bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Tilanpidon vakiinnuttaminen: Yritystoimintaansa kehittävien ja vakiinnuttavien viljelijöiden selviytymisstrategioita
Authors: Rantamäki-Lahtinen Leena , Väre Minna
Published: April 2019

Sukupolvenvaihdoksen on todettu aikaisemmissa tutkimuksissa vaikuttavan positiivisesti tilan kasvuun. Siitä, miten tilat selviytyvät aloitusvaiheen jälkeen, ei ole kuitenkaan olemassa kovin paljoa tietoa. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan sitä, miten hiljattain tilanpidon aloittaneet viljelijät eroavat kokeneemmista kollegoistaan joidenkin tilan liikkeenjohdon kannalta olennaisten tekijöiden suhteen. Tarkasteltavia tekijöitä ovat mm tilan ja viljelijän ominaisuudet, strategiset tavoitteet ja kehittämissuunnitelmat. Tutkimusaineisto kerättiin postikyselynä Lounais-Suomessa sijaitsevan Salon kaupungin alueelta. Tilat jaettiin tutkimuksessa kolmeen ryhmään viljelijän iän ja yrittäjäkokemuksen perusteella. Tulosten mukaan tilanpitoa aloittavilla viljelijöillä on joillakin osa-alueilla paremmat edellytykset toimia yrittäjänä kuin vanhemmilla viljelijöillä. Nuoremmilla viljelijöillä on parempi koulutus ja paremmat verkostot kuin muilla viljelijöillä. Lisäksi nuoremmat viljelijät pitävät verkostojaan tärkeämpinä kuin vanhemmat kollegansa. Kuten olettaa saattoi, aloittelevat viljelijät olivat investoineet enemmän ja heillä oli enemmän velkaa kuin muilla viljelijöillä. Aloittelevat viljelijät myös kehittivät tilaansa muita viljelijöitä aktiivisemmin. Tilanpidon lopetteluvaiheesa olevat viljelijät taas olivat vähiten aktiivisia, jopa vaikka heillä olisi ollut sukupolvenvaihdossuunnitelmia seuraavien vuosien aikana. Tämä saattaa olla ongelmallista myös tilanpitoa jatkavan nuoren viljelijän kannalta. Tilan elinvoimaisuuden säilyttämiseksi tiloja tulisi kuitenkin kehittää jatkuvasti.
Sisävesien fosforikuormitus Kirmanjärven valuma-alueella Pohjois-Savossa
Authors: Räty Mari , Virkajärvi Perttu , Saarijärvi Kirsi , Saarijärvi Erkki , Hartikainen Helinä
Published: April 2019

Suomen peltoalasta kolmannes eli yli 620 000 hehtaaria on nurmia ja suurin osa nurmiviljelystä on keskittynyt Savoon sekä Pohjanmaalle. Intensiivisen karjanlantaan perustuvan nurmiviljelyn aiheuttama fosforikuormitus on pintavesien laadun kannalta vakava ongelma, mikä näkyy heikentyneenä ve-den laatuna erityisesti Pohjois-Savon järvialueella ja Pohjanmaan jokivesistöjen alueella. Nurmiviljelyssä eroosio on tunnetusti vähäistä ja valtaosa pintavalunnan fosforikuormituksesta on liukoisessa muodossa, kuormituksen ollessa selvästi kevätpainotteista. Nurmivuosina pintaan annettu fosforilannoitus ja pintaan levitettävä lietelanta johtavat maan fosforipitoisuuden nousuun ja sitä kautta pintavalunnan fosforipitoisuuden kasvuun. Koska nurmilta tuleva fosforikuormitus on luonteeltaan erilaista kuin Etelä-Suomen savisilla vilja-alueilla, eivät siellä kehitetyt mallit ja kuormituksen vähentämiskei-not sovellu Nurmi-Suomen alueelle. Tämän tutkimuksen tavoitteena on mitata valumaa ja kuormitusta kolmen hydrologisen vuoden ajan (2011–14) ja selvittää luotettavasti nurmiviljelyalueelta tulevan vesistökuormituksen määrä ja dynamiikka pienen valuma-aluetason mittakaavassa. Vuonna 2010 sijoitettiin nurmi- ja lumi-Suomen alueelle Ylä-Savoon Kirmanjärvelle valuma-aluetason automaattinen ja jatkuvatoiminen ravinnekuormituksen seurantalaitteisto. Alueen (3,0 km2) peltoprosentti on 32. Seuranta-alueet, joiden ojissa mittauspisteet sijaitsevat, vaihtelevat maankäytöltään peltovaltaisesta (pelto-% 100) metsävaltaiseen (metsä-% lähes 100). Ravinnekuormituksen seurantalaitteisto koostuu sääasemasta ja viidestä eri mittauspisteestä, joista jokainen sisältää ohjelmoitavan näytteenotto- ja virtaamamittauslaitteiston. Vesinäytteet otetaan virtaamapainotettuina kokoomanäytteinä ja niistä määritetään kokonaisfosfori, liukoinen fosfori, kiintoaines, kokonaistyppi, nitraattityppi, ammoniumtyppi, liukoinen orgaaninen hiili, liukoinen kalsium, pH ja sähkönjohtokyky. Tutkimuksessa on otettu näytteitä ja tehty virtaamamittauksia ensimmäisen havaintovuoden ajalta (syksy-10−syksy-11). Virtaama oli suurimmillaan kolme viikkoa kestävän lumen sulamisen aiheuttaman tulvahuipun aikana. Tämän takia kevätsulamisen aikaan tulevan fosforikuorman merkitys kokonaiskuormituksen kannalta on keskeinen. Alustavat tulokset osoittavat, että Kirmanjärveen laskevasta Ruostepurosta maa- ja metsätalousvaltaisen valuma-alueen pinta-alayksikköä kohti laskettu kokonaisfosforihuuhtouma jää kokonaisuutena suomalaisille peltovaltaisille alueille esitettyjä ominaiskuormitusarvioita huomattavastikin pienemmäksi, kun taas pienelle peltovaltaiselle (pelto-% 100) seurantakohteelle laskettu ominaiskuormitusarvio vastaa kirjallisuudessa esitettyjä arvioita. Virtaama ja ravinnekuormi-tus vaihtelevat vuositasolla voimakkaasti, minkä vuoksi nurmialueilta tulevan kuormituksen luotettava arviointi on saavutettavissa ainoastaan riittävällä näytteenottotiheydellä ja monivuotisella seurantatutkimuksella.
Kuluttajille tietoa tuotteiden ympäristövaikutuksista valintojen tueksi
Authors: Povelainen Mira
Published: April 2019

Väestönkasvu, ilmastonmuutos ja elintason nousu tulevat näkymään ruoan kysynnän kasvuna ja kulutustottumusten muutoksena. Ruoantuotannon kasvattaminen on haaste ekosysteemille jo sinällään. Samaan aikaan ilmastonmuutos vaikeuttaa tilannetta entisestään. Vettä on tulevaisuudessa yhä useammin joko liikaa tai liian vähän.Suomalaisten kulutuksen ympäristövaikutuksista ruoan osuuden arvioidaan olevan noin kolmannes ja hiilijalanjäljestäkin osuus on 20-25%. Ekologiset ruokavalinnat ovat tutkimusten mukaan monelle suomalaiselle kuluttajalle edelleen kysymysmerkki. Kuluttajien ympäristötietoisuudesta ja valinnoista on saatu viime aikoina tuoretta tutkimustietoa. Climate Focus Nordic -tutkimus sisältää ensimmäistä kertaa vertailukelpoista ja kattavaa tietoa kuluttajien käyttäytymisestä ja asenteista eri Pohjoismaissa. Tutkimuksen mukaan jo 35 % suomalaisista on valmiita toimimaan ympäristön hyväksi omien ruokavalintojensa kautta.Jotta kuluttajalla olisi tulevaisuudessa tietoa omien valintojensa merkityksestä ympäristöllemme, Raisio on alkanut merkitä tuotteitaan hiilijalanjälkimerkillä, joka kertoo tuotteen valmistuksen aiheuttamat kasvihuonekaasupäästöt pellolta kaupan varastoon. Ensimmäisenä tuotteena hiilijalanjäljestä kertovan merkinnän sai Elovena-kaurahiutale vuonna 2008 ja vuoden 2009 aikana merkintää laajennettiin kahteen uuteen tuotteeseen. Kuluttajien antama palaute tuotteiden hiilijalanjälkimerkeistä oli erittäin positiivista. Koska tämäntyyppiselle tiedolle oli selkeä tarve, vuoden 2009 aikana Raisio alkoi myös itse laskea tuotteilleen hiilijalanjälkiä.Ilmastonmuutoksen on ennustettu aiheuttavan kiihtyvää globaalia pulaa vedestä. Vain yksi prosentti maailman vesivaroista on juomavedeksi ja viljelyyn sopivaa makeaa vettä. Tästä noin 70 %käytetään maatalouden tarpeisiin. Vesijalanjälki kertoo tuotteen kokonaisvedenkulutuksen koko tuotantoketjussa pellolta valmiiksi pakatuksi tuotteeksi asti, sisältäen kasvin kasvuunsa käyttämän veden, tuotteen valmistukseen käytetyn veden sekä jäteveden. Raision Elovena-kaurahiutaleen vesijalanjäljeksi on laskettu 101 l/ 100 g tuotetta.
Nurmikasvien geneettinen tutkimus – haasteena timotei
Authors: Erkkilä Maria , Tanhuanpää Pirjo , Manninen Outi
Published: April 2019

Bioteknisillä menetelmillä, kuten DNA-merkeillä, pystytään nopeuttamaan myös nurmikasvien jalostusta. Nurmikasveista tutkituimpia ovat raiheinät (Lolium) ja nadat (Festuca), joilla on diploidi perimä (kaksinkertainen kromosomisto). Tutkimuksen kannalta haasteellisempia ovat polyploidiset kasvit, koska niiden periytyminen on monimutkaisempaa. Tämän tutkimuksen kohteena oli timotei (Phleum pratense), joka on heksaploidi (kuusinkertainen kromosomisto) ja jonka periyttämistapa on vielä epäselvä. Tutkimuksen pitkän tähtäimen tavoitteena on tehostaa timotein lajikejalostusta siten, että viljelijöillä olisi tulevaisuudessa käytössään satoisa, talvenkestävä, kasvurytmiltään optimaalinen ja sulavuudeltaan korkeatasoinen timoteilajike. Yhtenä tavoitteena oli tuottaa timoteijalostajien käyttöön valintatyökaluiksi DNA-merkkejä, jotka liittyvät soluseinän sulavuuteen ja talvituhosienten kestävyyteen. Tutkimusmateriaalina käytettiin kahta Boreal Kasvinjalostuksessa tuotettua timoteijälkeläistöä. Toisessa jälkeläistössä vaihteli rehun sulavuus. Kandidaattigeenianalyysin avulla haettiin rehun sulavuuteen liittyvien geenien edullisia geenimuotoja eli alleeleita. Toinen jälkeläistö testattiin Typhula ishikariensis -talvituhosienenkestävyyden suhteen, johon liittyviä kromosomialueita etsittiin bulkkianalyysin avulla. Kummankaan em. analyysin käytöstä timoteillä ei ole aiempaa kokemusta. Löytyneet DNA-merkit selittivät vain pienen osan ominaisuuksissa havaitusta vaihtelusta, mikä ei ole yllättävää ottaen huomioon timotein heksaploidin ja heterotsygoottisen perimän. Kuitenkin edulliseen alleeliin liittyvää DNA-merkkiä on mahdollista käyttää valintatyökaluna lajikejalostuksessa. Projektissa selvitettyjen rehun sulavuuteen vaikuttavien timotein ligniinibiosynteesigeenien sekvenssit tallennettiin Geenipankin tietokantaan. Tämä on merkittävä lisä timotein geenitietoon, sillä aiemmat timoteisekvenssit geenipankeissa ovat lähinnä siitepölyallergeenien geenejä. Nyt päättyneen hankkeen materiaalia ja tuloksia voi jatkossa käyttää paitsi käytännön kasvinjalostustyössä myös kotimaisissa ja pohjoismaisessa nurmitutkimuksessa.
Geenit alkion tiineyttämiskyvyn takana
Authors: Korhonen Kati , Ghanem Nasser , Tasfaye Dawit , Räty Mervi , Ketoja Elise , Tiirikka Timo , Aro Johanna , Myllymäki Hannu , Vilkki Johanna , Peippo Jaana
Published: April 2019

Nykyaikaisessa karjanjalostuksessa huippuemien jälkeläismäärää voidaan lisätä alkiohuuhtelujen avulla. Huuhdeltavan eläimen munasarjat aktivoidaan hormoneilla, jolloin ovulaatiossa irtoaa kerralla jopa kymmeniä munasoluja. Eläin keinosiemennetään, ja hedelmöittyneiden munasolujen annetaan kehittyä seitsemän vuorokautta ennen kuin ne huuhdellaan kohdusta ulos. Heti huuhtelun jälkeen tuoreena siirretyistä alkioista noin 50 % tiineyttää vastaanottajan. Vastaanottajaeläimen tiinehtymiseen vaikuttaa useita tekijöitä, joista siirrettävän alkion elinkyky on yksi tärkeimmistä. Nykyisin alkion elinkyky arvioidaan ennen vastaanottajaan siirtoa silmämääräisellä mikroskooppitutkimuksella. Menetelmä on kuitenkin vain suuntaa antava. Tässä tutkimuksessa haluttiin selvittää, onko tiineyttävien alkioiden geenitoiminnassa tai aineenvaihduntareiteissä eroa ei-tiineyttäneisiin alkioihin. Jos näin olisi, voitaisiin alkioiden elinkyvyn arviointi tehdä tarkemmin geenitoimintaan perustuen ja näin mahdollisesti parantaa tiineystuloksia. Tutkimusta varten huuhtelualkioista otettiin pieni näytepala ennen vastaanottajaan siirtoa. Tiineystuloksen selvittyä nämä pakastetut näytepalat ryhmiteltiin tiineyttäneisiin (T) ja ei-tiineyttäneisiin (ET). Koeryhmien geenitoimintaa tutkittiin näytepaloista mikrosirutekniikalla, joka mahdollistaa tuhansien geenien aktiivisuuden mittaamisen samanaikaisesti. Mikrosirutulosten perusteella löydettiin kymmeniä geenejä joiden aktiivisuus erosi merkittävästi tiineyttäneiden ja ei-tiineyttäneiden alkioiden välillä. Tulosten varmistamiseksi kahdeksan mielenkiintoisimman geenin aktiivisuusero koeryhmien välillä tarkastettiin vielä qPCR-menetelmällä. Sen perusteella varmennettiin kolme geeniä (CKS2, SSPB1 ja H3F3A), joiden aktiivisuus todella oli tiineyttäneissä alkioissa selvästi ei-tiineyttäneitä korkeampi. Näistä geeneistä kaksi, H3F3A ja SSPB1, ovat solun yleisiin toimintoihin liittyviä ylläpitogeenejä. H3F3A tuottaa solunjakautumisesta riippumatonta histoniproteiini joka on osa DNA:n perusrakennetta, ja SSPB1 ylläpitää mitokondrioiden normaalia toimintaa. CKS2 sen sijaan liittyy alkionkehityksen kannalta tärkeään solunjakautumiseen ja voisi näin ollen toimia alkion elinkyvystä kertovana merkkigeeninä. Yksittäisten geenien lisäksi löydettiin kaksi tiineyttäneille alkioille ominaista aineenvaihduntareittiä; folaattisynteesi ja ribosomien toimintaan liittyvä reitti. B-ryhmän vitamiineihin kuuluva folaatti on tärkeä tekijä normaalissa alkionkehityksessä, ja ribosomien toiminta liittyy alkionkehityksen kannalta välttämättömiin proteiinisynteeseihin. Aineenvaihduntareittien löytyminen antaa yksittäisiä geenejä laajempaa tietoa siitä minkälaiset mekanismit tiineyttävissä alkioissa ovat toiminnassa. Tämä tutkimus on osa neljävuotista (2006–2009) EU:n rahoittamaa SABRE-projektia.
Green care mielenterveystyössä
Authors: Rappe Erja , Malin Minna-Helena
Published: April 2019

Green care –interventioissa luontoa ja luonnollisia ympäristöjä käytetään tavoitteellisesti sairauden hoitoon, terveyden edistämiseen, kuntoutukseen ja koulutukseen. Mielenterveystyössä maatalous-, puisto- ja puutarhaympäristöt ovat olleet laitoshoidon alkuajoista lähtien merkittävä hoidollinen resurssi. Luontoympäristö aistien kautta koettuna rauhoittaa, parantaa keskittymiskykyä ja lievittää ahdistusta. Merkityksellinen ja onnistunut toiminta vahvistaa itsetuntoa ja luottamusta omiin kykyihin. Vuorovaikutus elollisen luonnon kanssa kehittää vastuuntuntoa, kykyä tuntea empatiaa ja kiinnittää huomion pois omista ongelmista. Toiminta ryhmässä, jossa on avoin ja tasa-arvoinen ilmapiiri, tuottaa yhteisöllisyyttä. Mielenterveystyössä green care –interventioita voidaan käyttää sekä laitos- että avohoidon terapiamuotoina. Ympäristöt, joita voi käyttää psyykkiseen itsesäätelyyn ja terveyttä tukevaan toimintaan, voivat myös ennaltaehkäistä mielenterveysongelmia mikä tulisi ottaa yhdyskuntasuunnittelussa huomioon nykyistä paremmin.
Jakojuuriviljely nykyaikaisessa kasvihuonetuotannossa
Authors: Jokinen Kari , Särkkä Liisa , Näkkilä Juha , Tahvonen Risto
Published: April 2019

Jakojuuriviljelyssä kasviyksilön juuristo jaetaan eri lohkoihin. Tällöin kullekin juuristo-osuudelle voidaan antaa vaihteleva määrä vettä ja ravinteita. Kasvihuonetuotannossa rajoitetun kasvualustan käyttö tarjoaa hallitun mahdollisuuden jakojuuriviljelytekniikan soveltamiseksi. Tehokkaassa kasvihuonetuotannossa ravinteet ja vesi annetaan samassa liuoksessa, mutta näiden kasvutekijöiden saatavuutta kasvit säätelevät kuitenkin eri fysiologisten mekanismien avulla. Siten on mahdollista, että nykyinen homogeeninen kasvualustaravinneliuosyhdistelmä ei ole kaikkein optimaalisin sadontuoton kannalta. MTT:n kasvihuonetutkimuksessa selvitettiin, miten kahteen juuristo-ositukseen perustuva jakojuuriviljelytekniikka vaikuttaa kurkun sadonmuodostukseen ja vedenkäyttöön kahdessa erilaisessa kasvihuoneen ilmastoympäristössä. Jakojuuriviljelyssä toisen osion kasteluravinneliuoksen johtokyky oli 1,2 dSm-1 ja toisen 3,5 dSm-1. Yhtenäisjuuriviljelyssä liuoksen johtokyky oli 2,4 dSm-1. Tulokset osoittivat, että jakojuuriviljelyn avulla voidaan kurkun satoa lisätä jopa 20 % perinteiseen yhtenäisjuuriviljelyyn verrattuna. Sadonlisäys oli samansuuruinen sekä tuuletetussa että jäähdytetyssä kasvihuoneessa. Vertailtaessa yhtenäisjuuriviljelyn kurkun satoa tuuletetussa kasvihuoneessa (19,7 + 0,7 kgm-2) ja jakojuuriviljelyn satoa jäähdytetyssä kasvihuoneessa (32,4 + 1,0 kgm-2 ), oli satoetu merkittävä. Sekä tuuletetussa että jäähdytetyssä kasvihuoneessa jakojuuriviljely vähensi hedelmien abortoitumista, jolloin jakojuuriviljeltyyn kurkkuun kehittyi noin 18 % enemmän kauppakelpoisia hedelmiä. Jakojuuriviljely edisti kurkun vedenottoa. Kurkkusadon laatu ja varastointikestävyys olivat riippumattomia viljelytekniikasta. Tulokset osoittivat, että jakojuuriviljely tehostaa kasvihuonetuotannon resurssien käyttöä ja jatkotutkimuksessa selvitetään menetelmän soveltuvuutta kasvihuonetomaatin ja –paprikan viljelyssä.
Automatisoitu, jatkuva ympäristöolosuhteiden seuranta ja seurantatiedon laatu Maasää-hankkeessa
Authors: Thessler Sirpa , Huitu Hanna , Kotamäki Niina
Published: April 2019

Maasää-hankkeessa (6/2007-12/2008) suunniteltiin ja rakennettiin jatkuvatoiminen, automaattinen Maasää-anturiverkko tuottamaan tiheäfrekvenssistä ja spatiaalisesti tarkkaa ympäristöolosuhdetietoa Karjaanjoen valuma-alueelta. Lisäksi kehitettiin tuotetun datan laadunvalvontajärjestelmää, sekä testattiin datan hyödyntämistä maatalouden ja vesienseurannan sovelluksissa. Hankkeen toteuttivat Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus, Suomen ympäristökeskus ja Ilmatieteen laitos sekä 11 yritystä ja yhdistystä. Tutkimuslaitosten yhteistyö jatkuu nyt MMM:n rahoittamassa kolmivuotisessa EnviSense-hankkeessa, jossa jatketaan Maasää-verkon kehittämistä ja hyödyntämistä maatalouden sovelluksissa Tässä artikkelissa on esitellään Maasää-mittausverkko ja arvioidaan verkon toiminnan luotettavuutta ja mittausten laatua. Arvio tehdään tarkastelemalla huolto- ja ylläpitotoimia hankkeen koko keston ajalta ja laadunvarmistusalgoritmien liputtamia puuttuvia, epäilyttäviä ja virheellisiä havaintoja 4 kk:n ajanjaksolta. Maasää-anturiverkko koostuu noin 70 mittauspisteestä, jotka tuottavat päivittäin noin 30 000 havaintoa paikallisesta säästä (lämpötila, ilmankosteus, ilmanpaine, tuulen suunta ja nopeus), vedenlaadusta (veden sameus, nitraattityppipitoisuus) sekä maankosteudesta. Antureiden mittausfrekvenssi vaihtelee 15 min:sta tuntiin. Mittaustiedot siirtyvät havaintoasemilta langattomasti ja lähes reaaliaikaisesti kahteen tietokantaan, jotka ovat käytettävissä internetin kautta. Sää-, maankosteus- ja optiset sameushavainnot käyvät päivittäin läpi automaattisen laadunvarmistuksen, jossa tarkistetaan että havaintoasemat mittaavat ja että mittaukset ovat ennalta sovittujen raja-arvojen välissä. Tiedot puuttuvista, epäilyttävistä ja virheellisistä havainnoista lähetetään laadunvarmistajalle, ja niiden perusteella arvioidaan antureiden huoltotarpeita. Tietokantaan talletetaan havainnon laadusta kertova koodi. Spektrometrien tuottamat mittaukset käyvät läpi asiantuntijan suorittaman manuaalisen tarkastuksen ja korjauksen. Puuttuvien havaintojen osuus on pysynyt pienenä (sääasemien puuttuvien havaintojen osuuden mediaani oli 0.6 % ja sameusasemien 1.4 %). Asemien välinen vaihtelu oli kuitenkin suurta. Yleisimpänä syynä olivat väliaikaiset virransaantiongelmat. Epäilyttäviä tai virheellisiä havaintoja löydettiin 0.06 %. Yleisimpiä ne olivat sameusasemilla, jossa ne johtuivat pääosin veden sameuden yksittäisistä piikkiarvoista tai vedenpinnankorkeusmittareiden sijaintiongelmista. Huoltotoimia aiheuttivat eniten virransaantiongelmat (88 kpl) tai sameusantureiden likaantuminen (noin 64 kpl). Nykyinen laadunvarmistusjärjestelmä paljastaa suurimmat virheet datassa ja tehostaa mittausverkon huoltoa ja ylläpitoa. Emme vielä tiedä kuinka moni epäilyttävä tai virheellinen havainto jäi huomaamatta. Toisaalta osa nykyisistä datan laatuongelmista on jatkossa vältettävissä kun anturiverkon toiminta vakiintuu. Toimivan laadunvarmistus- ja hälytysjärjestelmän ja huollon tärkeys tuli kuitenkin selkeästi esille.
Happamien sulfaattimaiden ympäristöriskien vähentäminen: vesistövaikutukset ja sopeutumiskeinoja ilmastomuutokseen CATERMASS Life+ - hankkeessa vuosina 2010-2012
Authors: Vuori Kari-Matti , Saarinen Tuomas
Published: April 2019

Suomessa on happamia sulfaattimaita viljelymaana 100 000 - 200 000 ha, ja metsätalouskäytössä oleva pinta-ala on tuntematon. Näiden maiden kuivatuksen aiheuttama happamuus- ja metallikuormitus on merkittävästi heikentänyt pintavesien ekologista ja kemiallista tilaa sekä jokien ja rannikkoalueiden kalakantoja. Sulfaattimailta tuleva nykyisinkin suuri ympäristökuormitus ja vesistöhaitat uhkaavat kasvaa entisestään ilmastonmuutoksen seurauksena. Hydrologisten ääriolojen yleistyminen, talvisadannan ja virtaamien kasvu sekä maaperän ja vesistöjen lämpeneminen lisäävät riskejä happamuuden ja metallien huuhtoutumiselle ja ekotoksikologisille haitoille. Korjaaviin toimenpiteisiin ryhtyminen on välttämätöntä vesipolitiikan puitedirektiivin, meristrategiadirektiivin, prioriteettiainedirektiivin, tulvadirektiivin ja luontodirektiivin mukaisten ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi. Suomen ympäristökeskuksen (SYKE) koordinoimana on käynnistynyt vuosina 2010-2012 toteutettava, EU:n Life+-ohjelmasta rahoitettava hanke ilmastomuutoksen aiheuttamien ympäristöriskien vähentämiseksi happamilla sulfaattimailla (Climate Change Adaptation Tools for Environmental Risk Mitigation of Acid Sulphate Soils –CATERMASS). SYKEn lisäksi hankkeen päätoteuttajina ovat GTK, MTT, Helsingin yliopisto, Åbo Akademi sekä Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus. Hankkeen tavoitteena on kehittää valmiuksia sopeuttaa happamien sulfaattimaiden maankäyttöä ja vesiensuojelua muuttuvaan ilmastoon. Varautuminen vesistö-, kalasto- ja biodiversiteettihaittoihin ja niiden torjuntaan vaatii systemaattista tiedon kokoamista ongelma-alueista, happamuus- ja metallialtistuksen skenaarioista, ympäristöriskien luonteesta ja prioriteettikohteista sekä käytettävissä olevista vesiensuojelumenetelmistä ja niiden toimivuudesta muuttuvassa ilmastossa. Hanke on erittäin haastava, sillä ongelmien vähentäminen edellyttää maankuivatuksen ja viljelymenetelmien muuttamista yksityisomistuksessa olevilla maatalousmailla. Ympäristöhaittojen vähentäminen edellyttää laajapohjaista ja osallistavaa riskien hallintaan tähtäävää prosessia, jossa huomioidaan luonnontieteellisten näkökohtien ohella myös sosioekonomiset seikat.
Liukoinen fosforikuormitus kuriin suorakylvöpelloilla
Authors: Muukkonen Paula , Hartikainen Helinä , Alakukku Laura
Published: April 2019

Suorakylvöön siirtyminen on vähentänyt maa-aineksen ja siihen sitoutuneen fosforin (P) huuhtoutumista savipelloilta vesistöihin, sillä kasvipeite suojaa maanpintaa sadepisaroiden iskuilta. Liukoisen fosforikuormitusriskin kasvu koetaan kuitenkin ongelmaksi, johon tässä tutkimuksessa etsittiin ratkaisua. Tutkimukseen otettiin maanäytteitä kahdelta savipellolta, joilla oli suorakylvettyjä, sänkimuokattuja ja kynnettyjä lohkoja. Osa lohkoista oli kalkittu ennen näytteenottoa ja osa oli kalkitsemattomia. Lisäksi osalle lohkoista oli levitetty kalsiumkarbonaattipitoista kuitua seitsemän vuotta ennen näytteenottoa, verranneruutujen ollessa ilman kuitulisäystä. Tutkimuksessa selvitettiin myös miten maanäytteiden pinnalle lisätty tuore kuitu vaikutti viikon muhituksessa maan valumaveden laatuun. Suorakylvöpeltojen pintakerroksissa oli alhainen pH ja korkea P-pitoisuus syvempiin kerroksiin nähden. Sänkimuokatuilla lohkoilla gradientit olivat loivempia ja kynnössä pitoisuuseroja muokkauskerroksessa ei ollut lainkaan. Kalkituilla suorakylvömailla pinnan pH oli selkeästi korkeampi kalkitsemattomiin lohkoihin nähden ja kuitukäsitellyillä lohkoillakin oli vielä seitsemän vuoden jälkeen nähtävissä kalkkipitoisen kuidun pH:ta nostava vaikutus. Suorakylvetyiltä ja kynnetyiltä pelloilta otettujen 20 cm korkeiden maapatsaiden läpi tulleen valumaveden liukoisen P:n pitoisuudet olivat samansuuruisia, mikä johtui todennäköisesti P:n pidättymisestä maapatsaaseen veden suodattuessa maan läpi. Kalkituilla suorakylvölohkoilla valumaveden liukoisen P:n pitoisuus oli alhaisempi kalkitsemattomiin lohkoihin verrattuna. Kuidulla ei ollut enää seitsemän vuotta levityksen jälkeen vaikutusta pintavalumavesien P-pitoisuuksiin. Kun maapatsaiden pinnalle lisättiin tuoretta kuitua, valumavesien sameus ja P-pitoisuudet vähenivät selkeästi. Kuitu ilmeisestikin toimi maan pinnalla katteena, joka vähensi sadepisaroiden iskujen hajottavaa vaikutusta. Suorakylvöpeltojen liukoisen P:n kuormitusriskin pienentäminen on monen tekijän summa. Lannoitukseen on kiinnitettävä enemmän huomiota kuin kyntöpelloilla, sillä pienetkin ylimäärät kertyvät muokkaamattomuuden seurauksena pellon pintaan. Kalkituksen merkitys korostuu suorakylvössä, jossa maan pintakerroksen happamoituminen vähentää P:n käyttökelpoisuutta kasveille. P:n kertymistä pellon pintakerrokseen voidaan ennaltaehkäistä optimoimalla lannoitus kasvien tarvetta vastaavaksi ja kalkitsemalla pinnastaan happamia suorakylvöpeltoja. Maan rakennetta tulisi vaalia; mitä tehokkaammin vesi imeytyy maahan, sitä pienemmäksi jää P:a pintakerroksesta uuttavan pintavalunnan osuus. Sängen ja kateaineiden avulla voidaan vähentää sadepisaroiden iskujen maapartikkeleita hajottavaa vaikutusta. Kuitulisäyksillä ja kalkitusaineilla voidaan edistää savimaan murujen flokkuloitumista ja vähentää P:n irtoamista maasta valumaveden mukaan. Kuidun pintalevitys on lupaava jatkotutkimusta edellyttävä menetelmä, jolla voitaisiin vähentää liukoisen P:n kuormitusriskiä.
Geenivirtatutkimus ristipölytteisillä kasveilla pelto-olosuhteissa
Authors: Erkkilä Maria , Kalendar Ruslan , Schulman Alan
Published: April 2019

Geenimuunneltujen (GM) lajikkeiden mahdollinen viljely Suomessa edellyttää ennakoivaa tutkimusta, jotta tavanomaisten, luonnonmukaisten ja geenimuunneltujen lajikkeiden rinnakkaiselo onnistuu eikä muunneltua geeniainesta siirry tai GM-lajike sekaannu GM-vapaaseen materiaaliin tuotantoprosessin aikana. Sekoittumista voi tapahtua tuotantoketjun joka vaiheessa aina pellolta lopputuotteen pakkaamiseen ja merkintään asti. Kuitenkin ongelmallisempana on pidettävä alkutuotannossa tapahtuvaa sekoittumista, koska se muodostaa tuotantoketjun ensimmäisen vaiheen. Siitepölyn leviämisen kautta tapahtuva geeniaineksen siirtyminen on erityinen riski ristipölytteisillä kasveilla (Brassica-suku). Hankkeessa tutkittiin sekoittumisriskin todennäköisyyttä Suomen kasvuoloissa sekä kehitettiin menetelmäratkaisuja tilanteen hallitsemiseksi. Sekoittumisen seuraamiseksi kehitettiin herkkiä ja spesifisiä geenimerkkejä rypsin ja rapsin tunnistamiseen. Kokeet toteutettiin maksimaalisen riskin periaatteella käyttämättä kuitenkaan GM-lajikkeita, vaan riskejä arvioitiin tavanomaisten viljelyssä olevien lajikkeiden avulla. Geenimerkkejä käytettiin tutkittaessa geeniaineksen siirtymistä eri etäisyyksillä pelto-olosuhteissa kolmena perättäisenä kasvukautena 2004–2006. Peltokokeissa noin 1 ha:n rapsi- ja 2 ha:n rypsipelto kylvettiin aivan rinnakkain. Lisäksi kylvettiin rypsistä näyteruutuja 100 m välein aina kilometrin päähän rapsipellosta. Pellolta kerättiin kasvukausien lopussa siemennäytteet, joista eristettiin DNA. Geenivirran tutkimiseksi kehitettiin retrotransposonipohjaiset geenimerkit sekä rapsin että rypsin genomille. Tässä tutkimuksessa käytetyt retrotransposonit eli toistojaksot esiintyvät genomissa monena kopiona ja oletettavasti useassa eri kromosomissa, joten ne ovat herkempiä kuin yhtenä kopiona genomissa olevat merkit. Geenimerkeillä tutkittiin mille etäisyydelle rapsin siitepöly voi kulkeutua eli kuinka kaukaa löydetään rypsin ja rapsin risteymiä. Risteymiä, joissa näytteen sekoittumisaste oli yli 0,9 % löytyi runsaasti 275 m:iin asti ja alle 0,4 % sekoittumisasteella satunnaisesti aina kilometrin päästä rapsipellosta. Siitepölyn siirtymisen lajista toiseen mahdollisti rypsin ja rapsin osittain samanaikainen kukinta. Tuloksiin vaikuttivat myös käytetyt geenimerkit, kasvukausien sääolosuhteet ja muut ulkoiset tekijät, kuten mehiläisten, eläinten ja ihmisten aiheuttama siitepölyn leviäminen. Käytännössä ristisiittoisten kasvien kohdalla on mahdotonta välttää ristipölytystä, mutta EU:n säännöstön mukainen alle 0,9 %:n sekoittumistaso voidaan saavuttaa. Geenivirtatutkimuksen perusteella voidaan todeta, että tavanomaisten, luonnonmukaisten ja geenimuunneltujen lajikkeiden rinnakkaiselon onnistumiseksi on huolehdittava riittävistä suojavyöhykkeistä, joiden leveyksiin vaikuttavat maaston muoto, tuulen suunta ja muiden lähellä olevien peltolohkojen kasvit.
Broilerinlihan elinkaariarviointi
Authors: Grönroos Juha  ,  Katajajuuri Juha ­Matti , Usva Kirsi , Virtanen Yrjö  , Sipilä Ilkka  , Venäläi­nen Eija  , Kurppa Sirpa , Tanskanen Riikka , Mattila Tuomas , Virtanen Hanna
Published: April 2019

Hankkeen  tavoitteena  oli  elinkaariarvioinnin  menetelmin  arvioida  hunajamarinoitujen  broilerin  fi­leesuikaleiden tuotannon aiheuttama ympäristökuormitus todelliseen toimintoverkkoon ja ­prosesseihin perustuen, sekä arvioida niiden pohjalta tuotannosta aiheutuvat ympäristövaikutukset. Tavoitteena oli selvittää, mitkä tuotantovaiheet vaikuttavat ympäristövaikutuksiin eniten, sekä etsiä ja tarkastella järjestelmän ympäristökestävyyttä parantavia mahdollisuuksia.Elinkaariarviointi  perustui  broilerin  fileesuikaleiden  todellisiin  tuotantoprosesseihin  vuosina 2003­–2005, ja siihen sisällytettiin kaikki olennaiset vaiheet rehuntuotannossa tarvittavien tuotanto­panosten valmistamisesta ja untuvikkojen tuotannosta aina kaupassa myytäviin valmiisiin tuotteisiin asti. Elinkaaren vaiheista selvitettiin primäärienergian käyttö, viljelyyn tarvittava peltopinta­ala, sivu­virtojen lajit, määrät ja käyttökohteet, kaatopaikkajätteen määrä sekä suorat ja välilliset päästöt ilmaan ja vesistöihin. Ympäristökuormitustiedoista laskettiin vaikutukset ilmastonmuutokseen, happamoitu­miseen, vesien rehevöitymiseen ja alailmakehän otsonin muodostumiseen.Tutkituissa ympäristövaikutusluokissa broilerien kasvatus ja rehun tuotanto muodostivat valta­osan koko toimintoverkon aiheuttamista vaikutuksista. Broilerien rehuketjun merkitys näkyi selvim­min ilmastonmuutosvaikutuksessa (36 % koko toimintoverkon ilmastonmuutosvaikutuksesta), primää­rienergian kulutuksessa (25 %) ja rehevöitymisessä (66 %). Broilerien kasvattamisen merkitys oli mer­kittävin tuotantovaihe happamoitumisen (60 %) ja alailmakehän otsonin muodostumisen (57 %) kan­nalta.Toimintoverkon primäärienergian tarpeesta noin 90 % katettiin uusiutumattomilla energianläh­teillä. Rehuketjun lisäksi broilerien kasvatus, pakkausten valmistaminen ja vähittäiskauppa olivat mer­kittäviä energian käyttäjiä. Energiankulutuksen ja hiilidioksidipäästöjen välillä oli selvä yhteys, mutta muihin päästöihin energiankulutus ei koko toimintoverkon tasolla heijastunut. Hiilidioksidi oli eniten ilmastonmuutosta aiheuttava kasvihuonekaasu. Sen päästöt myös jakaantuivat tasaisemmin toiminto­verkon eri osiin kuin muut kasvihuonekaasupäästöt, jotka olivat pääosin rehuntuotannon ja broilerin­kasvatuksen metaani­ ja dityppioksidipäästöjä. Torjunta­aineiden ekotoksisuusvaikutustarkastelu pal­jasti marinadin valmistamiseen tarvittavan rypsin viljelyn aiheuttavan noin 95 % toimintoverkon kai­kesta torjunta­aineiden käytöstä johtuvasta ekotoksisuusvaikutuksesta, vaikka rypsin osuus pellonkäy­töstä oli vain kymmenesosa.Yhdennetyssä ympäristövaikutusten tarkastelussa rehevöittävät päästöt muodostivat lähes puolet ja happamoittavat päästöt noin neljäsosan tuotejärjestelmän kokonaisympäristövaikutuksista. Näin ollen rehuviljan viljelyn ja broilerien kasvattamisen päästöjen vähentämisellä saavutettaisiin merkittä­vimmät ympäristöhyödyt.
Viron ja Suomen satovertailu
Authors: Kangas Arjo , Lauk Toivo , Jauhiainen Lauri
Published: April 2019

Peltokasvien virallisissa lajikekokeissa Virossa ja Suomessa ovat kevätviljojen sadot melko saman suuruisia. Kauran sadot ovat Suomessa jopa hieman Viroa korkeammat. Kevätvehnän sadoissa ero maiden välillä on pieni. Ohralla jäädään Etelä-Suomen koepaikoilla hieman Viron sadoista, mutta jopa neljännellä viljelyvyöhykkeellä on saatu yhtä suuria satoja kuin Virossa. Myös herneen sadot ovat Suomessa yhtä suuria kuin Virossa. Syysviljojen ja öljykasvien sadot ovat Suomessa selvästi heikommat kuin Virossa. Syysviljoissa Suomen koepaikoilla päästään vain 71- 76 % Viron sadoista. Öljykasveilla Suomen eteläisimmän ykkösvyöhykkeen koepaikoilla saatiin rypsistä 71 % ja rapsista 74 % Viron sadoista. Syysviljoilla erot talvehtimisessa selittävät ainakin osan satoerosta. Öljykasvien taudit vaikuttavat Suomessa satoihin Viroa enemmän. Tämä satovertailu täydentää osaltaan kuvaa Suomen öljykasviviljelyn heikosta kilpailukyvystä.
Työn tuottavuus maitotiloilla
Authors: Kyntäjä Juho
Published: April 2019

Työn tuottavuus on suomalaisilla maitotiloilla parantunut viime vuosina, mutta keskimäärin se on edelleen merkittävästi jäljessä tärkeimpiä kilpailijamaitamme. Vuonna 2006 tuottavuus parani jonkin verran ja oli keskimäärin 77 litraa navettatyötuntia kohti. Työn tuottavuudessa on moninkertaisia eroja yksittäisten tilojen välillä. Luokiteltaessa maitotiloja työn tuottavuuden mukaan nähdään, että vuotuinen kokonaistyökustannus on tuottavuusluokasta toiseen siirryttäessä kutakuinkin sama (50 719 €… 51 665 €), vaikka meijerimaidon määrä samalla nousee 122 559 litrasta 601 430 litraan. Suurempaan tuottavuuteen on päästy investoimalla navettarakennukseen ja koneisiin. Yli 150 litraa tunnissa tuottavilla tiloilla oli keskimäärin 65,4 lehmää, joiden vuosittainen meijerimaidon tuotanto oli keskimäärin 9197 litraa. Näistä tiloista vain 21 % on parsinavetoita ja peräti 45 %:lla niistä on käytössä automaattinen lypsyjärjestelmä. Tuottavuudeltaan heikoimpiin karjoihin verrattuna moninkertaisista kone- ja rakennuskustannuksista huolimatta näiden karjojen kiinteät kustannukset olivat maitolitraa kohti pienimmät (19,5 snt/litra) vertailtavista ryhmistä.
Laidunnuksen vaikutus hereford-sonnien ruhon ja lihan laatuun
Authors: Huuskonen Arto , Jansson Susanna , Honkavaara Markku , Tuomisto Leena , Kauppinen Risto
Published: April 2019

Sonnien laiduntaminen on harvinaista, ja siitä on hyvin vähän tutkimustuloksia. Yli vuodenikäisten sonnien laiduntamisesta pelätään yleensä olevan enemmän haittaa kuin hyötyä, koska sonnien katsotaan olevan tehottomia laiduntajia ja hankalia käsitellä laitumella. Laiduntamisen on todettu useissa tutkimuksissa muuttavan nautojen lihaksensisäisen rasvan rasvahappokoostumusta lisäämällä muun muassa terveellisen konjugoidun linolihapon eli CLA:n pitoisuutta. Ulkomaiset tutkimukset on kuitenkin suureksi osaksi tehty härillä ja usein niissä on verrattu voimakasta väkirehuruokintaa laidunruokintaan. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää, miten laidunkasvatus vaikuttaa yli vuodenikäisten hereford-sonnien kasvuun, ruhon laatuun sekä lihan rasvahappokoostumukseen pihattokasvatukseen verrattuna. Kokeessa oli 29 hereford-rotuista sonnia, jotka olivat kokeen alkaessa keskimäärin 14 kuukauden ikäisiä. Laidunryhmässä oli 15 sonnia, jotka laidunsivat kolmessa viiden sonnin ryhmässä. Vertailuryhmä (14 sonnia) kasvatettiin eristämättömässä pihatossa ryhmäkarsinoissa. Pihattoryhmät koostuivat yhdestä neljän ja kahdesta viiden sonnin ryhmästä. Koe kesti 62 vuorokautta (1.6.–1.8.2005). Laitumet oli jaettu lohkoihin, joita oli jokaisella ryhmällä käytössä neljä kesäkuun alusta heinäkuun puoliväliin. Heinäkuun puolivälin jälkeen otettiin käyttöön kaksi lisälohkoa, joilta oli korjattu ensimmäinen säilörehusato. Laidun oli timoteinurmea, jota lannoitettiin ja puhdistusniitettiin tarpeen mukaan. Laidunlohkoja syötettiin 3–7 päivän ajan. Pihattosonnit saivat vapaasti hyvälaatuista nurmisäilörehua. Sekä laitumella että pihatossa annettiin päivässä väkirehua (ohra) 5 kg/sonni ja kivennäistä 150 g/sonni. Kasvatustavalla ei ollut tilastollisesti merkitsevää vaikutusta kasvutuloksiin, mutta laidunnusjakson aikana päiväkasvut näyttivät kuitenkin olevan hieman heikompia laitumella kuin pihatossa. Kasvatustapa ei vaikuttanut sonnien teurasprosenttiin eikä ruhon lihakkuuteen, mutta sonnit rasvoittuivat enemmän pihatossa (EUROP-rasvaisuusluokka 3,3) kuin laitumella (2,9) (P<0,05). Laidunsonnien liha oli väriltään tummempaa kuin pihattosonnien (P<0,05). Pihattosonnien liha taas oli punaisempaa ja keltaisempaa kuin laidunsonnien (P<0,05). Laidunsonnien lihassa 18:1 n-7 (vakseenihappo), 18:2 n-5 (linolihappo), cis-9, trans-11-/ A ja 18:3 n-3 (α-linoleenihappo) rasvahappojen osuus ulkofileen rasvahapoista oli suurempi kuin pihattosonneilla. Pihattosonnien lihassa puolestaan 16:0 (palmitiinihappo) ja 14:1 n-5 (myristoleiinihappo) rasvahappojen osuus ulkofileen rasvahapoista oli suurempi kuin laidunsonneilla. Laiduntamisella ei tässä kokeessa ollut vaikutusta tyydyttyneiden tai tyydyttymättömien rasvahappojen osuuteen ulkofileessä. Laidunsonnien ulkofileissä oli enemmän monityydyttymättömiä rasvahappoja, mutta ero ei ollut tilastollisesti merkitsevä. Kasvatustavalla ei ollut vaikutusta rasvan n-6/n-3 rasvahappojen suhteeseen.
Ruskeiden kananmunien kalanhaju historiaan
Authors: Honkatukia M. , Reese K. , Preisinger R. , Tuiskula-Haavist M. , Weigend S. , Roito J. , Mäki-Tanila A. , Vilkki J.
Published: April 2019

Ruskeissa kananmunissa esiintyvä kalanhaju on aiheuttanut mittavia ongelmia niin kananjalostukselle, tuottajille kuin kaupallekin. Ongelma koskettaa erityisesti eurooppalaisia kuluttajia, sillä EU-alueella yli 90% kulutetuista munista on ruskeita. Suomessa ongelma on toistaiseksi ollut marginaalinen, sillä kulutustottumukset ovat suosineet valkoisia munia, ruskeiden myyntiosuuden jäädessä alle kymmeneen prosenttiin. Kuluttajan näkökulmasta ongelma kärjistyy ruoanlaitossa: hajun on toisinaan havaittu voimistuvan käsiteltäessä munia kuten esimerkiksi keitettäessä tai paistettaessa. Kaupan laadunvalvonnan satunnaistesteistä löydetyt kalanhajuiset munat voivat johtaa koko sisäänostoerän hylkäämiseen. Pahimmassa tapauksessa tuottaja joutuu vaihtamaan koko kanalansa tuotantoeläimet muutaman haisevan munan takia. Hajun aiheuttava geeni tunnistettiin geenikartoituksen avulla. Taustalla on geenivirhe, joka johtaa hajuhaittaan, kuitenkin vain yhdessä tietynlaisen, yleensä rypsi- tai rapsipohjaisen ruokinnan kanssa. Valkoisilta kanoilta tämä geenivirhe puuttuu. Ruskeidenkaan kanojen munat eivät haise, elleivät geenivirheen perineet kanat ole saaneet rehua, joka sisältää hajun aiheuttajaa. Yleensä noin noin 5-10 prosenttia ruskeista kanoista voi tuottaa haisevia munia. Perinteisesti DNA-tutkimuksiin on vaadittu verinäytettä, jonka ottaminen voi pahimmillaan olla kanalle stressaava ja kivulias kokemus. Sen sijaan on mahdollista käyttää testauksessa höyheniä: jo yhdessä höyhentupessa on riittävä määrä DNA:ta, josta testi voidaan tehdä. Geenivirheen testaamiseksi onkin kehitetty höyhenestä tehtävä nopea ja yksinkertainen laboratoriomenetelmä. Menetelmän ansiosta voidaan ruskeita kanalinjoja valita risteytettäviksi niin, ettei jälkeläisissä ilmene hajuhaittaa aiheuttavaa geenivirhettä. Testausmenetelmälle on haettu kansainvälistä patenttia. Tällä menetelmällä jalostettujen kanalinjojen markkinointi aloitetaan vuoden lopussa ja ensimmäiset hajuttomat untuvikot ovat myynnissä elokuussa 2006. Nämä kanat aloittavat munintansa vuoden 2007 alussa. Testin ansiosta luomutuotannossa on mahdollista käyttää rehun valkuaislähteinä kotimaista rypsiä ja rapsia, mahdollisesti siirryttäessä 100 %:n luomuruokintaan.
Seuranta- ja vertailutietojen hyödyntäminen kasvintuotantotilan tuotannon ja talouden kehittämisessä
Authors: Isosaari Heikki , Savela Pertti , Peltonen Sari
Published: April 2019

Tässä tutkimuksessa analysoidaan kevätvehnän viljelyn tuotantopanosten käytön kannattavuutta sekä sadon määrään ja tuotannon kannattavuuteen vaikuttavia tekijöitä Lohkotietopankin käytännön viljelytietojen perusteella vuodelta 2004. Kasvintuotannon tuloksen seuranta ja arviointi ovat osa maatilan johtamis- ja laatujärjestelmää. Viljelyn tulosten arviointi on tarpeellista, kun suunnitellaan tulevaa, asetetaan tavoitteita ja erityisesti arvioidaan menetelmiä, miten asetettuihin tavoitteisiin päästään. Tulosten arviointi ja vertailu havainnollistavat tilan kehityskohteet sekä auttavat tarkastelemaan parhaisiin tuloksiin johtaneita käytäntöjä. Kun omia tuloksia verrataan muihin tiloihin ja etenkin parhaisiin tiloihin, saadaan tuotannon kehittämisen arvokasta lisätietoa. Kasvintuotannon tulosten seurantaan, arviointiin ja vertailuun on kehitetty ProAgrian tietokantoihin perustuvia työvälineitä: Lohkotietopankki, joka pohjautuu lohkomuistiinpanojen tarkkaan hyödyntämiseen sekä Taloustietopankki, joka kokoaa koko tilan kannattavuutta kuvaavia tunnuslukuja. Kevätvehnän sato Lohkotietopankkiaineistossa vuodelta 2004 oli 3718 kg/ha, joka on noin 250 kg/ha enemmän kuin koko maan keskiarvo. Tutkimusaineisto koostui 1598 lohkosta. Näiden lohkojen yhteenlaskettu ala oli 7109 hehtaaria. Tiedot olivat peräisin 207 tilalta. Määrällisesti suuri kevätvehnän hehtaarisato tuotti vuonna 2004 paremman taloudellisen tuloksen kuin pieni hehtaarisato. Satotuotot ja konekustannukset vaikuttivat eniten saavutettuun taloudelliseen tulokseen. Tautitorjunta lisäsi satoa tilastollisesti merkittävästi (460 kg/ha). Tautitorjunta ei kuitenkaan tuonut merkittävää taloudellista lisäarvoa. Useiden muuttujien välisiä yhteyksiä tarkasteltaessa aineistosta estimoitiin nk. yleistetty Cobb-Douglas –tuotantofunktio ja voittofunktio. Estimoidun tuotantofunktion perusteella suurin vaikutus satoon oli pH-tason nostamisella ja eniten satoa alentava tekijä oli puolestaan siementiheyden nostaminen. Voittofunktion perusteella tukituottojen nousulla on suurempi positiivinen vaikutus kate C:hen kuin satotuottojen nousulla. Suurin negatiivinen vaikutus katteeseen kustannuspuolella oli konekustannuksilla. Kasvintuotantotilan menestyminen ja kilpailukyvyn parantaminen edellyttää tiloilta tarkkaa tuotannon ja talouden seurantaa sekä vertailutietojen hyödyntämistä. Tilakohtaiset tulosten analysoinnit ovat keskeisiä tuotannon kehittämiseksi, tulosten parantamiseksi ja riskien pienentämiseksi. Lohkotietopankin tietoaineisto tarjoaa mahdollisuuden tilakohtaisten tulosten analysointiin vertailutietojen valossa. Lisäksi tutkimuksellisten tarkastelujen avulla parannetaan Lohkotietopankin tietojen hyödyntämismahdollisuuksia ja saadaan käytäntöä hyödyttäviä tietoja viljelijöille päätöksenteon tueksi.
Nurmituotannon tehostaminen täydennyskylvöllä
Authors: Jokinen Kari , Ylikojola Mari
Published: April 2019

Tällä hetkellä nurmirehuihin perustuvalla kotieläintuotannolla on hyvät taloudelliset kilpailuedellytykset, sillä nurmisato Suomessa on lähellä Keski­Euroopan satotasoa. Nurmilohkot joudutaan kuitenkin uusi­maan 3­5 vuoden välein. Tämä onkin merkittävä osa sen tuotantokustannuksista. Täydellisen uusimisen sijasta voidaan nurmen elinkaarta ja satoa lisätä täydennyskylvöllä. Parhaiten täydennyskylvöön soveltu­vat lajit ja lajikkeet, joiden alkukehitys on nopea. Täydennyskylvetyn nurmikasvin kilpailukykyvyn kan­nalta on tärkeää, että kasvi saa heti itämisen jälkeen siemenen ulkopuolisia ravinteita. Aikaisempien tut­kimusten mukaan ravinteiden saantia voidaan edistää siemenen ravinnepinnoituksella.    Kemira  GrowHow  Oyj–yrityksen  tuotteisiin  kuuluvat  iSeed®  pinnoitetut  siemenet.  Uutena  iSeed®­sovelluskohteena ovat nurmikasvit. Tämän tutkimuksen keskeisenä tavoitteena oli selvittää, voidaanko nurmikasvien alkukehitystä ja sadontuottoa parantaa täydennyskylvöllä ja erityisesti käyttämällä ravinne­pinnoitettuja raiheinän ja timotei­nurminadan siemenseoksia. Kokeet tehtiin sekä kasvihuoneessa että kenttäkokein pellolla vuonna 2005. Tutkimuksen astia­ ja kenttäkoetulokset osoittivat, että nurmikasvien siemenen ravinnepinnoitus edistää kasvin kasvua ja tehostaa täydennyskylvöstä saatavaa satoetua. Astiakokeissa kasvin nopean alkukehityk­sen kannalta parhaimmaksi ravinnepinnoitteeksi osoittautui metyleeniurean (MU) ja monoammoniumfos­faatin (MAP) yhdistelmä. Pinnoitus paransi ravinteiden, erityisesti typen ja fosforin ottoa jo orastumisvai­heessa, mikä oli osittain seurausta juuriston suuremmasta tiheydestä heti itämisen jälkeen. Maan ravintei­suudesta riippumatta kasvin korkeampi ravinnepitoisuus yhdessä tiheämmän juuriston kanssa johti myös parempaan jälkikasvuun. Ravinnepinnoitetulla siemenellä kylvetyssä kasvustossa oli parempi sadontuottokyky erityisesti toisen kasvujakson aikana pinnoittamattomaan siemeneen verrattuna. Siten siemenen ravinnepinnoitus vahvistaa oraiden kilpailukykyä ja jälkikasvua täydennyskylvetyssä vanhassa nurmessa. Astiakokeisiin perustuen maan ravinnepitoisuuden kohottaminen ei heikennä pinnoitetusta siemenestä saatavaa kasvuetua. Näin ollen pellolla käytetty suositeltu lannoitus edistänee myös iSeed­siemenestä kehittyneen kasvuston sa­donmuodostusta. Tämän tutkimuksen vaihtelevissa lannoitus­ ja maan ravinneoloissa suoritetut kenttäko­keet tukevat aikaisempia tutkimuksia, joiden mukaan ravinnepinnoitetun nurmisiemenen käyttö on sa­toedun saavuttamisen suhteen todennäköisempää kuin pinnoittamattoman siemenen käyttö.
Sian kasvukäyrän geneettiset parametrit
Authors: Koivula Minna , Sevón-Aimonen Marja-Liisa , Stranden Ismo , Vuori Kaarina , Mäntysaari Esa
Published: April 2019

Kasvun mallintamiseen on käytetty monia matemaattisia menetelmiä. Gompertzin funktio on osoittautunut sopivaksi kuvaamaan sikojen kasvua. Sian kasvu noudattaa epälineaarista, s:n muotoista käyrää, jota voidaan kuvata helposti Gompertzin funktiolla. Kasvukäyrän tärkeimmät tekijät ovat aikuispaino ja aikuistumissuhde eli kasvun suhteellista nopeutta kuvaava kerroin. Aikuispainon ja aikuistumissuhteen avulla voidaan laskea sian paino missä tahansa iässä. Tässä tutkimuksessa tarkoituksena on laskea geneettiset tunnusluvut suoraan kasvukäyrän eri parametreille ja tutkia mahdollisuutta käyttää niitä jalostusarvostelussa. Tutkimusaineisto koostui vuosilta 2000 – 2005 kantakoeasemilta kerätyistä sikojen punnitustiedoista. Aineistossa oli kaikkiaan 122071 havaintoa 10111 yorkshire-rotuisen sian viikoittaisesta painosta 30 -100 kg välillä. Sikakohtaiseen elopainoaineiston analysointiin käytettiin menetelmää, joka perustuu Gompertzin funktion linearisointiin Taylorin sarjan avulla. Tätä varten on MTT:llä kehitetty MiX99- ja DMU-ohjelmiin perustuva sovellus. Menetelmässä iteratiivisesti vuorotellaan kasvukäyrän parametrien ja varianssikomponenttien estimointia siten, että kasvukäyrän parametrien estimointi suoritetaan MiX99:llä ja tämän jälkeen lasketaan niiden varianssikomponentit DMU:lla. MiX99 ja DMU ohjelmia vuorotellaan, kunnes päästään lähelle todellisia ratkaisuja ja varianssikomponenttien ja kiinteiden tekijöiden muutos iterointikierrosten välissä on tarpeeksi pieni. Kasvukäyrän parametrien periytymisasteet olivat suhteellisen korkeita (0.31 ja 0.54 välillä). Jotta voitiin verrata, miten hyvin kasvukäyrämallin ja jalostusavojen laskennassa käytössä olevan kantakoekasvun antamat jalostusarvot täsmäävät, kasvukäyristä laskettiin keskimääräiset päiväkasvut karjuille 30 ja 100 kg välillä. Karjuista valittiin lähempään tarkasteluun ne, joilla oli vähintään 15 jälkeläistä aineistossa. Kun nämä karjut listattiin käyristä lasketun keskimääräisen kasvunopeuden suhteen paremmuusjärjestykseen, voitiin havaita, että 10 parhaan karjun joukossa 8 oli samoja molemmilla malleilla. Kantakoekasvun ja kasvukäyrämallien antamat jalostusarvot siis vastaavat hyvin toisiaan. Kasvukäyrämalli on kuitenkin luotettavampi, koska erot alku- tai loppupainossa eivät vaikuta yhtä paljoa. Kasvukäyrämallia käytettäessä voidaan valita myös itse kasvukäyrän muotoa, ei pelkästään keskimääräistä kasvunopeutta. Kasvukäyrän parametreja ei tällä hetkellä valita missään sian jalostusohjelmassa suoraan. Jalostusohjelmien suunnittelussa olisi kuitenkin tärkeää tuntea alkukasvun, lihasikavaiheen kasvun ja aikuispainon, samoin kuin aikuistumissuhteen väliset geneettiset yhteydet. Käyrän tuntemisen myötä voidaan myös ympäristötekijät mallintaa paremmin sekä suunnitella sikojen ruokinta ja teurastusajankohta tarkemmin.