Molecular characterization of neuroendocrine neoplasms
Authors: Turkevi-Nagy Sándor 
Published: September 2024

A neuroendokrin daganatok (NEN) a rosszindulatú tumorok közel 1%-át teszik ki. Bármely szervben kialakulhatnak, azonban a leggyakrabban érintett régiók a tüdő és a gastrointestinalis rendszer. A betegségcsoport sajátos terápiája miatt a pontos patológiai diagnózis kulcsfontosságú. A NEN-ek hagyományosan szervrendszerenként különböző beosztása helyett az IARC 2017-ben egy egységesített, átfogó klasszifikációt javasolt. Az ajánlás szerint a NEN-ek diagnosztikája a klasszikus hisztomorfológiára és kiegészítő immunhisztokémiai vizsgálatokra alapul. Bár az IHC eszköztárában számos, NE differenciáció igazolására felhasználható célpont molekula található, kellően szenzitív és specifikus markert eddig nem sikerült azonosítani, igy további kutatások szükségesek. Munkánk során két ilyen, potenciális új neuroendokrin marker, a syntaxin 1 (STX1) és az insulinoma associated protein 1 (INSM1) IHC kifejeződését vizsgáltuk különböző NEN-ekben és nem-neuroendokrin daganatokban, majd a szenzitivitási és specificitási eredményeket összehasonlítottuk a NEN-ek diagnosztikájában jelenleg rutinszerűen használt molekulákéval: a CD56-tal, a chromogranin A (CHGA)-val és a synaptophysinnel (SYP). A STX1 szenzitivitását egy heterogén, több szervrendszert is magába foglaló, változatos biológiai viselkedésű és hisztogenezisű tumorokból és nem daganatos elváltozásokból álló mintán határoztuk meg. A vizsgálatok során meggyőző STX1 immunoreaktvititást észleltünk valamennyi neuroendokrin szövetben és daganatban az anatómiai lokalizációtól és a grádustól függetlenül. A STX1 szenzitivitása neuroendokrin tumorok (NET) esetén 99%-osnak, neuroendokrin carcinomák (NEC) esetén 100%-osnak bizonyult. A neuralis differenciációjú tumorok kivételével valamennyi vizsgált nem- neuroendokrin daganatot STX1 negatívnak találtunk, amely a marker kiváló specificitását bizonyította. További munkánk során megvizsgáltuk a STX1 és az INSM1 alkalmazhatóságát tüdő NEN-ek diagnosztikájában is, itt a STX1 összesített szenzitivitása 96,5%-nak, az INSM1-é 97,6%-nak bizonyult. A STX1 mind a carcinoidok, mind a nagysejtes NEC-ek esetében közel 100%-os szenzitivitást produkált, és még a gyakori diagnosztikus buktatót jelentő kissejtes carcinomák vizsgálata során is elérte a 90%-ot. A specificitás a STX1 esetében 99,4%, az INSM1 esetében 96,3% volt. A két markert kombinációban alkalmazva, mindkét paraméter tekintetében felülmúlta a klasszikus CD56, CHGA és SYP alkotta panelét is. Az új markerek diagnosztikus teljesítőképességét neuroendokrin vonásokkal jellemezhető emlőtumorokból származó mintákon, illetve konvencionális emlőcarcinoma eseteken is felmértük. A STX1 szenzitivitása 84,7%-osnak, az INSM1-é a küszöbértéktől függően 89,6, illetve 86,4%-osnak bizonyult. A STX1 esetén 98,1%-os, míg az INSM1 esetén a szigorúbb pozitivitási kritérium mellett 88,9, a megengedőbb küszöb alkalmazásával 57,4%-os specificitást találtunk. Mindkét marker pozitivitási mintázata (STX1 esetén membrán és cytoplazmatikus, INSM1 esetén magi) a napi diagnosztikában egyszerűbben értékelhető. Eredményeink alapján javasoljuk a STX1 és az INSM1 felvételét a NEN-ek rutin diagnosztikus IHC paneljébe.