bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Spatial variability of the snow depth on mountain slope in Svalbard
Authors: Chernous P. A. , Osokin N. I. , Chernov R. A.
Published: January 2019

The study was carried out to estimate the spatial variability of snow cover depths in avalanche centers of the mountain slopes of Svalbard. Accounting for the variability is necessary for monitoring the snow cover depths in the avalanche centers and evaluating the snow cover stability on the slope. The main tasks of the work were to evaluate the variability parameters and compare them with similar estimates obtained in other regions. In contrast to conventional snow surveys, thickness measurements were carried out more frequently (with resolution of every 1 m) in profiles (eight profiles in total), not exceeding the characteristic linear size of the avalanche origin zone (up to 100 m2). Spatial variations of snow cover thickness in each profile are considered as the realization of a random process. Data of the spring measurements of 2015 were used to estimate the mathematical expectations, variances, and autocorrelation functions of the snow cover depth on the Mount Olav slopes. Comparison of parameters of variability with those obtained in different mountain regions of Russia with the similar underlying surface, shows that the variability on Svalbard are the most similar to the variability in the Khibiny Mountains. Although the scattering and coefficients of variation obtained in the Khibiny Mountains are slightly larger, the spatial coherence of the snow cover depths is the lowest on Svalbard. Estimates of the correlation radii are within the range of 2–6 m. With such variability any deterministic estimation of spatial snow accumulation with the help of remote measurement stakes is impossible. The obtained parameters of the spatial statistical structure of the snow cover thickness allow using statistical modeling for the interpretation of point measurements. In that case, uncertainty of snow cover thickness data in places where measurements were not made will be reflected in their probabilistic estimation.
Investigation of acoustic properties of snow-covered sea ice
Authors: Balakin R. A. , Vilkov G. I.
Published: January 2019

The paper presents results of field observations of hydroacoustic characteristics of snow-covered ice cover in shallow seas of the Arctic shelf. The purpose of the research was to determine the quantitative characteristics of the reflection and absorption coefficients of sound from the bottom of the drifting ice cover, as well as the Doppler broadening of the frequency spectrum of acoustic signals depending on the thickness of the ice, the structure of the reflecting surface, the thickness of the snow cover, and the ice drift speed. The objective of the research was to obtain the data necessary for choosing optimal parameters of specialized hydroacoustic equipment designed to monitor ice conditions in the areas of operation of offshore oil and gas platforms. Researches were conducted in areas of active construction of engineering marine constructions and carrying out the transport operations. The research methodology was based on the use of an autonomous measuring complex, which for a long period was installed on the bottom of the sea at depths of 50 to 130 m. The recording system consisted of the following components: upward looking pulse sonar of the IPS-5 type produced by the Canadian company ASL; the Doppler meter of the ice drift speed ADCP (the RDI firm); and a RSM-7 electromechanical current meter. All devices operated in continuous mode with a measurement cycle of 1s, the results were recorded in memory and processed after lifting the devices to the surface. The time delays of signals reflected from the ice cover, as well as the amplitudes and variations of the sound attenuation depending on the reflectance and absorption coefficients were recorded in the memory of the up-looking sonar. Variations of time delays were used to calculate a settlement of ice formations and to determine the shape of the reflective surface, including the angles of inclination of ice keels. Doppler shift of frequency of reflected acoustic signals and broadening of the frequency spectrum were calculated using values of the ice drift speed and changes of immersion depths of hummocks. Acoustic characteristics were measured repeatedly during several seasons of each year from 2010 to 2017. This investigation made possible to obtain statistical estimates of the distributions of the reflection coefficient of the sound and the quantitative values of broadening of the frequency spectrum of acoustic signals depending on the angle of incidence of the acoustic rays, the nature of the irregularities and the structure of the reflective surfaces of ice and snow cover thickness and the drift speed. The results obtained by this research allowed reasonable choosing and calculating the basic characteristics of the hydroacoustic equipment intended for runtime diagnostics of ice cover in zones of marine engineering structures.
Studies of the ice regime in the waters of the Gulf of Khatanga in the Laptev Sea
Authors: Kornishin K. A. , Tarasov P. A. , Yefimov Ya. O. , Gudoshnikov Yu. P. , Kovalev S. M. , Mironov Ye. U. , Makarov Ye. I. , Nesterov A. V.
Published: January 2019

The study was carried out to reveal characteristics of the ice regime of poorly explored water area of the Khatanga Bay in the South-Western part of the Laptev Sea. Actuality of the research is due to the high potential of hydrocarbon reserves in the license area «Khatangsky» of the PAO «NK «Rosneft Currently available methods of monitoring ice cover and hydrometeorological conditions throughout the year were used. The main features of the hydrological regime of the region in the ice-free period, reflected in the spatial distribution of thermohaline characteristics and sea level fluctuations, are shown. The area under investigation has specific features of the conditions for the formation of ice cover: the entire area is covered with the fast ice; the winter fresh water infl w from Khatanga and Anabar rivers results in the desalination of sea water, and this promotes formation of ice cover, which differs in crystal structure and texture from both fresh and sea ices. These factors do influence on the mechanical properties of ice, including its strength. It was found that the average and maximum values of strength of the smooth and deformed ice of the Khatanga Gulf are approximately twice as high as the similar values of the sea ice strength in the southern part of the Laptev Sea. The basic features of the spatial distribution of different types of deformations of the ice cover such as lines of ice hummocks, zones of homogeneous ice hummocking, and stamukhas had been determined.
Emocinė meno kūrinio struktūra (Ženklų sistemų panaudojimas emocinei informacijai perduoti)
Authors: Stoškus Krescencijus
Published: January 2019

Straipsnyje teigiama, kad estetikos specialistai ir meno teoretikai daug nuveikė tirdami meno kūrinio materialiąją, loginę ir vaizdinę struktūrą, tačiau emocinė struktūra liko beveik nenagrinėta. Straipsnyje, remiantis ženklų teorija, siekiama išsiaiškinti kai kurias emocinių meno kūrinių struktūrų organizavimo sąlygas. Teigiama, kad emocinė struktūra priklauso nuo ekstrasemiotinių (emociogeniški objektai ir emocinių procesų dėsningumai) ir semiotinių apribojimų. Pastaruosius lemia realių situacijų sukelti išgyvenimai, emocinis patyrimas, kūrėją jaudinančios problemos ir kita. Šie faktoriai stimuliuoja meninę kūrybą ir netiesiogiai atsispindi jos rezultatuose. Ženklų sistemų pagalba perduodama emocinė informacija kokybiškai skiriasi nuo signalų perduodamos informacijos. Su menine išraiška susijusios emocijos nėra vien jos akompanimentas, bet ir organizuota struktūra. Daroma išvada, kad meno kūrinio emocinę struktūrą galima aprašyti remiantis semiotinėmis taisyklėmis.
Mirties problema
Authors: Zaksas Irmija
Published: January 2019

Straipsnyje įvairiais aspektais nagrinėjama mirties problema. Teigiama, kad mirtis yra objektyvus biologinis procesas, pasireiškiantis organizmo gyvybinės veiklos galutiniu nutrūkimu ir būdingas žmogui kaip biologinei sistemai. Mirties problemai didelį dėmesį skiria religijos, ypač krikščionybė: žmogaus sielos nemirtingumo dogma įgyja vis didesnę reikšmę išlaikant ir stiprinant bažnyčios įtaką. Filosofijos istorijoje mirties problema nagrinėjama trimis svarbiausiais aspektais: sielos nemirtingumo sampratos pagrindimas ir kritika; naujos žmogaus nemirtingumo, kaip kūrinių ir gerų darbų išlikimo, sampratos plėtotė; su mirtimi susijusių išgyvenimų, kaip žemiškojo žmogaus dvasinio gyvenimo esminių aspektų, analizė, kurią atlieka daugiausia egzistencializmo filosofija. Daroma išvada, kad marksistinės filosofijos atstovai dabarties sąlygomis turi nagrinėti mirties problemą minėtais aspektais, didžiausią dėmesį skirdami žmogaus nemirtingumo mokslinės sampratos pagrindimui ir egzistencializmo kritikai.
Socialinis religijos vaidmuo feodalinėje visuomenėje
Authors: Gendrolis Edmundas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos feodalizmo laikotarpio Katalikų bažnyčios atstovų (Aurelijaus Augustino, Tomo Akviniečio, P. Abelardo ir kt.) pažiūros į krikščionybės socialinius principus ir religinę toleranciją. Teigiama, kad Katalikų bažnyčia feodalinius ekonominius santykius sankcionavo kaip duotus Dievo. Politiniai, teisiniai, filosofiniai klausimai dažniausiai buvo sprendžiami remiantis tik teologija. Dogmatinis tikėjimo turinys buvo privalomas visiems be jokios individualios interpretacijos: bet koks kitas šių dogmų aiškinimas ir supratimas buvo laikomas tiesioginiu ar slaptu pasikėsinimu į socialinę santvarką ir bažnyčią. Susidorojimas su kitaminčiais eretikais, prievartos priemonės, taikomos kitų tikėjimų žmonėms, buvo įprasminamos kaip jų sielų gelbėjimas. Visuomenėje, kurios pagrindinė ideologija buvo religija, religinė tolerancija buvo iš esmės neįmanoma. Visi visuomeniniai politiniai judėjimai neišvengiamai buvo religinio pobūdžio. Tai lėmė religijos privilegijuotą padėtį visuomenėje.
I. Kanto požiūris į lietuvių kalbą ir kultūrą
Authors: Rickevičiūtė Kristina
Published: January 2019

Straipsnis skirtas I. Kanto požiūriui į lietuvių tautą aptarti. Istoriniai dokumentai ir kai kurių I. Kanto biografų liudijimai rodo, kad mažiausiai trys I. Kanto protėvių kartos buvo Prūsų Lietuvos (kurios didžiąją dalį gyventojų tuo laikotarpiu sudarė lietuviai) vietiniai gyventojai. Jo tėvai ir jis pats jaunystėje turėjo galimybę bendrauti su lietuviais. Straipsnio autorė daro prielaidą, kad I. Kantas gerai žinojo lietuvių nacionalinio charakterio savybes, jų buities ir kultūros ypatybes. Tokiai prielaidai pagrįsti straipsnyje pateikiamas istorinis dokumentas – I. Kanto parašyta pratarmė K. Milkaus sudarytam lietuvių-vokiečių ir vokiečių-lietuvių žodynui (1800 m.), pavadinta „Draugo prierašas“ ir jos vertimas į lietuvių kalbą. Teigiama, kad remdamasis teiginiu, jog nacionalinė kalba yra žmogaus charakterio ir asmenybės formavimosi lemiamas veiksnys, I. Kantas gynė Prūsų lietuvių, taip pat ir kitų Prūsijos valstybėje gyvenusių tautų, teisę mokyklose ir bažnyčiose vartoti savo gimtąją kalbą.
Lietuvos TSR gyventojų natūraliojo prieaugio klausimu
Authors: Merčaitis Antanas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas Lietuvos TSR gyventojų natūraliojo prieaugio kitimas pokario laikotarpiu. Remiantis gyventojų mirtingumo dinamikos duomenimis daroma išvada, kad dabartiniu laikotarpiu ir artimiausiais metais Lietuvos TSR natūraliojo prieaugio lygis didžiąja dalimi bus sąlygotas gimstamumo lygio. Pagrindinė straipsnio dalis skirta gimstamumo pokyčių dėsningumams analizuoti. Nagrinėjama, kokį poveikį gimstamumo lygiui turi moters socialinė padėtis, materialinių ir kultūrinių poreikių patenkinimo lygis, urbanizacija ir kiti veiksniai. Gimstamumo lygio mažėjimas būdingas ne tik Lietuvos TSR, bet ir visai Tarybų Sąjungai. Daroma išvada, kad pokario metais Lietuvoje vyksta išplėstinė gyventojų reprodukcija, bet ji kasmet vyksta vis siauresniu pagrindu. Statistiniai duomenys rodo, kad jei nepasikeis gimimų lygis, tai yra pavojus, jog Lietuvos TSR bus pereita prie paprastos, o gal net ir susiaurintos gyventojų reprodukcijos.
Kai kurie žmogaus vystymosi šimtmetinės tendencijos aspektai
Authors: Povilonis Salezijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami žmogaus vystymosi šimtmetinės tendencijos – žmogaus augimo ir brendimo tempų, sergamumo, amžiaus trukmės pakitimų visumos – svarbiausi bruožai. Teigiama, kad būdingiausias šios tendencijos bruožas yra akceleracija – vaikų vystymosi pagreitėjimas. Kitas šimtmetinės tendencijos bruožas yra žmogaus aktyviojo amžiaus – darbingumo, lytinės funkcijos periodo, sportinės praktikos laiko – pailgėjimas. Nagrinėjama, ar šis reiškinys yra tik fenotipinė variacija (nepaveldimos savybės), ar genotipinė mutacija (paveldimos naujos savybės), ar abi kartu. Aptariama šimtmetinę tendenciją lemiantys faktoriai: neorganinės gamtinės aplinkos kitimai, biotiniai, organiniai biologiniai, genetiniai veiksniai, mityba, medicinos mokslo, higienos pažanga, fizinis lavinimas, migracija, šeimos struktūra, visuomeninė santvarka, klasinė priklausomybė, profesija ir kita. Daroma išvada, kad žmogaus vystymosi šimtmetinė tendencija ateityje turi vesti prie optimalių organizmo modifikacijų.
Apie kai kuriuos socialistinės visuomenės prieštaravimus
Authors: Minkevičius Jokūbas
Published: January 2019

Straipsnyje atskleidžiama prieštaravimų dėsnio esmė, parodoma, kaip prieštaravimų įveikimo procese pašalinus vienus prieštaravimus atsiranda kiti. Teigiama, kad socialistinė visuomenė, būdama laisva nuo antagonistinių prieštaravimų, nėra išsivadavusi nuo prieštaravimų apskritai. Straipsnyje apžvelgiami šių prieštaravimų svarbiausi bruožai ir specifika. Neantagonistiniai socializmo prieštaravimai būdingi visoms visuomenės sferoms – ekonomikai, socialiniams santykiams, dvasiniam gyvenimui. Vieni iš jų būdingi tik socializmo fazei (jie liečia istorinio paveldėjimo reiškinius: tam tikrą darbo pasidalijimą, klasinius santykius, politinę struktūrą ir t. t.), kiti – visai komunistinei formacijai (gamybinių jėgų ir gamybinių santykių sąveika, gamybos ir vartojimo, bazės ir antstato, asmenybės ir visuomenės santykiai ir t. t.). Daroma išvada, kad siekimas juos įveikti kartu yra kova už komunizmą: marksistiniu-lenininiu požiūriu, prieštaravimų dialektika suteikia teorijai ir praktikai tikrąją revoliucinę, kritinę-kūrybinę prasmę.
Sokratas ir asmenybės formavimo problema
Authors: Rickevičiūtė Kristina
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis Platono, Ksenofonto, Aristotelio, Diogeno Laercijaus ir kitų filosofijos istorikų veikalais, nagrinėjamos asmenybės ir jos ugdymo problemos Sokrato filosofijoje. Pateikiami Sokrato gyvenimo svarbiausi faktai, apibūdinama jo asmenybė. Apžvelgiamas Sokrato gyvenamojo meto istorinis socialinis kontekstas. Aprašomas kaltinimas Sokratui dėl jaunimo tvirkinimo, jo teismo procesas, nuosprendis ir mirtis. Teigiama, kad Sokratas siūlė kiekvienam žmogui pirmiausia pažinti save patį. Ieškant žinojimo turi būti panaudotos visos psichinės galios (protas, valia, jausmai) ir pati žmogaus veikla. Šie dalykai pažinime neatskiriamai susiję, dėl to išmintingas žmogus visada yra doras. Sokrato etika yra intelektualistinė: protas visada pajėgus vadovauti jausmams ir veiksmams, jis ir žinojimas yra aukščiausias gėris. Kiekvienas žmogus iš prigimties yra geras ir nori būti laimingas. Sokratas išmintį tapatino su dorove, o pastarąją – su laime.
Polemika dėl Koperniko sistemos pripažinimo Lietuvos mokyklose antrojoje XVIII a. pusėje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama polemika dėl Koperniko sistemos pripažinimo Lietuvos mokyklose antrojoje XVIII a. pusėje. Teigiama, kad tuo metu Lietuvoje vieni gamtos filosofijos dėstytojai palaikė Tycho Brahe‘s sistemą, kiti – Koperniko sistemą, tačiau tik kaip hipotezę. Vilniaus trinitorių kolegijos filosofijos profesorius Dionyzas (pavardė nenustatyta) 1763–1765 m. gynė Koperniko sistemą ne kaip hipotezę, o kaip mokslo tiesą. Šventąjį Raštą Dionyzas aiškino taip, kad jis atitiktų Koperniko sistemą: kai Šventajame Rašte teigiama, kad Žemė amžinai nepajudinama, tai turima omenyje ne vietinė Žemės rimtis, bet pasaulio išsilaikymas apskritai. Kai kalbama apie Žemės pastovumą, tai turima omenyje jos tankis, tvirtumas. Pasakymai apie Saulės kilimą, leidimąsi, judėjimą ratu yra sąlyginiai, žymintys tariamą kitimą, koks jis atrodo žmogui. Remdamasis tuometinės astronomijos žiniomis, Dionyzas paneigė argumentus, nukreiptus prieš Žemės judėjimą apie Saulę. Koperniko idėjos, plitusios Lietuvoje jau XVII a. pradžioje, ilgainiui vis labiau įsitvirtino.
Lietuvių nacionalinio judėjimo periodizavimo klausimu
Authors: Vėbra Rimantas
Published: January 2019

Straipsnyje pateikiama lietuvių nacionalinio judėjimo periodizavimo schema. Aptariamos tautinio atgimimo genezės, pradžios datavimo, periodizacijos problemos Lietuvos istoriografijoje. Teigiama, kad šį judėjimą reikia skirstyti į buržuazinį ir proletarinį laikotarpius. Pirmasis laikotarpis skirstomas į šlėktiškąjį (iki 1863 m. sukilimo) ir nekilmingosios inteligentijos (po 1863 m. sukilimo) periodus. Pirmąjį periodą sudaro romantinis (iki XIX a. vidurio) ir realistinis (nuo XIX a. vidurio) etapai. Antrąjį periodą sudaro klerikalinis (iki aštuntojo dešimtmečio pabaigos) ir pasaulietinės inteligentijos (nuo devintojo dešimtmečio pradžios) etapai. Daroma išvada, kad daugelis nacionalinio judėjimo reiškinių, iškilusių viename periode ar etape, ilgesnį ar trumpesnį laiką egzistavo ir vėliau, o vyraujantieji reiškiniai radosi ir formavosi ankstesniuose. Pateikiama schema išryškina esminius nacionalinio judėjimo raidos bruožus.
Nauja filosofijos mokslų kandidatė [A. Darginavičienė. Religijos ir klerikalizmo kritika Zigmo Aleksos-Angariečio darbuose. Kand. disert. V., 1968]
Authors: Škliarskaitė Feiga
Published: January 2019

1968 m. gegužės 14 d. Adelė Darginavičienė sėkmingai apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Religijos ir klerikalizmo kritika Zigmo Aleksos-Angariečio darbuose“. Mokslinis darbo vadovas nenurodytas, oficialieji oponentai: Lietuvos TRS MA narys korespondentas J. Macevičius ir filosofijos mokslų daktaras I. Zaksas. Disertacijoje parodoma, kaip, remdamasis K. Marxo, F. Engelso, V. Lenino darbais, Z. Angarietis atskleidė bažnyčios socialinės doktrinos pseudomoksliškumą ir nuvainikavo jos tariamąjį objektyvumą.
Konferencija metodologiniais biologijos ir žemės ūkio mokslų klausimais
Authors: Karakozova E.
Published: January 2019

1967 m. gruodžio 14-15 dienomis įvyko jungtinė Lietuvos Žemės ūkio akademijos ir Veterinarijos akademijos konferencija tema „Metodologiniai biologijos ir žemės ūkio mokslų klausimai“. Konferencijoje buvo nagrinėjamos biologijos ir žemės ūkio mokslų filosofinės problemos, su kuriomis susijęs subjektyvizmo pasekmių likvidavimas ir posūkis žemės ūkio moksluose bei praktikoje po TSKP CK 1964 m. Spalio plenumo.
Mokslinės konferencijos, skirtos filosofinėms medicinos problemoms
Authors: Marčiulaitytė L.
Published: January 2019

Apžvelgiamos 1963–1966 m. Kauno Medicinos institute vykusios mokslinės konferencijos, kuriose buvo nagrinėjamos filosofinės medicinos ir biologijos problemos: „Filosofiniai klausimai medicinoje“, „Medicina – biologija - ateizmas“, „Medicina ir filosofija“.
V. Lenino knyga „Materializmas ir empiriokriticizmas" ir gamtos mokslai
Authors: Grigonis Jonas
Published: January 2019

Apžvelgiamos V. Lenino knygoje „Materializmas ir empiriokriticizmas” nagrinėjamos problemos. Parodoma tuometinių gamtos mokslų laimėjimų kontekstas. Teigiama, kad V. Leninas apgynė materializmo pagrindus, parodė subjektyvistinį machizmo pobūdį. Jis išanalizavo svarbiausias naujausios fizikos filosofines problemas, atskleidė fizikinio idealizmo esmę. V. Leninas nurodė pagrindinius fizikos krizės aspektus – progresyvią, revoliucinę ir bandymą paneigti objektyviąją tiesą ir materialistinę pasaulėžiūrą pakeisti idealistine. V. Leninas teigė, kad fizikos ir apskritai mokslų matematizacija yra labai progresyvus reiškinys. Jis kritikavo reliatyvizmą: idealistai, suabsoliutinę pažinimo santykinumą, paneigė pasaulio pažinumą ir jo objektyvų egzistavimą. V. Leninas apibūdino materiją kaip egzistuojančią nepriklausomai nuo žmogaus sąmonės ir jos atspindimą. Gilėjant žinioms apie objektyvų pasaulį, keičiasi ir mūsų teorijos, sąvokos.
Kai kurie teisės marksistinės teorijos klausimai
Authors: Rybakovas Vladas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama K. Marxo teisės teorijos svarbiausios sąvokos. Teigiama, kad atskleisdama teisės ryšį su ekonomine visuomenės struktūra, arba su tam tikra gamybinių jėgų išsivystymo pakopa, marksistinė teorija peržengė teisės ribas. Vadindamas teisę formalia ekonomikos išraiška, K. Marxas parodė ne vien tai, klasiniai gamybiniai santykiai neišvengiamai pasireiškia teisiniu pavidalu, bet ir tai, kad šie santykiai negali išsilaikyti be ideologijos. Svarbiausioji tarpinė grandis, kuri padeda nuosavybės teisę susieti su jos ekonominiu turiniu, yra mainai. Mainų išsivystymas sąlygoja teisinių santykių įsigalėjimą ir šių santykių objektyvizaciją žmonių sąmonėje. Kapitalistinės nuosavybės teisė formuojasi kaip prigimtinė teisė, t. y. kaip subjektyvi teisė, išplaukianti iš žmogaus prigimties. Daroma išvada, jog pripažinus, kad nuosavybė gali būti pateisinama tik tiek, kiek ji atlieka socialinę funkciją, tenka pripažinti ir visuomenės teisę apriboti ją tais atvejais, kai ji tampa pažangos stabdžiu.
Mokslo krizės
Authors: Slavėnas Paulius
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama mokslo raidos problemos, mokslinio žinojimo naujumo klausimas, aptariama mokslo krizių sąvoka. Teigiama, kad žmogaus galvosena priešinasi naujovėms ir iš inercijos ilgai nepritaria naujoms, pažangesnėms teorijoms ir sąvokoms. Aptariamos konkrečios mokslo teorijos ir atradimai, kurie dėl minėtos priežasties ilgai nesulaukė pripažinimo: judėjimo reliatyvumo principas, optinių lęšių taikymas pasaulio stebėjimui, evoliucijos teorija, elementariųjų dalelių samprata ir kt. Nuo seno pastebima mokslo suprofesionalėjimo, užsidarymo tendencija veda į tai, kad nauji faktai nebetelpa senosios galvosenos kategorijose, prasideda sąmyšis, o mokslo krizės reiškiniai panaudojami argumentuojant pasaulio nepažinumą. Dialektinio materializmo požiūriu mokslo krizės kyla dėl metafizinio galvojimo būdo ir senų kategorijų sustabarėjimo. Pabrėžiama, kad nurodyti ir padėti įveikti tokius gnoseologinius barjerus yra vienas iš aktualiausių materialistinės filosofijos uždavinių.
Č. Kremoninio traktatai Lietuvoje
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

VU bibliotekoje saugomi paskutiniojo žymaus italų Renesanso aristoteliko C. Cremoninio (1550 ar 1552–1631) paskaitų, skaitytų Padujos universitete, užrašai. Juose užfiksuotos C. Cremoninio fizikos ir psichologijos paskaitos. Šiose paskaitose aiškinami materijos ir formos, priežastingumo, judėjimo, erdvės ir laiko klausimai, paskui išdėstomos pažiūros į pasaulį. Komentuojamas Aristotelio veikalas „Apie sielą“, aiškinamos inteligencijos, aptariamas Dievo vaidmuo pasaulio judėjime. Teigiama, kad C. Cremoninis pasisakė prieš Aristotelio filosofijos derinimą su teologija: gynė fizikos nepriklausomybę nuo teologijos pasinaudodamas vadinamąja dvejopos tiesos koncepcija, kuri buvo populiari ir Renesanso laikotarpiu, taip pat tuo metu paplitusiomis panteistinėmis pažiūromis. Autoriaus nuomone, C. Cremoninis nesugebėjo išaiškinti tikrųjų dangaus kūnų judėjimo priežasčių, nesukūrė ir nevartojo modernaus matematikos ir mechanikos mokslų aparato jų judėjimui aprašyti.
Prolegomenai (Pratarmė)
Authors: Kant Immanuel
Published: January 2019

Publikuojamos Romano Plečkaičio išversto I. Kanto veikalo „Prolegomenai kiekvienai būsimai metafizikai, galinčiai pasirodyti kaip mokslas“ ištraukos. Jose aptariamas metafizikos (filosofijos) teorinis statusas, jos santykiai su mokslais, priežasties ir pasekmės ryšio sąvoka. Aiškinamos veikalo parašymo priežastys: tai siekis paaiškinti sunkiai suprantamą veikalą „Grynojo proto kritika“ pateikiant planą, sudarytą ne sintetiniu (kaip minėto veikalo), bet analitiniu dėstymo metodu.
Ukrainos filosofų darbai
Authors: Jevdokimenka Vladimiras , Ničik V.
Published: January 2019

Publikacijoje lietuvių skaitytojai supažindinami su šiuolaikinės Ukrainos filosofijos padėtimi. Teigiama, kad filosofijos kadrus daugiausia ruošia Kijevo universiteto Filosofijos fakultetas. Ukrainos Mokslų akademijos Filosofijos institutas atlieka ir koordinuoja mokslinius tyrimus. Ukrainoje giliai nagrinėjamas V. Lenino mokslinis palikimas, jo idėjos nacionaliniu klausimu, tiriamos dialektinio materializmo problemos, tarybinės visuomenės vystymosi iš socializmo į komunizmą dėsningumai. Analizuojamos mokslinio tyrimo logikos problemos, filosofiniai biologijos ir medicinos klausimai, giliai ir kritiškai analizuojama dabartinė idealistinė filosofija.
Teoriniai susvetimėjimo problemos aspektai [E. Krakauskas. Žmonių santykių susvetimėjimas ir jo atspindėjimas ideologijoje klasinės-antagonistinės visuomenės sąlygomis. Kand. disert. V., 1968]
Authors: Ozolas Romualdas
Published: January 2019

E. Krakausko filosofijos mokslų kandidato disertacijoje „Žmonių santykių susvetimėjimas ir jo atsispindėjimas ideologijoje klasinės-antagonistinės visuomenės sąlygomis“ analizuojamas valstybės, visuomenės ir individo susvetimėjimas.
V. Leninas ir kultūrinis palikimas
Authors: Repšys Jonas
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis V. Lenino idėjomis, keliami ir svarstomi klausimai, ką reiškia kultūros sąvoka, kultūros vystymasis bei kuria prasme jai taikytinas klasinis pobūdis. Teigiama, kad kultūra apima visa tai, kas egzistuoja ne kaip natūralių gamtos procesų pasekmė, o kaip žmonių kultūrinės veiklos produktai. Tai yra žmonijos istorijoje sukurta dirbtinė tikrovė kaip visuma sąlygų, būtinų žmonių egzistavimui bei vystymuisi užtikrinti. V. Leninas daug kartų kėlė idėją apie kuriamos socialistinės kultūros ryšį su senąja buržuazine, tačiau daugelis šiuolaikinių marksizmo teoretikų dažnai pamiršta perimamumo principo reikšmę socialistinei kultūrai. Autorius teigia, kad lenininiai kultūros palikimo ir buržuazinės kultūros pasiekimų panaudojimo principai buvo pažeisti asmenybės kulto laikotarpiu. Socializmas V. Leninui nebuvo vien kapitalistinės praeities paneigimas, o pozityvus sprendimas tų socialinių problemų, kurių kapitalizmas nesugebėjo išspręsti.
Socialinės tikrovės ir sąmoningumo santykio klausimu
Authors: Steponavičius Algirdas
Published: January 2019

Straipsnyje, remiantis K. Marxo idėjomis, svarstomi visuomeninės tikrovės ir žmogaus dvasinio pasaulio dialektiniai santykiai. Teigiama, kad socialinė tikrovė, arba visuomeninis gyvenimas, yra visuminės gamybinės, visuomeninės žmonių veiklos ir dvasinio žmonių gyvenimo vienybė, arba visuomeninės būties ir visuomeninės sąmonės sąveikos ir tarpusavio sąlygotumo rezultatas. Dvasinis visuomenės gyvenimas suponuoja visą žmogiškojo proto veiklos visumą ir daugiapusiškumą. Tai visuomeninės būties atspindėjimas individualia ir visuomenine sąmone, kurios pasireiškia moksle, ideologijoje, visuomeninėje ir individualiojoje psichologijoje. Tiesioginę įtaką sąmonės vystymuisi daro materialiniai visuomeniniai santykiai, pirmiausia gamybiniai. Sąmoningumas yra būdinga žmogaus sąmonės savybė, kurios esmę sudaro aktyvus santykis su socialine tikrove, tikslingas jos pertvarkymas panaudojant visuomenės vystymosi dėsnius. Socialinė tikrovė ir sąmoningumas visada susiję dialektiškai – straipsnio autoriaus nuomone, tokia metodologinė samprata leidžia giliau išanalizuoti komunistinio sąmoningumo formavimo dėsningumus.
Nikolas Makiavelis (1469-1527)
Authors: Kvaraciejus Aleksandras
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos italų politiko ir filosofo N. Machiavellio (1469–1527) politinės teorijos svarbiausios idėjos. Teigiama, kad N. Machiavellis pirmasis bandė pagrįsti politikos taktiką bei valdymo būdus. Jis daug dėmesio skyrė kovos dėl valdžios procesui, ieškojo priemonių, kuriomis būtų galima apriboti žmonių egoistinius interesus ir pavaldinius padaryti paklusnius. Straipsnyje aptariamos N. Machiavellio veikalo „Valdovas“ atsiradimo istorinės aplinkybės. Visuomenės istoriją laikydamas žmonių veiklos rezultatu, N. Machiavellis siekė atskleisti jos dėsningumus. Jis nurodė, kad žmonių pasiekti objektyvūs rezultatai ne visada sutampa su jų siekiamais tikslais. Makiavelizmo priemonėmis naudojosi vergovinės bei feodalinės valstybės, taip pat ir šiuolaikinis imperializmas, siekdamas pasaulinio viešpatavimo. Daroma išvada, kad likviduodamas išnaudotojiškųjų klasių egzistavimo ekonominį pagrindą, socializmas kartu naikina ir makiavelizmo politikos pagrindus.
Egzistencializmas ir grožinė A. Kamiu kūryba
Authors: Bartkus Gvidonas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos prancūzų rašytojo ir filosofo A. Camus filosofinės pažiūros, daugiausia reiškiamos jo grožiniuose kūriniuose. Romane „Svetimas“ jo pažiūrų humanistinės tendencijos pasireiškia tuo, kad rašytojas apgina žmogų nuo visuomenės, kuri verčia jį suvienodėti su visais likusiais. A. Camus grožiniuose kūriniuose juntamas gyvenimo džiaugsmo kupinas žmogiškosios egzistencijos teigimas. Sąmonei susidūrus su absurdiškumu, žmogus pajunta savo egzistenciją. A. Camus mano, kad absurdą gali paneigti maištas, o jis įmanomas tada, kai žmogus sąmoningai jaučia kiekvieno savo būties momento grožį. Absurdo patirtis neatima iš žmogaus gyvenimo, bet priešingai, grąžina jam gyvenimą, praturtintą pojūčių skoniu, gyvenimo meile. Protestas prieš absurdą yra pati geriausia ir žmogiškiausia elgsena. Daroma išvada, kad A. Camus etika propaguoja taurią užuojautą ir solidarumą, gina pasišventimo kitiems ir atsakingumo už kitus idėją, žmogiškąjį orumą, laisvės gerbimą.
Antonijas Gramšis ir pasaulėžiūros tyrinėjimo principai
Authors: Genzelis Bronislovas
Published: January 2019

Straipsnyje pristatoma italų visuomeninio politinio veikėjo ir filosofo Antonijaus Gramscio (1891–1937) gyvenimo ir kūrybos svarbiausi bruožai. Teigiama, kad A. Gramscis nagrinėjo pasaulėžiūrą italų visuomenės sąmonės kontekste. Jis rėmėsi K. Marxo, A. Croce‘s, kai kurių kitų neohėgelizmo atstovų idėjomis. Filosofas teigė, kad kiekviena filosofinė sistema atspindi savo epochos lūkesčius ir interesus. Jis kritikavo vulgarųjį sociologizmą ir dogmatizmą. A. Gramscis pabrėžė, kad analizuodami mąstytojo indėlį į visuomeninės nuomonės susiformavimą, turime nustatyti jo ryšį su praeities kultūra, dabartimi, bei tiksliai išsiaiškinti, ką jis iš tikrųjų galvojo vienu ar kitu klausimu ir ką mes manome apie jo pažiūras. Filosofas nagrinėjo kritikos metodą, pabrėžė kritikos pagrįstumą: jo teigimu, kritikuojant yra būtina įsigilinti į oponentų argumentus, o galutinė ir viską apimanti kritika yra negalima.
Metodologinės visuomeninių vertybių problemos
Authors: Venskevičius Stasys
Published: January 2019

Apžvelgiamas tarpinstitucinis simpoziumas, surengtas 1969 m. lapkričio 19 d. Vilniaus universitete. Jame buvo perskaityti 22 pranešimai, kuriuose nagrinėjamos metodologinės socialinių vertybių problemos. A. Lozuraitis nagrinėjo socialinio pažinimo ir socialinio vertinimo santykį, K. Stoškus – vertybinius santykius ir vertinimo formas, N. Nikolajeva – vertinimo ir intereso santykį, B. Kuzmickas – asmenybės vertybes ir jos asocialumo problemą, Z. Morkūnas – visuomeninių procesų valdymo teoriją, J. Karosas – socialistinės ideologijos vertybes ir visuomeninę praktiką, A. Katalynas – estetikos ir vertybių teorijos sąlyčio klausimus.
Gamybinė moters veikla ir šeima
Authors: Solovjovas Nikolajus
Published: January 2019

Apžvelgiamas 1969 m. liepos 21–24 dienomis Minske vykęs tarprespublikinis sociologų simpoziumas, kurį surengė tarybinių sociologų asociacijos šeimos tyrinėjimų komitetas, Baltarusijos TSR Valstybinis universitetas. Veikė šeimos sociologijos ir šeimos ekonominių-demografinių problemų bei moters užimtumo sekcijos. Sociologai, sprendžiantys buities, santuokos ir šeimos problemas, didžiausią dėmesį skyrė dviejų visuomeninių moters vaidmenų – motinos ir darbininkės – problemai. Pranešimus skaitė I. Lušickis, S. Laptenka, A. Charčevas, D. Valentojus, N. Jurkevičius, Z. Jankova, S. Golodas, A. Loginovas, P. Kiseliova ir kiti.
Tikrovės procesų dėsningumo dialektinio supratimo specifika [V. Radvilavičius. Dialektinis tikrovės procesų dėsningumo supratimas ir jo metodologinė reikšmė. [Kand. disert. V., 1969]
Authors: Jackūnas Žibartas
Published: January 2019

1969 m. birželio 10 d. V. Radvilavičius apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją „Dialektinis tikrovės procesų dėsningumo supratimas ir jo metodologinė reikšmė“. Oficialieji oponentai: filosofijos mokslų daktaras I. Zaksas ir filosofijos mokslų kandidatas J. Minkevičius. Disertacijoje aiškinama dėsningumo kategorijos kilmė, raida, aptariamos dialektinio tikrovės procesų dėsningumo supratimo mokslinės prielaidos, metodologinė reikšmė. Parodoma materialistinės dialektikos pagrindinių principų reikšmė sprendžiant dėsningumo dialektinio supratimo specifikos klausimą.
Socialinė psichologija ir istorijos tyrinėjimai
Authors: Mulevičius Leonas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojama socialinės psichologijos samprata, jos objektas, metodai, teorinis statusas bei jos taikymo istorijos tyrimuose galimybės. Teigiama, kad tyrimo objektas yra grupinė (kolektyvinė, masinė) psichologija, kuri pasireiškia kaip bendros veiklos pagrindu atsirandantis tarpusavio psichologinis bendrumas, taip pat psichinė individo padėtis kolektyve ir jo elgesio ypatybės. Socialinės psichologijos objekto turinį arba jos kategorijas sudaro reikmės, interesai, jausmai, nuotaikos, įpročiai, papročiai, tradicijos, mados, susižavėjimai, įsitikinimai, valia, visuomeninė nuomonė. Socialinė psichologija labiau už ideologiją priklauso nuo ekonominių-socialinių sąlygų, todėl ji judresnė, joje stipriau pasireiškia stichiniai elementai. Ideologija, mokslas ir socialinė psichologija atspindi tam tikros epochos visuomenės sąmonę. Socialinės psichologijos uždaviniai yra susiję pirmiausia su priežastingumo istorijoje supratimu, taip pat su visuomenės struktūrine analize. Daroma išvada, kad socialinės psichologijos problemų sprendimas istorijos tyrimuose padeda objektyviau atskleisti visuomenės vystymosi dėsningumus, spręsti bendrus istorijos metodologijos klausimus.
Apie dabartinės tarybinės šeimos sąvokos apibrėžimą
Authors: Solovjovas Nikolajus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama sociologinė šeimos samprata. Aptariami šeimos santykių aspektai, didžiausią dėmesį skiriant klausimams apie šeimos gyvenimo ryšį su visuomenine gamyba bei visuomenės gyvenimo atgaminimu ir apie šeimą apibūdinančių santykių komplekso dialektinę analizę. Skiriami socialiniai-biologiniai šeimos santykiai, namų ūkio ir vartojimo, teisiniai, doroviniai, estetiniai, psichologiniai santykiai šeimoje. Pagrindinėmis šeimos funkcijomis laikomos žmonių giminės atgaminimo, namų ūkio bei vartojimo ir kultūrinė-auklėjamoji. Straipsnyje pateikiamas dabartinės tarybinės šeimos apibrėžimas: šeima – tai mažas socialinis bendrą biudžetą turintis visuomenės narvelis, socialistinės buities organizavimo ir socializavimo forma, pagrįsta laisva ir lygiateisiška sutuoktinių sąjunga bei giminystės ryšiais, t. y. santykiais tarp žmonos ir vyro, vaikų ir tėvų, brolių ir seserų ir panašiai.
Istorijos filosofija. Įvadas (ištraukos)
Authors: Hegel Georg Wilhelm Friedrich
Published: January 2019

Veikalo „Istorijos filosofija“ ištraukose nagrinėjama, kas yra istorijos filosofija, jos objektas bei svarbiausi principai. Teigiama, kad istorijos filosofija yra istorijos apmąstymas. Protas valdo pasaulį, todėl pasaulio istorijos eiga yra protinga. Pasaulio istorija rutuliojasi dvasios sferoje, todėl istorijos filosofija turi išdėstyti: abstraktų dvasios esmės apibrėžimą; kokiomis priemonėm dvasia realizuoja savo idėją; formą, kurią įgauna visiškai realizuota dvasia būtyje – valstybę. Dvasios substancija, dvasios esmė yra laisvė. Dvasinio pasaulio tikslas (galutinis pasaulio tikslas) yra dvasios sąmonė apie savo laisvę ir kartu dvasios laisvės tikrovė apskritai. Jei laisvė kaip tokia yra pirmiausia vidinė sąvoka, tai priemonės, priešingai, yra kažkas išorinio, tai, kas reiškiasi, kas istorijoje betarpiškai vyksta ir yra matoma. Valstybė šiuo požiūriu yra tik tada gerai sutvarkyta ir pati savyje stipri, jei ji savo bendrą tikslą jungia su privačiais piliečių interesais, jei vienas tikslas suranda savo patenkinimą ir įgyvendinimą kitame. Didieji žmonės istorijoje yra tie, kurių asmeniniai privatūs tikslai turi substancinį pradą, išreiškiantį pasaulinės dvasios valią.
V. Leninas apie konstruktyvų pažinimo proceso pobūdį
Authors: Meškauskas Eugenijus
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos V. Lenino pažinimo teorijos idėjos, ypač jo atspindėjimo teorija. Teigiama, kad pažintiniai mąstymo proceso rezultatai dialektinio materializmo požiūriu yra ypatingi tikrovės atspindžiai. Savo visuomeniniu-istoriniu pobūdžiu jie kokybiškai skiriasi nuo grynai individualių ir struktūriškai pastovių jutiminių atspindžių. Tikrovės atspindėjimas čia peržengia siaurus individo sąmonės rėmus ir virsta nepabaigiamu kūrybiniu tikrovės protinio rekonstravimo procesu su istoriškai keičiamais konstravimo principais, pasirenkamais, remiantis šio proceso pažangos poreikiais ir praktinio tikrovės įsisavinimo galimybėmis. Mokslinės teorijos yra žmogaus kuriami idealūs tikrovės modeliai, atliekantieji jos atspindžių vaidmenį praktinio įsisavinimo rėmuose. Praktika yra objektyvus pažinimo proceso rezultatų teisingumo kriterijus. Daroma išvada, kad išryškindamas konstruktyvų pažinimo proceso pobūdį, V. Leninas praturtino materialistinę tikrovės atspindėjimo teoriją.
Substancijos problema (Skaitant V. Lenino „Filosofijos sąsiuvinius")
Authors: Batiščevas Henrikas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama substancijos sąvoka, aptariamos jos subjektyvistinė, objektyvistinė ir dialektinė sampratos. Teigiama, kad filosofinio subjektyvizmo požiūriu, subjektas pats sau yra substancija, nereikalaujantis jokio kito, objektyvaus, substancialumo. Subjekto aktyvumas yra uždaras ir pačiame savyje randantis visų savo jėgų, sprendimų ir tikslų šaltinį. Filosofinis objektyvizmas tikrąja substancija laiko objektų pasaulį. Žmogaus aktyvumas turi iš anksto nustatytus rėmus, kurie patikimai reguliuoja ir nukreipia žmogaus veiklą ir gyvenimą. Dialektika yra substancialumo tapimo, substancijos ir subjekto abipusio atvirumo dialektika. Žmogus tampa vis labiau substancialus, įsisavindamas gamtą ir kultūrinę-istorinę kūrybą, sukurdamas iš principo naujas galimybes. Substancialumas yra nuolatinė tėkmė, jo tapimo subjektu dialektinis procesas, laisvės galimybių kūrimo procesas.
Nauji katalikiškosios mokslo interpretacijos bruožai
Authors: Garadža Vitalijus
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjami neotomistinės mokslo interpretacijos svarbiausi bruožai. Ši interpretacija remiasi tomistiniu mokymu apie tikėjimo ir proto harmoniją. Pasak jo, filosofija (mokslas) sugeba patvirtinti ir įrodyti religijos teiginį, jog Dievas egzistuoja. Mokslas teologiškai interpretuojamas remiantis mokymu apie būties analogiją ir atitinkamais Dievo buvimo įrodymais bei teigiant principinį mokslinio pažinimo ribotumą. Neotomistai mokslą vertina todėl, kad jis žmogaus mintį gali atvesti prie Dievo. Vatikano II susirinkimas pasižymėjo bandymais bažnyčią priartinti prie šiuolaikinio pasaulio, bet mokslo ir religijos santykio koncepcija liko ta pati, nors pasikeitė mokslo vertinimas: pripažinta didesnė mokslo reikšmė tiesos pažinimo procese ir socialiniame gyvenime, realistiškiau apibrėžtas mokslo savarankiškumas ir jo visapusiška kontrolė, palankiai žiūrima į mokslo pažangą.
J. Jablonskio santykiai su bažnyčia ir religija
Authors: Piročkinas Arnoldas
Published: January 2019

Straipsnyje pateikiama faktų, iliustruojančių žymaus lietuvių kalbininko J. Jablonskio (1860–1930) santykius su Katalikų bažnyčia ir religija apskritai. Jis, kaip ir daugelis XIX a. pabaigos – XX a. pradžios lietuvių liberaliosios inteligentijos atstovų, aktyviai dalyvavo lietuvių tautiniame judėjime bei patyrė konservatyvios lietuvių katalikų dvasininkijos atstovų išpuolių. Šie negalėjo susitaikyti su tuo, kad J. Jablonskis atmetė Katalikų bažnyčios principus, kritikavo jos dogmas bei propagavo racionalizmą, vienodai vertino visas religijas. Religinių vadovėlių recenzijose jis kėlė nedialektišką, metafizišką bažnyčios požiūrį į nusikaltimą, prieštaringą aiškinimą apie pomirtinį sielos gyvenimą ir Dievo teismą, kritikavo šiuose vadovėliuose taikomą pasenusį klausimų-atsakymų metodą. Autorius konstatuoja J. Jablonskio pažiūrų į religiją prieštaringumą: jis atsisakė paklusti bažnyčios reikalavimams, reiškė simpatijas ateistų principams, bet, kita vertus, turėjo tam tikrų iliuzijų dėl religijos auklėjamosios reikšmės mokykloje, mėgino keliais atvejais ginti dvasininkiją nuo teisingos kritikos.
Tikėjimo ir proto santykis Dekarto filosofijoje
Authors: Gaidamavičienė Irena
Published: January 2019

Straipsnyje teigiama, kad tikėjimo ir proto santykio problema buvo aktuali ne tik XVIII amžiuje – šios problemos sprendimo būdai panaudojami ir XX a. kovojant su dogmatizmu (ypač antikomunistinių koncepcijų). R. Descartesas tikėjimą aiškino kaip Dievo malonės apraišką, kuri sąlygoja vadinamąją dvasios valią, suaktyvinančią supratimo arba dvasios laisvės pojūtį. Dvasios laisvė – tai formali nepriklausomybė nuo Dievo malonės, nes ji reiškia individo aktyvumo galimybę, taip pat ir jo gebėjimą atsidėkoti Dievui. Ši laisvė realizuojama pasirinkimu, kuris prasmingas tik tada, kai yra grindžiamas protu. Žmogui yra įgimtas tik formalus protas, pasireiškiantis aiškumo arba akivaizdumo noru. Remdamasis gamtamoksliniu žinojimu, R. Descartesas parodė teologijos racionalaus pagrindimo negalimumą. Šis principas sąlygojo teologijos nesavarankiškumo pripažinimą. R. Descartes’o esminis nuopelnas šioje srityje yra tai, jog jis atskyrė filosofijos ir teologijos svarstymų objektą atmesdamas dvejopos tiesos teoriją – tiesa yra viena. Dievo apologija R. Descartes’o filosofijoje faktiškai yra būdas žmogaus proto didybei atskleisti.
Darbininkų darbo intensyvumo sociologinis tyrinėjimas
Authors: Damidavičius Matas
Published: January 2019

Straipsnyje teigiama, kad darbininkų nuovargio sociologinis tyrimas yra paprastas darbo intensyvumo matavimo metodas. Greta psichofiziologinių darbo intensyvumo matavimo metodų jį galima plačiai taikyti įmonėse, normuojant darbą ir sprendžiant kitus darbo sąlygų gerinimo klausimus. Straipsnyje remiamasi VU Sociologinių tyrimų laboratorijos darbuotojų 1968 metais atliktos dešimties lengvosios pramonės įmonių darbininkų apklausos duomenimis. Tyrimai parodė, kad subjektyvus nuovargio rodiklis (paties darbininko vertinimu) iš esmės sutapo su objektyviais nuovargio rodikliais, apskaičiuotais psichofiziologiniais metodais. Lytis ir amžius veikia darbininkų nuovargį ir todėl diferencijuoja darbininkų darbo sąlygas. Atlikdamos vienodą su vyrais darbą moterys labiau nuvargsta, vadinasi, jų darbas reliatyviai yra intensyvesnis. Darbininkų nuovargiui turi įtakos ir visas gamybos sąlygų kompleksas: darbo sunkumas, higieninės sąlygos, santykiai kolektyve, normų įvykdymo sunkumas, darbo ritmingumas ir kita. Didžiausią įtaką nuovargiui turi darbo sunkumas ir higieninės sąlygos, mažesnę – likusios sąlygos.
Dar vienas filosofijos daktaras
Authors: Škliarskaitė Feiga
Published: January 2019

Publikacijoje aptariama Naumo Ickovičiaus monografija „Reliatyvumo kategorijos ir jos tarpusavio santykio su absoliutumo kategorija klausimu“, kuri buvo pristatyta ginti kaip filosofijos mokslų daktaro disertacija. Turėdamas galvoje milžinišką absoliutumo ir santykinumo kategorijų vaidmenį pažinime ir praktinėje žmonių veikloje, disertacijos autorius kai kuriuos esmingiausius šių kategorijų bruožus bandė išaiškinti, remdamasis šiuolaikinės fizikos laimėjimais. Autorius pabrėžia, kad „reliatyvus“ pirmiausia reiškia priklausymą nuo išorinių sąlygų, išorinio fono, nuo ryšių ir sąveikos su išorine aplinka. Didelį dėmesį autorius skiria tarpusavio sąveikos problemai, duodamas kruopščią ir originalią šios kategorijos analizę.
Pratarmė
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Vilniuje 1971 m. kovo 5–6 dienomis buvo suorganizuota pirmoji tarprespublikinė mokslinė konferencija filosofijos ir visuomeninės minties istorijos Lietuvoje klausimams nagrinėti. Konferencijos data pasirinkta savotiško jubiliejaus – filosoiijos mokslo Lietuvos mokyklose 400-ųjų metinių proga. Konferencijoje buvo perskaityti 34 pranešimai. Be Lietuvos filosofų, konferencijoje dalyvavo svečių iš Maskvos, Minsko, Kijevo ir Lvovo. Rusų, baltarusių ir ukrainiečių filosofų tyrimai yra metodologiškai vertingi analizuojant Lietuvos filosofinės minties raidą. Savo ruožtu, lietuvių filosofų nuveikti darbai šioje srityje padeda tirti baltarusių bei ukrainiečių praeities filosofiją. Abipusės tyrimų reikšmės bei nacionalinių atskiros tautos filosofijos istorijos bruožų nušvietimui buvo skirtas ne vienas pranešimas.
400 metų filosofijos mokslui Lietuvos mokyklose
Authors: Plečkaitis Romanas
Published: January 2019

Pranešimas skirtas filosofijos pradžios Lietuvoje nustatymui. Remiantis išlikusiais šaltiniais, 1571 metai laikomi filosofijos mokslų pradžia Lietuvos mokyklose. Teigiama, kad filosofija mūsų krašte atsirado feodalizmo laikotarpiu. Su filosofija pirmiausia susipažino tie Lietuvos bajorų sūnūs, kurie, nesant Lietuvoje aukštosios mokyklos, studijavo Centrinės ir Vakarų Europos universitetuose. Filosofijos mokslo atsiradimo Lietuvoje priežasčių reikia ieškoti tuometiniuose visuomeniniuose santykiuose. Vakarų Europoje kilęs reformacijos judėjimas, savo esme nukreiptas prieš feodalinį išnaudojimą bei Katalikų bažnyčią, rado atgarsį ir Lietuvoje. 1571 m. Vilniaus jėzuitų kolegijoje buvo įsteigtos filosofijos studijos – trejų metų filosofijos kursas. Filosofija mūsų krašto mokyklose atsirado kaip scholastinė filosofija, su visomis jos ydomis ir trūkumais. Vadovaujantis dialektine metodologija, reikia scholastinėje filosofijoje ieškoti problemų, turinčių realią reikšmę. Lietuvos mokyklose dėstoma logika buvo aukšto lygio: joje randame dabartinės logikos užuomazgų – teiginių logikos, loginių klasių, modalinės logikos, loginės sekos teorijos, semiotikos ir loginės semantikos problemų.
Lietuvos ir Baltarusijos filosofijos istorijos metodologijos problemos
Authors: Serbenta V.
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamas mokslinio filosofijos istorijos tyrimo teorinių ir metodologinių principų, suformuluotų marksizmo-leninizmo pradininkų veikaluose, taikymas Baltarusijos ir Lietuvos filosofijos istorijos tyrimuose. Teigiama, kad remiantis šiais principais, reikia išnagrinėti nuo seniausių laikų išlikusius Baltarusijos ir Lietuvos rašytinius šaltinius ir įvairių mąstytojų kūrybą, kad būtų galima atkurti minties istoriją, jos vystymosi bendrus ir specifinius dėsningumus. Gimininės ir gentinės santvarkos religija savo demokratiškumu nebepatenkino besiformuojančios viešpataujančios feodalų klasės interesų ir buvo pakeista krikščionybe (Baltarusijoje – X a., o Lietuvoje – keturiais amžiais vėliau). Baltarusijos ir Lietuvos istorikai turėtų metodologiškai teisingai išspręsti tokį klausimą, kaip ištirti daugiau kaip 200 knygų, kurios buvo išleistos nuo knygų spausdinimo pradžios (XV a.) ir kurios buvo paplitusios visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Teigiama, kad filosofijos istorikai pasielgtų neteisingai, apeidami šioje literatūroje išdėstytas filosofines idėjas, atspindinčias tomistų, škotistų, realistų, nominalistų, averoistų, mistikų ir kitų krypčių tarpusavio kovas.