bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Kevätviljan kehityksestä Helsingin yliopiston Viikin (60° 10'N) ja Muddusniemen (69°5'N) koetiloilla suoritetuissa kenttäkokeissa
Authors: Pohjakallio Onni , Salonen Arvi , Antila Simo
Published: July 2018

Kevätvilja (tutkittu 3 kaura-, 3 ohra- ja 2 kevätvehnälajiketta) on kehittynyt kylvöstä täydelle tähkälle (röyhylle) keskimäärin nopeammin Viikin (60° 10' N) kuin Muddusniemen (69° 5' N) koetilalla. Kehityksen nopeuden vaihtelu vuodesta toiseen oli selvästi suurempi Muddusniemessä; siellä todettiin kevätviljan kehityksen nopeuden kummankin suuntaiset ääriarvot, siis sekä nopein että hitain kehitys. Eri kevätviljalajikkeiden kehityksen nopeus oli molemmilla koepaikoilla yleensä keskenään samansuuntainen. Aikaisimmat ohralajikkeet olivat kuitenkin Muddusniemessä suhteellisesti ehkä hiukan vielä aikaisemmat kuin Viikissä. Kehityksen ensimmäinen vaihe, kylvöstä orastumiseen, oli Muddusniemen kevätviljakokeissa nopeampi kuin Viikissä. Kolmas kehitysvaihe, tähkän (röyhyn) kärjen ilmaantumisesta täydelle tähkälle (röyhylle) oli molemmissa koepaikoissa keskenään jokseenkin yhtä pitkä. Sen sijaan orastumisesta tähkän (röyhyn) kärjen ilmaantumiseen kehittyi kevätvilja Viikissä huomattavasti nopeammin kuin Muddusniemessä. Kevätviljan määrättyjä kehitysvaiheita vastaavat lämpöasteiden summat olivat Viikissä säännöllisesti suuremmat kuin Muddusniemessä. Tämä ero ilmeni pienimpänä orastumisen ja tähkän (röyhyn) kärjen ilmaantumisen välisenä aikana. Koetulosten tarkastelussa kiinnitetään huomiota siihen, että kevätviljan juuri se kehitysvaihe, orastumisesta tähkän (röyhyn) kärjen ilmaantumiseen, jolloin päivän pituus vaikuttaa kevätviljan kehitykseen, on ollut lyhyempi Viikissä (60° 10' N) kuin Muddusniemessä (69° 5' N). Myös tätä kehitysastetta vastaava lämpöasteiden summa on Viikissä ilmennyt suhteellisen pienenä. Näin ollen on ilmeistä, että päivän pituuden ja lämpötilan ohella myös joillakin muilla ekologisilla tekijöillä on ollut huomattava vaikutus kevätviljan kehityksen nopeuteen. Erityisesti on kiinnitetty huomiota valon voimakkuuteen, joka Viikissä on suurempi ja maaperän laatuun, joka todennäköisesti on Muddusniemessä kevätviljan nopealle kehitykselle suotuisampi. Sitä paitsi näyttää siltä, että kevätviljan kylvön ja täydelle tähkälle (röyhylle) tulon välisen ajan lämpöasteiden summa muodostuu samallakin leveyspiirillä pienimmäksi yleensä silloin kun lämpötila on verraten alhainen.
The effect of potato rugose on the yield of some potato varieties
Authors: Pohjakallio Onni , Karhuvaara Laura , Antila Simo
Published: July 2018

The virus disease occurring in the potato varieties Harbinger, Aquila, and King George V was probably the potato rugose caused by potato virus Y (Solanum virus 2). In the variety Harbinger, the degree of strength of the virus disease probably varied as a result of the appearance of different races of potato virus Y. The type of the virus disease did not change from one vegetative generation of the potato to another. In the potato varieties Aquila and King George V, only the severe type of the disease was observed. The severe type of the virus disease reduced the tuber yield of all the potato varieties investigated to a level of 5 to 6 %, and the slight type occurring in the variety Harbinger to an average of 27 % of the normal. The virus infection appeared more frequently in Harbinger than in the variety Aquila. In the summer, when the infection of the potato plant took place, the virus disease reduced its productivity only relatively little. In the following vegetative generation of the diseased potato plants, the degree of their degeneration conclusively displayed itself. Following this, the wakening of the virus diseased plants did not progress further from one vegetative generation to the next.
Pellon arvosta Liperin kunnassa vuosina 1956-1960
Authors: Ryynänen Viljo
Published: July 2018

Liperin kunta sijaitsee Pohjois-Karjalan läänissä 0—45 km Joensuun kaupungin rajasta länteen. Pitäjän halki kulkee Joensuu—Pieksämäki rautatie ja Joensuu—Outokumpu—Kuopio maantie sekä Joensuu—Liperi—Savonlinna maantie. Liperin pitäjään kuuluu runsaasti vesistöjä. Sen kokonaispinta-alasta on noin 30 % veden peittämää. Suurimpia järviä ovat Pyhäselkä, Orivesi ja Viinijärvi. Monien järvien ja lampien sekä vaihtelevan maastonsa vuoksi pitäjä on suurelta osalta luonnonkaunista seutua. Peltoa on noin 16 % koko maa-alasta. Hieta ja hiesusavi ovat yleisimmät peltojen maalajit. Turvemaita on vähän. MÄKI (5) on tutkimuksessaan todennut, että Liperin pitäjän pelloista on noin 80 % täysin kivettömiä ja vain 7 % hyvin kivisiä. Peltoalueet ovat lähellä vesistöjä ja verrattain yhtenäisiä. Monet suuret lähellä olevat järvet tekevät ilmaston verraten suotuisaksi kasvinviljelylle. Niinpä esimerkiksi hallojen tuhot ovat olleet lieviä ja pitäjän parhaimmilla viljelyalueilla harvinaisia. Seuraavassa käsitellään kauppahintojen sekä tuotantokustannusten perusteella määritettyä pellon arvoa Liperin kunnassa. Lisäksi verrataan saatuja tuloksia eräisiin muunnetun maatalousmaan kirjanpitoarvoihin.
Plenodomus meliloti Dearness & Sanford found in Finnish Lappland
Authors: Salonen Arvi
Published: July 2018

At the experimental station of the University of Helsinki located at Muddusniemi, Inari (69°5'N), it was observed in the spring 1953 that the roots of dead red clover plants contained small, darkcolored formations resembling sclerotia (5). The same fungus occurred even more abundantly in the spring 1961. During both winters, 1952—53 and 1960—61, there were especially large amounts of low temperature parasitic fungi. Thus, in the spring 1961 Sclerotinia borealis Bubak & Vleugel caused almost the complete destruction of first-year timothy leys and had badly damaged older leys. In addition, stands of red clover, which generally overwinter well at Muddusniemi (5, 6, 7), were found to be severely injured. For example, in the red clover sowing time trial (sowing dates 15.6.1960 and 15.7.1960), all the clover varieties, including the Finnish variety Tammisto, were completely destroyed in the course of the winter, In investigating the cause of the clover destruction, it was found that the fungal growths observed on the roots of dead clover plants were black, hard, slightly flattened spherical formations, 5—11 mm in diameter. They occurred in all parts of the surface of dark-colored, dead roots, but they were most numerous in the upper parts of the roots, where they appeared as dense clusters (Fig. 1). The fungus was isolated on Henneberg agar (2) in Petri dishes and was cultured at temperatures of +2°C, +7°C and +22°C. On the basis of the culture tests as well as the symptoms observed in the roots of infected clover plants, it was possible to determine this fungus as being Plenodomus meliloti Dearness & Sanford (1, 4). This fungus belongs to the Sphaeropsidales order of the Fungi Imperfecti.
The pH-reaction of the peat in long-term soil improvement and fertilizing trials at the Leteensuo experimental station
Authors: Pessi Yrjö
Published: July 2018

The investigation is a report on the pH-reaction in the plough layer of the soil improvement and fertilizing tests carried on at the Experimental Station of Leteensuo during several decades. The tests were located on two areas with a peat layer consisting of Sphagnum peat with pH 3.3, derived from S. fuscum moss in one case, and of forest sedge peat with pH 4.1 in the other. The clay and sand employed as soil improving agents had pH 5.9 and 4.4, respectively. The effect of liming has proved to be relatively prolonged on Sphagnum bog as well as on fen soil. In the test with different rates of lime addition on Sphagnum bog, the pH value was found to increase linearly with the lime quantity. Addition of mineral soil has produced a remarkable increase in pH. Its effect, too, has been highly prolonged. In spite of their different inherent reactions, the sand and clay have exerted largely similar effects on the pH value of the plough layer. Stable manure possesses an effect resulting in an increase of the pH value and this value is also increased by calcium nitrate fertilization, whereas fertilizing with potassium salt and with superphosphate or fine-ground rock phosphate did not affect the reaction of the peat in any noteworthy and distinct degree.
Total content of phosphorus in some Finnish soils
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

In the present paper the total content of phosphorus in Finnish mineral soils and organic soils is discussed on the basis of data collected in connection with the writer’s various works. The material consists of 670 samples which represent both the surface soils and the deeper layers. The variation in the total phosphorus content of all the groups of soil was large with the ranges overlapping. The mean values, only, indicated some tendency to an increase in the total phosphorus content with an increase in the finer fractions in mineral soils and in the Carex-residues in the peat soils. The effect of the application of phosphorus fertilizers is usually distinctly provable as the relatively high phosphorus content of the plough layer. The variation in the total phosphorus content within a soil profile does not show any regular trend.
The effect of the morphological properties of the ear on the susceptibility of winter wheat to sprouting in the ear
Authors: Varis Eero , Manneri Matti
Published: July 2018

In studying the susceptibility of winter wheat to sprouting in the ear attention was paid at the Experimental Farm of the Plant Breeding Institute of Hankkija to the importance of the ear type. This was done by using two methods parallelly: HÄNSEL’s sandbed method, which shows the genetic susceptibility of the varieties; and the »nature method» which elicits the effect of ear type. The results led to the following conclusions: Both methods gave similar results, indicating that the differences in genetic susceptibility to sprouting in the ear (between the varieties) are so great that they emerged by both methods used. The classification of the material into four groups, hairy erect, hairy nutant, bald erect and bald nutant, showed that the ear type has its own importance as a factor reducing sprouting. The bald ear was found to be better than the hairy and the nutant superior to the erect ear. The disadvantage of hairy ears is obviously connected with their greater water-retaining capacity. Owing to this they germinate more readily, especially in conditions in which the water capacity of the ears is only occasionally optimal for sprouting as is often the case in the field during the ripening period when the weather keeps changing.
Phosphorus conditions at various depths in some mineral soils
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The fractionation method of CHANG and JACKSON (2) was used for the analysing of the distribution of inorganic phosphorus in the topsoil and subsoil of twelve virgin and twelve cultivated soils from various parts of the country; two virgin soils and twenty cultivated soils were studied down to the depths of 60 cm or 70 cm, one even to 2 m. In the more intensively podsolized virgin soils the surface layers, particularly the A2-horizon, are very poor in all the forms of inorganic phosphorus while the enrichment layer will contain fairly high amounts of iron and aluminium bound phosphorus. The application of fertilizers and the other cultivation managements tend to accumulate aluminium and iron bound phosphorus in the plough layer. In some soils the minimum content of calcium bound phosphorus occurs in the layer below the plough layer, but an increase with the depth seems to be typical to it in all the non-Litorina soils, while the first two fractions usually decrease with the depth. In the Litorina soils the iron bound phosphorus is dominant in all the layers studied, but the content of reductant soluble phosphorus is low in these soils, and their content of calcium bound phosphorus is higher than the content of phosphorus bound by aluminium. The predominance of calcium phosphate in the subsoil and the rather low content of reductant soluble and occluded fractions indicate that the chemical weathering in most of our soils is not yet at an advanced stage. The test values determined were in accordance with the results of the fractionation and the estimation of ammonium oxalate soluble aluminium and iron.
Kasvua hillitsevien aineiden käytöstä krysanteemin ja joulutähden viljelyssä
Authors: Kaukovirta Erkki
Published: July 2018

Krysanteemin (Bonaffon de Luxe) ja joulutähden (Gloria) pituuskasvun hillitsemiseksi käsiteltiin kasveja Phosfon D:llä, CCC-valmiste Cycocel:illa ja Amo 1618:lla. Kaikki kolme kokeissa mukana ollutta valmistetta, Phosfon D, CCC ja Amo 1618, hillitsivät krysanteemin kasvua. Kasvun heikkeneminen kuitenkin vaihteli käytetyn valmistemäärän mukaan. Amo 1618 hillitsi tehokkaimmin pituuskasvua, mutta myöhästytti ja vähensi samalla kukintaa. Kun valmistetta käytettiin 3 g tai vähemmän 100 multalitraa kohti, kehittyivät kasvit liian tuuheiksi (taulukot 3, 7, 9). Phosfon D:n ja CCC:n kasvua hillitsevä vaikutus jäi selvästi vähäisemmäksi kuin päivän lyhentämisestä aiheutunut kasvun heikkeneminen, joka oli n. 47 % (taulukot 1, 2). CCC:n teho oli suurimmillaan 13 %. Phosfon D vaikutti jonkin verran enemmän ja on todennäköistä, että se korkeakasvuisemmilla lajikkeilla antaa selvemmän tuloksen. Latvottujen taimien kukintojen määrä aleni sekä CCC- että Phosfon D-käsittelyn johdosta (taulukko 3). Sensijaan krysanteemin kukintojen kokoon ei kyseisillä aineilla havaittu olevan vaikutusta. Phosfon D:n ja Amo 1618:n teho krysanteemiin oli suurin hiekkaan ja turpeeseen sekoitettuna. Savipitoisessa mullassa Phosfon D:n teho jäi viidenteen osaan siitä, mitä se oli hiekassa ja turpeessa (taulukko 4). Joulutähden käsittelystä antoi parhaan tuloksen CCC. Sillä käsitellyt taimet jäivät 37 % matalammiksi kuin käsittelemättömät. Phosfon D:ta oli käytettävä varsin suuria määriä joulutähden käsittelyyn ennenkuin kasvua hillitsevä teho saavutettiin. Ainekäsittelyn johdosta joulutähden suojuslehdet (kukat) kehittyivät epämuotoisiksi (taulukko 9). Amo 1618 vaikutus oli selvästi haitallisempi kuin CCC:n. Sitäpaitsi viimeksi mainitun haittavaikutus suojuslehtien muotoon väheni, kun käsittely suoritettiin 2 viikon kuluttua pistokastaimien istutuksesta. Tällöin tosin oli pituuskasvua hillitsevä teho jonkinverran heikompi kuin istutuksen yhteydessä suoritetulla käsittelyllä.
Mustaherukan C-vitamiinipitoisuuteen vaikuttavista tekijöistä
Authors: Hårdh J. E.
Published: July 2018

Vuosina 1960—1963 suoritetuissa C-vitamiinimäärityksissä todettiin samansuuntaisia eroja mustaherukkalajikkeiden kesken kuin aikaisemmin muissa maissa tehdyissä määrityksissä. Parhaita lajikkeita tässä suhteessa olivat Westwick Choice, Magnus, Roodknop, Boskoopin Jätti, Laxtons Tinker, Wellington xxx ja Silvergieter, heikoimpia Climax Black, Brödtorp ja Holger Danske. Marjojen C-vitamiinipitoisuus alenee kypsymisen edistyessä. Täysin raakojen ja kypsien marjojen kesken saattaa olla 30 %:n eroja tässä suhteessa. Lannoituksella ei havaittu selvää vaikutusta marjojen C-vitamiinipitoisuuteen. Säätekijöiden ja päivänpituuden vaikutusta ei tutkimuksissa voitu osoittaa, mutta näytti siltä, että alhainen lämpötila marjojen kypsymisen aikana heinäkuussa sekä pitkä päivä edistäisivät marjojen C-vitamiinipitoisuutta.
Points to be considered in the establishment of long-term field trials
Authors: Pessi Yrjö
Published: July 2018

On the basis of the experience gained in the long-term field tests at the Experimental Station of Leteensuo, some of the factors have been examined which have to be taken into consideration when tests of this kind are established. It is noted that in the course of time the soil may become increasingly inhomogeneous, e.g. owing to sludge brought in by inundations, and owing to the wear of the peat on cultivated peat land. An initial shaping of the soil surface is essential in the case of cultivated peat lands because non-uniform settling of the soil may occur in the course of time in the test area. The soil surface of the different test members may also settle in different degrees, depending on the treatment involved in the test. Because of soil transportation from one test plot to another, caused by the tilling operations, the location and shape of the test plots are of significance in long-term tests intended to clarify questions associated with soil characteristics.
Entwicklungsrhythmen von Obstgewächsen in Finnland I. Entwicklungsrhythmen von fünf Kultursorten von Malus communis Poir. und von Prunus padus L.
Authors: Zeller Otti
Published: July 2018

In der Versuchsanlage Malminkartano der Universität Helsinki in Finnland wurde von Juni bis September 1962 und Ende März 1963 die Entwicklung der Blütenknospen und Samen von den Apfelsorten Åkerö, Lobo, Punakaneli, Sariola und Valkea kuulas in ihren einzelnen Entwicklungsschritten morphogenetisch geklärt. Die Untersuchungen, die sich ausserdem noch mit der Blütenentwicklung von Prunus padus L. befassten, brachten folgende Ergebnisse: Die Blütendifferenzierung setzte bei den fünf Apfelsorten zu verschiedenen Zeiten ein. Sie begann bei der Sorte Sariola bereits Mitte Juli, bei der Sorte Valkea kuulas Mitte August und bei den Sorten Punakaneli, Lobo und Åkerö Anfang September. Nur die Blütenknospen von der Sorte Sariola hatten zu Beginn des Winters das Stadium der Fruchtblattdifferenzierung erreicht und gingen auf einer Entwicklungsstufe in den Winter, auf der auch die Apfelknospen in Deutschland im Winter stehen. Die Knospen der anderen untersuchten Apfelknospen befanden sich im Winter auf niedereren Entwicklungsstufen. Bei den Blütenknospen von Prunus padus trat in Finnland eine starke Entwicklungsbeschleunigung auf. Vom Beginn der Blütendifferenzierung Ende Juli bis zum Stadium der Archesporbildung in den Antheren brauchten die Knospen nur 6 Wochen. In Deutschland durchliefen die Knospen von Prunus padus diesen Entwicklungsabschnitt in 3 Monaten. Im Winter standen die Blütenknospen von Prunus padus in Finnland und in Deutschland auf denselben Entwicklungsstufen. Eine vergleichende Betrachtung der gemeinsam am Apfelbaum stattfindenden Embryo-, Samen- und Fruchtgenese einerseits und der Blütenentwicklung andererseits ergab, dass die Fruchtfallperiode stets einsetzte, wenn der Embryo in den Samen im Globularstadium stand. Bei der Sorte Sariola begann ausserdem noch während der Fruchtfallperiode in den Knospen die Blütendifferenzierung. Bei der Sorte Åkerö fing die Blütendifferenzierung 5 Wochen später an, als die Embryonen in den Samen ihr Wachstum abgeschlossen hatten.
The effect of mineral supplements on resorption in the digestive tract of cattle, with special reference to Bolus alba
Authors: Roine K. , Varvikko T. , Lappalainen L. , Östring K.
Published: July 2018

Fourteen sexually mature heads of cattle were divided into two groups; Group I receiving mineral mixture A, containing 15 % of Bolus alba, while Group II were given mixture B, containing no Bolus alba, but 10 % more Ca. Otherwise, both groups received the same feeding. Samples of blood and faeces of the animals were taken monthly for the determination of phosphorus, respectively phosphorus and carotenes. The experiment lasted one stabling period. In Group I, the mean inorganic phosphorus values of the blood were 6.7 mg/100 ml. and in Group 11, 6.1 mg/100 ml. The mean phosphorus values of the faeces were 8.8 gr/kg dry matter in Group I and in Group II, 9.3 gr/kg dry matter. The mean carotene values in Group I were 98.3 mg/kg dry matter and in Group II, 96.3 mg/kg dry matter. However, none of these differencies is statistically significant. On the basis of the present investigation it can be concluded that Bolus alba exerts no detrimental influence on the resorption of phosphorus and carotenes in the digestive tract of cattle.
Raparperin hyötö ja varastointi
Authors: Osara Kirsti
Published: July 2018

Vuosina 1962—65 Victoria-lajikkeella suoritetuissa raparperin hyötötutkimuksissa todettiin kasvien varastoinnin lepokauden aikana kylmähuoneessa yhtäjaksoisissa —5° C:n ja 1° C:n lämpötiloissa sekä ulkona jatkuvasti jäätyneenä (v. 1963—64) olevan edullista lepotilan keskeytymiselle ja sadon muodostukselle. Hyödön aikana »lämmin-valkealla» loisteputkivalaisimella annettu 6 t:n päivittäinen valotus osoittautui epäedulliseksi. Sato jäi pienemmäksi kuin pimeässä hyödettäessä, ja ruodit olivat voimakkaasti happoisia ja värittyneet kuten avomaalla kasvavan raparperin. Sadon määrä oli mullan suojaamilla kasveilla 99 % suurempi kuin kasveilla, joiden juurista noston yhteydessä oli karistettu multa pois. Kaliumnitraattilannoituksella ei ollut vaikutusta satotulokseen eikä ruotien värittymiseen. Varren kasvua lannoitus vähensi silloin, kun sitä annettiin multapaakun suojaamille kasveille. Ruotien väritys oli parempi hyödettäessä 10° C:n lämpötilassa kuin 15° C:n lämpötilassa. Vuonna 1965 järjestetyssä ruotien varastointikokeessa todettiin ruotien säilyvän PV-muovipusseissa neljä viikkoa kauppakelpoisina.
Effect of liming on the fate of applied superphosphate phosphorus in some mineral soils
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The effect of liming on the distribution of superphosphate phosphorus in various fractions of soil phosphorus was studied. Samples of four mineral soils (pH 3.9 to 5.1) were incubated at room temperature for eight months with 0, 0.5, or 1.0 per cent CaCO3, and with 0.40 per cent superphosphate or without any phosphate application. Liming increased the soil pH-values to pH 6.1—7.3. Samples were analyzed for inorganic phosphorus by the fractionation method of CHANG and JACKSON. Results obtained after an incubation period of four months showed that, both in the fertilized and unfertilized samples, liming had increased the fluoride soluble, acid soluble and easily soluble fractions, but it had decreased the alkali soluble phosphorus. These effects were generally the more distinct, the higher the application of CaCO3 had been. During the prolonged incubation, the alkali soluble fraction tended to increase at the expense of the fluoride soluble phosphorus. The differences in the phosphorus content of various fractions in the respective fertilized and unfertilized samples showed that the »superphosphate phosphorus» was mainly recovered as the fluoride soluble and alkali soluble forms, the relative amount of the latter being the lower the heavier the liming had been. Yet, even at about pH 7, from one fifth to one fourth of the applied phosphorus appeared to be sorbed by iron compounds and ocurred in the alkali soluble fraction. The sum of the proportions of easily soluble and fluoride soluble phosphorus increased with liming. The small parts of fertilizer phosphorus recovered in the acid soluble form did not depend on the rate of liming. Thus, even at pH 7, no significant turning of superphosphate phosphorus in difficultly soluble apatite like secondary calcium phosphates could be detected. The effect of liming on the availability of the fertilizer phosphorus and on the phosphate retention pattern of the soil, was discussed.
The utilization of ethanol by dairy cows
Authors: Forsander Olof A. , Lampila Martti , Westerling Bengt
Published: July 2018

A preliminary study of the possibility of using large amounts of ethanol as an energy source for milking cows has been made. During the whole of the experimental period the cows were stall fed. Maximum blood ethanol levels were found ½—2 hours after dosing. Measurements of the rate of decrease of blood ethanol concentration, which is affected in part by elimination of ethanol in urine, milk and exhaled air, gave an apparent rate of oxidation in the animal organism (mean value for 4 cows) of 1.39 (range 0.75—1.59) kg per 500 kg live weight per 24 hr. During a 7-day experiment the cows’ drinking water contained about 1.4 % (w/v) ethanol. Their health did not appear to be affected adversely and blood glucose levels measured on the 7th day were normal. Milk yields decreased slightly at the beginning of the ethanol administration but then rose again during a period of a few days to pre-experiment levels. Drinking water containing 2 % ethanol caused clear intoxication in the cow which drank most (animal fell over). Administration of ethanol in the drinking water gave rise to a distinct off-flavour in the milk.
Kasvua hillitsevien aineiden vaikutus pavun taimien kasvuun IV. Vaikutusasteen riippuvuus valo-oloista
Authors: Kaukovirta Erkki
Published: July 2018

Kasvua hillitsevien sääteiden, B-ninen, Cycocelin ja Phosfonin vaikutusta pavun (Phaseolus vulgaris var. vulgaris) taimien kasvuun tutkittiin 100 %:n (= 26000 luksia, 2100 μW aaltoalueella 400—800 nm), 50 %:n ja 23 %:n valoisuustasoissa loistelamppujen valossa. Lehden lämpötilan vaikutuksen selvittämiseksi oli kokeissa 50 %:n valoisuustasoja kaksi ja niissä kasvien etäisyydet valolähteestä ja lampputehot erisuuret. Lehden lämpötila mitattiin vastuslämpömittarilla. Lisäksi selvitettiin Cycocelin ja Phosfonin vaikutusta pimeässä, pitkä-aaltoisessa UV-valossa, hehkulampun valossa ja päivänvalossa (tammi-maaliskuun aikana). Kokeiden tarkoituksena oli selvittää mikä osuus valo-oloilla on siihen, että Phosfonin teho on kesällä todettu paremmaksi kuin talvella ja Cycocelin ja B-ninen päinvastoin. Suoritetuissa kokeissa todettiin seuraavaa: Valon määrä ei vaikuttanut suoranaisesti B-ninen, Cycocelin ja Phosfonin pituuskasvua rajoittavaan tehoon tutkituilla valoisuusalueilla. Sääteiden vaikutusaste ei riippunut lehden lämpötilasta silloin, kun lehden lämpötilan kohotessa lisääntyi myös säteilyn määrä aaltoalueella 400—800 nm. Sen sijaan, jos lehden lämpötila kohosi mutta säteilyn määrä ei lisääntynyt, pieneni B-ninen ja Cycocelin vaikutusaste merkitsevästi. Kokeissa käytetty Cycocel-määrä stimuloi pituuskasvua pimeässä, UV-valossa ja hehkulampun valossa, mutta ehkäisi sitä päivänvalossa. Phosfon rajoitti selvästi pituuskasvua päivänvalossa ja UV-valossa mutta ei hehkulampun valossa. Pimeässä Phosfon hillitsi pituuskasvua merkitsevästi, mutta selvästi vähemmän kuin UV- ja päivänvalossa. Sääleillä käsitellyissä taimissa assimilaattien nettokertyminen (assimilaattikertymä) oli 100 %:n valoisuustasolla suurempi kuin käsittelemättömissä kasveissa. Hehkulampun valossa Cycocel ja etenkin Phosfon pienensi assimilaattikertymää. Sääteiden vaikutus lehtipinta-alaan sekä tuore- ja kuivapainoon ei ollut yhtäsuuri eikä aina samansuuntainen kuin pituuskasvuun. Phosfon ja Cycocel lisäsivät tuore- ja kuivapainon kasvua pimeässä. Muissa käsittelyissä Phosfon yleensä vähensi niitä. Cycocel ja B-nine lisäsivät tai vähensivät muista käsittelyistä riippuen.
Märkäkuumennus tärkkelyksen entsymaattisen hajoamisen tehostajana II. Kotimaisista minkkien viljarehuista
Authors: Salo Maija-Liisa , Korhonen Irmeli , Lehtonen Ulla-Riitta
Published: July 2018

Tutkimuksessa selviteltiin neljän suomalaisen rehutehtaan minkkien viljarehujen kypsyysastetta. Neljästä rehusta esitetään lisäksi sulavuustuloksia. Arvosteluperustana oli amyloglukosidaasimenetelmä, mutta myös kongopunavärjäystä ja polarisaatiota kokeiltiin. Tutkimuksessa todettiin seuraavaa: Yhden tehtaan (C) tutkitut kaksi rehuerää olivat erittäin hyvin kypsytettyjä, ts. 95—97 % tärkkelyksestä oli helposti fermentoituvaa. Vain nämä rehut olivat hiutaleina. Toisen tehtaan (A) yksi rehu, josta tutkittiin kolme eri näytettä, oli tuoreena jokseenkin edellisen veroista (92—95 %). Saman tehtaan kaksi muuta rehua olivat tutkituista näyte-eristä heikoimpia (n. 38 %). Kahden muun tehtaan (B ja D) rehut olivat tältä väliltä. Tehtaan C rehujen fermentoitumisherkkyys ei varastoitaessa alentunut ja tehtaan A parhaalla rehulla se aleni vain melko vähän (n. 80 %:iin). Kaikki muut rehut sen sijaan tässä mielessä »vanhenivat» ja yleensä sitä enemmän, mitä heikompi kypsytys alunperin oli ollut. Huhmarointi tai jauhatus analyysimyllyllä paransi tärkkelyksen fermentoitumisherkkyyttä heikostikin kypsytetyssä rehussa enemmän kuin raa’assa jauhossa. Eri tehtaiden rehuissa todetut erot ilmeisesti johtuivat joko kypsytysprosessin tai jauhatuksen eroavuuksista, tai molemmista. Entsyymikokeella saatiin kvantitatiivisia tuloksia, kongovärjäyksellä ja polarisaatiolla vain summittaisia arviointeja. Keskenään eri menetelmien tulokset olivat kutakuinkin yhtäpitäviä. Neljästä rehusta tehdyt sulavuuskokeet osoittivat, että tärkkelyksen sulavuus vasta kypsytetyissä rehuissa oli 97—98.6 %. Orgaanisen aineen sulavuus oli vastaavasti 77.5—83.1 %. Huonoimmin kypsytetyt rehut edustivat alempia lukuja, mutta kaikkien sulavuus voidaan katsoa hyväksi.
Results of tests made with placement fertilization on the Kotkaniemi experimental farm
Authors: Pessi Yrjö , Ylänen Mikko , Leskelä Auvo , Syvälahti Jorma
Published: July 2018

On the basis of the results of the tests made on clay soils and on soils containing clay the following conclusions can be drawn: Among different nutrients the placement of nitrogen proved to be the most important. Placement of nutrients in rows at a depth of about 8—10 cm gave considerable increases in crop yield compared with ordinary broadcasting. In the two tests where fertilizer and seed were sown in the same row, the crop yield was of the same size as in the case where they were sown separately. Ripening was delayed, however. When fertilizer and seed were sown with separate machines and the fertilizer was placed closer than 10 cm to the seed, urea did not prove as good as nitrochalk.
Irradiation preservation of foods I. Prolongation of the keeping quality of fresh fish by radiation pasteurization
Authors: Linko Reino R.
Published: July 2018

The prolonging of refrigeration shelf life (at 0° C) of pike and saithe was studied by radiation pasteurizing the fish with cobalt-60 gamma rays. The fish were packed whole in polyethylene bags. The radiation doses varied for pike between 150—1200 krad and for saithe between 150—250 krad. Organoleptic evaluations showed burnt off-flavour and off-odour in irradiated pike, which in fish that had been subject to small doses of 150 and 250 krad disappeared only after about one week of storing under refrigeration. For saithe no off-flavour was noticed when it was irradiated with a dose below 250 krad. After radiation at only 150 krad for saithe and 300 krad for pike the total bacterial counts in the muscle were reduced by nearly 100 per cent. With radiation doses of 150, 250 and 300 krad, the shelf life of pike under refrigeration increased 2.5, 3.5 and 5.2 times, respectively, compared with non-irradiated fish. The shelf-life times listed in the same order were 10, 14 and 21 days, but for non-irradiated fish only 4 days. For saithe the shelf life increased from 23 days (of non-irradiated fish) to 40 days when irradiated with a dose of only 150 krad. When whole fish were irradiated with large doses of 600 and 1200 krad, spoilage caused by bacteria was prevented for a long time while enzymatic spoilage caused by intestines was detected after 38 days as the contents of the intestines became decomposed and the flesh at the side of the abdominal cavity turned soft.
Comparative digestibility studies with hens and rats
Authors: Syrjälä Liisa
Published: July 2018

Trials were made to compare the digestibility of feeds in hens and rats. In the comparison particular attention was paid to the true digestibility of the feeds. The digestibility of rusks made of wholewheat meal was compared in hens and rats. The rats digested 62.1 % of the cell wall substances of the whole wheat meal, while the value for the hens was 16 %-units lower. The true digestibility of the other N-free organic matter was also clearly lower in the hen trial than in the rat trial. In the rat trials the digestibility of wholewheat meal was compared with that of bark meal. The true digestibility of the organic matter of the bark meal was only 23.6 %, while that of the wholewheat meal was 92.4 %. The digestibility of the cell wall substances of the bark meal was 18.5 % and of the wholewheat meal 62.1 %.
Kasvuston tiheyden ja lämpötilan vaikutus jauhosavikan (Chenopodium album L.) ja sen sadon kehittymiseen
Authors: Erviö Leila-Riitta
Published: July 2018

Tutkimukset suoritettiin astiakokeina fytotroneissa, joissa lämpötilat olivat 24° ja 12° C, sekä astiakoehallissa. Jauhosavikan haarojen lukumäärä yksilöä kohti oli suurempi harvassa kuin tiheässä kasvustossa lämpötilan fytotroneissa ollessa 12° C. Lehtialaindeksi (LAI) oli pienempi, lehtiala yksilöä kohti suurempi harvassa kuin tiheässä kasvustossa. Yksilöitten juuri- ja lehtisato seka kokonaispaino kehittyivät suuremmiksi harvassa kuin tiheässä kasvustossa. Kokonaissato pinta-alayksikköä kohti oli runsaampi tiheässä kuin harvassa kasvustossa. Kasvutiheys ja lämpötila vaikuttivat huomattavasti satokäyrän muotoon (kuvat 4—5). Kasvuston tiheys ei vaikuttanut merkitsevästi lehti- ja juurisatojen keskinäiseen suhteeseen. Sadon päivittäinen kasvu yksilöä kohti oli suurempi, lisäys pinta-alayksikköä kohti taas pienempi harvassa kuin tiheässä kasvustossa. Jauhosavikan vegetatiivisen kasvun aika lyheni ja kehitys nopeutui 24° C:n lämpötilassa. Jauhosavihan eri kehitysasteisiinsa tarvitsemat lämpötilasummat poikkesivat toisistaan 24° ja 12° C:ssa. Kasvit tuleentuivat fytotroneissa 24° C:ssa 90 vuorokaudessa ja astiakoehallissa (15.4° C) 116 vuorokaudessa vastaavien lämpötilasummien ollessa 2160° ja 1837°. Jauhosavikan LAI ja lehtiala yksilöä kohti kehittyivät suuremmiksi 12° kuin 24° C:ssa. LAI oli 24° C:ssa suurimmillaan kasvien kukkiessa ja 12° C:ssa ennen kukinnan alkamista. Fytotroneissa alhainen lämpötila (12° C) kohotti juurien ja lehtien painoa sekä kokonaispainoa yksilöä kohti kasvien ollessa samalla kehitysasteella. Juurien ja lehtien osuus sadosta muodostui pienemmäksi, varsien vastaavasti suuremmaksi 24° kuin 12° C:ssa. Lämpötila ei vaikuttanut merkitsevästi lehti- ja juurisatojen keskinäiseen suhteeseen. Lämpötilan ollessa 12° C sadon voimakkain päivittäinen kasvu tapahtui varhaisemmalla kehitysasteella kuin 15.4° (astiakoehalli) ja 24° C:ssa.
Investigations on the possibilities of reindeer breeding II
Authors: Varo Mikko
Published: July 2018

The net increase in the weight of the reindeer calves has been during the first summer 35 and 40 kg and the second 17 and 25 kg for the females and males, respectively. There are genetic differences in the development of the weights and measures of the young reindeer. These differences can be utilized in improving the productivity by breeding. Also the change in weight during the winter season seems to be an inheritable feature. The sum of the body length and the chest girth, or the combined measure, looks like being the most useful basis for selection.
Ratsuhevosten veren hemoglobiini-, glukoosi- ja seerumin kolesteroli-, kivennäis- ja hivenainepitoisuuksista I. Erot eri ikäisten ja eri talleissa pidettyjen hevosten välillä
Authors: Kossila Vappu , Tanhuanpää Eero , Virtanen Erkki , Luoma Esko
Published: July 2018

Verinäytteet kerättiin huhti-toukokuun vaihteessa kolmen eri ratsutallin 5 varsasta ja 63 hevosesta. I-tallin hevoset olivat pääasiassa Puolasta tuotettuja, II-tallin Suomessa syntyneitä ja III-tallin Tanskasta tuotettuja. Verinäytteistä määritettiin Hb-, Hc- ja glukoosi sekä seerumin kolesteroli, Ca-, Mg-, epäorg. P-, K-, Na-, Fe-, Cu- ja Zn-pitoisuudet. Tutkimuksessa löydettiin eroja eri talleissa pidettyjen ja eri ikäisten hevosten veren koostumuksessa. I-tallin hevosilla Hc-, Ca-, Mg-, K- ja Fe-arvot olivat keskimäärin korkeimmat mutta P- ja Na-arvot alhaisimmat; II-tallin hevosilla keskimääräinen veren glukoosi-arvo oli korkein mutta Hc-, Cu- ja Zn-arvot alhaisimmat; III-tallin hevosilla P-, Na-, Cu- ja Zn-pitoisuudet olivat keskimäärin korkeimmat mutta Hb-, kolesteroli-, Ca-, Mg-, K- ja Fe-arvot alhaisimmat. Tutkimustulosten tarkastelun yhteydessä kävi ilmi, että eri talleissa pidettyjen hevosten veriseerumin Ca-, Mg-, K-, Cu- ja Zn-pitoisuuksissa havaitut erot saattavat johtua rehuannoksen kivennäis- ja hivenainemäärissä ilmenneistä eroista. Nuorten hevosten ikäluokissa veren glukoosi-, Ca-, P- ja K-pitoisuudet olivat keskimäärin korkeimmat, mutta Mg-, Na-, Fe-, Cu- ja Zn-pitoisuudet alhaisimmat. 7—12 vuotiaille keskimääräiset Hb-, Hc-, kolesteroli-, Mg- ja Zn-arvot olivat korkeimmat mutta glukoosi- ja P-pitoisuudet alhaisimmat. Yli 12-vuotiailla veriseerumin Cu-pitoisuus oli korkein mutta Ca- ja K-pitoisuudet alhaisimmat.
Evaluation of the characteristics and agronomic value of Finnish Tammisto meadow fescue (Festuca pratensis huds.) seed grown in the USA
Authors: Valle Eero , Valle Otto , Äyräväinen Kirsti , Garrison C. S.
Published: July 2018

Seed of the Finnish meadow fescue cultivar Tammisto was grown up to four successive generations at Prosser, Washington and Shafter and Tehachapi, California, USA. Each seed lot was evaluated for its characteristics in Finland by single-plant tests in which the basic seed lot for all the American increases served as standard. Average seed yields ranged from 540 to 660 kg/ha at the three American trial locations. No remarkable significant differences occurred in seed yields as the generation of increase advanced from the first to the fourth. The evaluated trials indicate that there was a substantial stability in the response of the cultivar to the environmental conditions at each seed production location. The greatest changes were found to have occurred in the Shafter lots, whereas those from Prosser and Tehachapi showed minor shifts and resembled each other quite closely. The clearest shifts occurred in the rate of development. All lots showed an increase in the proportion of plants headed in the first season, and in the second season they likewise became headed earlier than the Finnish basic lot. The shift towards earliness took place mostly in the first generation, although a continuing shift towards earlier average date of heading was still observed in the third generation. The two characteristics indicating heading were highly significantly correlated with each other but not with any of the six other characteristics observed. Seed from all the three American experimental locations gave rise to populations with noticeably reduced proportions of prostrate-growing plants. This change usually took place during the first generation of increase. The third and fourth-generation lots from Prosser and Shafter overwintered distinctly less well than the first and second-generation or basic seed lots. In other characteristics shifts were minor or non-existent. Within the material from each seed production location evaluation trials showed positive correlations between each of the following characteristics: winter survival, number of stalks/plant (2nd year), plant height and fresh weight. Partial correlations calculated from the entire US material showed that winter survival and fresh weight were positively correlated with stalk number and plant height; between the two latter characteristics there was a significant negative correlation. Forage production trials revealed no differences between the lots in terms of total forage yield and winter survival, not even after three to four generations of seed increase in the USA.
Varsien poiston ja nostoajan vaikutus Realta-perunan satoon ja mekaanisten vikojen runsauteen
Authors: Varis Eero
Published: July 2018

Perunan varsien mekaanisen poiston ja nostoajan yhteisvaikutusta Realta-perunan sadon määrään ja laatuun tutkittiin Hankkijan kasvinjalostuslaitoksella vuosina 1969—71. Varret poistettiin 20.08., nostoajat olivat 07.09., 16.09. ja 25.09. Varsien poisto alensi mukulasatoa keskimäärin 11 %. Nostoajan merkitys ei ollut keskimäärin merkitsevä, vaikkakin vuotuisia eroja todettiin. Varsien poiston ja nostoajan vaikutus tärkkelyspitoisuuteen oli merkityksettömän pieni. Vuotuiset erot olivat tosin selvät. Varsien poisto alensi tärkkelyssatoa. Nostoajan vaikutus oli vuosittain vaihteleva, mutta keskimäärin merkityksetön. Varsien poisto vähensi isojen ja lisäsi keskikokoisten ja pienten mukuloiden osuutta sadossa. Nostoajan vaikutus ei ollut merkitsevä. Varsien poisto alensi mukuloiden keskipainoa. Ero tasaantui kuitenkin viimeisessä nostossa. Nostoaika ei vaikuttanut merkitsevästi. Varsien poisto vähensi selvästi pintavikojen osuutta toisessa ja kolmannessa nostossa. Toisessa nostossa oli pintavikoja vähemmän kuin muissa. Varsien poisto vähensi maltovikoja kaikissa nostoissa. Maltovikoja oli vähiten viimeisessä nostossa. Varsien poisto ei vaikuttanut mustelmien määrään. Ainoastaan viimeisessä nostossa oli mustelmien määrässä lisääntyvä suunta. Mustelmia oli vähiten viimeisessä nostossa.
Tutkimus muikun eräistä elintarviketeknologisista ominaisuuksista
Authors: Laine Jorma J. , Raussi Virve , Koivistoinen Pekka
Published: July 2018

Työn tarkoituksena oli selvittää muikun tuoresäilyvyyttä, kokojakautumaa ja perkaustappioita. Muikut säilyivät kauppakuntoisina +4°C:ssa 24-36 tuntia ja +10°C:ssa alle 24 tuntia. Kalat olisi siis saatava kalastajalta jalostuslaitokseen välittömästi ja kuljetus olisi järjestettävä jäähdytetyssä tilassa tai kalat olisi jäitettävä. Mikrobiologinen pilaantuminen eteni aina rasvojen pilaantumisen edellä. TBA-luku ei soveltunut laadun kriteeriksi tässä työssä. Nuottapyynnillä saatiin kaikista kolmesta tutkimuskohteesta yli 60 % saalista 10—16 g:n muikkua muiden kokoryhmien jäädessä vähäisiksi. Tämä kokoryhmä soveltuu hyvin jalostusraaka-aineeksi. Keskimääräinen perkaustappio oli 25.6%.
Vaihtuvasta magnesiumista Lounais-Suomen viljellyissä savimaissa
Authors: Virri Kalevi , Sippola Jouko
Published: July 2018

Lounaisen Suomen viljeltyjen savimaiden maanäytteistä määritettiin neutraaliammoniumasetaattiin vaihtuvia kationeja, joista tässä tarkastellaan magnesiumia ja sen suhdetta kalsiumiin ja kaliumiin. Lohjan alueella, joka on Lounais-Suomen savialuetta, vaihtuvaa magnesiumia oli keskimäärin 4.9—9.0 milliekvivalenttia sadassa grammassa ilmakuivaa maata. Vammalan alueella, joka on savi- ja hiesualueiden rajalla, vastaavat keskiarvot olivat 3.2—7.7 me. Alimmat keskiarvot saatiin muokkauskerroksesta (0—20 cm), korkeimmat pohjamaasta (40—60 cm). Näytteiden savespitoisuuden ja vaihtuvan magnesiumin määrien todettiin olevan positiivisessa korrelaatiossa, hiesupitoisuuden vastaavasti yleensä negatiivisessa samoin kuin melko suppealla alueella vaihtelevan humuspitoisuuden. Kalsiumin ja magnesiumin ekvivalenttimäärien suhteiksi saatiin muokkauskerroksessa 2.2—2.6, syvemmällä 1.1—1.5 sekä magnesiumin ja kaliumin suhteeksi 6—10 ja 17—23. Vaihtuvaa magnesiumia näyttää tutkituissa savimaissa olevan kasvituotannon kannalta riittävästi ja suhteessa muihin kationeihin runsaasti.
Rehujen rikkipitoisuuksista
Authors: Kreula Matti , Ettala Terttu
Published: July 2018

Rehujen rikkitilanteen selvittämiseksi on eri puolilta Suomea satunnaisesti valituilta maatiloilta määritetty ruohoista (60 näytettä), säilörehuista (857 näytettä), heinistä (125 näytettä), kauroista (40 näytettä) ja ohrista (40 näytettä) kokonaisrikki ja osasta näytteitä myös sulfaattirikki. Lisäksi on Jokioisten Lintupajun koetilalta määritetty rikki 55 säilörehunäytteestä, 36 ruohonäytteestä ja 21 näytteestä säilörehuja, joiden säilöntäaineet ovat sisältäneet rikkiä. Koko maan ruohonäytteet ovat sisältäneet rikkiä 0.16 ± 0.04 %, säilörehut 0.14 ± 0.05 % ja heinät 0.09 ± 0.01 % kuiva-aineesta. Lintupajun ruoho on sisältänyt rikkiä 0.20 ± 003 % ja siitä tehtysäilörehu 0.18 ± 0.03 % kuiva-aineesta. Kun säilörehut on tehty rikkiä sisältävillä säilöntäaineilla, on rehun keskimääräinen rikkipitoisuus ollut 0.48 % kuiva-aineesta. Säilörehujen osalta on todettu eroavuuksia maan eri osien välillä. Kauranäytteiden kuiva-aineesta on ollut rikkiä 0.07 % ja ohranäytteiden 0.06 %. Typen ja rikin keskimääräinen suhde on ollut ruohossa 19.1, säilörehussa 18.1 ja heinässä 17.8. Rikkiä säilöntäaineessa käytettäessä on typen ja rikin suhde säilörehiussa ollut 6.5. Kaurassa on typen ja rikin suhde ollut keskimäärin 30.0 ja ohrassa 35.0.
Yield, vegetation and succession in reserved fields in Central Finland
Authors: Hokkanen Heikki , Raatikainen Mikko
Published: July 2018

51 reserved fields were studied with the harvest method in Central Finland in 1974. 107 vascular plant taxa were identified, having a total oven-dry green biomass of 273.5 g/m2 on the average, and a total mean biomass of 1458.1 g/m2. The amount of the above-ground biomass stays about the same at least for three years after 23 years of increase, whereas the underground biomass increases strongly at least during the first six years, if succession starts after open cultivation. The general tendency in succession at the species level is for the typical weed species of open cultivations to reduce in a few years, and for the species of meadow vegetation to increase both in frequency and abundance. Five vegetation types were distinguished: I) Galeopsis-type, 2) Phleum-type, 3) Anthoxanthum-type, 4) Deschampsia-type, and 5) Elytrigia-type. They can all be placed into a certain succession scheme that is mainly determined by the age, soil and moisture conditions of the reserved field.
Evaluation of animal and veterinary science teaching at the University of Nairobi
Authors: Lindström U. B.
Published: July 2018

Sixty-two students, graduating in 1975 from the Faculty of Veterinary Medicine, University of Nairobi, Kenya, were sent a questionnaire, which was returned by 41. The graduates scored 4 aspects of the teaching in each subject on a scale from 1 = very poor to 5 = very good. The overall average for all years was 3.51 ± .45, indicating that the teaching was regarded as satisfactory, but not as particularly good. The variation between subjects was large, the poorest subject getting an average score of 2.78 ± .78 and the best a score of 3.94 ± .68, the coefficient of variation ranging from 14 to 28. In many subjects the practical instruction was rated much lower than the theoretical one, and in one case the difference was as large as 1.61 points. The use and quality of teaching material was generally rated lower than theoretical instruction, as were examinations. These results, as well as the comments provided by the students indicate that there is considerable scope for improvement of the teaching in many subjects.
Effect of fertilizers, lime and cadmium added to soil on the cadmium content of spring wheat
Authors: Jaakkola Antti
Published: July 2018

In a pot experiment the cadmium content of wheat grain grown on acid (pHCCaCl2 5.5) loam and clay soils was increased from 55 to 440-540 µg/kg by addition of 1 mg of cadmium per kg of soil. Raising of NPK fertilization increased the cadmium content of grain in general. The effect of liming varied. In field experiments the cadmium contents of wheat grain and straw were increased by cadmium addition on loam much more than on clay. Wheat grown on the loam suffered from severe drought. Cadmium application of 100 g/ha raised the cadmium contents in grain 10—60 and in straw 10—90 µg/kg. The contents were initially in the range 39—69 µg/kg. In an experiment in which fertilizers with various cadmium contents because of different raw materials were compared, not even the highest addition of cadmium, 49 g/ha, caused a significant change in the cadmium contents of grain or straw.
Metsätalouden asema kirjanpitotilojen rahaliikkeessä ja investointien rahoituksessa vuosina 1966—1975
Authors: Hemilä Kalevi
Published: July 2018

Tämän tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää, mikä osuus metsätuloilla on maatilojen rahaliikkeessä ja investointien rahoituksessa ja onko tässä suhteessa havaittavissa eroja eri kokoisten viljelmien ja maan eri osien välillä. Tutkimusaineistona olivat maatalouden virallisessa kannattavuustutkimuksessa mukana olevat kirjanpitotilat. Tutkimusperiodi oli kymmenen tilivuotta, 1966-1975. Metsätalous on keskeisessä asemassa Sisä-Suomen alueella. Siellä metsätulojen osuus kokonaisrahatuloista oli keskimäärin jopa yli 20 %. Etelä-Pohjanmaalla metsätulot ovat pienemmät kuin muualla maassa. Tilakohtaiset investointirahamenot ovat kasvaneet reaalisesti noin kaksinkertaisiksi tutkimuskauden aikana. Koneiden ja kaluston osuus investointirahamenoista on kasvanut noin kolmanneksella. Uudisrakennusten osuus on vastaavasti pienentynyt lähes 50 % vuoden 1966 tasosta. Metsätaloudesta saatu rahaylijäämä on ollut keskimäärin noin 55 % tilakohtaisista investointirahamenoista. Metsätulot vaikuttivat varsinkin seuraavan vuoden investointeihin. Vuonna 1974 oli koko aineiston tiloista 29 % sellaisia, joilla metsätalouden rahaylijäämä oli ≤0 ja 13%:lla tiloista ei ollut investointirahamenoja lainkaan. Vuonna 1975 olivat vastaavat prosenttiosuudet 37 % ja 9 %.