bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Al-Al’âb al-Lughawiyyah wa Wazhâifuhâ fî Tanmiyyah Mahârât al-Fahm al-Qirâî ladâ Muta’allimiy al-‘Arabiyyah Lughah Tsâniyyah
Authors: Jamiu Wahab Muhammed
Published: June 2022

The study aims to identify the importance of language games and their use developing reading comprehension skills, which are(reading speed, pronunciation accuracy, understanding the semantic meaning of words and sentences, ability to extract the meanings of words from within the text, ability to correct reading errors, ability to construct error sentences for students of third grade of primary school. In dealing with this issue, the current study adopts the applied descriptive approach in procedure and analysis in order to test the content of the success of language games in developing the reading comprehension skills of learners of Arabic as a second language, in particular at the elementary level. Because language games have educational and psychological benefits that are reflected in the students linguistic and personal performance. It helps them to receive lessons with fun, vitality and entertainment and its use shows children a high spirit of competition and participation, and accustoms them to spontaneity in using language in a natural way. Then the researcher concluded that the use of language games in teaching Arabic is a functional direction, and  played an effective role in raising the level of students، comprehensive skills.
Impact of Alcoholism and other factors on violence against women in the state of Bihar, India, - Data from NFHS (National Family Health Survey -5-2019-21)
Authors: Kumar Dr Piyush
Published: June 2022

National Family Health Survey -5 data which was conducted at household level in all 38 districts of the state of Bihar from 9 July, 2019 to 2 February, 2020 revealed that there is failure of complete alcohol ban in Bihar. Violence against women under the influence of alcoholism is still going on under influence of liquor consumption. Alcohol is a risk factor for partner violence across a range of settings for all types of violence where alcohol plays as a key situational factor, escalating the probability of violence by plummeting inhibitions, clouding judgment and deteriorating ability to interpret cues. Psychiatric morbidities such as paranoid schizophrenia, bipolar disorder, delusional and antisocial personality disorder formulate the man more likely to commit sexual crimes. In the light of the above mentioned background this study based on data of NFHS-5 is aimed to analyse the status of liquor consumption relation with violence against women in the state of Bihar and Gender role attitudes, experience of physical and sexual violence, experience of violence during pregnancy, forms of spousal violence, injuries to women due to spousal violence and help seeking against violence by the women of the state of Bihar in India. The total sample size of NFHS-5 was 35,834 households, 42,483 women of age group 15-49 (including 6,350 women interviewed in PSUs in the state module), and 4,897 men of age group 15-54 for the state of Bihar. Household questionnaire regarding Gender role attitudes, Experience of physical and sexual violence, Experience of violence during pregnancy, Forms of spousal violence, Injuries to women due to spousal violence, Help seeking against violence in the household three years preceding the survey were asked from respondents and the information was gathered and utilized to construct information in 19 languages using CAPI (Computer Assisted Personal Interviewing). In residents of Bihar eligible women and men were women ages 15-49 and men ages 15-54 who lived in the household the night before the household interview (including both usual residents and visitors). See table-1- This table is based on the unweighted sample. 84.4% of women whose husbands often get drunk have experienced emotional, physical, or sexual violence, compared to those who gets drunk sometimes (61.4%), drinks/never gets drunk (45.4%) and minimum 36.4% of those whose husbands do not drink -see table-8 and figure-4. The survey data analysis revealed that the drinking pattern plays a crucial role in the extent of violence against women in the state. The more the men consume liquor, the more is the domestic abuse. Nearly, 56.6% of women are afraid of their husband most of the time that have experienced spousal violence.
Artifact Subspace Reconstruction (ASR) for electroencephalography artifact removal must be optimized for each unique dataset
Authors: Bloniasz Patrick
Published: June 2022

Artifact subspace reconstruction (ASR) is an automatic artifact reject method that can effectively remove transient or large-amplitude artifacts found in electroencephalographic (EEG) data. There is little systematic evidence on the effective parameter choice of ASR in real EEG data. No existing study has evaluated ASR’s performance in functional connectivity analysis, such as renormalized Partial Directed Coherence (rPDC). This paper systematically evaluates ASR on 31 EEG recordings taken during a source episodic memory retrieval task. Independent component analysis (ICA) and an independent component classifier, ICLabel, are applied to separate artifacts from brain signals to quantitatively assess the effectiveness of ASR. The effectiveness of ASR was quantified on the following metrics: the number of dipolar independent components, model order for multivariate autoregressive modeling, and the number of preserved trials. Results showed that ASR is either as effective or more effective than manual rejection of artifacts. Contrary to previous literature, the present study shows that the optimal ASR parameter could be substantially higher than 20 to 30 and could be as high as 120, depending on experimenter decisions for what to preserve. As such, ASR parameter choice should be justified in each study using quantitative preliminary analysis. This is the first study to systematically analyze ASR’s effectiveness in rPDC-based functional connectivity research. NOTE: This is the first draft; several methodological changes might occur at a later time upon further analysis.
What can be impact of civil authorities’ faulty mortality registration on COVID-19 mortality count in the state of Bihar, India- Evidence from NFHS (National Family Health Survey -5)
Authors: Kumar Dr Piyush
Published: June 2022

Several local / global / national / international agencies have been estimating the impact of COVID-19 pandemic on mortality count in different regions. On 30 January 2020 the World Health Organization (WHO) declared COVID-19 a Public Health Emergency of International Concern (PHEIC). Death toll was only 171 on 30-01-2020 and by 31 -12- 2020, this figure increased to 1 813 188. The estimates of global deaths attributable to the COVID-19 pandemic in 2020 as published by WHO is at least 3 million, which is 1.2 million more than officially reported. Objective of this research study is to find out number of deaths in the household in the three years preceding the survey registered with the civil authorities’ with another objective of this research study is to estimate the excess mortality due to COVID-19 in a simple way to be understood by most of the readers. The total sample size was 35,834 households, 42,483 women of age 15-49 (including 6,350 women interviewed in PSUs in the state module), and 4,897 men of age 15-54 for the state of Bihar. This sample size was based on the size needed to produce reliable indicator estimates for each district. Household questionnaire regarding number of deaths in the household in the three years preceding the survey were collected and utilized to produce  information in 19 languages using CAPI (Computer Assisted Personal Interviewing). This cross sectional survey study revealed that only 37.1 percent of deaths of households members due to any cause were registered with the civil authorities in the three years preceding the survey, of which 28 percent of deaths are at age 0-4, 45 percent of deaths occurred at age 25-34, and 41 percent of deaths occurred at age 35 and above (see table-1 and 2 for more details).

KEYWORDS-COVID-19, DEATH, HOUSEHOLD SURVEY, BIHAR
El papel del farmacéutico y la legalización en la salud estética
Authors: Ferreira Bruno Rogério
Published: June 2022

La estética de la belleza es ya hoy en Brasil, uno de los mercados más prometedores y altamente competitivos. Teniendo en cuenta un gran productos estética y desarrollo de servicios, la profesión farmacéutica, que es uno de los más antiguos, históricamente desarrollada como parte integrante de la sociedad, proveer servicios relevantes a la humanidad desde la manipulación, la distribución de medicamentos, cosméticos e insumos, eso hizo que farmacéuticos siempre regresar al área de salud, que es multidisciplinar. Una profesión sólo copan el mercado parece injusta, con muchas posibilidades que existen en el área de la estética. Buscan una solución para la insatisfacción y mejoras en la autoestima, tal vez por estas razones más profesionales y ocupaciones se ha ganado el derecho a ejercer una parte de la ciencia. Objetivos: para divulgar la resolución actual de los farmacéuticos y sus deberes en el ejercicio de estetas de la salud estética y responsabilidad técnica para establecimientos que realizan actividades similares. Métodos: se trata de una revisión realizada mediante encuesta retrospectiva de artículos científicos, legislación y resoluciones publicadas en los últimos cinco años (2011 a 2016). Artículos fueron revisados y clasificados con miras a la clasificación y delimitación de los estudios, observando: año de publicación, origen, formación y origen del autor/investigador, objeto de estudio, la población de estudio, tiempo de exposición, colección de datos o la calificación del instrumento y resultados y discusión misma.
ТРІАДА СИСТЕМИ СТРАТЕГІЧНОГО УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОЮ ЕКОНОМІКОЮ
Authors: Гоблик Володимир , Гудзовата Людмила , Мигович Владислав
Published: June 2022

У статті реалізована наукова мета обґрунтування системного підходу до стратегічного управління, що дозволило побудувати тріаду як сукупність трьох взаємопов’язаних блоків стратегічного менеджменту. Перший блок містить елементи, що відповідають за філософію розвитку регіону, стратегічну мету та завдання. Другий блок охоплює основні потенціали, що забезпечують управління ресурсами та можливостями: людський потенціал, основною функціє якого є людський розвиток, організаційно-економічний потенціал з функцією надання економічних та організаційних можливостей реалізації стратегічної мети та формування конкурентних переваг та інноваційний потенціал, якій забезпечує технологічне та цивілізаційне перетворення регіональної економіки. Третій блок містить елемент прийняття рішення та елемент реалізації управлінського рішення, які несуть відповідальність за реалізацію мети розвитку регіону.
(Nie)możliwe antologie i definicyjne meandry nowoczesnej literatury „górskiej”
Authors: Kaliszuk Przemysław
Published: June 2022

Artykuł omawia problematyczny status zjawiska literatury górskiej i kształtujących ją  procesów antologizacji. Literatura górska powstawała w opozycji wobec zasadniczego trzonu literatury nowoczesnej i zarazem pozostawała zdeterminowana przez impulsy i zjawiska kształtujące modernizm. Autor opisuje specyfikę wybranych polskich antologii z drugiej połowy XX w. jako specyficznych praktyk definiujących nowoczesne teksty górskie. Procedury antologizacji uznaje za zbieżne z procesami kolekcjonowania i różnicowania charakterystycznymi dla kultury nowoczesnej.
ЗНАЧЕННЯ ТЕМПОРАЛЬНИХ ЧИННИКІВ У СУДОВІЙ ПРАКТИЦІ З ВИРІШЕННЯ СОЦІАЛЬНИХ СПОРІВ
Authors: Резворович К. Р.
Published: June 2022

Стаття присвячена аналізу процесуальних строків адміністративного судочинства й темпоральних чинників у судовій практиці по вирішенню соціальних спорів. В статті окреслені проблеми наукової літератури й законодавчого регулювання питання строків звернення до адміністративного суду у справах, що пов’язані із захистом громадських соціальних прав. Автор статті дослідив види строків в адміністративному судочинстві, характерні риси обчислення строків звернення до адміністративного суду в рамках справ, в яких вирішуються соціальні спори, проаналізував значення темпоральних чинників в практиці адміністративних судів по захисту соціальних прав, а також здійснив аналіз судових рішень, де підіймалося досліджуване питання. Згідно з чинним законодавством для звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод й інтересів особи мають строк – шість місяців, котрий, у випадку, коли інше не встановлено, обчислюється з дня дізнання особою про порушення власних прав, свобод або законних інтересів або з моменту, коли особа мала дізнатися про такі порушення. Окрім загального строку в 6 місяців, законодавець також передбачив деякі спеціальні строки, що не дорівнюють строку у півроку (в статті надано приклад права звернення особи до суду без обмежень будь-яким строком). В рамках даної роботи автором проводиться аналіз проблемних питань процесуальних строків в судовій практиці по захисту соціальних прав громадян. Як підсумок, в статті зазначено, що зазвичай право на соціальний захист реалізовується соціально незахищеними особами, через що досить спірним постає підхід застосування по відношенню до цих спорів загальних строків на звернення осіб до суду протягом шести місяців. Науковці вважають, що необхідно збільшувати строки для звернення до адміністративного суду при оскарженні рішень, діянь (активних або пасивних) владних суб’єктів по обчисленню, призначенню, перерахунку, здійсненню, наданню, одержанню таких платежів, як: пенсія, соціальна виплата непрацездатному громадянину, виплата по загальнообов’язковому державному соціальному страхуванню, виплати й пільги дітям війни, інші соціальні виплати, доплати, соціальні послуги, допомога, захист, пільги, тощо.
ФІЛОСОФСЬКИЙ ТА МЕТОДОЛОГІЧНИЙ ВИМІР СТАНОВЛЕННЯ ТА РОЗВИТКУ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ
Authors: О. І. Осауленко А. О. Осауленко
Published: June 2022

Стаття присвячена філософським та методологічним аспектам історико-правового дослідження процесу становлення та розвитку вітчизняної кримінально-виконавчої системи крізь призму її законодавчих основ. Звернуто увагу на те, що ефективність та якість історико-правового дослідження становлення і розвитку кримінально-виконавчої системи України в значній мірі залежить від вибору оптимально виваженої методології. Зроблено висновок про те, що проблематика наукового розуміння методологічних засад історико-правового формування законодавчих основ становлення та розвитку кримінально-виконавчої системи України потребує міждисциплінарного підходу, що дозволяє виявити багатомірність об’єкта пізнання, має як теоретичну, так і прикладну роль для розвитку не тільки правової доктрини, але і для практики виконання покарань як складної соціальної діяльності. Звернуто увагу на те, що міждисциплінарний характер дослідження проявляється в тому, що процес історико-правового формування законодавчих основ становлення і розвитку кримінально-виконавчої системи України базується не тільки на нормах кримінально-виконавчого, кримінального та кримінально-процесуального права, але і на нормах конституційного, міжнародного, адміністративного, цивільного, трудового, сімейного та деяких інших галузей права. В статті підкреслено, що в процесі відповідного дослідження варто використовувати онтологічний, гносеологічний, аксіологічний та інші  філософські підходи. В контексті проведення історико-правового дослідження кримінально-виконавчої системи в статті виділено наступні найбільш важливі принципи: принцип об’єктивності; принцип наступності; принцип історизму; принцип єдності історичного та логічного; принцип неупередженості. В ракурсі проведення історико-правового осмислення кримінально-виконавчої системи України в статті виділено наступні домінуючі методологічні підходи: історичний; історико-логічний; критично-конструктивний; ціннісний (аксіологічний); гуманістичний. Зроблено висновок про те, що при дослідженні процесу становлення та розвитку вітчизняної кримінально-виконавчої системи доцільно використовувати  вертикальну структуру методів, які можуть бути розподілені на: загальні методи пізнання, загальнонаукові методи, конкретно-наукові та спеціальні методи.
ЩОДО ПИТАННЯ ПРО КВАЛІФІКУЮЧУ ОЗНАКУ СКЛАДІВ ЗЛОЧИНІВ, ПЕРЕДБАЧЕНИХ СТ. 345-1 КК УКРАЇНИ
Authors: А. С. Бондарчук Бортник В. А.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що одним із напрямків попередження недостатньо обгрунтованих, а інколи і суб’єктивних рішень судової влади є диференціація кримінальної відповідальності, що звужує межі розсуду як при кваліфікації, так і при призначенні покарання. Диференціація кримінальної відповідальності здійснюється законодавцем, закладаючи в основу в здебільшого такий критерій поділу як ступінь суспільної небезпеки злочину, наслідки, особа винного. В Особливій частині КК України вона (диференціація) забезпечується різними способами, зокрема через визначення в складах злочинів кваліфікуючих ознак та привілейованих складів злочинів та встановлення у межах норми відповідних санкцій. На основі аналізу різних форм множинності погрози або насильства щодо журналіста обґрунтовано необхідність внесення змін до диспозиції ч. 4 ст. 345-1 КК України щодо доповнення її такою кваліфікуючою ознакою, як вчинення діянь, передбачених ч. 1-3 зазначеної норми повторно, за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища та викладення її в такій редакції: «Дії, передбачені частиною першою, другою або третьою цієї статті, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища...». Запропоновано перенести її законодавчо закріплений зміст до ч. 5 ст. 345-1 КК України. Аргументовано, що запровадження даних пропозицій сприятиме усуненню прогалин у системі кримінально-правової охорони законної професійної діяльності журналіста, його прав та свобод. Виділено такі категорії службових осіб: 1) особа, яка виконує функції представника влади; 2) особа, яка виконує функції представника місцевого самоврядування; 3) особа, яка обіймає на підприємствах, установах, організаціях посаду, пов’язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій; 4) особа, яка обіймає на підприємствах, установах, організаціях посаду, пов’язану із виконанням адміністративно-господарських функцій; 5) особа, яка виконує функції представника влади, представника місцевого самоврядування, організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції за спеціальним повноваженням (навіть за відсутності обіймання посади), яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
ОРГАНІЗАЦІЙНА СТРУКТУРА КАДРОВОЇ ПОЛІТИКИ В ОРГАНАХ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ
Authors: Горяченко Р. І.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що сьогодні серед адміністративістів відсутня єдність поглядів на структуру та зміст кадрової політики в цілому, а також кадрової політики в органах Національної поліції України зокрема. При цьому відмінність між існуючими точками зору полягає не лише у визначенні різних за кількістю та змістом елементів, але також і в самій концепції запропонованого підходу. Відразу ж зауважимо, що функціональний підхід до визначення змісту кадрової політики зустрічається переважно в працях, що присвячені дослідженню загальних засад управління персоналом підприємств та організацій приватного сектору. Однак, це зовсім не означає, що його не доцільно використовувати з метою поглиблення наукового розуміння сутності кадрової політики в органах Національної поліції України. Навпаки, окреслення функціональної спрямованості кадрової політики в органах Національної поліції України – це обов’язковий етап процесу її формування. І саме від того, наскільки чітко та однозначно будуть визначені основні напрями реалізації такої політики, залежить вибір найбільш ефективних способів і засобів досягнення її кінцевих і проміжних цілей. У зв’язку з викладеним, на нашу думку більш логічним є дослідження функцій кадрової політики в органах Національної поліції України не в якості її основних складових елементів, а в якості основних напрямів її реалізації. Розглядаються сучасні наукові погляди на структуру та зміст кадрової політики, які об’єднано в три групи: функціональний підхід, змістовий підхід та організаційний підхід. При визначенні структурних елементів кадрової політики в органах Національної поліції України за основу запропоновано брати організаційний підхід, який дозволяє максимально повно розкрити усю її багатогранність, з’ясувати характер внутрішніх і зовнішніх взаємозв’язків, а також окреслити місце та роль кожного з елементів у досягненні її проміжних і кінцевих цілей. Аналізується зміст і характерні ознаки таких основних структурних елементів кадрової політики в органах Національної поліції України, як суб’єкти, об’єкти, взаємозв’язки між суб’єктами та об’єктами та зміст. Визначається їх місце та роль в адміністративно-правовому механізмі формування та реалізації кадрової політики в органах Національної поліції України.
МЕТА ТА ЗАВДАННЯ ЗДІЙСНЕННЯ ДЕРЖАВНОГО КОНТРОЛЮ ЗА БЕЗПЕЧНІСТЮ ТА ЯКІСТЮ ХАРЧОВИХ ПРОДУКТІВ
Authors: Данилюк А. В.
Published: June 2022

У статті визначено, що загальною метою здійснення державного контролю за безпечністю та якістю харчових продуктів є забезпечення безпеки продовольства в Україні, а конкретною – підвищувати безпечність та якість харчових продуктів шляхом здійснення перевірок діяльності суб’єктів господарювання на відповідність вимогам законодавства та прийняття відповідних рішень. Узагальнено, що завдання державного контролю за безпечністю та якістю харчових продуктів є конкретними способами досягнення мети його здійснення, зокрема: а) забезпечення дотримання законодавства України про безпечність та якість харчових продуктів та запобігання будь-яким проявам його порушення з вжиттям заходів щодо їхнього усунення; б) забезпечення реалізації державної політики у сфері забезпечення безпеки харчових продуктів в Україні; в) забезпечення додержання суб’єктами виробництва, реалізації та/або обігу харчових продуктів стандартів і нормативів у сфері забезпечення безпеки харчових продуктів в Україні; г) гарантування споживачу, що випущений в реалізацію харчовий продукт позбавлений ризику, тобто є безпечним та відповідає заявленим вимогам, тобто є якісним. Визначено, що внутрішньо-організаційним завданням здійснення державного контролю за безпечністю та якістю харчових продуктів слід вважати необхідність контролюючого органу слідувати процедурі його здійснення, зокрема перевірити чи дотримано норми Законів України «Про основні принципи та вимоги щодо безпечності та якості харчових продуктів» від 23 грудня 1997 р. № 771, «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» від 14 січня 2000 р. № 1393, «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, ветеринарну медицину та благополуччя тварин» від 18 травня 2017 р. № 2042-VІІІ, «Про побічні продукти тваринного походження, не призначені для споживання людиною» від 7 квітня 2015 р. № 287-VІІІ, «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» від 4 червня 2009 р. № 1445-VI, «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» від 06 грудня 2018 р. № 2639-VIII, а також Наказу Міністерства економіки та з питань  європейської інтеграції України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі продовольчими товарами» від 11 липня 2003 р. № 185. Доведено, що, завдання державного контролю за безпечністю та якістю харчових продуктів є загальними та функціональними. Узагальнюючи, основним завданням його здійснення є своєчасне отримання повної та достовірної інформації, яка слугуватиме підґрунтям для прийняття відповідного рішення.
МІЖНАРОДНО-ПРАВОВІ СТАНДАРТИ ЗДІЙСНЕННЯ СПРАВЕДЛИВОГО ТА ЕФЕКТИВНОГО ПРАВОСУДДЯ
Authors: Зубов О. С.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що наближення України до європейських стандартів потребує певних зусиль від державних органів влади, однією із яких є судова. Приведення чинного законодавства відповідно європейських рекомендацій потребує тривалого часу та виважених підходів з урахуванням національного менталітету. Виходячи із загальнолюдських цінностей та враховуючи думку міжнародних експертів до Конституції України внесено та закріплено нові підходи до судової влади. Питання формування нової суддівської влади її незалежності є вкрай актуальним та потребує докладання зусиль всіх без винятку владних структур з метою не допущення  втручатися в компетенцію органам законодавчої та виконавчої влади, надання незалежності, самостійності, незаангажованості суддівській системі. Саме тому думку Ради Європи є важливою для побудови нового правосуддя. В статті дослідженні міжнародно-правові стандарти здійснення справедливого та ефективного правосуддя. Наближення України до європейських стандартів потребує певних зусиль від державних органів влади, однією із яких є судова. Приведення чинного законодавства відповідно європейських рекомендацій потребує тривалого часу та виважених підходів з урахуванням національного менталітету. Виходячи із загальнолюдських цінностей та враховуючи думку міжнародних експертів до Конституції України внесено та закріплено нові підходи до судової влади. Питання формування нової суддівської влади її незалежності є вкрай актуальним та потребує докладання зусиль всіх без винятку владних структур з метою не допущення втручатися в компетенцію органам законодавчої та виконавчої влади, надання незалежності, самостійності, незаангажованості суддівській системі. Саме тому думку Ради Європи є важливою для побудови нового правосуддя. Міжнародно-правові стандарти справедливого та ефективного правосуддя базуються на основному принципі захисті прав людини і основоположних свобод, гарантуються державою й закріплюється в конституції або законах країни та направлені на підвищення ефективності послуг, що надаються населенню суддями.
ЕЛЕМЕНТНИЙ СКЛАД МЕХАНІЗМУ АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КООРДИНАЦІЇ СУБ’ЄКТІВ ПРОТИДІЇ КОРУПЦІЇ В РЕАЛІЯХ СЬОГОДЕННЯ
Authors: Лук’янова Г. Ю.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що проблематика протидії корупції вже давно вийшла за межі предмету наукового обговорення чи просто популярної політичної сентенції. Сьогодні більшість свідомих громадян України мають уявлення про те, що собою являє корупція, і як держава намагається їй протидіяти. Та на жаль, уявлення про те, яким чином систематизувати таку протидію, скоординувати суб’єктів цієї протидії та зробити їх функціонування дійсно ефективним, не знають не просто більшість громадян, а й більшість державних службовців і політичних діячів. Над цією проблематикою роками працюють кращі вчені України, однак здобутки лишаються більш ніж скромними. Наша спроба дослідження механізму адміністративно-правового забезпечення координації суб’єктів протидії корупції, має створити можливості для більш глибокого вивчення потенційних шляхів оптимізації такої координації. Наукове опрацювання елементів даного механізму, деталізація їх природи, має дозволити глибше прослідкувати процес координації, виявити ті його аспекти, що потребують удосконалення та є найбільш вразливим для здійснення тиску на координацію діяльності суб’єктів протидії корупції, що зрештою, й обумовлює актуальність дослідження. Статтю присвячено узагальненню підходів до розуміння елементного складу механізму адміністративно-правового забезпечення координації суб’єктів протидії корупції. Констатовано, що серед вітчизняних науковців відсутній єдиний підхід до визначення складу державного механізму, механізму координаційної функції держави. Окремого ж дослідження складових  механізму адміністративно-правового забезпечення координації суб’єктів протидії корупції в Україні взагалі не проводилось. Авторкою проаналізовано наявні у вітчизняній теорії держави і права, науці державного управління підходи до трактування змісту адміністративно-правового механізму координаційної функції держави та виокремлення його складових елементів. Проаналізовано відповідні положення Конституції України, ряду Законів України та інших нормативно-правових актів. Окрему увагу присвячено виокремленню змістовного наповнення механізму адміністративно-правового забезпечення координації суб’єктів протидії корупції. Деталізовано такі його складові як: норми та принципи права; діяльність уповноважених на координацію суб’єктів; юридичні гарантії та заборони; правосвідомість; юридична відповідальність. Акцентовано увагу на наявності ряду недоліків, що стосуються  сучасного правового забезпечення координаційної діяльності, таких як  відсутність спеціалізованої юридичної відповідальності та достатнього матеріального забезпечення.
МЕНЕДЖМЕНТ ОРГАНІЗАЦІЇ: ПЛАНУВАННЯ ПОТРЕБ В ЛЮДСЬКИХ РЕСУРСАХ
Authors: Л. В. Спицька В. П. Пєтков
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що концепція людських ресурсів – практичного спрямування з’явилася внаслідок застосування найновіших, науково обгрунтованих технологій, обчислювальної техніки, технологічного обладнання, яке вимагає для його обслуговуванння високого професіоналізму й певного рівня знань. Вирішальним фактором конкурентноздатності в багатьох галузях стали забезпеченість кваліфікованою робочою силою (починаючи з керівників вищої ланки), рівень її мотивації, організаційні форми, які визначають ефективність використання персоналу. З’ясовано, для того, щоб найняти кваліфікованих працівників менеджер повинен хоча б поверхово знати, які завдання вони будуть виконувати під час роботи та характеристику цих робіт. Ці знання одержують за допомогою аналізу змісту роботи, що є наріжним каменем менеджменту. Без нього важко реалізувати всі інші функції керування. Всебічна оцінка всіх офісних, оперативних, технічних і адміністративних спеціальностей створює надійну підставу для прийняття майбутніх рішень щодо відбору, добору, призначення заробітної плати, оцінки діяльності й підвищення у посаді працівників. Встановлено, що кількість прогулів і плинність кадрів безпосередньо пов’язані із задоволенням при отриманні винагород. При роботі, що викликає почуття задоволення, кількість прогулів має тенденцію до зниження. Наголошено, що розробка структури заробітної плати є обов'язком відділу роботи з персоналом. Структура заробітної плати в організації визначається за допомогою аналізу рівня заробітної плати, умов праці, а також продуктивності й прибутковості установи чи організації. Розробка структури винагород адміністративно-керівного персоналу – більш складний процес, оскільки, крім самої заробітної плати, організація надає своїм співробітникам різні додаткові пільги. Визначено, що традиційний підхід до надання додаткових пільг полягає в тому, що вони розподілені рівномірно між всіма працівниками одного рівня. Однак при цьому не враховуються соціальна різниця між людьми. Дослідження свідчать, що не всі службовці цінують такі пільги. Цінність додаткових пільг залежить від таких факторів, як вік, сімейний стан, склад сім'ї тощо.
ФОРМУВАННЯ ТА РОЗВИТОК ІНФОРМАЦІЙНО-ПРАВОВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ
Authors: І. Є. Іванов С. В. Пєтков
Published: June 2022

У статті здійснено ретроспективний аналіз інформаційно-правового забезпечення діяльності Національної поліції України. Окреслено зв'язок між розвитком інформаційного забезпечення діяльності правоохоронних органів та еволюційними етапами розвитку інформаційних технологій. Виокремлено та проаналізовано 6 етапів розвитку інформаційного забезпечення правоохоронних органів. З’ясовано, що: вперше Міністерство внутрішніх справ запровадило у службову діяльність Інструкцію з ведення обліків в органах внутрішніх справ в 1961 році, а безпосередньо формування науково-практичної бази інформаційного забезпечення правоохоронних органів України було розпочато на початку 70-х років минулого століття; у цей же час розпочав свою роботу Республіканський науково-дослідний інформаційний центр (РНДІЦ) Міністерства внутрішніх справ Української РСР (нині Департамент інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України) зі своєю мережею інформаційно-обчислювальних центрів у всіх обласних управліннях внутрішніх справ, які були оснащені ЕОМ типу Мінськ, а пізніше СМі ЄС. Визначено, що особливістю створення інформаційних систем на той час було те, що оброблення інформації здійснювалася не централізовано, а це значно впливало, а іноді й взагалі унеможливлювало прямий доступ правоохоронців до єдиної бази даних. Повноваження поліції у сфері обігу інформації, інформаційно-аналітичного забезпечення, формування та використанню інформаційних ресурсів передбачено ст. 25 Закону України «Про Національну поліцію». Здійснено аналіз нормативно-правових актів, які регламентують діяльність у даному напрямі. Теоретично обґрунтовано, що позитивним нововведенням у правовому регулюванні інформаційного забезпечення діяльності поліції є закріплення на законодавчому рівні здійснення поліцією інформаційно-аналітичної діяльності, її повноважень у цій сфері, переліку баз даних, а також відповідальності за незаконне використання інформаційних ресурсів. Констатовано, що застосування інформаційних технологій у службовій діяльності Національної поліції України з відповідним правовим їх забезпеченням може стати одним з головних чинників зміцнення верховенства закону в нашій країні.
РОЗВИТОК АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ США ШЛЯХОМ ПРИЄДНАННЯ ДО ДОГОВОРА ПРО ДРУЖБУ ТА СПІВРОБІТНИЦТВО З АСЕАН
Authors: Підберезних І. Є.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що навесні 1975 року завершення Другої Індокитайської війни на порядок денний поставило питання колективної безпеки країн-учасниць АСЕАН. На першому саміті АСЕАН на о. Балі (Індонезія) були схвалені Договір про дружбу і співробітництві в Південно-Східній Азії і Декларація про згоду. Перший документ закріпив принципи, якими держави-засновники Асоціації зобов’язалися керуватися у взаємних відносинах, а також у врегулюванні виникаючих спорів і конфліктів: мирне вирішення виникаючих взаємних протиріч в інтересах зміцнення миру в регіоні; відмова від загрози застосування сили; вирішення спірних питань шляхом колективних партнерських переговорів. Також Договір проголошував ідею перетворення Південно східної Азії на зону миру, свободи і нейтралітету. Проблема приєднання США до ДСС актуальна, у зв’язку з численними питаннями, які постали в процесі переговорів про його підписання. Більш того, Сполучені Штати довгий час були єдиною великою тихоокеанською державою, яка не приєднувалася до цієї офіційної домовленості. Лідери Південно-Східної Азії зазвичай підтримують дії президентів США, спрямовані на покращення співпраці Сполучених Штатів з ПСА за рахунок розширення різноманітності компонентів політики США в регіоні. Деякі чиновники і аналітики США і ПСА протягом останніх років стверджували, що готовність США до співпраці з АСЕАН сприятиме підвищенню політичного статусу ПСА, особливо, коли Китай прагне і надалі розширювати свій вплив у регіоні. У статті сформовано розвиток адміністративно-правового забезпечення національної безпеки США шляхом приєднання до договора про дружбу та співробітництво з АСЕАН. Визначено перелік питання, що супроводжували приєднання США до ДСС, та надано історичне обґрунтування ситуації у АТР. Зауважено, що гальмуючим фактором було те, що підписання вступу США в ДДС вимагало б згоди від Ради та Сенату, бо угода має назву «Договір про дружбу та співробітництво». Разом із тим, обґрунтовано стратегічна діяльність Сполучених Штатів, що була спрямована на створення сприятливого середовища для розширення можливостей національної безпеки США.
АДМІНІСТРАТИВНА СПЕЦИФІКА СИСТЕМИ СУБ’ЄКТІВ, НА ЯКІ ПОКЛАДАЄТЬСЯ ОБОВ’ЯЗОК ЩОДО ЗДІЙСНЕННЯ ЗАХОДІВ З ПОПЕРЕДЖЕННЯ НАСИЛЬСТВА В СІМ’Ї В УКРАЇНІ
Authors: Притолюк Н. М.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що криміногенна ситуація, що пов’язана з насильством у сім’ї, залишається в Україні одним із найбільш небезпечних за своїми наслідками соціальних лих, а заходи, що вживаються з боку держави для її стабілізації, бажаного результату поки-що не дають. Насильство в сім’ї є однією з найгостріших та розповсюджених проблем сучасності. Її актуальність обумовлена зростанням прояву різних видів насильства в сім’ях: психологічного, фізичного, сексуального, економічного. Це вимагає нових підходів до її розв’язання. Мета статті полягає в тому, щоб на основі комплексного формуючого аналізу норм чинного національного та міжнародного законодавства, позицій науковців, навчальної та довідкової літератури, а також статистичних даних, визначити адміністративну специфіку системи суб’єктів, на які покладається обов’язок щодо здійснення заходів з попередження насильства в сім’ї в Україні. У статті розкрито адміністративну специфіку системи суб’єктів, на які покладається обов’язок щодо здійснення заходів з попередження насильства в сім’ї в Україні, що полягає у функціонуванні чотири ланкової системи суб’єктів, що у тісній взаємодії формують та реалізують державну політику запобігання та протидії домашньому насильству. Охарактеризовано кожну ланку системи суб’єктів, на які покладається обов’язок щодо здійснення заходів з попередження насильства в сім’ї в Україні. Зроблено висновок, що адміністративна специфіка системи суб’єктів, на які покладається обов’язок щодо здійснення заходів з попередження насильства в сім’ї в Україні полягає у функціонуванні чотири ланкової системи суб’єктів, що у тісній взаємодії формують та реалізують державну політику запобігання та протидії домашньому насильству. Найвищий рівень належить спеціально-уповноваженим органам, які виконують найбільший обсяг адміністративних повноважень щодо формування відповідної державної політики. Інші органи та установи, загальні та спеціалізовані служби є безпосередніми реалізаторами державної політики, на них покладено обов’язок застосування відповідних адміністративних заходів, інструментів та дій з запобігання та протидії домашньому насильству. Неурядові громадські організації, окремі громадяни та інші інституції громадянського суспільства допомагають суб’єктам публічного адміністрування та своїми організаційними, просвітницькими, виховними діями попереджують домашнє насильство як негативне явище суспільства.
ПОНЯТТЯ ТА ОЗНАКИ АДМІНІСТРАТИВНО-ПРАВОВОГО МЕХАНІЗМУ ФОРМУВАННЯ ТА РЕАЛІЗАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ У СФЕРІ ОБІГУ ЗБРОЇ В УКРАЇНІ
Authors: Шумейко Т. А.
Published: June 2022

Стаття присвячена визначенню поняття «адміністративно-правовий механізм формування та реалізації державної політики у сфері обігу зброї в Україні» та окреслення основних рис цього правового механізму. Аналізуючи різні інтерпретаційні підходи учених щодо тлумачення сутності понять «правовий механізм», «адміністративно-правовий механізм», адміністративно-правовий механізм формування та реалізації державної політики у сфері обігу зброї в Україні пропонується розуміти в якості юридичної конструкції, котрою окреслюється заснована на нормах чинного законодавства взаємоузгоджена система нормативно-правових, інституційних, правозастосовних й організаційних форм і засобів, котрі сукупно, цілісно та послідовно впливають на суб’єктів, відносини та процеси в сфері обігу зброї, виконуючи таким чином завдання формування та реалізації державної політики у відповідній сфері. Обґрунтовується, що характерним для цього адміністративно-правового механізму є те, що він: має цілісний системно-організаційний характер, який визначається метою, завданнями і функціями державної політики у цій сфері; ґрунтується на нормативно-правовій основі формування та реалізації державної політики у вказаній сфері; в процесі свого функціонування поширюється на конкретне коло суб’єктів (суб’єктів, які формують та/або реалізують вказану державну політику; суб’єктів, які набувають статус суб’єкта дозвільної системи та суб’єкта відносин стосовно зброї); в процесі свого функціонування враховує потребу дотримання «золотої середини» між приватними та публічними інтересами (також між публічною безпекою та безпекою особи), а також специфіку управлінської діяльності, адміністративно-правових процедур; у практичній дійсності об’єктивується за рахунок управлінської, забезпечувальної діяльності та відносин (похідних процесів), що виникають між приватними особами та державними органами, що формують та/або реалізують цю державну політику. У висновках до статті узагальнюються результати дослідження.
КРИМІНАЛІСТИЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА НАСИЛЬНИЦЬКИХ ДІЙ, СПРЯМОВАНИХ НА ЗАВОЛОДІННЯ НЕРУХОМІСТЮ
Authors: Березняк В. С.
Published: June 2022

Актуальність статті полягає в тому, що проблеми криміналістичної характеристики кримінальних правопорушень завжди привертали увагу науковців. Стосовно вчинення кримінальних правопорушень у сфері нерухомості необхідно акцентувати на тому, що розслідування зазначених діянь має важливі особливості, які, зокрема, пов’язані з дослідженням визначеної категорії. Кожний елемент має своє змістовне наповнення, що визначає інформаційну сутність діяння та визначає подальші напрями у розслідуванні. Мають своє інформаційне наповнення й елементи криміналістичної характеристики насильницьких дій, пов’язаних із заволодінням нерухомістю. Тому актуальність цієї тематики не викликає сумнівів. Метою статті є дослідження сутності та системи криміналістичної характеристики кримінальних правопорушень у сфері нерухомості пов’язаних із посяганням на життя та здоров’я. Визначено сутність криміналістичної характеристики кримінальних правопорушень у сфері нерухомості, її складових елементів, наповнення, а також встановлено кореляційні зв’язки між ними. Акцентовано на тому, що розслідування зазначених діянь має важливі особливості, які, зокрема, пов’язані з дослідженням визначеної категорії. Аргументовано, що найбільш стабільними елементами у криміналістичній характеристиці залишаються: предмет злочинного посягання, спосіб вчинення злочину, особа злочинця, особу потерпілого, слідова картина та обстановка вчинення кримінального правопорушення. Зроблено висновок, що елементи криміналістичної характеристики кримінальних правопорушень у сфері нерухомості можуть варіюватися, залежно від того, на якому ринку здійснено кримінальне правопорушення (первинний чи вторинний) і яке саме кримінальне правопорушення вчинене. До елементів криміналістичної характеристики кримінальних правопорушень у сфері нерухомості можна віднести: предмет злочинного посягання, спосіб вчинення злочину, особа злочинця, особу потерпілого, слідова картина та обстановка вчинення кримінального правопорушення.
ОСКАРЖЕННЯ ПОВІДОМЛЕННЯ ПРО ПІДОЗРУ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ
Authors: Максименко А. С.
Published: June 2022

У статті встановлено, що тенденції розвитку кримінального процесуального законодавства України свідчать про посилення гарантій прав осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, та значне розширення повноважень суду на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні шляхом упровадження інституту слідчого судді. Повідомлення особі про підозру є початковим моментом реалізації функції обвинувачення та забезпечення кримінальної відповідальності особи, винуватої у вчиненні кримінального правопорушення. Воно нерозривно пов’язане з тим, що у процесі досудового розслідування накопичено достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення конкретною особою. Можливість оскарження повідомлення про підозру забезпечує дотримання всіх елементів верховенства права, оскільки запобігає порушенню законності в роботі правоохоронних органів, підтримує правову визначеність, створюючи судову практику з проблемних питань такого повідомлення, запобігає свавіллю незаконного повідомлення про підозру, забезпечує дотримання прав людини і протидіє незаконному їх обмеженню. Водночас, у главі 26 КПК України не закріплено вимог як щодо форми та обов’язкових реквізитів скарги на рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора загалом, так і скарги на повідомлення про підозру зокрема, хоча про обов’язковість письмової її форми можна зробити висновок з положень ч. 3, ч. 5 ст. 304 КПК України. А тому, з метою посилення гарантій охорони прав, свобод та інтересів підозрюваного у кримінальному провадженні запропоновано закріпити вимоги щодо форми та змісту скарги на повідомлення про підозру, й відповідно доповнити КПК України ст. 303-1 «Форма та зміст скарги на повідомлення про підозру». Зроблено висновок, що розгляд слідчим суддею скарги на повідомлення про підозру проаналізовано за загальними правилами судового розгляду, що підлягають застосуванню у процесі розгляду скарг на повідомлення про підозру слідчим суддею. У кримінальних провадженнях у вчиненні кримінального проступку – після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру; якщо йдеться про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, то двох місяців з дня повідомлення особі про підозру. Але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження, або звернення до суду із обвинувальним актом. Тобто повідомлення про підозру можливо оскаржити тільки в межах досудового розслідування.
ПРО СПІВВІДНОШЕННЯ ПУБЛІЧНИХ І ПРИВАТНИХ ІНТЕРЕСІВ У КРИМІНАЛЬНОМУ СУДОЧИНСТВІ
Authors: Почтовий М. М.
Published: June 2022

У науковій статті розглядається питання співвідношення публічних і приватних інтересів у кримінальному судочинстві. Наголошено, що зміст інтересу визначається не свідомістю людини, а породжується зовнішніми умовами існування людей, матеріальним виробництвом, громадським буттям в цілому. Встановлено, що інтереси не можна відокремлювати і від свідомості людини, бо тільки в єдності об’єктивного і суб’єктивного інтерес стає фактором, що обумовлює поведінку людей. Визначено, що поодинокі спроби вчених дати визначення поняттю «інтерес» характеризуються відмінністю у формулюванні змісту, не відзначаються одностайністю розуміння сутності цієї категорії. У зв’язку з цим запропоновано авторське визначення інтересу, зокрема як усвідомленої, бажаної правової поведінки (дії або бездіяльності) учасника кримінального провадження, яка характеризується єдністю (наявністю) публічних та (або) приватних засад. Зазначено, що сутність інтересів (державних, суспільних чи особистих) у кримінальному провадженні та їх реалізація визначаються чинним кримінальним процесуальним законодавством України, яким передбачені й можливості та механізми забезпечення інтересів у кримінальному провадженні. Встановлено, що приватні інтереси – це інтереси, які стосуються сфери особистого життя людини, інформацію про яку вона не піддає розголошенню та намагається всіляко приховати (утаємничити) від інших людей (суспільства, посадових осіб тощо). Визначено, що публічні інтереси – це інтереси, які реалізуються шляхом передбачених у Кримінальному процесуальному кодексі України правомочностей (прав та/або обов’язків) учасників кримінального провадження. Вони можуть бути державними, суспільними чи особистими. Насамкінець наголошено, що інтереси не тільки впливають на розвиток і вдосконалення кримінального процесуального законодавства, а і від адекватного відображення в законі об’єктивних потреб людини, держави, суспільства залежить повнота методів, засобів та заходів їх захисту і охорони.