A vízlábnyom és a vízhasználati hatékonyság vizsgálata fejőházakban
Authors: Nagypál Virág Krisztina 
Published: May 2024

A növénytermesztés és az állattenyésztés termelési kapacitásának növeléséhez alapfeltétel a víz célszerű használata különösen, mivel az édesvíz készleteink kimerülő, véges formában állnak rendelkezésre. A növekvő vízigény, az erőforrás hatékony technológiák alkalmazása és a tisztított víz újra-használatának elfogadása mind-mind döntő tényezővé vált. Az egyes ágazatok vízhasználatának összehasonlítása érdekében alkották meg a vízlábnyom fogalmát, melynek alkalmazásával tisztább képet kapunk a valós vízhasználat és a vízfogyasztás alakulásáról. Az állattenyésztés vízlábnyoma tehát egy olyan átfogó mutató, ami akár egy adott telep szintjén elemzi a kék-, a zöld- és a szürkevíz mennyiségi és minőségi alakulását. A tejelő tehenészetek vízlábnyomának meghatározása egyre több országban kulcsfontosságú ahhoz, hogy fenntartható módon végezhessék a termelést, figyelembe véve annak környezeti, szociális és ökonómia hatásait. A tartási körülmények, a választott fajta, a menedzsment, a fejéstechnológia, a takarmányozás, az itatás és a keletkező szennyvíz tárolási lehetőségei mind-mind befolyásolják egy tejelő szarvasmarha telep vízforgalmát, illetve a keletkező szennyvíz újra hasznosításának lehetőségeit. A kutatásom során a magyarországi tejtermelő tehenészetekben leginkább elterjedt fejőház típusok vízhasználatának felmérését és a fejés körül keletkező szennyvíz tisztíthatóságát, esetleges újra hasznosítását vizsgáltam. Usva és mtsai (2013) a hagyományos, kötött tartási rendszerben történő vezetékes fejőberendezés, a kötetlen tartási rendszerben lévő fejőház, illetve fejőrobot vízhasználatát vizsgálták, és megállapításaik szerint nincs szignifikáns különbség az eltérő fejéstechnológiák és a takarmányozási gyakorlatok vízfogyasztása között. Ennek alapján arra kerestem választ, hogy az általam vizsgált tehenészetekben van-e szignifikáns eltérés fejőházi/fejési technológiák tekintetében a vízlábnyom, vízhasználat szempontjából. Lehet-e tudományos és a gyakorlatban is hasznosítható adatokkal, információkkal, és javaslatokkal szolgálni a tejtermelő tehenészetek számára a legjelentősebb vízhasználatot igénylő munkafolyamat, a fejés, vízlábnyomának optimalizására. A tejtermelő szarvasmarha tenyésztésben különböző elrendezésű fejőházakat és eltérő fejési technológiákat alkalmaznak. Dolgozatomban három típust hasonlítottam össze. Választásom a hagyományosnak mondható halszálkás elrendezésű, napi kétszeri fejést és tőgymosást alkalmazó telep (HLSZ) mellett egy még nem túl elterjedt, de egyre inkább előtérbe kerülő fejőrobotos (ROB) technológiára esett. A harmadik telepen a már egyre kevésbé alkalmazott, de Dél-Kelet Magyarországon még jellemző poligon (POL) típusú fejőház van, ahol szemben a HLSZ teleppel naponta háromszor fejnek és nem alkalmaznak vizes tőgyelőkészítést. Munkám során először a vizsgált telepek kék- és szürkevíz használatának felmérését és az ezekhez társított kék és szürke vízlábnyom értékeinek kiszámítását végztem el. A vizsgált telepek kék és szürke víz használatának felmérése (az ivóvízszükséglet, valamint a fejőberendezések technológiai és fejéshez kapcsolható vízhasználatának részletes elemzése) RISKA telepirányítási szoftver adataiból, illetve a dolgozók, telepvezetők információi, valamint saját méréseim alapján történt. Az ivóvíz fogyasztás kiszámítására Meyer és mtsai (2004) képletét (1) alkalmaztam, a kísérleti telepek kék és szürke vízlábnyomainak kiszámítása Mekonnen és Hoekstra (2012) vízlábnyom képletével (3) történt. A telepek között az ivóvízfogyasztás összehasonlítása varianciaanalízissel történt. A tényleges, illetve a korrigált tejmennyiség (FPCM) és a kék víz felhasználása közötti összefüggés vizsgálatához regresszió analízist alkalmaztam. A technológiai vízhasználat összehasonlítása a fejésnél mutatkozó vízhasználati kategóriáknál, valamint a kék vízlábnyomok összehasonlítása is többmintás t-próba statisztikai elemzéssel történt. Az állattenyésztés víz fogyasztását meghatározó paraméterek közül elsősorban a fejőházak vízlábnyomának meghatározó elemeit céloztam meg, feltételezve, hogy a fejési módszer alapvetően befolyásolja ezt az értéket, valamint annak a kimunkálását is megcéloztam, hogy a vizsgálati telepek különböző fejőházi szennyvíz mintáit milyen kezelésekkel, milyen hatékonysággal sikerül tisztítani. A flokkulálás, a centrifugálás, a fenton reakción alapuló oxidációs kezelés, és az ózonozás mellett mikroszűrést és ultraszűrést is alkalmaztam tiszítási műveletként. A tehenek napi ivóvíz szükséglete eltért a három telepen. Legnagyobb értéket, 103,4 L/tehén a POL telepen becsültem, ettől a mennyiségtől a HLSZ telep termelő teheneinek ivóvízfogyasztása 15,6 literrel, a ROB telepé 6,3 literrel kevesebb, ezek a különbségek mindhárom tehenészetnél szignifikánsnak bizonyultak (P<5%). A tejtermelésre vetített fajlagos és normalizált ivóvíz fogyasztás esetében a HLSZ telepen volt a legnagyobb az érték (HLSZfalj = 3,45 Lvíz/Ltej; HLSZnorm =3,61 Lvíz/LFPCM).