bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Tiedustelija maanalaiseen ja langattomaan tiedonkeruuseen
Authors: Tiusanen Johannes
Published: April 2019

Kaupallisen tiedonkeruuelektroniikan nopea kehitys on lisännyt radiotaajuuskomponenttien integrointiastetta ja alentaa niiden kustannuksia dramaattisesti. Monipuolisia miniatyyrilaitteita voidaan koota muutaman euron komponenteista. Vaikka pellolle asennettavia radiolähettimiä jo käytetään, ei kokonaan maan alle asennettavia tiedustelijoita (soil scouts) maaperän ominaisuuksien reaaliaikaiseksi mittaamiseksi ole kuitenkaan saatavilla, sillä sovelluskohde on radioteknisesti haastava. Vaikka tiedustelijaa voitaisiin käyttää minkä tahansa maanalaisen tiedon keruuseen, on peltomaa järjestelmän kehittämisen kannalta hyvä sovelluskohde, sillä peltomaan sähkömagneettiset parametrit tunnetaan ehkä parhaiten. Maan vesitaloutta, typpi- ja fosforivirtauksia sekä kastelujärjestelmiä simuloidaan kehittyneillä malleilla, joiden soveltaminen käytäntöön edellyttää usein maan kosteuden ja lämpötilan reaaliaikaista seurantaa. Järjestelmästä onkin tarkoitus kehittää tieteellisen tutkimuksen lisäksi käytännön tuotantoon sopiva keino helpottamaan viljelijän päätöksentekoa, ympäristön tilan seurantaa tai vaikka kompostimassan monitorointia. Tiedustelijapopulaation avulla voitaisiin kerätä tietoa myös vaikeasti saavutettavista kohteista. Maan alta lähtevä radioaalto absorboituu maa-ainekseen ja sekä taittuu että heijastuu eri kosteuskerrosten ja maanpinnan rajapinnoissa. Lisäksi aalto hajaantuu voimakkaasti siirryttäessä maasta ilmaan. Näiden ilmiöiden laskennallista mallia on validoitu kenttämittauksin. Tulosten mukaan malliin on sisällytetty kaikki oleelliset signaalin tason ennustamiseen tarvittavat mekanismit ainakin hieta- ja savimailla. Mallin avulla on voitu laskea tiedustelijalta vaadittava lähetysteho, jotta asennussyvyys voisi olla 0,5 metriä ja kantama ilmassa joitain satoja metrejä. 15 dBm:n teho riittänee useimmissa olosuhteissa. Tältä pohjalta on alettu kehittää prototyyppiä tiedustelijasta. Yleisten elektroniikkasuunnittelun vastoinkäymisten lisäksi on tunnistettu kaksi keskeistä ongelmaa: antennisuunnittelu ja virtalähde. Tässä tekstissä esitellään maanalaisten tiedustelijoiden (soil scouts) toimintaympäristön ominaisuuksia, osoitetaan radioliikenteen olevan toteutettavissa sekä käsitellään tästä toimintaympäristöstä seuraavia teknisiä ongelmia ja mahdollisuuksia.
Isän ja emän perimän vaikutus kanan tuotanto-ominaisuuksiin
Authors: Tuiskula-Haavisto Maria , De Koning Dirk-Jan , Honkatukia Mervi , Schulman Nina , Mäki-Tanila Asko , Vilkki Johanna
Published: April 2019

Vastavuoroisesti (resiprookkisesti) risteytettyjen linjojen jälkeläisissä on eroja tuotanto-ominaisuuksissa, sukukypsyysiässä, kananmunanlaadussa ja elävyydessä. Siipikarjan jalostus perustuu osittain näiden erojen hyväksikäyttöön. Tällä hetkellä kaikki tuotantopolven munijakanat ovat linjaristeytyksiä eli hybridejä joissa emo ja isälinjat on valittu niiden resiprookkisten jälkeläisryhmien tuotannon perusteella. Vastavuoroisesti risteytettyjen linjojen jälkeläisten erilaisuuden on aiemmin oletettu johtuvan sukupuolikromosomeista tai maternaalisista vaikutuksista. Vaihtoehtoi-nen selitys voisi olla parent-of-origin vaikutus, missä geenin vaikutus on riippuvainen siitä kummalta vanhemmalta se on peritty. Resiprookkisten erojen selvittämiseksi tutkimme mahdollisia parent-of-origin vaikutuksia munijakanojen linjaristeytystutkimuksessa. Kaksi kananmunanlaadun suhteen erilaista munijakanalinjaa risteytettiin vastavuoroisesti, F2 sukupolvessa oli 305 kanaa. Sukupolvien F1 ja F2 kanat olivat tuotannontarkkailussa koko munintakauden (elinviikot 18–60). Resiprookkisia eroja havaittiin F1 sukupolvessa sukukypsyysiässä, munamäärässä, munanpainossa, rehunkäyttökyvyssä, päiväsyönnissä ja valkuaisen laadussa. F2 sukupolven eläinten DNA:sta on analysoitu 92 mikrosatelliittimerkkiä 13 autosomista. Tutkimuksessa käytettiin tilasto-ohjelmaa, joka laski joko isältä tai emältä saadun alleelin vaikutuksen tuotanto-ominaisuuksiin. Löydettiin seitsemän aluetta, jotka vaikuttavat sukukypsyysikään, munan painoon, kanan painoon, päiväsyöntiin ja kananmunanvalkuaisen laatuun. Kahdessa alueessa tietty alleeli vaikuttaa vain isältä perittynä ja muissa äidiltä saatu alleeli. Kukin alue selittää noin 3-5 % fenotyyppisestä vaihtelusta. Lisäanalyyseillä todettiin etteivät tulokset johdu emon mitokondrio DNA:sta (maternaalinen vaikutus) eivätkä ainoastaan muutamasta eläimestä. Tutkimuksemme on ensimmäinen, jossa on matemaattisilla menetelmillä osoitettu, että parent-of-origin vaikutus voi olla siipikarjan tuotanto-ominaisuuksissa havaittavien resiprookkisten erojen syy. Muissa tutkimuksissa on löydetty vastaavia alueita jotka vaikuttavat mm. immuunivasteeseen ja kortisoni tasoon veressä. Nisäkkäillä vastaavaa ilmiötä kutsutaan geenien leimautumiseksi riippuen siitä kummalta vanhemmalta se on saatu (genomic imprinting). Nisäkkäillä nämä geenit vaikuttavat esim. sikiön kasvuun ja kehitykseen. Kanalla ilmiön taustan selvittämiseen tarvitaan lisätutkimuksia geenitasolla, jossa verrataan eri vanhemmalta perittyjen geenimuotojen ilmenemiseroja.
Vientitukien poistamisen vaikutukset maitosektorille
Authors: Virolainen Meri , Kallio Panu
Published: April 2019

Tutkimuksen selvitettiin vientitukien poistamisen vaikutuksia EU:n ja Suomen maitosektorille. Tätä tarkoitusta varten rakennettiin Armington –tyyppinen kaupan osittaistasapaino malli. Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää 1) Jos vientituet poistettaisiin WTO-neuvottelujen lopputuloksena, mitä EU:n maitosektorille tapahtuisi tämän jälkeen? 2) Miten Suomen maitosektori sopeutuisi vientitukien muutokseen ja kuinka maitotuotteiden kauppa muuttuisi? Tutkimuksessa perehdyttiin aluksi kirjallisuuden avulla eri osittaistasapainomalleihin, joita tutkimalla luotiin katsaus mallien teoreettisiin peruslähtökohtiin ja selvitettiin vaihtoehtoisia tapoja mallintaa EU:n maatalouspolitiikka ja WTO:n rajoitteita. Mallityyppien vertailun jälkeen rakennettiin Armington –tyyppinen kaupan osittaistasapainomalli. Tässä simulointimallissa on 7 maata/maaryhmää: Suomi, EU-14 –maat, kahdeksan KIE-maata ja Yhdysvallat, nettoviejät eli NEC -ryhmä (Kanada, Uusi Seelanti ja Australia), Venäjä ja muu maailma. Mallia varten kerättiin huomattava määrä dataa. ZMP:ltä saatiin EU-maitomarkkinoita koskevaa dataa, YK:sta ulkomaankauppaan liittyvä Comtrade -dataa, Tullihallitukselta Suomen ulkomaankauppa-aineistoa. Lisäksi aineisto on kerätty lukuisista muista lähteistä. Malli koodattiin lopuksi Exceliin. Tutkimuksessa käytetyn mallin tulokset voidaan tiivistää seuraavasti. Vientitukien poistolla olisi suhteellisen vähän vaikutusta maidon tuottajahintoihin, vaikka implikaatiot kauppaan olisivat melko suuria. Vientitukien poiston vaikutukset olisivat kuitenkin selvästi suurimmat Suomen maitosektorille, jossa sekä tuottajahinta että maidontuotanto alentuisivat noin 4 %. Myös EU-14 -maissa tuottajahinnat ja maidontuotanto vähentyisivät hieman, noin pari prosenttia. Toinen merkittävä tulos oli, että vientitukien poistaminen alentaisi eniten EU-14 –maiden, Suomen ja USA:n maitotuotteiden vientiä. Näin ollen nämä maat myös menettäisivät eniten maitotuotteiden kaupan maailmanmarkkinaosuuksia. Suomen maitotuotteiden viennin määrä sekä viennin arvo alentuisivat noin viidenneksellä. Eniten maitotuotteiden vientitukien poistosta kärsisi rasvattoman maitojauheen ja muiden maitotuotteiden vienti. Vientitukien poistamisen seurauksena NEC –ryhmän maat ja EU:n uudet jäsenmaat hyötyisivät selvästi lisäten markkinaosuuksiaan maitotuotteiden maailmanmarkkinoilla. Tämä on tutkimuksen kolmas keskeinen tulos. NEC –ryhmän maitotuotteiden viennin volyymi lisääntyisi lähes 7 %, mutta viennin arvo kasvaisi lähes 15 %, koska vientihinnat nousisivat kaikissa tuoteryhmissä. Neljäs merkittävin tulos oli, että maitotuotteiden maailmankauppa vähentyisi vientituen poistettaessa noin 13 %. Eniten alentuisi etenkin voin ja muiden maitotuotteiden kauppa. Mallin kahden tärkeimmän tuojan (Venäjä ja muu maailma) tuonti alentuisi noin 15 %. Maitotuotteiden maailmankaupan volyymin alentumisesta huolimatta, tuonnin arvo kasvaisi noin 5 %. Tämä johtuu tuontihintojen noususta.
”Rypsiöljy – liian hyvää ollakseen totta” -tiedotus- ja menekinedistämisohjelma
Authors: Lähdetie Pasi
Published: April 2019

Elintarviketeollisuusliiton toimialayhdistys Öljynpuristamoyhdistys on aloittamassa EU:n sisämarkkinoille suunnattua menekinedistämisrahoitusta rypsiöljyn tiedotus- ja menekinedistämisohjelmalle Suomessa. Ohjelman tavoitteena on parantaa rypsiöljyn imagoa, lisätä tietämystä sen hyvistä ominaisuuksista sekä lisätä rypsiöljyn kulutusta.Yleinen kiinnostus terveyttä kohtaan ja terveyttä edistävien tuotteiden kysyntä lisääntyvät. Elintarviketeollisuuden tuotekehityksessä pyritään vastaamaan kysynnän tuomiin haasteisiin tarjoamalla uusia innovatiivisia ratkaisuja. ”Joskus parhaat asiat ovat nenämme alla.” Näin voidaan sanoa rypsiöljystä. Sen hyvät ravitsemukselliset ominaisuudet on tieteellisesti osoitettu ja sen käyttömahdollisuudet ovat monipuoliset. Lisäksi rypsiöljyn mieto maku antaa tilaa ruoka-aineiden omille mauille ja aromeille.Maa- ja metsätalousministeriön Tietopalvelukeskuksen julkaiseman Ravintotaseen mukaan suomalaisten keskimääräinen kasviöljyjen kulutus vuonna 2003 oli 5,3 kg ja siitä rypsiöljyn osuus oli noin 75 %. Suomessa käytetään keskimäärin kasviöljyjä 14,5 g eli ruokalusikallinen henkeä kohden päivässä. Vuosittain toistettavien AC Nielsenin Markets Trends -tilastojen mukaan Suomen vähittäismyynnissä olevien kasviöljyjen myynti on tasaantunut ja rypsiöljyn myynti on vähentynyt viime vuosina.Kolmivuotinen rypsiöljyn tiedotus- ja menekinedistämisohjelma ”Rypsiöljy – liian hyvää ollakseen totta” alkaa vuoden 2006 keväällä. Vuotuinen budjetti on 250 000 euroa, josta EU:n osuus on 50 %, Suomen valtion 20 % sekä toimialan 30 %. Öljynpuristamoyhdistyksen, jonka jäseniä ovat Ravintoraisio Oy ja Mildola Oy, lisäksi hankkeessa on mukana MTK. Ohjelman käytännön toteutuksesta vastaa mainostoimisto Recommended Finland Oy.Euroopan Unioni täydentää maatalouspoliittisia järjestelmiään maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden menekinedistämisohjelmilla. Unioni rahoittaa kokonaan tai osittain toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on antaa tietoa EU:n maataloustuotteista ja elintarvikkeista tai edistää niiden myyntiä niin sisämarkkinoilla kuin ns. kolmansissa maissa eli EU:n ulkopuolella. Lainsäädäntö on ollut voimassa vuosituhannen vaihteesta ja ensimmäiset hankkeet on aloitettu vuonna 2001.Neuvoston asetuksen mukaan EU voi osallistua sellaisten toimien rahoittamiseen, jotka liittyvät PR-toimintaan, menekinedistämiseen ja tiedotukseen, ja niillä pyritään erityisesti tuomaan esille EU:n tuotteiden parhaat puolet kuten laatu, hygienia, elintarvikkeiden turvallisuus, ravintoarvo, merkinnät, eläinten hyvinvointi ja elintarviketuotannon ympäristöystävällisyys. Muita toimia ovat osallistuminen erilaisiin tapahtumiin ja messuille sekä tiedotuskampanjat, jotka koskevat suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä sekä aitoja perinteisiä tuotteita, EU:n laatu- ja merkintäjärjestelmiä ja luonnonmukaista maataloustuotantoa. Tietoa voidaan jakaa myös EU:n määritetyllä alueella tuotettujen laatuviinien (tma-laatuviinit) järjestelmästä, ja tuotteiden menekkiä voidaan edistää luotaamalla uusia markkinoita.
Porkkanalajikkeita Pohjois-Suomeen – lajikekokeiden tuloksia 2004-2005
Authors: Veteläinen Merja , Voho Kirsti , Suojala-Ahlfors Terhi
Published: April 2019

Pohjois-Suomessa soveltuvuus lyhyeen kasvukauteen ja pitkän päivän oloihin on avainkysymys valittaessa sopivia lajikkeita avomaanvihannesviljelyyn. Lajikkeiden läpikotoinen testaus on erityisen tärkeää, koska lajikejalostus tapahtuu Suomea eteläisemmillä alueilla. Tällä hetkellä avomaanvihanneksia ei testata järjestelmällisesti Pohjois-Suomessa. Vuonna 2004 alkanut Oulun yliopiston hallinnoima ’Maasta markkinoille’ -hanke otti yhdeksi tavoitteekseen vahvistaa Pohjois-Pohjanmaalla tapahtuvaa avomaanvihannesviljelyä sopivien alueelle soveltuvien uusien lajikkeiden testaamisella. Työ aloitettiin porkkanalla, jonka kysyntä alueella on suurinta ja jolle luontaiset kasvuedellytykset ovat hyvät.Porkkanan lajiketestaukset aloitettiin kasvukaudella 2004 ja jatkettiin kasvukautena 2005. Kokeissa viljeltiin 13:a eri lajiketta kumpanakin koevuonna. Lajikkeet valittiin osittain eri siemenliikkeiden toimesta sekä yhteistyössä MTT:n puutarhatutkimuksen kanssa. Tavoitteena oli testata samoja lajikkeita samanaikaisesti sekä Etelä- ja Pohjois-Suomessa, jotta saataisiin käsitys eri lajikkeiden mahdollisista laatu- ja satoeroista maamme eri puolilla. Lajikkeista mitattiin taimettumiseen, satoisuuteen, varastoinninkestävyyteen ja aistittavaan laatuun liittyviä ominaisuuksia.Testauksen tuloksena löydettiin lajikkeita, jotka näyttävät soveltuvan hyvin Pohjois-Pohjanmaalle. Osa lajikkeista tuotti hyviä satoja molempina kasvukausina. Vuoden 2004 keskisato oli 39912 kg/ha ja 2005 65487 kg/ha. Laadultaan parhaat lajikkeet eivät kuitenkaan olleet satoisimpien lajikkeiden joukossa. On muistettava, että lajikkeiden testaus useampana kasvukautena eri koepaikoilla tuottaa niistä kattavaa tietoa, mutta jo muutaman kokeen perusteella voidaan todeta lajikkeiden mahdolliset heikkoudet.
Lakasta viljelykasvi?
Authors: Hoppula Kalle , Pirinen Heli , Miettinen Eero
Published: April 2019

Lakka (Rubus chamaemorus L.) on Pohjois-Suomen arvokkaimpia luonnonmarjoja. Vuosittaiset satovaihtelut ja poimijapula vaikeuttavat marjojen ostajien ja jatkojalostajien toimintaa. Lakan saaminen peltoviljelyyn varmistaisi marjojen tarjontaa, koska luonnossa satovaihtelua aiheuttavat riskitekijät pystytään peltoviljelyssä hallitsemaan paremmin. MTT Kainuun tutkimusasemalla Sotkamossa on tutkittu lakan viljelyn edellytyksiä kenttäkokeissa MTT:n ja ProAgria Kainuun yhteistyönä.Tässä esitellyt kolme koetta, kasvualustakoe, lannoituskoe sekä lajikekoe, perustettiin MTT Kainuun tutkimusasemalle elokuussa 1999. Vuosina 2001–2004 niistä seurattiin sadontuottoa ja versonkasvua. Kasvualustakokeessa verrattiin lakan kasvua neljässä erilaisessa maalajissa tai kasvualustassa, lannoituskokeessa tutkittiin erikseen N-, P- ja K-lannoituksen vaikutuksia ja lajikekokeessa verrattiin neljää norjalaista lajiketta.Parhaaksi kasvualustaksi osoittautui vaalean rahkaturpeen ja maatumattoman rahkasammalen sekoitus 1:1. Lakka kasvoi erittäin huonosti kivennäismaassa (LjHHt). Kaksi muuta kasvualustaa, edellä mainitun kivennäismaan ja vaalean rahkaturpeen sekoitus 1:1 sekä kivennäismaan ja maatumattoman rahkasammalen sekoitus 1:1 sijoittuivat tuloksissa näiden kahden käsittelyn välille.N-, P- tai K-lannoitus ei vaikuttanut lakan sadontuottoon. Vuoteen 2003 saakka lannoitus ei vaikuttanut myöskään lakan versonkasvuun. Vuonna 2004 kokeessa olleen parhaan versotiheyden, noin 600 kpl/m2, saavuttamiseen tarvittava kasvualustan lannoitusvuoden 2000 typpipitoisuus oli ≥600 mg/l, fosforipitoisuus ≥30 mg/l ja kaliumpitoisuus ≤200 mg/l. Kokeessa testattiin ravinteita vain erikseen. Ravinteiden yhdysvaikutuksia ei testattu.Lajikekokeessa verrattiin norjalaisia satoa tuottavia emilajikkeita Fjellgull ja Fjordgull sekä pölyttäviä hedelajikkeita Apollen ja Apolto. Emilajikkeista satoisammaksi osoittautui Fjellgull. Versonkasvussa ei ollut lajikkeiden välisiä eroja.Kokeissa luotiin tarpeellista pohjatietoa lakan viljelyä varten. Lakan viljelyvaatimukset tunnetaan kuitenkin edelleen huonosti ja tutkimustarve on suuri. Vuosina 2005–2007 MTT Kainuun tutkimusasemalla jatketaan edelleen uusissa kokeissa lakan kasvualusta- ja lajikekysymysten selvittämistä.
Kalkituksen vaikutus mauste- ja rohdoskasvien satoon ja raskasmetallipitoisuuksiin
Authors: Marttinen Marjo , Roitto Marja , Galambosi Bertalan
Published: April 2019

Vaikka yrttien sisältämät raskasmetallit eivät olekaan tavalliselle kuluttajalle terveysriski, niillä on merkitystä erityisesti silloin, kun myydään rohdosteollisuudelle raaka-ainetta. Euroopassa yrttien raskasmetalli- ja aromipitoisuuksia on tutkittu paljon. Kalkituksen vaikutusta yrttien sisäiseen laatuun sen sijaan on tutkittu suhteellisen vähän. Suomessa on tehty yrttien kalkituskoe piparmintulla, joka ei ole erityisen altis keräämään kadmiumia eikä kokeessa mitattu raskasmetalleja (Aflatuni, ym. 2003).
Tuotantoeläinten normaalin suolistomikrobiston kartoitus luo suolistoterveystutkimukselle perustaa
Authors: Vaahtovuo Jussi , Korkeamäki Mika , Munukka Eveliina , Hämeenoja Pirkko , Vuorenmaa Juhani , Haarasilta Asko
Published: April 2019

Ruoansulatuskanavan mikrobiston koostumus vaikuttaa keskeisellä tavalla eläinten terveyteen ja kasvatustuloksiin. Esimerkiksi ripulitilanteissa suoliston bakteerit vaikuttavat eläinten hyvinvointiin välittömästi, mutta lisäksi suolistomikrobeilla on pitkäkestoisia eläimen immuunivastetta ja ravitsemustilaa muuntavia vaikutuksia. Suolistomikrobiston poikkeuksellisen monimutkaisuuden vuoksi mikrobisto ja sen koostumus ovat kuitenkin vielä nykyäänkin heikosti tunnettuja. Ruoansulatuskanavan bakteeristo muodostuu poikkeuksellisen monista lajeista ja bakteeritiheys on ainutlaatuisen korkea. Perinteiset patogeenisten bakteerien tunnistamiseen kehitetyt tutkimusmenetelmät eivät ole mahdollistaneet mikrobiston kokonaisvaltaista kartoitusta. Viime vuosina kehitettyjen modernien tutkimustekniikoiden ansiosta mikrobiston tutkimusmahdollisuudet ovat kuitenkin parantuneet. Suolistomikrobiston koostumuksen kartoittaminen ja mikrobiston muutosten tutkiminen eri tilanteissa luo perustaa tulevaisuuden suolistomikrobistotutkimukselle. Nyt esiteltävässä tutkimuksessa suolistonäytteiden bakteerikoostumusta kartoitettiin koneellista sytometriaan, DNA-värjäykseen ja oligonukleotidihybridisaatioon perustuvaa menetelmää käyttäen. Tutkimusnäytteitä kerättiin porsaista, sioista, kalkkunoista, broilereista ja kanoista. Tutkimuseläimet olivat useista eri kasvatuseristä ja ne kuvastavat kunkin eläinlajin suolistomikrobistoa yleisellä tasolla. Näytteistä määritettiin kokonaisbakteerimäärät sekä keskeisimpien bakteerisukujen edustajien määrät. Erot saman eläinlajin eri yksilöiden välillä olivat huomattavasti pienempiä kuin erot eri eläinlajien välillä. Kahdesta eri porsastutkimuksesta kerättyjen ulostenäytteiden kokonaisbakteerimäärät ja eri bakteerisukujen osuudet olivat pitkälti samanlaiset. Tutkittujen cecum- ja ulostenäytteiden bakteeritiheys oli luokkaa 1011 bakteeria grammassa ja eläinlajista riippuen Bacteroides-Porphyromonas-Prevotella -ryhmän, Faecalibacterium prausnitzii -ryhmän ja  Bifidobacterium-suvun bakteerit olivat nyt tutkituista bakteereista yleisimpiä. Saadut tulokset vahvistavat käsitystä siitä, että kullakin eläinlajilla on sille ominainen mikrobisto, joka koostuu ko. eläinlajille tyypillisistä mikrobeista. Ruoansulatuskanavan mikrobit muodostavat monimutkaisen ekosysteemin, joka kuitenkin on stabiilien elinolosuhteiden vallitessa sisäisessä tasapainotilassa. Saatuja tuloksia voidaan käyttää vertailumateriaalina tulevissa suolistomikrobistotutkimuksissa ja tuloksista on hyötyä kehitettäessä suolistoterveyttä tukevaa ruokintaa.
Muurahaishapon neutraloinnin vaikutus tuoreen ja esikuivatun säilörehun laatuun
Authors: Saarisalo Eeva , Jaakkola Seija
Published: April 2019

Säilörehun hyvä laatu on tärkeää korkealuokkaisen maidon tuottamiseksi. Säilönnässä onnistuminen on oleellista myös taloudelliselta kannalta, sillä huonossa säilörehussa hukataan nurmen viljelyyn käytetyt panokset ja tilalle on hankittava muuta rehua. Säilöntäaineen käyttö varmistaa rehun hyvän käymislaadun. Perinteisesti hyväksi todetun muurahaishapon (MH) haittana on syövyttävyys. Se on vähentänyt happosäilöntäaineiden käyttöä erityisesti yleistyvässä urakoinnissa. Syövyttävyyttä voidaan vähentää neutraloimalla muurahaishappoa ammoniakilla eli korvaamalla osa muurahaishaposta sen suolalla ammoniumformiaatilla (AF). Ei kuitenkaan ole ollut tarkkaa tietämystä siitä, miten tämä neutralointi vaikuttaa säilöntäprosessiin eri kuiva-ainepitoisuuksissa. Laboratorio-mittakaavan kokeissa tutkittiin AF:n vaikutusta säilönnän aikana tuoreessa (ka 210 g/kg) ja esikuivatussa (ka 406 g/kg) nurmirehussa. Käsittelyjä oli seitsemän: Painorehu (PR) ilman säilöntäainetta sekä AF:MH-osuudet 0:85 (AF0), 5:80 (AF5), 10:75 (AF10), 20:65 (AF20), 30:55 (AF30) ja 40:45 (AF40). Lisäksi liuoksissa oli 15 % vettä. Annostus oli 6 g/kg rehua eli 5 l/t rehua. Säilönnänaikaisia muutoksia seurattiin avaamalla kaksi siiloa käsittelyä kohti 1, 3, 7, 21 ja 97 päivää säilönnästä. AF:n lisääntyvä osuus näkyi ensimmäisen viikon aikana hidastuvana pH:n laskuna, mutta silti kaikissa AF-käsittelyissä pH laski selvästi painorehua nopeammin. Tuoreessa rehussa painorehun pH laski AF-rehujen pH:ta alemmas kolmen ja seitsemän päivän välillä säilönnästä, kun esikuivatussa painorehun pH oli säilönnän loppuun asti (97 pv) AF-rehujen pH:ta korkeampi. Suurin AF-määrä (AF40) vähensi muurahaishapon käymistä rajoittavaa vaikutusta erityisesti tuoreessa rehussa, mutta siinäkin käyminen oli rajoittaneempaa kuin painorehussa (Taulukko 1). Muurahaishapon neutralointi ei heikentänyt sen säilöntätehoa, kun käytettiin suositusten mukaista annostusta 5 l/t.
MAATALOUSYRITTÄJIEN JA LOMITTAJIEN ALTISTUMINEN VARASTOPUNKEILLE MAATILOILLA: SIKALAT, KANALAT JA TALLIT
Authors: Pennanen Sirpa
Published: April 2019

Huonepölypunkkien ja allergioiden välinen yhteys on tunnettu jo kauan. Kosteusvaurioiden yleistyessä sekä kodeissa että työpaikoilla, on havaittu myös varastopunkkien merkitys allergioiden aiheuttajina. Suomalaisen ammattitautitilaston mukaan vuosittain punkkien aiheuttaman ammattitaudin saa 50150 työntekijää. Työpaikkojen punkeista tiedetään kuitenkin erittäin vähän. Punkkien esiintyminen runsain määrin työpaikalla voi aiheuttaa työntekijöille oireilua, ja pahimmassa tapauksessa ammattitaudin. Kuopion aluetyöterveyslaitoksella ympäristömikrobiologian laboratoriossa olemme tutkineet maatiloilla työskentelevien ihmisten altistumista ja herkistymistä punkeille. Halusimme selvittää, mitä varastopunkkilajeja valituissa työympäristöissä esiintyy, mitkä ovat niiden runsaussuhteet ja vaihtelevatko lajisto tai punkkimäärät vuodenaikojen mukaan. Samoin tutkimme punkkien kulkeutumista maatalousympäristössä. Selvitimme myös tutkimukseen valittujen työntekijöiden oireilua, allergiasairauksia ja mahdollista herkistymistä varastopunkeille.Tutkimuksessa oli mukana yhdeksän maatilaa (kolme sikalaa, kanalaa ja tallia) ja 23 maatalouslomittajaa. Punkkeja löytyi kaikista tutkituista työympäristöistä. Tuotantoeläimen pieni koko (kana) ja pölyisyys liittyivät suuriin punkkimääriin. Noin 40% maatalouden näytteistä sisälsi enemmän punkkeja kuin arvioitu herkistymisraja-arvo (100 punkkia grammassa pölyä) on. Lajistollisesti kaikki nyt tutkimamme kohteet olivat samankaltaisia, näytteistä löytyi pääasiassa varastopunkkeja.Pyroglyphidae-heimon punkkeja (huonepölypunkkien heimo) löytyi merkittävästi vain kanaloista. Punkkien esiintyminen maatalouden kohteissa vaihteli vuodenajoittain. Eläintiloista punkkeja löytyi eniten syksyllä ja talvella, kun taas kesä oli kotien punkkirikkainta aikaa. Vaihtelu johtunee ko. tiloissa vallitsevista ja vuodenajan mukaan vaihtelevista kosteus ja lämpötilaolosuhteista. Punkit myös kulkeutuivat eläintiloista koteihin. Erityisesti Acaridae- jaTarsonemidae-heimojenpunkkeja löytyi yhtäaikaa sekä eläintiloista että kotoa. Oirekyselyn perusteella lomittajat kärsivät ihooireista enemmän kuin viljelijät. Tutkittujen sikaloiden ja kanaloiden työntekijät kärsivät hengitystieoireista enemmän kuin tallien työntekijät. Lääkärin toteamia allergiasairauksia oli yleensä viljelijöillä saman verran kuin väestössä keskimäärin ja lomittajilla hiukan tavanomaista enemmän. Lomittajista oli 17 % herkistynyt ainakin yhdelle punkille. Riski altistua ja herkistyä punkeille on ilmeinen maatalouden parissa, joten altistumisen ehkäisy on tärkeää. Punkkien määrän voi minimoida tehokkalla siivouksella ja muuttamalla olosuhteet punkeille epäsuotuisaksi toisin sanoen pitämällä ilman lämpötila ja kosteus riittävän alhaisina. Riittävä ilmanvaihto ja oikeanlainen suojautuminen ovat tärkeitä keinoja altistumisen vähentämiseksi.
Tuhoojatietokanta apuna tuhoeläinten ja kasvitautien kannanvaihtelun seurannassa
Authors: Markkula Irmeli , Tapola Anne , Ojanen Hannu , Raiskio Sakari , Tiilikkala Kari
Published: April 2019

Tuhoojien tarkkailu on olennainen osa kasvintuotantoa. Kasvinsuojelun tavoitteena on estää sato- jalaatutappiot ekologisesti hyväksyttävin ja taloudellisesti kannattavin keinoin. Kasvintuhoojien seurantaaon MTT (Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus) Kasvinsuojelussa tehty jo viime vuosisadanalkupuolelta lähtien. Seurannan tulokset on julkaistu joko tieteellisissä julkaisuissa tai ammattilehdissä.Tarve täsmällisempään ja ajantasaiseen seurantaan oli kuitenkin olemassa ja kehittynyttekniikka antoi tietopankin rakentamiseen hyvät mahdollisuudet. Tarkoituksena oli koota yhteentietokantaan tarkastettua, yhdenmukaisin tavoin kerättyä tietoa tärkeimpien kasvintuhoojien esiintymisestävuosittain. Tietomäärän karttuessa voidaan seurata mahdollisia kantojen runsastumisia taivähenemiä, uusien lajien tuloa tai entisten lajien uutta käyttäytymistä. Tietoja voidaan hyödyntääennusteiden validoinnissa ja mallituksessa.Tuhoojatietokantaan kootaan MTT Kasvinsuojelun organisoiman tuhoojatarkkailun tietoja tuholaistenja kasvitautien esiintymisestä. KSU:n Info –tiimi ylläpitää tarkkailuverkostoa tärkeimmilläpelto- ja puutarhaviljelyksillä kulloisenkin tuholais- ja tautitilanteen selvittämiseksi. Keväisin päätetääntarkkailtavien kohteiden sijainti, määrä, tarkkailijat, tarkkailtavat tuholaiset ja taudit. Tietokantasisältää pääkäyttäjän ylläpitämiä perustietoja sekä tarkkailijoiden, neuvojien ja muiden tallentajienylläpitämiä tarkkailutietoja.Tarkkailu tehdään yhdenmukaisilla ohjeilla. Apuvälineinä käytetään keltaisia, sinisiä tai valkoisialiimapyydyksiä, feromonipyydyksiä, munalaskentaa tai kasvuston havainnointia. Helposti tunnistettavattuhoojat lasketaan pyydyksistä ja tiedot lähetetään tuhoojatietokantaan matkapuhelimella,kämmenmikrolla tai kannettavalla tietokoneella suoraan pellolta tai sitten työpaikan koneelta.Vaikeammin tunnistettavat kasvintuhoojat lähetetään Jokioisiin tunnistettavaksi ja kirjattaviksi tietokantaan.Tietokannan tietoja hyödynnetään KasperIT:ssä, ajankohtaisessa kasvinsuojelun nettipalvelussa,jossa seurataan tuhoojien kehityskulkua ja runsautta sekä annetaan ohjeita tarkkailun aloittamisestaviljelijän omilla peltolohkoilla, kynnysarvoista ja suositeltavista torjuntatoimenpiteistä. Tarkkailuverkostavoi valita haluamansa paikkakunnan, tuhoojan ja ajanjakson graafina nähtäväksi.
Ohralajikkeiden lakoalttiuden herkkyys ympäristöolosuhteille
Authors: Hurme Timo , Öfversten Jukka , Jauhiainen Lauri
Published: April 2019

Lajikkeiden erilaiset herkkyydet ympäristöolosuhteiden vaihtelulle kiinnostavat pääasiassa kahdesta syystä. Ensiksi, jos ympäristöolosuhteiden tiedetään olevan vakaat kasvukausittain, voidaan valita lajike, joka menestyy juuri kyseisissä olosuhteissa. Toiseksi, jos ympäristöolosuhteet vaihtelevat runsaasti kasvukausittain tai ovat tuntemattomat, voidaan valita lajike, joka on vakaa ympäristöolosuhteiden vaihtelun suhteen. Käytimme tässä tutkimuksessa virallisten lajikekokeiden tulosaineistoa vuosilta 1997–2004. Aineisto kattoi 14 yleistä ohralajiketta, joita oli viljelty yhteensä 14 koepaikalla. Viljalajikkeiden satoisuuden herkkyyttä ympäristöolosuhteiden vaihtelulle on tutkittu runsaasti. Tässä tutkimuksessa vertailimme lajikkeiden herkkyyksiä käyttäen vastemuuttujana binääristä lakomuuttujaa (ei merkittävää lakoa / merkittävä lako). Käyttämämme tilastolliset menetelmät perustuvat yleistettyihin lineaarisiin sekamalleihin, joissa käytimme vastemuuttujan ehdollista odotusarvoa selittävänä muuttujana kuvaamassa tietyn ympäristön olosuhteita. Näistä malleista saimme lajikekohtaisia estimaatteja sekä lakoalttiuden ympäristöherkkyydelle että kokonaislakoalttiudelle, eli lajikkeiden keskimääräiselle lakoalttiudelle tavanomaisissa viljelyolosuhteissa. Tulosten perusteella ohralajikkeiden välillä oli selviä eroja sekä lakoalttiuden ympäristöherkkyydessä että kokonaislakoalttiudessa. Käyttämäämme menetelmää voidaan lakoisuuden lisäksi soveltaa vastaavasti myös muille binäärisille vastemuuttujille, kuten esimerkiksi taudin esiintymiselle, mutta tautiaineistoa on vielä toistaiseksi vähemmän käytettävissä. Aineisto analysoitiin käyttäen SAS 9:n GLIMMIX-proseduuria.
Muuntogeenisen ja tavanomaisesti jalostetun perunan rinnakkaisviljely – kustannukset ja niiden kohdentuminen
Authors: Tuomisto Jussi
Published: April 2019

Tämän tutkimuksen tarkoituksena on arvioida KTTK:n tarkastusaineiston jatilamallilaskelmien avulla, mitä kustannuksia aiheutuu muuntogeenisen ja tavanomaistenperunalajikkeiden erilläänpidosta tilatasolla ja mille osapuolelle kustannukset kohdistuvat. Tutkimusarvioi myös, millainen tulee olemaan sopimustuotannon rooli lajikkeiden erilläänpidonvarmistamiseksi. Rinnakkaisviljely on kallis toteuttaa. Mitä tiukemmat erilläänpitovaatimukset ovat,sitä korkeammaksi kustannukset nousevat. Kustannuksia kohdentuu myös muille kuin muuntogeenisiälajikkeita tuottaville viljelijöille. Yhden välivuoden vaatimus siirryttäessä gm-perunasta tavanomaisenperunan viljelyyn nostaa perunan tuotantokustannusta 8,58 senttiä/kg. Viljelijän aloittaessamuuntogeenisten perunalajikkeiden viljely, hänen ei ole enää taloudellisesti kannattavaa palatasamoilla lohkoilla tavanomaisten perunalajikkeiden viljelyyn. 10 metrin suojakaistavaatimusperunalohkojen, jossa viljellään gm- ja tavanomaista perunaa, välille nostaa perunantuotantokustannuksia 2,34 senttiä/kg. Kustannusten noustessa sekä gm- että tavanomaisen perunan japerunatuotteiden tuontipaine ulkomailta lisääntyy. Ongelmallisinta rinnakkaisviljelyn toteuttamisensuhteen on viljely kotitarvepalstoilla sekä maatilojen oman siemenlisäyksen toteuttaminen. Ongelmanaon myös lajittelujätteen käsittely ja markkinointi. Ongelmat saattavat johtaa peitellyn toiminnan(moral hazard problem) esiintymiseen. Geenitekniikan käyttöönotto lisää tarjontaketjun verkottumista:gm-siemen tulee markkinoille lajike-edustajien kautta. Perunalajikkeiden jalostaja kerää osan hyödystäitselleen ketjujen kautta. Mitä tiukemmat ovat gm-vapaan perunan lajikesekaannusrajat, sitä enemmänlajike-edustaja kykenee hyötymään suhteessa viljelijään. Gm-perunan täytyy kuitenkin hyödyttäämyös viljelijää, muuten viljelijät eivät ota gm-lajikkeita viljelykseen.
Perunatärkkelyksen kerääntyminen ja sijoittuminen, ennen ja jälkeen tuleentumisen, perunamukuloiden eri kudoksissa. Esitutkimus.
Authors: Tuikkanen Noora , Jaakola Anu , Virtanen Elina , Hohtola Anja , Manelius Robin
Published: April 2019

Tärkkelys on, selluloosan jälkeen, maapallon yleisin biopolymeeri. Perunatärkkelystä käytetään runsaasti elintarvike-, vaatetus-, ja, erityisesti, paperiteollisuudessa. Uusia käyttötarkoituksia tärkkelykselle etsitään koko ajan ja lupaavimmat mahdollisuudet uudet lienevät uusilla biomuoveilla ja polttoainekäyttöön tarkoitetulla bioetanolilla. Kasvukauden aikana peruna varastoi tärkkelyksen varastoeliminä toimiviin mukuloihin ja varastointikauden aikana mukulalla tapahtuu luontaisia fysiologisia muutoksia jotka vaikuttavat tärkkelyksen saantoon. Yhtenä tekijänä, lajikeominaisuuksien lisäksi, tärkkelyksen määrään ja ominaisuuksiin vaikuttavat kasvukauden olosuhteet ja mukuloiden maturaatio niin että mukuloissa onmaksimaalinen määrä tärkkelystä silloin kun varret alkavat kuolla ja yli puolet kasvuston lehdistä ovat jo kuolleet. Mukulan irrotessa noston yhteydessä tai perunan yhteyttäminen estyy varsiston hävityksen aikaansaamana, siitä tulee fysiologisesti itsenäinen jollin sen ominaisuudet vaihtelevat varastoajan kuluessa.Tämän tutkimuksen tarkoituksena on ollut selvittää tärkkelysjyvästen kerääntymistä, sijoittumista ja jyvästen kokojakaumaa mukulassa sen kehityksen aikana, eri perunalajikkeilla jotta saadaan viitteitä mahdollisista perunatärkkelyksen molekyylitason muutoksista. Lisäksi selvitämme Pohjois-Suomen pitkän päivän olosuhteiden sekä eri viljelytekniikoiden, mm. lannoitusten, vaikutuksia perunatärkkelykseen. Tehdyssä esitutkimuksessa keräsimme näytteitä perunamukuloiden (lajike, van Gogh) ytimestä, varastosolukosta ja johtojännekehän ja kuoren välisestä solukosta ennen ja jälkeen tuleentumisen. Fiksoidut näytepalat valettiin parafiiniin ja blokeista leikattiin mikrotom:illa leikkeitä, joka värjättiin jod-jodkalium liuoksella. Leikkeet valokuvattiin, mikroskoopin avulla, jonka jälkeen kuvista laskettiin tärkkelysjyvien määrä sekä määritettiin niiden kokojakauma. Tärkkelysjyvien totaalinen määrä, mukulan kaikissa osissa, oli suurempi ennen maturaatiota ja niiden määrä oli korkeampi kuoriosissa kuin ytimessä sekä ennen että jälkeen maturaation. Ero jyvien määrässä oli suurin ( noin 2 x) verratessa mukuloiden ydintä, niiden kuoriosiin, maturaation jälkeen. Selvä yleiskehitys, tärkkelysjyvien kokojakauman osalta, oli että jyvät olivat pienemmät ennen maturaatiota mukulan kaikissa osissa. Huomattavin osuudessa kasvu nähtiin keskisuurten ja suurten tärkkelysjyvien osalta perunamukuloiden ytimessä. Tulokset osoittavat että mukulan maturaation taso vaikuttaa merkitsevästi tärkkelysjyvästen paikallistumiseen ja kokojakaumaan. Näillä seikoilla saattaa olla huomattava vaikutus perunatärkkelyksen fysikaaliskemiallisiin ominaisuuksiin vaikkakin tutkimustieto, maturaation vaikutuksesta perunatärkkelykseen molekyylitasolla, on vähäinen. Nämä tekijät ovat keskeisessä asemassa esimerkiksi kun tärkkelystä hyödynnetään teollisuudessa.
Seosnurmen apilapitoisuuden määritys NIRS-analysaattorilla kuivatusta näytteestä
Authors: Nykänen Arja , Kurri Outi , Kemppainen Jukka
Published: April 2019

Eri kasveja sisältävien seosnurmien viljelyssä ja varsinkin tutkimuksessa on tärkeää tietää erikasvilajien osuus kasvustossa. Eri kasveilla on erilaiset ominaisuudet ja niiden osuutta kasvustoissahalutaan usein säätää. Nurmissa yleinen seos on apila-heinäseos. Tähän saakka apilan osuus onmääritetty joko silmämääräisenä arviona koeruudulta tai käsin erottelemalla satonäytteestä. Nämämenetelmät ovat kuitenkin joko epätarkkoja ja subjektiivisia tai hyvin työläitä ja siis kalliita.NIRS (Near Infrared reflectance Spectroscopy) on analysaattori, joka pystyy mittaamaan lähesmitä tahansa, kunhan sille saadaan kehitettyä tarpeeksi hyvä kalibrointi. NIRS mittaa näytteen pintaanabsorboituneen ja näytteen pinnasta detektoreille heijastuneen lähi-infrapunavalon suhteellisenintensiteetin eri aallonpituuksilla. Analysaattorin etuna on mm., että näyte ei tarvitse muuta esivalmisteluakuin kuivatuksen ja jauhamisen, näytettä ei käsitellä kemiallisilla aineilla, analyysi on nopea jahelppo. Ulkomailla analysaattoria on käytetty menestyksekkäästi seosnurminäytteiden palkokasvipitoisuudenmäärittämiseen. Tämän tutkimuksen tavoitteena on kehittää myös Suomeen MTTlle toimivakalibrointi seosnurminäytteen apilapitoisuuden määrittämiseen. Ensimmäinen kalibraatio on nytvalmis ja sitä verrataan nyt viiteen Saksassa tehtyyn kalibraatioon.Kokeessa oli mukana 4 aiemmin raportoitua saksalaiseen aineistoon perustuvaa kalibraatiota,yksi suomalaiseen näytemateriaaliin perustuva saksassa tehty kalibraatio sekä nyt Suomessa tehtysuomalaiseen materiaaliin perustuva kalibraatio. Kalibrointien näytemateriaali, kalibroinninmuodostaminen sekä NIRS-analysaattori olivat erilaisia, mutta kaikissa käytettiin kalibraatiosuoranvalidointiin PLS regressiota, jotta saatiin kehitettyä kalibraatiot, jotka perustuvat koko mitattuun valonspektriin. Näytemateriaaleina oli puna- ja valkoapilaa, sinimailasta ja erilaisia heiniä. Osassakalibraatioita käytettiin vain puhtaita heinä- ja palkokasvinäytteitä, osassa oli vain seoksia ja osassasekä puhtaita näytteitä että seoksia. Seokset oli joko tehty käsin puhtaista näytteistä sekoittamalla tains. luonnollisia näytteitä, joiden apilapitoisuus oli määritetty osanäytteestä. Kaikissa muissa paitsiSaksassa tehdyssä suomalaiseen materiaaliin perustuvassa kalibraatiossa oli näytteitä 150-850 kpl.Kalibraatiot validoitiin tunnettuun palkokasvipitoisuuteen perustuvilla näytteillä.Kaikki tässä vertaillut kalibraatiot osoittautuivat käyttökelpoisiksi kalibraatioiksi. Hyvälläkalibraatiolla voidaan päästä ±5% tarkkuuteen, mikä on erittäin hyvä tulos. Käsin lajittelussakin voikasveja mennä vääriin fraktioihin. Kalibraatio on sitä parempi, mitä laajempi näytepohja ja validointisarjasillä on. Suomessa kehitettyä kalibraatiota kehitetään jatkossa tältä pohjalta.
Puna-apilasäilörehujen sulavuuden määrittäminen laboratoriomenetelmin
Authors: Kuoppala Kaisa , Rinne Marketta , Tuori Mikko , Pursiainen Pirjo , Vanhatalo Aila
Published: April 2019

Nurmirehujen energia-arvo eli sulavuus vaihtelee huomattavasti. Tärkein sulavuuteen vaikuttava tekijäon kasvin kehitysvaihe korjuuhetkellä, mutta siihen vaikuttavat lisäksi mm. kasvilaji ja korjuutapa.Nurmirehujen sulavuuden luotettava arviointi on tärkeää taloudellisesti ja ravitsemuksellisesti järkevänkarjanruokinnan suunnittelun pohjaksi. Korjuuaikatutkimukset on tehty pääasiassa nurmiheinäkasveilla,joista meillä yleisimmin ovat käytössä timotei ja nurminata. Sen sijaan puna-apilaa,joka Suomen olosuhteissa on nurmipalkokasveista tärkein säilörehukasvi, on tutkittu huomattavastivähemmän. Puna-apilan kasvurytmi on erilainen kuin heinäkasvien ja se poikkeaa niistä myös kemialliseltakoostumukseltaan.Tässä tutkimuksessa arvioitiin nykyisin käytössä olevien analyysimenetelmien potentiaalia ennustaapuna-apilasäilörehun sulavuutta. Tarkoituksena oli selvittää kemiallisen koostumuksen (NDF,ADF, raakavalkuainen, ligniini) ja entsymaattisten analyysien eli pepsiini-sellulaasiliukoisuuden(OMS) ja sulamattoman kuidun ( INDF) yhteyttä eläimillä määritettyyn orgaanisen aineen in vivosulavuuteen (OMD) puna-apilan ensimmäisessä ja toisessa sadossa.Tutkimusaineisto käsittää 19 puna-apilasäilörehua neljästä eri sulavuuskokeesta, jotka on tehtyvuosina 2002-2004 HY:n Kotieläintieteen laitoksella ja MTT:n Eläinravitsemuksen tutkimusalalla.Säilörehujen orgaanisen aineen in vivo sulavuus (OMD) määritettiin ylläpitoruokintatasolla olevillapässeillä tehdyissä sulavuuskokeissa sonnan kokonaiskeruumenetelmällä. Eri laboratoriomenetelmiensoveltuvuutta OMD:n ennustamiseen tutkittiin lineaarisella regressioanalyysillä, jossa koepaikka olisatunnaistekijänä.Parhaiten in vivo sulavuuden ennusti INDF (RMSE 12,1 g/kg ja R2 0,959) ja toiseksi parhaitensellulaasiliukoisuus (RMSE 12,9 g/kg ja R2 0,951). Kemiallisten analyysien ennustevirheet olivat huomattavastisuuremmat ja selitysasteet pienemmät kuin INDF:n tai sellulaasiliukoisuuden. Puhtaastapuna-apilakasvustosta tehdyn säilörehun orgaanisen aineen in vivo sulavuus voidaan ennustaa yhtälöillä:OMD (g/kg) = 837 - 1,109 × INDF (g/kg ka) tai OMD (g/kg) = 100 + 0,821 × OMS (g/kg).
Ryhmäkoon ja eläintiheyden vaikutus kasvavien lihanautojen tuotantoon ja hyvinvointiin
Authors: Tuomisto Leena , Huuskonen Arto , Mononen Jaakko , Kauppinen Risto , Ahola Leena , Martiskainen Paula
Published: April 2019

Tämän kirjallisuuskatsauksen tarkoituksena oli selvittää, miten ryhmäkoko ja eläintiheys vaikuttavat kasvavien lihanautojen tuotantoon ja hyvinvointiin. Suhteellisen pieni ryhmäkoko (noin 5-20 eläintä) on turvallinen valinta nautojen tuotannon kannalta. Nautojen kasvu saattaa heiketä ryhmäkoon kasvaessa (20-60 eläintä), mutta suurien ryhmäkokojen osalta kaivataan lisätutkimuksia. Nautojen sosiaalisen käyttäytymisen perusteella pieni ryhmäkoko on suurta suositeltavampi. Pienessä ryhmässä eläinten on helpompi tunnistaa toisensa yksilöllisesti ja muistaa oma asemansa lauman hierarkiassa suhteessa muiden laumanjäsenten asemaan kuin suuremmassa ryhmässä. Ryhmäkoon ylärajana voidaan pitää 50-70 eläintä, jonka ylittyessä naudan kyky tunnistaa toisia yksilöitä heikkenee. Jos lihanautoja pidetään suurissa ryhmissä, tilaa on oltava runsaasti, jotta eläimet voivat halutessaan muodostaa pienempiäalaryhmiä.Eläintiheyden kasvaessa lihanautojen kasvu, rehunkulutus ja rehuhyötysuhde heikkenevät, mutta eläintiheydellä ei ole havaittu vaikutusta ruhon tai lihan laatuun. Eläintiheyden kasvu heikentää lihanautojen terveyttä lisäämällä häntäpolkemia. Lisäksi lisämunuaisten toiminta voi muuttua, minkä voidaan katsoa johtuvan kroonisesta stressistä. Eläintiheyden kasvaessa lihanaudat myös likaantuvat herkemmin. Eläintiheyden kasvulla on monia negatiivisia vaikutuksia lihanautojen käyttäytymiseen. Karsinatilan pienentyessä vasikoiden leikkikäyttäytyminen vähenee. Makuutilan vähentyessä ryhmän makuukäyttäytyminen muuttuu epäsynkronisemmaksi ja makaavien eläinten häirintä voi lisääntyä. Hyvin korkeassa eläintiheydessä eläinten makuulla viettämä aika vähenee. Eläintiheyden kasvaessa nojailukäyttäytyminen voi lisääntyä. Rakolattialla karsinan ahtaus vaikeuttaa makuulle asettumista ja ylösnousua, minkä vuoksi epänormaalisti suoritetut liikkeet lisääntyvät. Korkeassa eläintiheydessä eläimillä voi olla vaikeuksia haluamansa yksilötilan säilyttämisessä tai dominoivan lajikumppanin väistämisessä, mikä lisää eläinten välisiä aggressioita.Tutkimustuloksien perusteella Suomen eläinsuojelusäädöksissä esitetyt ryhmäkasvatettavien nautojen vähimmäistilasuositukset (1,8-4,0 m2/eläin eläinten koosta ja karsinatyypistä riippuen) ovat lihanautojen kasvatuksessa ehdoton eläintiheysminimi. Jotta naudoilla olisi mahdollisuus toteuttaa paremmin lajintyypillistä käyttäytymistään, tilaa eläintä kohden tulisi olla suosituksiakin enemmän. Etenkin rakolattiakasvatuksessa lisätila parantaisi eläinten terveyttä ja voisi vaikuttaa myönteisesti myös eläinten kasvuun. Suosituksissa kaikille yli 500 kg:n painoisille lihanaudoille on annettu sama minimitila, mutta on selvää, että yli 600 kg:n painoinen eläin tarvitsee enemmän tilaa kuin 500 kg:n painoinen eläin. Siten varsinkin kasvatuksen loppuvaiheessa naudoilla tulisi olla käytössään vähimmäistilasuosituksiakin suurempi karsinatila.
Ketjun toimivuus tiedonkulun näkökulmasta - Tapaustutkimus kahdesta luomuketjusta
Authors: Kottila Marja-Riitta , Rönni Päivi
Published: April 2019

Ristiriita kuluttajien kiinnostuksen ja luomutuotteiden markkinaosuuden välillä sekä ketjun toimijoidenkokemat ongelmat herättävät kysymyksiä ketjun toimivuudesta. Niihin vastaaminen edellyttää tietoaluomuketjun toimijoiden välisestä vuorovaikutuksesta.Tutkimuksen tavoitteena oli tutkia tiedonkulkua luomuketjussa ja sen vaikutusta luomuketjuntoimivuuteen. Tutkimuskysymykset olivat:• Mitä ja miten tieto kulkee luomun tarjontaketjussa?• Kuinka luomuketjun toimijat kokevat toimijoiden välisen vuorovaikutuksen ja ketjun tietovirran?• Mitä tietoa toimijat tarvitsevat ja keneltä ketjun toimivuuden parantamiseksi?Tutkimuksen keskeinen käsite on tarjontaketju. Tarjontaketju koostuu peräkkäisistä toimijoista, jotkapyrkivät toiminnallaan tuottamaan arvoa asiakkaalle. Ketjun toimijoita sitovat yhteen organisaatioidenrajat ylittävät tuote- ja informaatiovirrat. Tarjontaketjujen hallinnan avulla pyritään parantamaan ketjunkilpailukykyä yhdistämällä ketjun keskeisiä prosesseja. Tieto ja sen sujuva kulku on keskeistä ketjunhallinnassa. Luomuketju yhdistetään ns. vaihtoehtoisiin ketjuihin, joiden keskeinen piirre on toimijoidenvälisiin suhteisiin ja/tai ketjussa liikkuvaan informaatioon perustuva lisäarvo. Ostamisen helppoudenvuoksi suurin osa luomutuotteista myydään päivittäistavarakaupan kautta, mikä sulauttaa luomuketjunosaksi tavanomaista ketjua ja asettaa haasteita tiedonkululle. Tutkimusmenetelmä oli tapaustutkimus, jossatutkittiin kahta, tuotteiltaan, pituudeltaan ja työnjaoltaan erilaista luomuketjua.Tulosten mukaan tuotteen kulkuun liittyvä tieto kulki pääsääntöisesti hyvin, ja toimijat olivatmuutamaa poikkeusta lukuun ottamatta siihen tyytyväisiä. Tiedonkulun ongelmat ja tyytymättömyysliittyivät erityisesti myyntitietoon, luomua koskevan tiedon huonoon hallintaan ja vähäiseenvuorovaikutukseen kuluttajien kanssa. Sekä kuluttajille kohdistettu tieto luomutuotteista ja niidenlisäarvosta sekä informaatio kuluttajien tarpeista luomutuotteiden osalta oli vähäistä. Toimijoiden välinenvuorovaikutus oli pääsääntöisesti kahdenvälistä, ei koko ketjun kattavaa.Ketjujen väliset erot tiedonkulussa johtuivat tuotteen erilaisuudesta ja toimijoiden välisistä suhteista. Vainosa tiedonkulkuun liittyvistä ongelmista liittyi luomuun. Osa johtui elintarvikeketjun vallitsevistatoimintatavoista ja osa luomuun erikoistuneiden yritysten pienestä koosta sekä niiden asemasta ketjussa.Tutkimuksen mukaan luomuketjun toimivuutta voidaan parantaa tiedonkulkua parantamalla. Tämäedellyttää sekä toimijoidenvälisen tiedonvaihdon ja vuorovaikutuksen parantamista että tiedonlaadunparantamista.
Mansikan satotaimien tuotantokustannukset
Authors: Karhula Timo , Karhu Saila
Published: April 2019

Mansikan satotaimilla voidaan ajoittaa mansikan marjasadon valmistumista, jolla kyetään vastaamaankuluttajien marjojen kysyntään myös varsinaisen satokauden ulkopuolella. Sadon ajoittamisella voidaanparantaa tuotannon kannattavuutta, jos markkinat toimivat ja markkinoilta saadaan tuotteelle riittävä hinta.Tässä tutkimuksessa mansikan satotaimia koskevat tuotantokustannuslaskelmat koottiin MTT Puutarhatuotannonja MTT Taloustutkimuksen aineistojen pohjalta sekä mansikan taimituotantoyrityksiltäsaatujen tietojen pohjalta.Mansikan satotaimia voidaan tuottaa kahdella vaihtoehtoisella tavalla, joko paakkusatotaimin taipeltosatotaimin. Peltosatotaimien osalta tässä selvityksessä oli mukana kaksi eri vaihtoehtoa. Ensimmäisessätuotantotavassa rönsyt ja satotaimet varastoidaan pakkasvarastossa (= peltosatotaimi 1) ja toisessatuotantotavassa sekä rönsyt että satotaimet ovat nostamatta pellolla talven yli (= peltosatotaimi 2).Tutkimuksen tulosten mukaan korkeimmat tuotantokustannukset aiheutuivat paakkusatotaimientuotannosta, jossa ne olivat noin 480 €/1000 tainta kohden. Peltosatotaimituotannossa tuotantokustannuksetolivat peltosatotaimi 1 osalta noin 280 €/1000 tainta kohden, peltosatotaimi 2 tuotannossa kustannuksiamuodostui noin 250 €/1000 tainta kohden.Satotaimien tuotantokustannusten muodostumisessa työkustannuksen osuus oli noin 35 %. Perustaimesta(perustaimesta kasvatetaan itse satotaimi) aiheutuvien kustannusten osuus oli keskimäärin 30 %.Yleiskustannukset ja ostotarvikkeet muodostivat molemmat noin 10 % osuuden tuotantokustannuksesta jaliikepääoman koron osuudeksi jäi noin 5 %. Kiinteistä kustannuksista poisto- ja korkokustannus muodostivatkumpikin noin 5 % osuuden tuotantokustannuksesta. Vakuutus- ja kunnossapitokustannuksilla olitätä pienemmät osuudet.Satotaimien hinnan pitäisi olla markkinoilla vähintään tuotantokustannusten suuruinen, jotta niidentuottamista voitaisiin pitää taloudellisesti mielekkäänä. Satotaimien tuotantoprosessi on pitkä. Taimistasaadaan marjoja vasta 2-4 vuoden kuluttua tuotantoprosessin alusta laskettuna. Menoja syntyy siten paljonennen tuloja, mikä lisää taloudellista epävarmuutta. Lisäksi kotimaisen satotaimituotannon on kilpailtavasamoilla markkinoilla Euroopan suotuisempien tuotantoalueiden kanssa, missä satotaimien tuottaminen onmahdollista lyhyemmässä ajassa ja alhaisemmin kustannuksin.