bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
A scalable assembly-free variable selection algorithm for biomarker discovery from metagenomes
Authors: Gkanogiannis Anestis , Gazut Stéphane , Salanoubat Marcel , Kanj Sawsan , Brüls Thomas
Published: August 2016

Background

Metagenomics holds great promises for deepening our knowledge of key bacterial driven processes, but metagenome assembly remains problematic, typically resulting in representation biases and discarding significant amounts of non-redundant sequence information. In order to alleviate constraints assembly can impose on downstream analyses, and/or to increase the fraction of raw reads assembled via targeted assemblies relying on pre-assembly binning steps, we developed a set of binning modules and evaluated their combination in a new “assembly-free” binning protocol.

Results

We describe a scalable multi-tiered binning algorithm that combines frequency and compositional features to cluster unassembled reads, and demonstrate i) significant runtime performance gains of the developed modules against state of the art software, obtained through parallelization and the efficient use of large lock-free concurrent hash maps, ii) its relevance for clustering unassembled reads from high complexity (e.g., harboring 700 distinct genomes) samples, iii) its relevance to experimental setups involving multiple samples, through a use case consisting in the “de novo” identification of sequences from a target genome (e.g., a pathogenic strain) segregating at low levels in a cohort of 50 complex microbiomes (harboring 100 distinct genomes each), in the background of closely related strains and the absence of reference genomes, iv) its ability to correctly identify clusters of sequences from the E. coli O104:H4 genome as the most strongly correlated to the infection status in 53 microbiomes sampled from the 2011 STEC outbreak in Germany, and to accurately cluster contigs of this pathogenic strain from a cross-assembly of these 53 microbiomes.

Conclusions

We present a set of sequence clustering (“binning”) modules and their application to biomarker (e.g., genomes of pathogenic organisms) discovery from large synthetic and real metagenomics datasets. Initially designed for the “assembly-free” analysis of individual metagenomic samples, we demonstrate their extension to setups involving multiple samples via the usage of the “alignment-free” d2S statistic to relate clusters across samples, and illustrate how the clustering modules can otherwise be leveraged for de novo “pre-assembly” tasks by segregating sequences into biologically meaningful partitions.
Unrepaired Tetralogy of Fallot-related Pathophysiologic Changes Reduce Systemic Clearance of Etomidate in Children
Authors: Shen Yang , Cai Mei-Hua , Ji Wei , Bai Jie , Huang Yue , Sun Ying , Lin Lin , Niu Jing , Zhang Ma-Zhong
Published: August 2016

BACKGROUND:

Pathophysiologic changes in children with congenital heart disease may alter the effect of drugs by influencing the pharmacokinetics (PK). Considering the limited literature that describes the PK of etomidate in pediatric patients, especially in those with tetralogy of Fallot (TOF), our aim was to characterize the PK of etomidate and explore the effects of TOF.

METHODS:

Twenty-nine pediatric patients (15 with TOF and 14 with normal cardiac anatomy) scheduled to undergo elective surgery under general anesthesia were recruited in the study. All children received etomidate 60 μg/kg/min intravenously until a bispectral index of ≤50 was reached for 5 seconds during anesthesia induction. Arterial blood samples were drawn and analyzed. Population analysis was performed by using NONMEM to define PK characteristics. The estimates were standardized to a 70-kg adult using a per-kilogram model.

RESULTS:

Data consisting of 244 samples from 29 children with a mean age of 236 days (range, 86–360 days) were used, including a TOF group with a mean age of 250 days (range, 165–360 days) and a normal cardiac anatomy group with a mean age of 221 days (range, 86–360 days). A 3-compartment disposition model was best fitted to describe the PK of etomidate. The introduction of TOF as a covariate for systemic clearance (Cl1) improved the model and resulted in a significant reduction of objective function (Δobjective function = −7.33; P = .0068), which means that TOF was a significant covariate of Cl1, and the etomidate Cl1 in children with TOF (1.67 × (weight [WT]/70 kg) L/min) was lower than those with normal cardiac anatomy (2.28 × (WT/70 kg) L/min). Other PK parameter values were as follows: V1 = 8.05 × (WT/70 kg) L; V2 = 13.7 × (WT/70 kg) L; V3 = 41.3 × (WT/70 kg) L; Cl2 = 3.35 × (WT/70 kg) L/min; Cl3 = 0.563 × (WT/70 kg) L/min.

CONCLUSIONS:

A decreased systemic clearance for etomidate in children with TOF resulted in a lower required infusion rate and variation with time to achieve the same plasma concentration and maintain an equivalent target concentration or have longer sedation and recovery times after bolus or continuous infusion than normal children.
Early applications of granulocyte colony-stimulating factor (G-CSF) can stabilize the blood-optic nerve barrier and further ameliorate optic nerve inflammation in a rat model of anterior ischemic optic neuropathy (rAION)
Authors: Wen Yao-Tseng , Huang Tzu-Lun , Huang Sung-Ping , Chang Chung-Hsing , Tsai Rong-Kung
Published: August 2016

Granulocyte colony-stimulating factor (G-CSF) was reported to have a neuroprotective effect in a rat model of anterior ischemic optic neuropathy (rAION). However, the therapeutic window and anti-inflammatory effects of G-CSF in a rAION model have yet to be elucidated. Thus, this study aimed to determine the therapeutic window of G-CSF and investigate the mechanisms of G-CSF via regulation of optic nerve (ON) inflammation in a rAION model. Rats were treated with G-CSF on day 0, 1, 2, and 7 post-rAION induction for 5 consecutive days, and a control group were treated with PBS. Visual function was assessed by flash visual evoked potentials at 4 weeks post-rAION induction. The survival rate and apoptosis of retinal ganglion cells were determined by FluoroGold labeling and TUNEL assay. ON inflammation was evaluated by staining of ED1 and Iba1, and ON vascular permeability was determined by Evans blue extravasation. The type of macrophage polarization was evaluated using qRT-PCR. The protein levels of TNF-α and IL-1β were analyzed by Western blotting. A therapeutic window during which G-CSF could rescue visual function and retinal ganglion cell survival was demonstrated at day 0 and day 1 post-infarct. Macrophage infiltration was reduced by 3.1- and 1.6-fold by G-CSF treatment starting on day 0 and 1 post-rAION induction, respectively, compared with the PBS-treated group (p<0.05). This was compatible with 3.3- and 1.7-fold reductions in ON vascular permeability after G-CSF treatment compared with PBS treatment (p<0.05). Microglial activation was increased by 3.8- and 3.2-fold in the early G-CSF-treated group compared with the PBS-treated group (p<0.05). Immediate treatment with G-CSF also induced M2 microglia/macrophage activation. The cytokine levels were lower in the group that received immediate G-CSF treatment compared to those in the later G-CSF treatment group (p<0.05). Early treatment with G-CSF stabilized the blood-ON barrier to reduce macrophage infiltration and induced M2 microglia/macrophage polarization to decrease the expressions of pro-inflammatory cytokines in this rAION model.
The Hidden Curriculum as a Mechanism of Reproducing Gender Stereotypes in the Communicative Environment of The University
Authors: Шишлова  , Shishlova E.
Published: August 2016

The article discusses the concept of the hidden curriculum in terms of its institutional and communicative aspects. It deals with the reasons for the sustainability of gender stereotypes in the communicative environment of the university. The main mechanism of reproducing gender stereotypes and values is believed to be the social context of an educational organization. It is characterized by a level of teacher’s communicative competence. The article analyzes the characteristics of teacher’s verbal and non-verbal behavior and their impacts on the processes of gender socialization and identification of modern students. The transformation of gender relations is seen as an objective and global process caused by progressive socio-economic changes, whose influence on education requires careful analysis.
MicroRNA Theranostics in Prostate Cancer Precision Medicine
Authors: Matin Farhana , Jeet Varinder , Clements Judith A , Yousef George M , Batra Jyotsna
Published: August 2016

BACKGROUND

Prostate cancer is the second most frequently diagnosed cancer in men worldwide. Theranostics, a combination of diagnostics and therapeutics, is an emerging concept in the field of precision medicine, and microRNAs (miRNAs) are predictive pioneers in this area.

CONTENT

miRNAs are small endogenous noncoding RNA molecules that regulate gene expression posttranscriptionally by targeting messenger RNAs. More than 60% of all protein coding genes are controlled by miRNAs, which makes them powerful regulators of the different cellular processes involved in the pathogenesis of various types of cancer, including prostate cancer. Growing evidence indicates the differential expression of miRNAs in tumor tissues. In addition, miRNAs in body fluids, known as circulating miRNAs, are present in remarkably stable forms and their alteration in prostate cancer has been well documented. Circulating miRNAs are known to originate from tumor tissues, thereby enabling intercellular communication via carriers to promote tumorigenesis and malignancy. In addition, fueled by recent advances, the use of miRNA-based anticancer therapies has been proposed with the onset of early phase clinical trials to assess the therapeutic efficacy of miRNAs.

In this review, we summarize the theranostic utility of miRNAs and outline their diagnostic and prognostic potential in prostate cancer. In addition, we discuss the current detection methodologies and emerging innovative strategies for the detection of miRNAs in body fluids and tumor tissues in the clinical setting. We also provide insight into the current and future therapeutic potential of miRNAs in prostate cancer.
Antibiotics on incidence of infection in neonates with meconium-stained amniotic fluid
Authors: Kosim M. Sholeh , Noerpramana N. P. , Aminullah Asril , Hadisaputro Suharyo
Published: August 2016

Background The effectiveness of antibiotics for preventinginfection in neonates with meconium-stained amniotic fluid(MSAF) remains unclear. Not all neonates with MSAF developmeconium aspiration syndrome (MAS) or neonatal infection.Furthermore, neonatal infection diagnosis may be difficult dueto lack of symptoms. As such, clinical manifestations, laboratoryresults, and infection markers are important for diagnosis.Objective To evaluate antibiotic use on the incidence ofinfectionin neonates with MSAF.Methods This double-blind randomized controlled clinical trialwas performed at Dr. Kariadi Hospital, Semarang, Indonesia fromOctober 2009 to March 2010. Subjects were newborns with MSAFwho were diagnosed by two observers (Kappa test intraobserveragreement was 0.74) and with feces metabolites found in theiramniotic fluid. Sixty-nine newborns were divided into groups Iand II, comprised of 35 and 34 subjects, respectively. Group Isubjects (control group) were not given antibiotics, while groupII subjects (treatment group) were given combination antibioticsof ampicillin (50 mg;kg BW) and gentamicin (8 mg;kg BW), assingle doses. Neonatal infection diagnosis was based on clinicalmanifestations, laboratory results (leucocyte count, blood culture,and I: T ratio), and the following infection markers: procalcitonin(PCT), interleukin-6 (IL-6), tumor necrosis tumor-a (TNF-a),and C-reactive protein (CRP). Chi-square and Fischer's exacttests were used for statistical analyses.Results We found no significant differences in the incidence ofneonatal infection between those who received and those whodid not receive antibiotics, based on clinical manifestations, thefirst and second examination of laboratory marker (P=0.53),examinations of CRP, IL-6, TNF-a, and PCT either as singlemarkers or combinations of 2, 3, or 4 markers (P> 0.05) , as wellas mortality rate (P=0.30).Conclusion There is no significant difference in the incidenceof infection in neonates with MSAF who received prophylactic antibiotics compared to those who did not receive antibiotics.
Der beteiligte Unbeteiligte. Wie vermittelnde Dritte Konflikte transformieren
Authors: Heck Justus
Published: August 2016

Mithilfe des Begriffs des „beteiligten Unbeteiligten“ gehe ich der von Simmel aufgeworfenen Frage nach, welchen Unterschied der Vermittler für die Streitdyade macht. In der Soziologie des Dritten, der systemtheoretischen Konfliktforschung und der Mediationsforschung fehlen bisher Studien, die die Vermittlung durch anwesende, neutrale Dritte als eigenlogischen Prozess beschreiben: Entweder vernachlässigt man ihn bei der Analyse oder aber man führt zu viel auf seine Techniken zurück. Vermittelt wird aber nicht bloß in formalisierten Verfahren wie der Mediation, sondern jedermann tut dies situativ-okkasionell. Viele Organisationsrollen fordern zudem eine wiederholte, aber latente Vermittlung. Ziel ist, für diese Vermittlerrollen Simmels Versachlichungsthese konflikt- und interaktionssoziologisch zu respezifizieren. Dafür markiere ich das Bezugsproblem jeder Konfliktbearbeitung – die Ausdifferenzierung des Konflikts – und zeige im zweiten Teil, wie der nahezu unbeteiligte Vermittler allein durch seine Anwesenheit die Parteien zur Selbstdisziplinierung anhält. Im dritten Teil adressiere ich, wie seine Beteiligung interaktionstypische Konfliktintensivierungen einhegt und Kommunikation über den Konflikt anlaufen lässt, die Beziehungs- und Machtkonfliktkommunikation in charakteristischer Weise transformiert: Malt der Dritte etwa die Folgekosten von Unnachgiebigkeit aus, ist das eine Warnung und keine Drohung. So entstehen günstige Bedingungen für ein Identitätsmanagement der Parteien, wiewohl eine Beteiligung Dritter neue Risiken schafft.
Antiarrhythmic Drug Therapy to Avoid Implantable Cardioverter Defibrillator Shocks
Authors: Abboud Jaber ,   St. Josefs-Hospital, Wiesbaden, Germany, Ehrlich Joachim R ,   St. Josefs-Hospital, Wiesbaden, Germany
Published: August 2016

Implantable cardioverter defibrillators (ICDs) are effective in the prevention of arrhythmic sudden cardiac death. Many patients receiving an ICD are affected by heart failure and are at risk of ventricular arrhythmias, which may lead to appropriate shocks. On the other hand, in this population the incidence of atrial fibrillation, giving rise to inappropriate ICD shocks, is high. Accordingly, ICD discharges occur frequently and many patients with an ICD will need concomitant antiarrhythmic drug therapy to avoid or reduce the frequency of shocks. Therapeutic agents such as β-blockers, class I or class III antiarrhythmic drugs effectively suppress arrhythmias, but may have side-effects. Some drugs could eventually influence the function of ICDs by altering defibrillation or pacing threshold. Few prospective randomised trials are available, but current data suggest that amiodarone is most effective for prevention of appropriate or inappropriate ICD shocks. This review article summarises current knowledge regarding the antiarrhythmic management of patients with ICDs.
Reduction of Fluoroscopy Time and Radiation Dosage During Catheter Ablation for Atrial Fibrillation
Authors: Yamagata Kenichiro ,   Institute for Clinical and Experimental Medicine (IKEM), Prague, Czech Republic, Aldhoon Bashar ,   Institute for Clinical and Experimental Medicine (IKEM), Prague, Czech Republic, Kautzner Josef ,   Institute for Clinical and Experimental Medicine (IKEM), Prague, Czech Republic
Published: August 2016

Radiofrequency catheter ablation has become the treatment of choice for atrial fibrillation (AF) that does not respond to antiarrhythmic drug therapy. During the procedure, fluoroscopy imaging is still considered essential to visualise catheters in real-time. However, radiation is often ignored by physicians since it is invisible and the long-term risks are underestimated. In this respect, it must be emphasised that radiation exposure has various potentially harmful effects, such as acute skin injury, malignancies and genetic disease, both to patients and physicians. For this reason, every electrophysiologist should be aware of the problem and should learn how to decrease radiation exposure by both changing the setting of the system and using complementary imaging technologies. In this review, we aim to discuss the basics of X-ray exposure and suggest practical instructions for how to reduce radiation dosage during AF ablation procedures.
Anatomical Substrates and Ablation of Reentrant Atrial and Ventricular Tachycardias in Repaired Congenital Heart Disease
Authors: Brouwer Charlotte ,   Department of Cardiology, Leiden University Medical Centre, The Netherlands, Hazekamp Mark G ,   Department of Cardiothoracic Surgery, Leiden University Medical Centre, The Netherlands, Zeppenfeld Katja ,   Department of Cardiology, Leiden University Medical Centre, The Netherlands
Published: August 2016

Advances in surgical repair techniques for various types of congenital heart disease have improved survival into adulthood over the past decades, thus exposing these patients to a high risk of atrial and ventricular arrhythmias later in life. These arrhythmias arise from complex arrhythmogenic substrates. Substrate formation may depend on both pathological myocardial remodelling and variable anatomical boundaries, determined by the type and timing of prior corrective surgery. Accordingly, arrhythmogenic substrates after repair have changed as a result of evolving surgical techniques. Radiofrequency catheter ablation offers an important therapeutic option but remains challenging due to the variable anatomy, surgically created obstacles and the complex arrhythmogenic substrates. Recent technical developments including electroanatomical mapping and image integration for delineating the anatomy facilitate complex catheter ablation procedures. The purpose of this review is to provide an update on the changing anatomical arrhythmogenic substrates and their potential impact on catheter ablation in patients with repaired congenital heart disease and tachyarrhythmias.
Immunomodulatory effects of anti-microbial peptides
Authors: Otvos Jr. Laszlo
Published: August 2016

Anti-microbial peptides (AMPs) were originally thought to exert protecting actions against bacterial infection by disintegrating bacterial membranes. Upon identification of internal bacterial targets, the view changed and moved toward inhibition of prokaryote-specific biochemical processes. However, the level of none of these activities can explain the robust efficacy of some of these peptides in animal models of systemic and cutaneous infections. A rapidly growing panel of reports suggests that AMPs, now called host-defense peptides (HDPs), act through activating the immune system of the host. This includes recruitment and activation of macrophages and mast cells, inducing chemokine production and altering NF-κB signaling processes. As a result, both pro- and anti-inflammatory responses are elevated together with activation of innate and adaptive immunity mechanisms, wound healing, and apoptosis. HDPs sterilize the systemic circulation and local injury sites significantly more efficiently than pure single-endpoint in vitro microbiological or biochemical data would suggest and actively aid recovering from tissue damage after or even without bacterial infections. However, the multiple and, often opposing, immunomodulatory functions of HDPs require exceptional care in therapeutic considerations.
ŠLAPIMTAKIO STENTO ĮTAKA ŠLAPIMO TAKŲ INFEKCIJAI ANKSTYVUOJU PERIODU PACIENTUI PO INKSTO TRANSPLANTACIJOS
Authors: Dieninytė Eglė , Aleknienė Dalia , Tyla Ramūnas , Želvys Arūnas , Miglinas Marius
Published: August 2016

Reikšminiai žodžiai: inksto transplantacija, šlapimtakio stentas, šlapimo takų infekcija. Šlapimtakio stentavimas transplantacijos metu apsaugo šlapimtakio ir šlapimo pūslės anastomozę ir sumažina didžiųjų urologinių komplikacijų riziką, tačiau yra siejamas su didesniu šlapimo takų infekcijos dažniu. Šiuo tyrimu siekėme įvertinti galimus rizikos veiksnius, lemiančius šlapimo takų infekcijos išsivystymą stentuotiems pacientams ankstyvuoju potransplantaciniu laikotarpiu. Atlikto retrospektyvinio tyrimo metu į galutinę 2011–2014 metais transplantuotų inkstų recipientų analizę pateko 163 recipientai, kuriems transplantacijos metu šlapimtakyje paliktas stentas. Tiriamąją grupę sudarė 69 moterys (34 proc.) ir 94 vyrai (58 proc.). Vidutinis recipiento amžius 42,9 ± 13,3 metų. Dažniausiai lėtinės inkstų ligos galutinę stadiją lėmė lėtinis glomerulonefritas. Siekiant išsiaiškinti rizikos veiksnius, lemiančius šlapimo takų infekcijos išsivystymą, vertinta lyties, amžiaus, lėtinės inkstų ligos etiologijos, dializės trukmės, šlapimtakio stento laikymo trukmės (bendrosios, ilgesnės nei 14 ir 30 dienų) įtaka teigiamam šlapimo pasėliui po stento traukimo. Statistiškai patikimai riziką teigiamam šlapimo pasėliui didino moteriška lytis (OR = 2,4, p = 0,01) ir didesnė nei 14 dienų šlapimtakio laikymo trukmė (OR = 2,9, p = 0,05). Po šlapimtakio stento traukimo paimtuose 55 šlapimo pasėliuose buvo pastebėtas bakterijų augimas (34 proc.), 108 pasėliuose augimo bakterijų augimo nepastebėta (66 proc.). Dažniausiai identifikuoti mikroorganizmai buvo E.coli (29 proc.) ir Klebsiella pneumoniae (25 proc.). Teigiamų pasėlių grupėje antibakterinis gydymas taikytas 33 atvejais (60 proc.), 22 atvejai negydyti (40 proc.). Šlapimo takų infekcijos klinika gydytais atvejais buvo stebima N = 17 (52 proc.), negydytais – N = 3 (14 proc.). Atlikus Chi2 testą pagal Pearsono formulę gautas Chi2 = 9,96, p = 0,002 parodė, jog teigiamų pasėlių gydyta ir negydyta grupės reikšmingai skyrėsi klinikine išraiška. Logistinės regresijos metodas parodė, jog teigiamas šlapimo pasėlio rezultatas nėra rizikos veiksnys tolesnei hospitalizacijai dėl šlapimo takų infekcijos (p > 0,05). Tirtas skirtumas tarp gydytų ir negydytų atvejų teigiamo mikrobiologinio pasėlio grupėje ir tolesnės hospitalizacijos, tačiau statistiškai patikimo skirtumo tarp šių grupių taip pat nerasta (p > 0,05). Šlapimo takų infekcija po šlapimtakio stento traukimo yra dažna patologija, kuriai išsivystyti turi įtakos stento laikymo trukmė. Rutininis mikrobiologinis šlapimo pasėlis po šlapimtakio stento traukimo gali būti keičiamas bendruoju šlapimo tyrimu ir elektyviu pasėliu esant indikacijoms, tačiau galima laikytis ir dabartinės praktikos.
KLINIKINIS ATVEJIS: AR TAI KALCIFILAKSIJA?
Authors: Kurlavičius Domas , Lukaševič Diana
Published: August 2016

Kalcifilaksija arba kalceminė ureminė arteriolopatija (CUA) yra charakterizuojama kaip sisteminė arteriolių medijos kalcifikacija, dažniausiai išsivystanti pacientams, sergantiems galutinės stadijos lėtine inkstų liga. Nors tai gana reta patologija, pastaruoju metu dėl pagerėjusio ankstyvų klinikinių požymių ir rizikos veiksnių nustatymo vis dažniau laiku diagnozuojama. Kalcifilaksijos patogenezė yra nevisiškai aiški. Hiperfosfatemija, nutukimas, moteriška lytis, hiperkoaguliacinės būklės, hipoalbuminemija, medikamentų vartojimas (varfarinas, kalcio turintys fosfato surišikliai, vitamino D analogai, sisteminiai gliukokortikoidai, geležis) – rizikos veiksniai, kurie gali skatinti kalcifilaksijos vystymąsi. Klinikiniai simptomai – livedo reticularis ir/ar violetiniai skausmingi poodiniai mazgeliai, kurie gali išopėti (iki išeminių ir nekrotinių opų). Pažeidimai dažniausiai lokalizuojasi tose vietose, kur gausu riebalinio audinio: ant pilvo, sėdmenų ir šlaunų. Nėra specifinių diagnostinių laboratorinių tyrimų diagnozuoti kalcifilaksiją. Nesant kontraindikacijų, rekomenduojama opos biopsija, kurioje, esant kalcifilaksijai, pastebima arterijų okliuzija ir kalcifikacija, paneigianti vaskulito diagnozę. Kaulų skenavimas ir radiografinis mamografinis metodai yra neinvazyvūs diagnostiniai tyrimai, kurie gali padėti patikslinti diagnozę. Specifinio kalcifilaksijos gydymo nėra. Gydymas dažniausiai yra multifaktorinis ir apima įvairius metodus. Šiame straipsnyje yra pateikiamas 12 metų dėl abipusės nefrektomijos dializuojamos 66 metų pacientės klinikinis atvejis, kuriai prieš 2–3 mėnesius ant rankų ir kojų atsirado niežtinčių opelių.
DIDELIO JAUTRUMO TROPONINO PADIDĖJIMAS TARP DIALIZUOJAMŲ PACIENTŲ. VILNIAUS MIESTO KLINIKINĖS LIGONINĖS DUOMENYS
Authors: Kubiliūtė Dainora , Gruodytė Elita
Published: August 2016

Reikšminiai žodžiai: troponinas, lėtinė inkstų liga, hemodializė, ūminis koronarinis sindromas. Kardiovaskuliniai įvykiai yra viena dažniausių mirties priežasčių tarp galutinės stadijos inkstų liga sergančių pacientų ir sudaro ~ 45 proc. visų mirčių priežasčių. Tokiems pacientams ūminių koronarinių sindromų diagnostika dažniausiai yra sudėtinga, kadangi sergant lėtine inkstų liga, troponino kiekis yra padidėjęs ir nesant miokardo išemijos požymių. Darbo tikslas. Įvertinti Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Dializių poskyrio pacientų troponino kiekį, palyginti su laboratoriniais ir širdies echoskopijos rodikliais. Tyrimo medžiaga ir metodai. 2015 m. rugpjūčio mėnesį atliktas skerspjūvio tyrimas. Įtraukimo kriterijai: stabilūs, tyrimo metu ūminiu koronariniu sindromu ir ūmine infekcija nesergantys pacientai. Ištirtas 41 pacientas, iš jų 24 vyrai (57,1 proc.) ir 17 moterų (40,5 proc.), amžiaus vidurkis – 66,7 metų (SD – 13,6 metų). Analizuoti kraujo tyrimai: hemoglobino kiekis, troponino, kreatinino, šlapalo, elektrolitų, C reaktyvaus baltymo koncentracija kraujo serume. Širdies struktūriniam pažeidimui įvertinti naudoti per pastaruosius metus atliktos širdies echoskopijos duomenys. Vertintas troponino kiekio kraujo serume ryšys su kraujo rodikliais ir širdies struktūriniu pažeidimu. Rezultatai. Ištirtų dializuojamų pacientų vidutinis troponino kiekis kraujo serume 87,9 ng/l (SD – 66,1 ng/ml). Analizuojant troponino kiekio sąsajas su dializuojamų pacientų amžiumi, hemodializės trukme, laboratoriniais rodikliais, širdies struktūriniais pokyčiais statistiškai reikšmingo skirtumo tarp grupių nenustatyta, tačiau pažymėtina, kad penktoje didžiausio troponino kiekio grupėje buvo daugiausia persirgusių miokardo infarktu pacientų (90 proc.), skirtumas statistiškai patikimas (p = 0,03). Silpnas tiesioginis ryšys nustatytas tarp troponino kiekio ir CRB (r = 0,2) – didėjant C reaktyvaus baltymo kiekiui, didėja ir troponino kiekis, tačiau gautas ryšys nėra statistiškai patikimas (p > 0,05). Statistiškai patikimas (p < 0,05), vidutinio stiprumo atvirkštinis ryšys (r -0,345) gautas lyginant troponino kiekį ir kairiojo skilvelio išmetimo frakciją – mažėjant kairiojo skilvelio išmetimo frakcijai, didėja troponino kiekis. Išvados. Padidėjęs troponino kiekis kraujo serume nustatytas visiems lėtine inkstų liga sergantiems ir dializuojamiems pacientams. Reikšmingai didesnis troponino kiekis nustatytas pacientams, turintiems struktūrinių širdies pakitimų (sumažėjusi kairiojo skilvelio išmetimo frakcija, persirgtas miokardo infarktas). Didėjant didelio jautrumo troponinui, nereikšmingai didėja C reaktyvus baltymas.
SLANKSTELINIŲ ARTERIJŲ HIPOPLAZIJA TARP JAUNŲ ŽMONIŲ
Authors: Gaigalaitė Virginija , Ožeraitienė Violeta , Vilimas A. , Polevoda Vitalija
Published: August 2016

Reikšminiai žodžiai: slankstelinės arterijos hipoplazija, paplitimas, demografiniai rodikliai, antropometriniai rodikliai, pratekančio kraujo tūris. Tikslas. Įvertinti slankstelinių arterijų hipoplazijos paplitimą tarp jaunų žmonių, slankstelinių arterijų hipoplazijos spindžio priklausomybę nuo lyties, antropometrinių rodiklių bei nustatyti ryšį tarp pratekančio kraujo tūrio ir slankstelinių arterijų hipoplazijos laipsnio. Medžiaga ir metodai. Tirta 180 sveikų savanorių studentų, 45 vyrai ir 135 moterys, jų amžiaus vidurkis 24,7 ± 0,7 metų. Tiriamiesiems Aloka Prosound α10 ultragarsiniu aparatu buvo atliktas ultragarsinis miego ir slankstelinių arterijų ekstrakranijinės dalies tyrimas, naudotas 7,5 MHz tiesinis daviklis. Visiems tiriamiesiems matuotas abiejų slankstelinių arterijų spindis V2 segmente, šiose arterijose registruotas pratekančio kraujo tūris. Rezultatai. Slankstelinių arterijų hipoplazijos, kurių spindis <3 mm, diagnozuota 27,8 proc. žmonių. Tačiau slankstelinių arterijų spindis <2,2 mm buvo tik 1,1 proc. tiriamųjų, spindis <2,5 mm – tik 5 proc. tiriamųjų. Dešinės pusės slankstelinių arterijų hipoplazija buvo beveik dvigubai dažnesnė negu kairės (atitinkamai 17,2 proc. ir 8,9 proc.). Slankstelinių arterijų hipoplazijos dažnesnės moterims (31,8 proc.) nei vyrams (17,8 proc.), p = 0,042. Aukštesnių žmonių kraujagyslės buvo platesnės. Gauta silpna, bet statistiškai reikšminga koreliacija: tarp dominantinės slankstelinės arterijos spindžio ir ūgio (r = 0,25; p = 0,004), tarp suminio abiejų slankstelinių arterijų spindžio ir ūgio (r = 0,22; p = 0,004), tarp kairės slankstelinės arterijos spindžio ir ūgio (r = 0,25; p = 0,004). Tarp nedominantinės slankstelinės arterijos spindžio ir ūgio bei dešinės slankstelinės arterijos spindžio ir ūgio statistiškai reikšmingos koreliacijos negauta. Pratekančio kraujo tūris per slankstelinę arteriją koreliuoja su jos spindžiu (r = 0,5; p < 0,001). Bendras pratekančio kraujo tūris per abi arterijas patikimai dažniau sumažėja (<100 ml/min), kai slankstelinės arterijos spindis <2,5 mm (atitinkamai 53,9 proc. tiriamųjų, kuriems slankstelinių arterijų spindis <2,5 mm, ir tik 23,5 proc. tiriamųjų, kurių arterijų spindis >2,5 mm; p = 0,026). Išvada. Slankstelinių arterijų hipoplazija yra dažna anomalija, bet didelio laipsnio hipoplazija, turinti įtakos pratekančio kraujo tūriui, tarp jaunų žmonių sutinkama retai. Slankstelinių arterijų spindžio pasiskirstymas populiacijoje priklauso nuo jos demografinių ir antropometrinių rodiklių.
SLAUGYTOJŲ, DIRBANČIŲ SU PSICHOMOTORIŠKAI SUJAUDINTAIS PACIENTAIS IR PATIRIANČIŲ VERBALINĮ BEI FIZINĮ SMURTĄ, PSICHOLOGINIO ATSPARUMO IR EMOCINĖS BŪSENOS IŠTYRIMAS
Authors: Ožeraitienė Violeta , Gabrilavičiūtė Laura , Gaigalaitė Virginija
Published: August 2016

Reikšminiai žodžiai: slaugytojos, verbalinis smurtas, fizinis smurtas, psichologinis atsparumas, emocinė būsena, veiksniai. Darbo tikslas. Išsiaiškinti, kokias verbalinio ir fizinio smurto formas dažniausiai patiria slaugytojos, ir nustatyti, kokį kai kurie demografiniai, socialiniai, su darbo pobūdžiu susiję veiksniai turi poveikį psichologiniam atsparumui ir emocinei būsenai slaugytojų, dirbančių su psichomotoriškai sujaudintais pacientais. Tyrimo medžiaga ir metodai. Tyrime dalyvavo 150 bendrosios praktikos slaugytojų moterų, iš jų 59 slaugytojos dirbo reanimacijos/ intensyviosios terapijos, 46 chirurgijos ir 45 terapijos profilio skyriuose. 60 slaugytojų dirbo pamainomis visą parą ir 57 – tik naktimis. Trečdalio slaugytojų darbo stažas ne trumpesnis kaip 20 metų. 30 slaugytojų buvo baigusios universitetines studijas, likusios turėjo aukštąjį neuniversitetinį išsilavinimą. Anoniminei apklausai naudota modifikuotas N. Saulienės „Smurto“ klausimynas“ (2011), „Bendrojo sveikatos klausimyno“ trumpoji versija ir „Dispozicinio atsparumo skalė“, validuota J. Bielskytės (2009). Rezultatai. 45,3 proc. slaugytojų verbalinį smurtą patyrė kelis kartus per savaitę. Priekabiavimą patyrė 80 proc., bauginimąs, gąsdinimus – 65,3 proc., grasinimus – 45,3 proc. slaugytojų. Dažniausia verbalinė agresija buvo keiksmažodžiai ir ujimas (93,2 proc.), rečiausiai – įžeidimai ir žeminimas (18,7 proc.). Fizinį smurtą kelis kartus per savaitę patyrė 39,3 proc. slaugytojų. Rankų griebimą ir spaudimą iki skausmo patyrė 90,7 proc., spardymą kojomis – 68 proc., spjūvius į veidą – 65,3 proc., kandimus – 62,7 proc., smūgiavimus – 59,3 proc., seksualinį priekabiavimą – 45,3 proc. slaugytojų. Išvados. Slaugydamos psichomotoriškai sujaudintus pacientus beveik visos slaugytojos patiria verbalinį ir fizinį smurtą. Dažniausios verbalinio smurto formos yra priekabiavimas, bauginimai ir gąsdinimai, grasinimai, įžeidimai ir žeminimai, o keiksmažodžius ir ujimą patiria beveik visos slaugytojos. Kelis kartus per savaitę verbalinį smurtą patiria 45 proc. slaugytojų. Dažniausios fizinio smurto formos yra spardymas, spjūviai į veidą, kandimai, smūgiavimai, seksualinis priekabiavimas, ypač dažnai griebiama už rankų ir spaudžiama iki skausmo. Rečiausiai pasitaikanti fizinio smurto forma yra smaugimas. Fizinį smurtą kelis kartus per savaitę patiria 39 proc. slaugytojų. Slaugytojų psichologinis atsparumas ir emocinė būsena susijusi ne tik su stresoriais darbe, bet ir su sociodemografiniais veiksniais. Aukštesnį psichologinį atsparumą turi universitetinio išsilavinimo slaugytojos. Blogesnės emocinės būsenos yra slaugytojos, dirbančios intensyvios terapijos ir chirurgijos skyriuose. Vyresnio amžiaus slaugytojos dažniau yra geresnės emocinės būsenos. Blogą emocinę būseną lemia ne tik pamaininis darbas ir ilgas darbo stažas, bet ir patiriamas verbalinis ir fizinis smurtas.
ŠIRDIES AMILOIDOZĖ
Authors: Biliukas Mykolas , Karpavičienė Vaiva
Published: August 2016

Reikšminiai žodžiai: amiloidas, širdies amiloidozė, kardiomiopatija, diagnostika, gydymas. Amiloidozė – sunkiai diagnozuojama ir gydoma sisteminė liga. Organizmui svetimas baltymas gali susikaupti bet kuriame organe. Širdis dažniausiai įtraukiama įgytos pirminės monokloninės šviesiųjų grandžių, paveldimos transtiretinės ir senatvinės amiloidozės atvejais, o tai labai pablogina prognozę. Todėl ankstyva širdies amiloidozės diagnostika – būtina sėkmingo gydymo sąlyga. Remiantis konkrečiu klinikiniu pavyzdžiu, išnagrinėtas šio amiloidozės varianto diagnozavimo galimybių paketas antrinio lygio kardiologijos paslaugų teikimo stacionare, supažindinta su pagrindinėmis klinikinėmis formomis, pateikta sunkumo stadijų stratifikacijos schema remiantis troponinu I ir proBNP koncentracijomis kraujyje. Atkreiptas dėmesys į propedeutinę ekstrakardinių simptomų ir požymių svarbą. Pateikti kaulų čiulpų, poodžio biopsijų, imunohistocheminio tyrimų duomenys. Kairiojo skilvelio hipertrofija, nustatoma transtorakalines echokardiografijos būdu, kontrastuojanti su mažu QRS komplekso voltažu – būdingas širdies amiloidozės požymis. Tiksliau vertinant kardiovaskulinės sistemos būklę, aptartos tokios šiuolaikinės technologijos kaip doplerometrija, širdies magnetinio rezonanso tomografija. Medicinos visuomenė supažindinta su pagrindiniais širdies amiloidozės gydymo principais, jų pasiskirstymu tarp internistų, hematologų ir kitų specialistų. Amiloidozė gydoma diferencijuotai – pagal atskirus tipus, pažengusios širdies amiloidozės sustabdymas ar regresija neįrodyta. Todėl ypač svarbus vaidmuo tenka palaikomajam gydymui, kuriam būdinga atskirų medikamentų grupių, kaip antai širdį veikiančių glikozidų, beta-blokatorių, angiotenzino konvertazės ir receptorių blokatorių, kilpinių diuretikų, vartojimo ypatybės, kurių nepaisymas gali būti grėsmingas gyvybei. Gydant antrinę amiloidozę, pagrindinis vaidmuo tenka priežastinės ligos gydymui.
MOTERŲ POŽIŪRIS Į GIMDYMĄ PO PRAEITYJE BUVUSIOS CEZARIO PJŪVIO OPERACIJOS
Authors: Mečėjus Kernius , Makajeva Julija , Ramašauskaitė Diana , Mečėjus Gediminas
Published: August 2016

Reikšminiai žodžiai: cezario pjūvis, požiūris į gimdymą, gimdymas po cezario pjūvio operacijos. Darbo tikslas. Įvertinti moterų žinias apie galimybę gimdyti natūraliais gimdymo takais po prieš tai buvusios cezario pjūvio operacijos (CPO) ir įvertinti veiksnius, lėmusius jų požiūrį arba nusiteikimą gimdyti. Darbo metodika. Atlikta retrospektyvi anoniminė anketinė apklausa Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose ir Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Akušerijos skyriuose nuo 2014 m. spalio 1 d. iki 2015 m. kovo 31 d. Gimdyvės suskirstytos į tris grupes: I – pagimdė natūraliais gimdymo takais, II – atlikta skubi CPO, III – atlikta planinė CPO iki gimdymo pradžios. Tirta antropometrinių veiksnių (amžiaus, ūgio, svorio), laiko tarp pirmos CPO ir paskutinio gimdymo ir nėščiosios nusiteikimo įtaka šio gimdymo baigčiai. Duomenų analizė atlikta naudojantis SPSS 20.0 programa. Skirtumai laikyti reikšmingi, kai p < 0,05. Rezultatai. Buvo apklausta 81 moteris, kuri pagimdė vieną išnešiotą naujagimį po praeityje buvusios cezario pjūvio operacijos. I grupėje buvo 20 moterų, II – 16 moterų, III – 45 moterys. Antropometriniai veiksniai ir nėštumo trukmė tarp grupių nesiskyrė. Apie galimybę po pirmos cezario pjūvio operacijos gimdyti natūraliais gimdymo takais žinojo 100 proc. I grupės, 81,2 proc. II grupės ir tik 46,7 proc. III grupės moterų. III grupėje 17,8 proc. moterų manė, kad CPO gali būti atliekama nėščiajai pageidaujant. Kito gimdymo metu gimdyti natūraliais takais norėtų 75 proc. I grupės, 87,5 proc. II ir tik 46,7 proc. III grupės moterų (p < 0,05). Po gimdymo geriausiai jautėsi I grupės moterys. Nėščiųjų kursai ir nėštumą prižiūrintys gydytojai turėjo daugiausia įtakos moterims pasirengti gimdyti natūraliais gimdymo takais. Išvados. Moterų antropometriniai duomenys (amžius, ūgis, svoris) ir nėštumo trukmė nėra reikšmingi gimdymo taktikos parinkimo veiksniai. Moterys, kurioms buvo atlikta planinė CPO, nebuvo nusiteikusios gimdyti natūraliais gimdymo takais. Geriausiai po gimdymo jautėsi natūraliais gimdymo takais pagimdžiusios moterys. Ateityje jos taip pat prioritetą teiktų gimdymui natūraliais takais.
Effects of the lattice leg on cavities and bearing capacity of deeply embedded spudcans in clay
Authors: Li Y. P. , Yi J. T. , Lee F. H. , Goh S. H. , Liu Y. , Yang Y. , Zhang X. Y. , Wu J. F.
Published: August 2016

This paper examines the effect of the lattice leg on the cavities of deeply embedded spudcans in clays using centrifuge model tests and finite-element analyses. The lattice legs are characterised by two parameters, namely the opening ratio and area ratio. Both centrifuge and numerical results show that, in the presence of lattice legs, the cavities consist of two zones: a deep inner cavity within the cross-sections of the lattice legs and a much shallower outer cavity beyond the periphery of the lattice legs. The latter can be attributed to cavity wall collapse around the rim. The volume contributed by the outer cavity is much smaller than that contributed by the inner cavity. Hence, the latter is the focus of this study. The findings show that the lattice leg affects the cavity in two ways. First, it restricts soil back-flow to the region outside the lattice leg. Second, it enhances the stability of the soil on the walls of the cavity, thereby limiting the wall collapse zone to the topmost portion of the cavity. Both of these effects contribute to an increase in the cavity depth. Based on the centrifuge model test results and finite-element analyses, relations are proposed to predict the inner cavity depth which incorporates the opening and area ratios of the lattice leg, spudcan diameter and undrained shear strength of the soil. The effect of the lattice leg on bearing capacity is also illustrated using centrifuge results. Finally, the possibility of cavity wall collapse and spudcan settlement due to consolidation of soil and cyclic loading are briefly discussed using centrifuge data.
Extending chemo-thermal quality assessment for jet grouting
Authors: Bauer Sebastian , Pichler Christian , Meinhard Klaus , Astner Markus , Lackner Roman
Published: August 2016

Today quality assessment of jet grouting focuses on the determination of the diameter of the column and the cement content of the improved soil exploiting the exothermal nature of the hydration of cement. This is accomplished by in situ temperature measurement followed by a back-calculation employing a simplified one-dimensional chemo-thermal finite-element simulation model. The underlying assumptions, such as simple geometric properties and disregarding the construction process, lead to the questions of the range of applicability of the existing quality-assessment tool and, in what cases a more refined simulation approach becomes necessary. By means of a two-dimensional simulation, the influence of the geometric properties (height/radius ratio) of jet-grouted columns and of adjacent columns on temperature development is investigated. Finally, the simulation results are compared with the measurements from a construction site, showing the benefit of the proposed model and the simulation approach in the case of complex jet-grouting applications.
Prediction of chloride diffusion coefficients using multi-phase models
Authors: Liu Qing-feng , Easterbrook Dave , Li Long-yuan , Li Dawang
Published: August 2016

Chloride-induced reinforcing steel corrosion is a worldwide problem. In order to design durable concrete structures, one has to understand the diffusion mechanism of chlorides in concrete. Unfortunately, most of the experimental data obtained from laboratory studies are for chloride diffusion in cement paste. Thus, it is important to discuss and examine the difference between chloride diffusion in cement paste and in concrete. This paper presents a theoretical study on chloride diffusion in concrete. By treating the concrete as a composite consisting of aggregates, interfacial transition zones and cement paste, a combined series and parallel multi-phase transport model was developed. The model explains how the shape of aggregates affects the chloride diffusion in concrete. Using the model, the effects of aggregates and corresponding interfacial transition zones on chloride diffusion in concrete and mortar were examined. Comparisons of the model with other models published in the literature and with experimental and numerical data are also provided.
Briefing: Active travel: a review of ICE sustainability proceedings
Authors: Cairns Kate
Published: August 2016

This briefing looks at the benefits of travel by self-propulsion and why wider uptake is essential for sustainability. Some of the barriers and benefits of active travel are discussed in an Institution of Civil Engineers journal themed issue, which is also reviewed in this article.
Avaliação da ativação muscular do centro de força de mulheres nuligestas
Authors: Frigo Letícia Fernandez , Braz Melissa Medeiros
Published: August 2016

O centro de força é composto por um conjunto muscular responsável pela estabilização do complexo lombo-pélvico. Objetivo: avaliar a musculatura responsável pela estabilização lombo-pélvica em nuligestas. Método: este estudo contou com a participação de 40 mulheres, com idade média de 23,03 ±3,43 anos. Foi realizada uma avaliação da ativação da musculatura profunda do abdome, musculatura do tronco, perineal e respiratória. Os resultados foram analisados estatisticamente por meio dos valores de frequência absoluta e relativa. Resultados: 55% das avaliadas possuem ativação ineficiente da musculatura profunda do abdome, 65% apresentaram recrutamento normal do multífido, 75% das avaliadas obtiveram valores fracos para o teste de abaixar a perna estendida, 77,2% das mulheres têm uma força perineal satisfatória. A avaliação da Pimáx entre as avaliadas foi 60% satisfatória e 40% insatisfatória e Pemáx foi 57,5% satisfatória e 42,5% insatisfatória. Considerações finais: as avaliadas mostraram maior dificuldade na ativação dos músculos profundos do abdome, sendo que os resultados na avaliação dos demais grupos musculares mostraram-se satisfatórios.
Nível de qualidade de vida dos idosos em instituição de longa permanência - lar dos velhinhos, Maringá/PR
Authors: Uyeno Daiane Yuri , Lima Maria Do Carmo Correia de , Nascimento Júnior José Roberto Andrade do , Oliveira Daniel Vicentini de
Published: August 2016

Objetivo: avaliar o nível de qualidade de vida (QV) de idosos institucionalizados. Método: trata-se de uma pesquisa de cunho quantitativo e transversal, realizada entre março a agosto de 2014, na qual foram avaliados 15 idosos institucionalizados do Lar dos Velhinhos da cidade de Maringá/PR, de ambos os sexos, com média de idade de 76,9±10,1 anos. A QV foi avaliada por meio dos questionários WHOQOL-Bref e WHOQOL-Old. Resultados: quando avaliado a QV geral, os idosos obtiveram escore 71,3±10,1 no WHOQOL-Bref e 56,9±9,8 no WHOQOL-Old. Conclusão: a QV dos idosos institucionalizados mostrou-se baixa e o domínio Relações Sociais se mostrou com o maior escore e o de Autonomia, com o menor. É preciso incentivar e implantar atividades físicas, sociais e de lazer para promover a saúde dos idosos e assim contribuir para uma melhor QV.
EVALUACIÓN DE TIPOS DE CONTENEDORES SOBRE EL CRECIMIENTO RADICAL DE CAFÉ (Coffea arabica L. cv. Castillo) EN ETAPA DE VIVERO
Authors: Gil C. Arlette Ivonne , Díaz M. Luis Javier
Published: August 2016

Con el fin de encontrar alternativas que permitan a los caficultores producir en contenedores reutilizables plantas más vigorosas y con un sistema radical fuerte y bien formado, se evaluó el crecimiento radical de plantas de café (Coffea arabica L. cv. Castillo) sembradas en diversos tipos de contenedores de diferentes dimensiones, determinando las variables longitud de raíz pivotante, volumen de raíces, biomasa radical y porcentaje de plantas con deformación en la raíz pivotante, en el municipio de Tibacuy (Cundinamarca). Seis tratamientos se distribuyeron en un diseño de bloques completamente aleatorizados con cuatro repeticiones, distribuidos de la siguiente manera: bandeja 3*6 de 17,3 cm de profundidad, bandeja 3*6 de 21,8 cm de profundidad, bandeja 2*4 de 17 cm de profundidad, bandeja 2*4 de 21,4 cm de profundidad, bolsa de 11*20 cm y bolsa de 17*23 cm. Los resultados mostraron diferencias estadísticas para las variables evaluadas debido a que la restricción en el espacio de enraizamiento afectó el crecimiento radical, siendo las plantas sembradas en los contenedores de mayor profundidad las que mostraron mejores características, destacándose aquellas sembradas en la bandeja plástica de 18 cavidades con 21,8 cm de profundidad, lo cual sugiere su utilización en fase de vivero, ya que debido a su característica de reutilización se puede disminuir el impacto ambiental por la utilización de bolsas de polietileno.
Efecto de la labranza en la estabilidad estructural y resistencia a la penetración en un Inceptisol sembrado en arracacha (Arracacia xanthorrhiza Bancroft) en Boyacá
Authors: Pinto-Acero Yomaira Liney , Álvarez-Herrera Javier Giovanni , Forero-Ulloa Fabio Emilio
Published: August 2016

En el municipio de Boyacá (departamento de Boyacá, Colombia), la producción de arracacha constituye una fuente de ingresos importante para los agricultores. Debido a la escasa información sobre el paquete tecnológico para este cultivo, se estudió el efecto de diferentes sistemas de labranza (labranza mínima, labranza convencional y labranza vertical) sobre algunas de las principales propiedades físicas de un suelo Typic Dystrudepts, con pendiente del 3%, tipo de paisaje montañoso y tipo de relieve lomerío; durante cuatro épocas de muestreo (antes de la preparación (E1), después de la preparación (E2), 100 días después de la siembra (E3) y 180 días después de la siembra (E4)). El diseño fue en bloques completamente aleatorizados, donde cada bloque correspondió a un tipo de labranza, y los tratamientos fueron dos materiales de arracacha (Yema de Huevo y Paliverde). Los valores más bajos de resistencia a la penetración se presentaron en la labranza vertical a los 12,5; 17,5 y 20 cm, con valores de 262,8; 810,8 y 1337,5 kPa respectivamente, del mismo modo, este tipo de labranza presentó una mayor estabilidad estructural y un gran porcentaje de distribución de agregados de tamaño entre 1 y 3 mm, con un valor promedio de 31,4%, frente a la labranza convencional y la labranza mínima, con valores de 22 y 25,2% respectivamente lo cual favoreció el desarrollo radicular de las plantas de arracacha. La mayor diferencia entre los tipos de labranza para la distribución por tamaño de agregados se presentó a los 100 días después de la siembra. Los materiales de arracacha evaluados no afectaron de forma significativa ninguno de los parámetros del suelo.