien pääsyä seinäpolysakkaridien luo ja tätenvähentää kasviaineksen hajoamista eläimen ruoansulatuksessa. Osa kasvin sisältämästä energiasta jäähyödyntämättä. Rehun D-arvo, joka kertoo sulavuudesta, laskee huomattavasti ligniinimäärän lisääntyessä.Sekundaariseinän biosynteesin geenitason säätelytekijöitä on selvitetty mm. mallikasvina käytetyllälituruoholla (Arabidopsis thaliana) ja puuvartisilla kasveilla (esim. poppeli ja eukalyptus). Eri säätelytekijätohjaavat sekundaariseinän kehitystä lituruohon tukisoluissa kuin vettäkuljettavissa putkisoluissaja putkiloissa. MTT:n sekä Helsingin ja Oulun yliopistojen yhteistyötutkimuksessa pyrimme selvittämään,miten sekundaarisoluseinän biosynteesiä säädellään timoteillä, Suomessa yleisesti viljellyllärehukasvilla. Tietoa säätelytekijöistä hyödynnetään selvitettäessä soluseinän lignifikaation yhteyttätimotein kehitykseen sekä rehun sulavuuteen. Tavoitteenamme on saada tietoa ligniinin biosynteesistäsekä löytää ligniinin syntyä ohjaavia säätelytekijöitä, jotka säätelevät ligniinisynteesiä erityisesti korrensklerenkyymitupessa. Tämä mahdollistaisi lähestymistavan, jossa pyrimme alentamaan ligniiniinmäärää korren uloimman osan tukisolukossa. Näin korren kokonaisligniinipitoisuus alenisi johtojänteenvedenkuljetuksen siitä kärsimättä. Kokonaisligniinimäärän lasku puolestaan parantaisi kasvimassansulavuutta. On kuitenkin huomioitava, ettei ligniinimäärän alentaminen korren tukisolukossa johdalakoontumisen lisääntymiseen tai patogeenikestävyyden alenemiseen.Yhden prosenttiyksikön muutos koko Suomen säilörehusadon D-arvossa on laskennalliselta arvoltaann. 11–17 M€/v; rohkeampien laskelmien mukaan jopa 50 M€/v (P. Virkajärvi, arvio). Tältä pohjaltaarvioiden hanke on hyvin tärkeä maidon- ja lihantuotannon säilymiselle varteenotettavana elinkeinona.Loppukädessä hyötyjänä on sekä alkutuotanto ja sen varaan perustuva kotimainen elintarvikkeitajalostava teollisuus, jonka työpaikoista noin 80 % on maidon- ja lihanjalostuksessa. Myös maataloudenpanosteollisuus on pitkälti riippuvainen märehtijöihin perustuvasta tuotannosta.
Elintarvikeketjun vastuullisuuden seitsemän ulottuvuutta
Authors: Forsman-Hugg Sari , Pesonen Inkeri , Katajajuuri Juha-Matti , Mäkelä Johanna
Published: April 2019

Vaikka vastuullisuus on tunnistettu keskeiseksi strategiseksi painopisteeksi elintarvikealanliiketoiminnassa, on vastuullisuus käsitteenä ja sen tarkempi sisältö tähän asti ollut jäsentymätön.MTT:n, Kuluttajatutkimuskeskuksen ja viiden elintarvikealan yrityksen yhteisessä hankkeessa(Elintarvikeketjun vastuullisuuden kehittäminen ja tuotteistaminen vuorovaikutuksessa sidosryhmienkanssa) pohdittiin konkreettisesti, mitä vastuullisuus tarkoittaa elintarvikeketjun yhteydessä. Myösvastuullisuuden mittaamista tarkasteltiin osana sisällön rakentamista ja vastuullisuudenoperationalisointia. Mittaamalla vastuullisuutta yritykset voivat kehittää, johtaa ja ohjata vastuullistatoimintaansa.Tavoitteiden ja tutkimuskysymysten konkretisoitiin kolmen esimerkkituotteen (ruisleipä,broilerituotteet ja margariini) ja niiden tuotantoketjujen avulla. Lähtökohtana oli pohtia ja arvioidavastuullisuuden sisältöä ja kriteerejä jokapäiväisten perustuotteiden näkökulmasta. Vastuullisuudensisällön rakentamisen monivaiheinen prosessi kiteytyi kolmeen päävaiheeseen. 1) Tuotantoketjujenavaaminen vastuullisuuden näkökulmasta, 2) Vuorovaikutteiset sidosryhmädialogit ja 3)Vastuullisuuden kriteerien ja mittareiden rakentaminen. oli elintarvikeketjun vastuullisuuden sisällönrakentaminen. Keskiössä ovat olleet vuorovaikutteiset ja osallistavat työpajat, joissa erilaisten ja eritahoja edustavien ihmisten näkemyksiä on voitu hyödyntää vastuullisuuden jäsentämisessä.Tutkimus kiteytti elintarvikeketjun vastuullisuuden seitsemään ulottuvuuteen: ympäristö,tuoteturvallisuus, ravitsemus, työhyvinvointi, eläinten hyvinvointi, taloudellinen vastuu japaikallisuus. Lisäksi kaikissa elintarvikeketjun vastuullisuuden ulottuvuuksissa ja niiden viestinnässäon olennaista tuotantoketjun sekä siihen liittyvän tiedon läpinäkyvyys ja avoimuus.Esimerkkituotteille ja niiden tuotantoketjuille laadittiin alustavat kriteerit ja mittarit yrityksenvastuullisen toiminnan kehittämisen näkökulmasta. Mittareiden rakentamisen periaatteina olivatelinkaariajattelu, avoimuus, tavoitteellisuus, strateginen vastuullisuus ja kestävä tuotekulttuuri.Yrityksiltä saadun palautteen mukaan hanke on auttanut vastuullisuuden jäsentämisessäyrityksissä. Vasta tulevaisuudessa on kuitenkin nähtävissä, miten esitetyt kriteerit soveltuvatkäytäntöön. Jatkotutkimusta tarvitaan muun muassa vastuullisuuden integroimisen mahdollisuuksistaosaksi liiketoimintaa ja yritysten johtamisjärjestelmää, vastuullisuuden mittaamisesta sekäelinkaarilähtöisen mittaamisen laajentamisesta osaksi sosiaalista vastuuta. Mittaamisen tulisi palvellapaitsi työkaluna vastuullisen toiminnan kehittämisessä myös vastuullisten valintojen arvioinnissa jaohjauskeinojen suuntaamisessa. Tutkimuksen tuloksia hyödynnetään ja jalostetaan eteenpäin yritystenkanssa yhteistyössä toteutettavassa Vastuullisuuden konseptointi –jatkohankkeessa.
Suomalainen broilerien hyvinvointi-indeksi
Authors: Tuunainen Petra , Valaja Jarmo , Valkonen Eija , Hepola Helena
Published: April 2019

Euroopan unionin neuvosto hyväksyi broilereiden hyvinvointidirektiivin (2007/43/EY) 12.6.2007. Seastuu voimaan kolmen vuoden siirtymäkauden jälkeen 31.6.2010. Direktiivissä määritetääneurooppalaiselle broilereiden kasvatukselle hyvinvointivaatimukset. Direktiivissä asetetaanvaatimuksia ja tavoitteita lintujen kasvatustiheydelle, ilman laadulle ja olosuhteille, kuolleisuudellesekä tuottajien koulutukselle ja tiedotukselle. Broilereiden hyvinvointidirektiivissä asetetaan yleisetlinjat ja tarkemmat tulkintaohjeet tehdään kansallisesti. Erityisen tulkinnallista on yleinenhyvinvoinnin taso. Hyvinvoinnin taso voidaan määrittää esimerkiksi indeksillä, jossa painotetaanuseampia tekijöitä erilaisilla painoarvoilla. Hyvinvointi-indeksi on tapa arvioida kokonaisvaltaisestieläinten hyvinvointia tiloilla ja samalla työkalu, jolla eläinten hyvinvointia mitataan tilojen välillä.Hyvinvointi-indeksissä valitaan eri ympäristö- ja eläinperusteisia muuttujia niin, että eläimenhyvinvoinnista saataisiin mahdollisimman kattava kuva. Broilereiden hyvinvointi-indeksejä onkehitetty jonkin verran mm. Iso-Britanniassa.Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli luoda suomalaiseen broilerituotantoon soveltuvahyvinvointi-indeksi. Broileri on erittäin nopeakasvuiseksi jalostettu rotu, jonka suurimmat hyvinvointiongelmat liittyvät nopeaan kasvuun ja tuotanto-olosuhteisiin. Indeksin rakentamiseen tarvittavaakuolleisuus-, kasvatus- ja terveys- tietoa kerättiin elinkeinon avulla teurastamotiedoista.Asiantuntijoista koostuva paneeli päätti kerättyjen tietojen perusteella hyvinvointi-indeksissätarkkailtavat muuttujat ja niiden luokittelun. Näistä muuttujista ja muuttujien alaluokista tehtiin 24 kplmalliparvea. Asiantuntijoita pyydettiin järjestelemään malliparvet oman mielipiteensä mukaisestihyvinvointia vastaavaan järjestykseen. Aineiston tilastollinen käsittely tehtiin Conjoint- analyysimenetelmällä. Conjoint- analyysi on markkinointitutkimuksissa yleisesti käytetty keino jonka avullamuuttujien väliltä pyritään löytämään mahdollisimman hyvä ja kattava vaihtoehto, jossa tingitäänjoistain ominaisuuksissa ja toisia ominaisuuksia painotetaan toisia enemmän.Analyysin tulosten perusteella kasvatuspoistuma, vesipöhö ja jalkapohjapisteet nousivatarvioitsijoiden mukaan tärkeimmiksi hyvinvointia kuvaaviksi muuttujiksi. Ihosairaudet ja kuihtuneeteivät saaneet mallissa niin tärkeitä painoarvoja. Jokaisen muuttujan alaluokka sai myösluokkakohtaisen painoarvon, jonka mukaan voitiin laskea hyvinvointi-indeksipistemääriä. Malliatestattiin 90 todellisen parven teurastustuloksiin.Hyvinvointi-indeksin luominen Conjoint- analyysiä käyttäen onnistui hyvin. Indeksipistemääräävoitaisiin käyttää esimerkiksi teurastamoilla parvien tunnuslukuna, jonka avulla parvia ja kasvattajientuloksia voitaisiin verrata toisiinsa. Tulevaisuudessa indeksiä parannellaan ja eri asiantuntijaryhmienvastauksia vertaillaan toisiinsa. Hyvinvointi-indeksin olisi tarkoitus lopullisesti valmistuamaaliskuussa 2010.
Kasvipeitteisyyden viljelyteknologia muuttuvassa ilmastossa– jatkuvat mittaukset kasvipeitteisyydestä johtuvien ilmiöiden selvittämiseksi
Authors: Knuutila Ossi , Hautala Mikko , Ristolainen Antti , Palojärvi Ansa , Alakukku Laura
Published: April 2019

Maataloustuotantoon kohdistuu suuria ympäristöhaasteita. Valtakunnallisessa vesiensuojelussa ontavoitteena, että maatalouden kuormitus vähenisi kolmanneksen verrattuna vuosien 2001–2005kuormitukseen vuoteen 2015 mennessä. Samaan aikaan maatalouden tulee myös sopeutuailmastonmuutokseen.Suurin osa maatalouden vesistökuormituksesta muodostuu kasvukauden ulkopuolella.Valuntahuiput ajoittuvat keväällä lumen ja roudan sulamiseen ja syksyn sateisiin. Tulevaisuudessaravinnekuormituksen hallinta on entistä haastavampaa, mikäli syksyt muuttuvat nykyistä sateisimmiksi jatalvet leudommiksi, kuten nykyisten ilmastonmuutosennusteiden perusteella voidaan olettaa.Talviaikainen kasvipeitteisyys suojaa maan pintaa ja sen on todettu vähentävän savimaideneroosiota ja partikkelifosforin huuhtoutumista. Kevätkylvöisten kasvien viljelyssä kasvukaudenulkopuolinen kasvipeitteisyys voidaan toteuttaa sekä vähentämällä syysmuokkausta (mm. kevennettymuokkaus, suorakylvö säkeen keväällä) että lisäämällä viljelykiertoon monivuotisia kasveja.Muokkausta kevennettäessä edellisen vuoden kasvustojäte voi mm. hidastaa maan lämpenemistä jakuivumista keväällä sekä luoda suotuisat olosuhteet vaikeuttaa maajakasvijätelevintäisillekasvitaudeille. Useimmiten maassa on kuitenkin jossain määrin luontaista kykyä estää taudinaiheuttajienkehittymistä ja kasvua. Syynä ovat muut maaperän mikrobit: mikrobiston monimuotoisuuden sinänsä ontodettu vahvistavan maan kykyä tukahduttaa sienitauteja. Maaperän mikrobiston koostumuksenratkaisevana tekijänä on viljelytekniikka, joka vaikuttaa maamikrobien ravintoon ja elinympäristönolosuhteisiin.Vuonna 2009 aloitettiin hanke ’Tuotannon kestävyys muuttuvissa ilmastooloissa– teknologisetratkaisut ja maaperäbiologisten ekosysteemipalvelujen hyödyntäminen (SUCCESS)’, jonka tavoitteena onkehittää innovatiivistä ja käytännön peltoviljelyyn soveltuvaa maatalouden ympäristöteknologiaa peltojenkasvipeitteisyyden lisäämiseksi samalla hyödyntäen maaperämikrobiston ekosysteemipalvelujatautimikrobien tukahduttamiseksi luontaisin menetelmin ja kasvijätteen toivotunlaiseksi hajotukseksi.Hankkeessa on monitieteinen tutkimusryhmä MTT:n ja Helsingin yliopiston tutkijoita maataloudenympäristöteknologiasta, ympäristöbiotekniikasta, biologiasta ja mikrobiologiasta.Posterissa esitellään SUCCESS hanke sekä siinä rakennettu jatkuvatoiminen mittausjärjestelmämaan ja maailma– rajapinnan ominaisuuksien tutkimiseen. Mittausjärjestelmät on pystytetty kahdellekoealueelle; monokulttuuri ja viljelykierto kokeisiin. Mittauksilla vertaillaan kyntö ja suorakylvölohkojenolosuhteissa tapahtuvia muutoksia vuoden ympäri. Lisäksi kerrotaan mittaustulosten hyödyntämisestämallituksessa ja menetelmäkehityksessä.