bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Supplementary Figure S4 from Preclinical Development of CAR T Cells with Antigen-Inducible IL18 Enforcement to Treat GD2-Positive Solid Cancers
Authors: Fischer-Riepe Lena , Kailayangiri Sareetha , Zimmermann Katharina , Pfeifer Rita , Aigner Michael , Altvater Bianca , Kretschmann Sascha , Völkl Simon , Hartley Jordan , Dreger Celine , Petry Katja , Bosio Andreas , von Döllen Angelika , Hartmann Wolfgang , Lode Holger , Görlich Dennis , Mackensen Andreas , Jungblut Melanie , Schambach Axel , Abken Hinrich , Rossig Claudia
Published: August 2024

Dose-dependence of xenogeneic GvHD in mice receiving GD2IL18CART
Supplementary Data S2 from Spatially Informed Gene Signatures for Response to Immunotherapy in Melanoma
Authors: Aung Thazin N. , Warrell Jonathan , Martinez-Morilla Sandra , Gavrielatou Niki , Vathiotis Ioannis , Yaghoobi Vesal , Kluger Harriet M. , Gerstein Mark , Rimm David L.
Published: August 2024

Supplementary Data S2. Clinical Information (Validation Cohort).
Supplementary Table S4 from A PDE3A-SLFN12 Molecular Glue Exhibits Significant Antitumor Activity in TKI-Resistant Gastrointestinal Stromal Tumors
Authors: Takaki Emiri O. , Kiyono Kunihiko , Obuchi Yutaka , Yamauchi Takeshi , Watanabe Takashi , Matsumoto Hideki , Karimine Miho , Kuniyoshi Yuki , Nishikori Shingo , Yokoyama Fumiharu , Nishimori Hikaru , Nabeshima Hiroshi , Nakamura Kazuhide
Published: August 2024

Supplementary Table 4. Characteristics of GIST PDX models.
Supplementary Table S2 from A PDE3A-SLFN12 Molecular Glue Exhibits Significant Antitumor Activity in TKI-Resistant Gastrointestinal Stromal Tumors
Authors: Takaki Emiri O. , Kiyono Kunihiko , Obuchi Yutaka , Yamauchi Takeshi , Watanabe Takashi , Matsumoto Hideki , Karimine Miho , Kuniyoshi Yuki , Nishikori Shingo , Yokoyama Fumiharu , Nishimori Hikaru , Nabeshima Hiroshi , Nakamura Kazuhide
Published: August 2024

Supplementary Table 2. Selected examples of PDE3A inhibitor derivatives and their antiproliferative activities against PFSK-1, DBTRG-05MG, and U251-MG cells
Supplementary Figure S2 from Missense Mutations in Myc Box I Influence Nucleocytoplasmic Transport to Promote Leukemogenesis
Authors: Arthur Nancy B.J. , Christensen Keegan A. , Mannino Kathleen , Ruzinova Marianna B. , Kumar Ashutosh , Gruszczynska Agata , Day Ryan B. , Erdmann-Gilmore Petra , Mi Yiling , Sprung Robert , York Conner R. , Townsend Robert R. , Spencer David H. , Sykes Stephen M. , Ferraro Francesca
Published: August 2024

Supplementary Figure 2. (A) Colony forming ability (progenitor cell content) per equal number of Linlow GFP+ cells in HSPCs transduced with EV,MycWT,MycP59Q, MycT58N. 10,000 GFP+ cells per genotype were plated in M3434 media and enumerated 7-10 days later. 10,000 cells recovered from each round were plated again and enumerated 7-10 days later for 3 subsequent rounds. Bar graphs represent average and standard deviation. One-way ANOVA, n = 3 replicate per genotype, *p<0.05, ***p<0.001. (B) Boxplot representing AUCell (y-axis) expression for the 247 genes of cluster 3 in RNA sequencing from AML cells with MYC mutations vs. AML cells without MYC mutations ***FDR<0.001. (C) Heatmap representing the DEGs at bulk RNA sequencing between GFP+ GMP EV control cells vs. Mycoverexpressing cells (Supplementary Data S5). (D) Scatterplot of all terms in the KEGG_2019_Mouse gene set library. Genes upregulated and downregulated by in the bulk RNA sequencing analysis of Myc overexpressing cells are highlighted by red and blue circles respectively
Supplementary Figure S1 from Missense Mutations in Myc Box I Influence Nucleocytoplasmic Transport to Promote Leukemogenesis
Authors: Arthur Nancy B.J. , Christensen Keegan A. , Mannino Kathleen , Ruzinova Marianna B. , Kumar Ashutosh , Gruszczynska Agata , Day Ryan B. , Erdmann-Gilmore Petra , Mi Yiling , Sprung Robert , York Conner R. , Townsend Robert R. , Spencer David H. , Sykes Stephen M. , Ferraro Francesca
Published: August 2024

Supplementary Figure 1. Lollipop plots for AML-associated MYC mutations as reported in Ferraro et al.
Supplementary Data S5 from Missense Mutations in Myc Box I Influence Nucleocytoplasmic Transport to Promote Leukemogenesis
Authors: Arthur Nancy B.J. , Christensen Keegan A. , Mannino Kathleen , Ruzinova Marianna B. , Kumar Ashutosh , Gruszczynska Agata , Day Ryan B. , Erdmann-Gilmore Petra , Mi Yiling , Sprung Robert , York Conner R. , Townsend Robert R. , Spencer David H. , Sykes Stephen M. , Ferraro Francesca
Published: August 2024

Differentially Expressed Genes in Bulk RNA sequencing
Data from Nivolumab with or without Ipilimumab Combined with Stereotactic Body Radiotherapy in Patients with Metastatic Biliary Tract Cancer: A Randomized Phase 2 Study
Authors: Markussen Alice , Johansen Julia S. , Larsen Finn O. , Theile Susann , Hasselby Jane P. , Willemoe Gro L. , Lorentzen Torben , Madsen Kasper , Høgdall Estrid , Poulsen Tim S. , Wilken Eva E. , Geertsen Poul , Behrens Claus P. , Svane Inge M. , Nielsen Dorte , Chen Inna M.
Published: August 2024

AbstractPurpose:
The purpose of this study was to evaluate the clinical benefits of nivolumab with/without ipilimumab combined with stereotactic body radiotherapy (SBRT) in patients with pretreated metastatic biliary tract cancer (mBTC).
Patients and Methods:
The study was a phase 2 randomized trial with Simon’s optimal two-stage design requiring 36 evaluable patients per group after second stage. Sixty-one patients were included from September 2018 to January 2022 and randomized (1:1) to receive SBRT (15 Gy × 1 on day 1 to a primary or metastatic lesion) and nivolumab (3 mg/kg intravenously on day 1 and every 2 weeks) with/without ipilimumab (1 mg/kg intravenously on day 1 and every 6 weeks). Primary endpoint was clinical benefit rate (CBR), defined as the percentage of patients with complete response, partial response, or stable disease. Decision to continue accrual into the second stage depended on the CBR from the first stage.
Results:
Forty-two patients received SBRT/nivolumab/ipilimumab with a CBR of 31.0% [95% confidence interval (CI), 17.6–47.1]. Five patients (11.9%) achieved partial response with median duration of 4.4 months (range, 1.1–21.5). Nineteen patients received SBRT/nivolumab. This group was closed after the initial stage based on a CBR of 10.5% (95% CI, 1.3–33.1). Adverse events were graded with National Cancer Institute Common Terminology Criteria for Adverse Events version 4.0. Grade ≥3 treatment-related adverse events occurred in 13 (31%) and 3 (16%) patients in the SBRT/nivolumab/ipilimumab and SBRT/nivolumab groups, respectively. One patient died from immune-related hepatitis in the SBRT/nivolumab/ipilimumab group.
Conclusions:
Combining SBRT, nivolumab, and ipilimumab is well tolerated, feasible, and shows response in a subgroup of patients with mBTC.
Data from Spatially Informed Gene Signatures for Response to Immunotherapy in Melanoma
Authors: Aung Thazin N. , Warrell Jonathan , Martinez-Morilla Sandra , Gavrielatou Niki , Vathiotis Ioannis , Yaghoobi Vesal , Kluger Harriet M. , Gerstein Mark , Rimm David L.
Published: August 2024

AbstractPurpose:
We aim to improve the prediction of response or resistance to immunotherapies in patients with melanoma. This goal is based on the hypothesis that current gene signatures predicting immunotherapy outcomes show only modest accuracy due to the lack of spatial information about cellular functions and molecular processes within tumors and their microenvironment.
Experimental Design:
We collected gene expression data spatially from three cellular compartments defined by CD68+ macrophages, CD45+ leukocytes, and S100B+ tumor cells in 55 immunotherapy-treated melanoma specimens using Digital Spatial Profiling–Whole Transcriptome Atlas. We developed a computational pipeline to discover compartment-specific gene signatures and determine if adding spatial information can improve patient stratification.
Results:
We achieved robust performance of compartment-specific signatures in predicting the outcome of immune checkpoint inhibitors in the discovery cohort. Of the three signatures, the S100B signature showed the best performance in the validation cohort (N = 45). We also compared our compartment-specific signatures with published bulk signatures and found the S100B tumor spatial signature outperformed previous signatures. Within the eight-gene S100B signature, five genes (PSMB8, TAX1BP3, NOTCH3, LCP2, and NQO1) with positive coefficients predict the response, and three genes (KMT2C, OVCA2, and MGRN1) with negative coefficients predict the resistance to treatment.
Conclusions:
We conclude that the spatially defined compartment signatures utilize tumor and tumor microenvironment–specific information, leading to more accurate prediction of treatment outcome, and thus merit prospective clinical assessment.
ЧЕРНІГІВСЬКА ОБЛАСТЬ В ОНКОЛОГІЧНОМУ ПРОФІЛІ НАСЕЛЕННЯ УКРАЇНИ
Authors: Слабкий Г. О. , Шень Ю. М. , Беляєв В. Д.
Published: August 2024

Мета: дослідити та проаналізувати місце Чернігівської області в онкологічному профілі населення України.
Матеріали і методи. Матеріали: дані Національного канцер-реєстру та канцер-реєстру Чернігівської області за період 2018–2022 рр. Матеріали: медико-статистичний, структурно-логічного аналізу.
Результати. Порівняння показників захворюваності населення, в тому числі за його окремими категоріями, на злоякісні новоутворення дозволили встановити достовірно більш високий рівень зареєстрованої захворюваності населення Чернігівської області, ніж середні показники по Україні. При цьому показники виявлення хворих у занедбаних стадіях у Чернігівській області є більш високими (на 13,3 %), ніж по Україні, показники щорічної летальності в Чернігівській області є вищими на 9,2 %, показники смертності населення працездатного віку, відповідно, є вищими на 8,7 % у Чернігівській області, ніж по Україні. У Чернігівській області нижчими, ніж у середньому по Україні, є показники смертності загального населення внаслідок злоякісних новоутворень (на 0,6 %) та, відповідно, смертності дітей (на 23,5 %).
Висновки. Отримані результати вказують на низький рівень ефективності діяльності спеціалізованої онкологічної допомоги та профілактичної діяльності системи охорони здоров’я Чернігівської області. Вказане потребує проведення поглибленого аналізу протиракової діяльності в системі охорони здоров’я області та оптимізації її діяльності.
МІСЦЕ ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я В СТРАТЕГІЇ РОЗВИТКУ СИСТЕМИ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я УКРАЇНИ ДО 2030 РОКУ
Authors: Миронюк І. С. , Слабкий Г. О. , Білак-Лук’янчук В. Й. , Лопіт В. В. , Савчук Л. М. , Рожкова І. В.
Published: August 2024

Мета: проаналізувати роль і задачі системи громадського здоров’я та очікувані результати, визначені Стратегією розвитку системи охорони здоров’я України до 2030 року. Залучити наукову спільноту до громадського обговорення Стратегії.
Матеріали і методи. Матеріали: інформаційні матеріали щодо медико-демографічної ситуації в країні та стану національної системи охорони здоров’я, законодавство України щодо розвитку системи громадського здоров’я і Стратегія розвитку системи охорони здоров’я України до 2030 року. Методи: бібліосемантичний, контент-аналізу, структурно-логічного аналізу.
Результати. У Стратегії розвитку системи охорони здоров’я України до 2030 року значне місце приділено системі громадського здоров’я. Так, усі стратегічні пріоритети, які визначено за п’ятьма тематичними напрямами, до системи громадського здоров’я мають пряме або опосередковане відношення. За кожною стратегічною ціллю визначено конкретні ключові завдання та очікувані результати, які оцінюються за визначеними індикаторами. Перед практичною системою громадського здоров’я країни стоїть задача щодо ефективного впровадження в країні вказаної Стратегії на всіх рівнях управління: від базового (територіальні громади) до загальнодержавного.
Висновки. Роль і задачі системи громадського здоров’я, визначені Стратегією розвитку системи охорони здоров’я України до 2030 року, є стратегічними та комплексними. Їх впровадження в практичну охорону здоров’я дозволить забезпечити зменшення показників смертності та захворюваності, а також покращити функціонування й участь громадян, що приводить до покращення здоров’я та добробуту населення країни.
РІВЕНЬ СПРИЙНЯТТЯ І ВИКОРИСТАННЯ ТЕЛЕМЕДИЦИНИ СЕРЕД МЕДИЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ ТА ПАЦІЄНТІВ ЗАКЛАДІВ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я КРЕМЕНЕЦЬКОГО РАЙОНУ ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Authors: Слободян Н. О. , Теренда Н. О. , Трущенкова Л. В. , Дрок І. В.
Published: August 2024

Мета: вивчити та проаналізувати рівень сприйняття і використання телемедицини серед медичних працівників та пацієнтів Кременецького району Тернопільської області.
Матеріали і методи. Проведено опитування 92 мешканців Кременецького району і 64 працівників КНП «Кременецький ЦПМСД» та приватних клінік м. Кременця. 
Результати. Майже однакова кількість учасників опитування серед пацієнтів користувалася послугами телемедицини у вікових групах до та після 40 років: 30,77 % у групі осіб віком до 40 років і 40,00 % у групі респондентів, старших 40 років. Однак чоловіки були менш схильні користуватися телемедичними послугами, ніж жінки (12,82 % проти 50,94 %, p<0,001). 
Відсоток використання телемедичних технологій у медичній практиці серед опитаних лікарів досить високий – 85,94 %. Лише 14,06 % лікарів, які пройшли анкетування, не використовували телемедичні технології у своїй роботі. Для лікарів віком до 40 років основною причиною невикористання телемедицини на практиці був брак технічних можливостей (100 %), тоді як для медичних працівників, старших 40 років, основною причиною невикористання телемедицини був брак знань про принципи роботи телемедицини (100 %).
Висновки. Було виявлено перешкоди використання телемедичних технологій як пацієнтами, так і працівниками медичних закладів Кременецького району Тернопільської області. Найбільш значущою проблемою сучасної телемедицини, на думку респондентів-пацієнтів, є відсутність інформації про наявність і право на отримання телемедичних послуг (50,00 %). Наступною є проблема поганого інтернет-зв’язку (43,48 %), і лише 6,52 % опитаних висловили думку про недовіру до телемедицини.
Серед опитаних лікарів більшість вважає, що необхідно реалізувати програми, спрямовані на навчання працівників і поліпшення технічного забезпечення робочих місць (56,21 %). Значна кількість думок вказувала на важливість повсюдного поширення телемедицини, зокрема на її доступність у сільських місцевостях (36,53 %), решта (7,26 %) вказують на відсутність чітких алгоритмів використання телемедицини.
КІЛЬКІСНИЙ МОРФОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ ВІКОВИХ ЗМІН ПРОСТОРОВИХ ХАРАКТЕРИСТИК КАМЕР СЕРЦЯ В УМОВАХ ІНТОКСИКАЦІЇ ХЛОРИДОМ КОБАЛЬТУ
Authors: Гнатюк М. С. , Чолач С. Ю. , Татарчук Л. В. , Стець Н. Я.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Серцево-судинна патологія сьогодні є важливою медичною та соціальною проблемою, не дивлячись на успіхи в діагностиці, профілактиці та корекції уражень серця, структуру та функцію якого продовжують вивчати морфологи та клініцисти.
Мета – кількісними морфологічними методами вивчити особливості вікових змін планіметричних та об’ємних параметрів частин серця експериментальних тварин при інтоксикації хлоридом кобальту.
Матеріал і методи. Проведено планіметричні та об’ємні вимірювання частин серця 120 лабораторних статевозрілих білих шурів-самців, які були поділені на 4 групи по 30 тварин у кожній. Перша та друга група – контрольні. Тваринам третьої (6-місячні щури) та четвертої (24-місячні щури) щоденно внутрішньошлунково вводили хлорид кобальту в дозі 4 мг/кг протягом 30 днів. Евтаназію тварин виконували кровопусканням в умовах тіопенталового наркозу. Проводили планіметрію камер та визначення приносних, виносних і резервних об’ємів шлуночків серця. Кількісні показники обробляли статистично.
Результати. Виявлено, що тривала інтоксикація експериментальних тварин хлоридом кобальту призводить до нерівномірного, диспропорційного розширення камер серця, що підтверджувалося вираженими змінами планіметричного індексу та планіметричного індексу передсердь. Установлено при цьому виражене зростання приносних і виносних об’ємів камер шлуночків серця та зниження їх резервних об’ємів. Останні у лівому та правому шлуночках серця 6-місячних щурів зменшилися відповідно на 50,8 % та 21,0 % (р<0,001), у 24-місячних – на 51,3 % та 41,5 % (р<0,001).
Висновки. Проведені дослідження та отримані результати свідчать, що інтоксикація лабораторних білих щурів-самців хлоридом кобальту призводить до нерівномірного, диспропорційного розширення камер серця, що підтверджують зміни площ ендокардіальних поверхонь шуночків та передсердь, планіметричного індексу та планіметричного індексу передсердь, зростання приносних і виносних та зменшення резервних об’ємів шлуночків. Найвираженіше вікове зменшення резервного об’єму при цьому виявлено у лівому шлуночку.
ОПЕРАТИВНЕ ВІДНОВЛЕННЯ УШКОДЖЕНИХ МЕНІСКІВ ТА ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНА РЕАБІЛІТАЦІЯ ПАЦІЄНТІВ
Authors: Грубар Ю. О. , Нестерович А. Я. , Грубар М. Ю. , Грубар І. Я.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Меніски відіграють ключову роль в амортизації, змащуванні, пропріоцепції та розподілі навантажень у колінному суглобі. Протидіючи різним видам багатоосьових навантажень вони часто ушкоджуються. Частота пошкоджень менісків становить понад 30 % від загальної кількості гострих травм коліна. У минулому столітті меніскектомія була золотим стандартом лікування розривів менісків. Негативними наслідками таких оперативних втручань стали стресорні зміни в хрящах і прогресуючий розвиток остеоартрозу. Для лікування розривів менісків було впроваджено наступні методики їх зшивання, а саме «outside-in», «inside-out», «all-inside». Впровадження сучасних методів їх відновлення ставить нові завдання в реабілітації пацієнтів, що перенесли таке оперативне втручання.
Мета – аналіз сучасних даних літератури щодо оперативного лікування розривів менісків та програм їх реабілітації.
Матеріал і методи. Пошук наукової інформації проведений в електронних базах Article, CAS, PubMed, Google Scholar.
Результати. Представлені хірургічні методи лікування розривів менісків, які базуються на застосуванні сучасних малоінвазивних технологій під артроскопічним контролем. Тісний зв’язок між хірургічною бригадою, реабілітаційною командою та пацієнтом, пояснення цілей реабілітації, моніторинг прогресування та належне лікування можливих ускладнень є ключовими факторами для успішного одужання та реабілітації.
Висновки. Хірургічна процедура відновлення менісків вимагає чіткого визначення показань, правильно обраної методики з врахуванням її переваг в кожному конкретному випадку. Кінцевою метою кожного процесу реабілітації має бути повне індивідуальне функціональне відновлення з мінімізацією ризику повторної травми меніска.
КРИТЕРІЇ ОЦІНКИ СТАНУ СТУДЕНТІВ ПРИ ФОРМУВАННІ ЇХ ІНДИВІДУАЛЬНОЇ ТРЕНУВАЛЬНОЇ ТРАЄКТОРІЇ
Authors: Вакуленко Д. В. , Гандзюк С. В. , Вакуленко Л. О.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Мета. Оцінити стан серцево-судинної системи студентів-медиків віком 17–22 років.
Матеріал і методи. Проведено обстеження (за усною згодою) присутніх на тренуванні 10 студентів 17–22 років (7 хлопців та 3 дівчини) без скарг на стан здоров'я, які займались силовими вправами в позаурочний час у спортивному залі університету.
Результати. Результати дослідження свідчать про зниження резервів ССС у обстежених студентів, що є однією з провідних причин виникнення і розвитку захворювань. Тому всі обстежені (навіть без скарг на стан здоров’я) потребують підвищеної уваги до стану серцево-судинної системи.
Висновки. Дослідження показують неадекватну реакцію ССС обстежених на 20 присідань за 30 с зі штангою, тобто про надмірне навантаження, що диктує необхідність корекції дозування фізичних вправ.
КЛІНІКО-ІНСТРУМЕНТАЛЬНА І ЛАБОРАТОРНА ХАРАКТЕРИСТИКА РЕПЕРФУЗІЙНО-РЕОКСИГЕНАЦІЙНОГО СИНДРОМУ В ПАЦІЄНТІВ ІЗ АТЕРОСКЛЕРОТИЧНОЮ ОКЛЮЗІЄЮ АОРТО/КЛУБОВО-СТЕГНОВОГО БАСЕЙНУ В УМОВАХ ХРОНІЧНОЇ ЗАГРОЗЛИВОЇ ІШЕМІЇ НИЖНІХ КІНЦІВОК
Authors: Венгер І. К. , Фарина І. В.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Технічно вдало виконана операція не гарантує відновлення периферичного кровотоку і збереження нижньої кінцівки, що найчастіше трапляється при реваскуляризації пацієнтів із атеросклеротичною оклюзією аорто/клубово-стегнового басейна.
Мета – дослідити клініко-інструментальну і лабораторну характеристику реперфузійно-реоксигенаційного синдрому в пацієнтів із атеросклеротичною оклюзією аорто/клубово-стегнового басейну в умовах хронічної загрозливої ішемії нижніх кінцівок.
Матеріал і методи. Обстежено та хірургічно проліковано 55 пацієнтів із оклюзією аорто-біфеморального артеріального русла в умовах ХАН ІІb–IV ст. (за класифікацією Rutherford). Хворих поділено на групи: 1 група – 29 хворих із ХАН ІІb–IV ст., ІІ група – 26 хворих із ХАН ІІІ–IV ст. із високим ступенем розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому.
Результати. При обстеженні 26 пацієнтів із оклюзією аорто/клубово-стегнового басейну (АКСБ) в умовах хронічної загрозливої ішемії нижніх кінцівок із ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому (РРС) виявлено виражене порушення холестерино-ліпідного обміну.
Відновлення кровотоку в АКСБ сприяє підвищенню у 1,4–1,8 (p<0,05) раза рівня в крові як прозапальних, так і протизапальних цитокінів; зростанню у 1,5–1,7 (p<0,05) раза активності неспецифічних протеїназ та їх інгібіторів, активує процеси вільнорадикального окиснення, зростання рівня лактату в регіонарній венозній крові, зростанню рівня ТсРО2 тилу стопи у пацієнтів без загрози розвитку РРС до (34,54±6,01) mmHg, а у хворих із загрозою розвитку РРС – до (23,67±5,62) mmHg. Після реваскуляризації у пацієнтів із РРС швидкість внутрішньошкірного кровотоку (ШВШК) тилу стопи досягла рівня (30,75±5,48) мл/хв100 г, що є нижчим на 19,8 % за рівень ШВШК тилу стопи у хворих без РРС.
Висновок. Клініко-інструментально-лабораторна характеристика реперфузійно-реоксигенаційного синдрому – це складний комплекс взаємопов’язаних реакцій, які активують прозапальні і протизапальні цитокіни, неспецифічні протеїнази та їх інгібітори, прооксидантно-антиоксидантну систему, загортальну систему, посилюють ішемію тканин, що сприяють прогресуванню процесів дистрофії і спрямовують генералізований депресивний вплив на органи і системи.
ОСОБЛИВОСТІ МІКРОСКОПІЧНИХ ТА МОРФОМЕТРИЧНИХ ЗМІН НАДНИРКОВИХ ЗАЛОЗ ЧЕРЕЗ 14 ТА 21 ДОБУ ЗА УМОВ ТЕРМІЧНОГО ПОШКОДЖЕННЯ ШКІРИ ТА ЗАСТОСУВАННЯ КРІОЛІОФІЛІЗОВАНОГО КСЕНОСУБСТРАТУ ШКІРИ СВИНІ
Authors: Небесна З. М. , Клімик В. Б. , Кульбіцька В. В. , Огінська Н. В. , Гетманюк І. Б. , Трач Росоловська С. В.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Термічні ураження за частотою, ускладненнями та смертністю є найпоширенішими серед інших захворювань у світі. Проте морфологічні зміни в надниркових залозах у динаміці після опікових травм та подальшої корекції залишаються недостатньо вивченими. На сьогодні важливим завданням є виявлення ефективних методів лікування опікових уражень. Одним із сучасних підходів до вирішення питань корекції опікової травми є використання подрібненого субстрату ліофілізованої ксеношкіри.
Мета дослідження – встановлення структурної реорганізації компонентів надниркових залоз через 14 та 21 добу за умов термічного пошкодження шкіри та застосування кріоліофілізованого ксеносубстрату шкіри свині.
Матеріал і методи. Експериментальну термічну травму моделювали на 40 лабораторних білих щурах-самцях. Опік ІІб ступеня було нанесено за допомогою мідних пластин, нагрітих у кип’яченій воді до температури 97–100 ºC, із застосуванням тіопентал-натрієвого наркозу. Площа ураження становила 18–20 % поверхні тіла тварин. Мікроскопічне дослідження структури надниркових залоз проводили за допомогою світлового мікроскопа MICROmed SEO SСAN.
Результати. В пізні терміни (на 14 та 21 добу експерименту) в умовах використання подрібненого субстрату ліофілізованої ксеношкіри в якості коригувального препарату опікової травми встановлено активні регенераторні процеси, нормалізацію мікроструктури ендокриноцитів залози, що відбувалось на тлі суттєвого зниження ступеня ендотоксемії. Середнє значення товщини кори на 14 добу достовірно зменшувалось на 10,41 % (p<0,05) відносно показника ІІ експериментальної групи, а на 21 добу було наближене до показника інтактної групи тварин і, в порівнянні з показниками групи тварин з опіковою травмою без корекції, зменшувалось на 8,76 %. Середнє значення товщини мозкової речовини знижувалось відносно показника ІІ експериментальної групи: на 14 добу – в 1,72 раза (p<0,001), а на 21 добу – в 2,71 раза (p<0,001). Морфометрично встановлена наближеність досліджуваних параметрів надниркових залоз тварин ІІІ групи до інтактних показників на 21 добу досліду.
Висновки. У пізні терміни (14–21 доба) після експериментальної термічної травми, за умов застосування подрібненого субстрату ліофілізованої ксеношкіри, спостерігався активний перебіг регенераторних процесів у компонентах надниркової залози, які проявлялись у відновленні структури клітин та ядер.
ДІАГНОСТИКА СПЕЦИФІЧНИХ АНТИТІЛ ДО КОМПЛЕКСУ B. BURGDORFERI S. L. У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ЛАЙМ-БОРЕЛІОЗОМ, ПОЄДНАНИМ ІЗ ЕПШТЕЙНА – БАРР ВІРУСНОЮ ІНФЕКЦІЄЮ
Authors: Юзьків Т. І.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Метою дослідження було діагностувати специфічні антитіла класів М і G до антигенів комплексу B. burgdorferi s. l. у пацієнтів із Лайм-борелізом, поєднаним із Епштейна – Барр вірусною інфекцією.
Матеріал і методи. У Центрі із вивчення Лайм-бореліозу та інших інфекцій, що передаються кліщами, при Тернопільському національному медичному університеті імені І. Я. Горбачевського МОЗ України обстежено 106 пацієнтів, мешканців Тернопільської області, віком від 30 до 72 років, які мали клінічні прояви ЛБ і ЕБВІ. Чоловіків було 33 (31,1 %), жінок – 73 (68,9 %). Серед пацієнтів за кількістю переважали жителі міста над мешканцями села – 85 (80,2 %) проти 21 (19,8 %) осіб.
Лабораторно ЛБ підтверджували серологічно, застосувавши двоетапну схему діагностики (ІФА, імуноблот). Етіологічну структуру ЛБ вивчали за допомогою імуноблоту (лайн-блоту). Специфічні антитіла IgМ визначали до OspC B. burgdorferi s. s., B. afzelii, B. garinii та B. spielmanii, VlsE, р41 і p39 – антигенів B. afzelii. Специфічні антитіла класу IgG діагностували до VlsE B. afzelii, B. burgdorferi s. s. та B. garinii; ліпідів клітинної мембрани B. afzelii та B. burgdorferi s. s.; p83 до B. afzelii, р41 і p39 – антигенів B. garinii; OspC (p25) до B. garinii, а також до рекомбінантних високоспецифічних антигенів B. burgdorferi: p18, p19, p20, p21 та p58.
За допомогою реакції непрямої імунофлуоресценції (РНІФ), технологія БІОЧИП, у сироватках крові обстежених пацієнтів виявляли специфічні антитіла класів М і G до антигенів ВЕБ. Фази хронічної ЕБВІ (активну чи латентну) діагностували методом ПЛР у режимі реального часу, визначаючи ДНК ВЕБ у крові та слині (в обох чи одному зразку); діапазон визначення (103–107 копій/мл). За відсутності ДНК вірусу в крові чи слині встановлювали латентну фазу цієї недуги.
Результати. ЛБ серологічно, за допомогою двох методів діагностики (ІФА та імуноблот), діагностовано у 52,8 % хворих із клінічними проявами Лайм-бореліозу. Активну фазу Ештейна – Барр вірусної інфекції (ЕБВІ) діагностували у 44,6 % хворих із клінічно та серологічно підтвердженим ЛБ. У хворих із моноінфекцією ЛБ переважали сироваткові анти-IgG до р83 B. afzelii та р39 B. garinii, р<0,05. У пацієнтів із поєднанням ЛБ і ЕБВІ переважали анти-IgМ до р41 і р39 B. afzelii та OspC B. spelmanii.
Висновки. Визначення специфічних сироваткових IgМ і IgG у пацієнтів із Лайм-бореліозом, поєднаним із Епштейна – Барр вірусною інфекцією, мешканців Тернопільської області, проведено вперше і дозволило встановити суттєву різницю вмісту специфічних антитіл класів М і G до різних антигенів різних борелій комплексу B. burgdorferi s. l. як в осіб лише з ЛБ, так і в поєднанні з ЕБВІ.
СУЧАСНІ МЕТОДИ ЛІКУВАННЯ РУБЦІВ ПІСЛЯ ЗАГОЄННЯ РАН, ОТРИМАНИХ ПІСЛЯ ВОГНЕПАЛЬНИХ ПОРАНЕНЬ І МІННО-ВИБУХОВИХ ТРАВМ РІЗНОГО ГЕНЕЗУ ТА ЛОКАЛІЗАЦІЇ У ВІЙСЬКОВИХ
Authors: Салайда І. М.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. У статті розглянуто питання доцільності використання на практиці новітніх методів та засобів для формування життєздатного рубця у військовослужбовців з наслідками вогнепальних поранень і мінно-вибухових травм різного генезу та локалізації, ефективності їх застосування в умовах лікувальних закладів, де проводяться хірургічне лікування та фізична реабілітація комбатантів.
Мета – висвітлення проблеми лікування та відновлення працездатності військовиків, які брали участь у бойових діях на теренах України.
Матеріал і методи. Аналіз доступних у відкритих джерелах матеріалів щодо використання новітніх розробок у галузі неінвазивних методів лікування ран різного характеру з формуванням в подальшому життєздатного рубця.
Результати. Важливими є своєчасність, комплексність, безперервність хірургічного лікування вогнепальних ран та наслідків мінно-вибухових травм із формуванням у подальшому рубцевої тканини та найшвидше повернення постраждалих до повноцінного життя. Сучасні методики неінвазивного характеру відіграють велику роль у цьому процесі. Після надання первинної медичної допомоги та спеціалізованого лікування у військових шпиталях комбатанти потребують фізичної та психологічної реабілітації для повного одужання.
Висновки. Після лікування вогнепальних поранень різного характеру та наслідків мінно-вибухових травм і повного загоєння ран шляхом формування повноцінного рубця військовослужбовці в подальшому стикаються з проблемою відновлення своєї фізичної та психологічної компоненти, адже військовик, який отримав поранення або психічну травму, як результат бойових дій, та не пройшов належним чином реабілітацію, не здатний в майбутньому ефективно вести бойові дії або ж повноцінно повернутись до мирного життя.
Біофізичні характеристики ротової рідини 15-річних дітей з урахуванням психоемоційного стану
Authors: Данильців Л. О.
Published: August 2024

Резюме. Дослідження властивостей ротової рідини при різних патологічних станах є актуальним з огляду на неінвазивність методу і можливість отримання діагностичної інформації з метою розробки комплексу лікувально-профілактичних заходів та оцінки їх ефективності. Особливої уваги заслуговує вивчення біофізичних характеристик ротової рідини залежно від рівня тривожності.
Мета дослідження – визначення видів та рівнів тривожності 15-річних дітей; вивчення біофізичних параметрів ротової рідини; відстеження залежності між біофізичними характеристиками ротової рідини та рівнем тривожності обстежених школярів.
Матеріали і методи. Обстежено 180 дітей 15-річного віку в навчальних закладах Івано-Франківської області. Оцінку їх психо­емоційного стану проводили на підставі результатів добровільного тестування за методикою Спілбергера. У дітей аналізували  такі показники, як швидкість салівації (ШС) та в’язкість ротової рідини (ВРР) із урахуванням психоемоційного стану обстежених.
Результати досліджень та їх обговорення. Результати дослідження засвідчили певні зміни з боку біофізичних характеристик ротової рідини залежно від психоемоційного стану дітей. У осіб із високим рівнем тривожності швидкість слиновиділення знижувалася, в’язкість підвищувалася, а результати суттєво відрізнялись від осіб із груп з нижчими рівнями тривожності. Це вказує на те, що діти з високим рівнем тривожності мають менш сприятливі умови для формування карієсрезистентної емалі.
Висновки. Негативні тенденції зміни біофізичних параметрів ротової рідини 15-річних школярів із високим рівнем тривожності вказували на необхідність проведення диференційно-профілактичних заходів для дітей із різним психоемоційним станом.
АНАЛІЗ РІВНЯ ЗНАНЬ МЕДИЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ ПРО НЕСПРИЯТЛИВІ ПОДІЇ ПІСЛЯ ІМУНІЗАЦІЇ
Authors: Дідіцька І. С. , Галіяш Н. Б.
Published: August 2024

Вступ. Вакцинація завжди викликала стурбованість у громадськості з приводу безпеки вакцин. З метою моніторингу ймовірних побічних ефектів вакцин, а також порушень стану здоров’я, що можуть бути пов’язані не лише з вакциною як препаратом, а й з помилками техніки вакцинації, у світі використовують термін «adverse event following immunization», що українською мовою означає «несприятлива подія після імунізації».
Мета роботи – вивчити досвід імунізації в Україні шляхом аналізу рівня знань медсестер і лікарів, дотичних до вакцинації, про несприятливі події після імунізації та вдосконалити якість організації і проведення вакцинації дітей шляхом підвищення рівня знань медичних працівників.
Основна частина. Система повідомлення про побічні дії вакцин та моніторинг несприятливих подій після імунізації мають на меті підвищити довіру громадськості до програм імунізації. Кожен медичний працівник, дотичний до вакцинації, повинен уміти пояснити пацієнтам, які можуть виникнути несприятливі події після імунізації та як їх усунути. В Україні 92,5 % медичних працівників використовують вакцини, які закупила держава, а 7,5 % застосовують вакцини, придбані за власний кошт батьків. Вони відмічають, що 95,1 % батьків не бажають вакцинувати своїх дітей усіма рекомендованими вакцинами. Важливо відзначити, що 24,4 % медичних працівників не рекомендують усім дітям однаковий графік вакцинації, тому що до кожної дитини потрібен індивідуальний підхід; 68,3 % респондентів рекомендують своїм пацієнтам використовувати додаткові вакцини; 65,9 % опитаних допомагають батькам прийняти рішення щодо вакцинації своєї дитини; 100 % медичних працівників співпрацюють з лікарями, щоб надати батькам інформацію про важливість вакцинації для здоров’я і запобігання інфекційним захворюванням. Відповідь 11,4 % респондентів про те, що місце щеплення не можна мочити 3 дні, свідчить про недостатній рівень знань медичних працівників, дотичних до вакцинації, про несприятливі події після імунізації.
Висновки. Знання та практика опитаних медичних працівників щодо спостереження за несприятливими подіями після імунізації є загалом обнадійливими. Для подальшого вдосконалення їх моніторингу потрібні відповідні регіональні програми та тренінги, включаючи підвищення кваліфікації зі спостереження за несприятливими подіями після імунізації. Це гарантуватиме, що всі медичні працівники володітимуть достатнім рівнем знань і вмінь своєчасно розпізнавати, звітувати і розслідувати несприятливі події після імунізації, що, у свою чергу, є важливим для підвищення довіри громадськості до програм імунізації.
ПРОГНОЗУВАННЯ РИЗИКУ РОЗВИТКУ АКУШЕРСЬКИХ УСКЛАДНЕНЬ У ВАГІТНИХ ІЗ ХРОНІЧНИМ ОБСТРУКТИВНИМ ЗАХВОРЮВАННЯМ ЛЕГЕНЬ
Authors: Олексяк О. І. , Геряк С. М.
Published: August 2024

Мета дослідження – розробити програму превентивного лікування акушерських ускладнень та діагностики у вагітних із хронічним обструктивним захворюванням легень (ХОЗЛ).
Матеріали та методи. У дослідженні проведено проспективне когортне рандомізоване обстеження 163 вагітних, яких поділили на 3 групи. Основну групу склали 54 вагітних із ХОЗЛ, яких ще розподілили на дві підгрупи залежно від ступеня обструкції. До другої групи порівняння увійшли 77 жінок із ХОЗЛ І та ІІ ст. бронхообструкції. Контрольну групу становили 32 вагітні. Як превентивну терапію акушерських ускладнень вагітні жінки основної групи, окрім стандартної терапії, додатково отримували пероральний розчин L-аргініну та вітамінно-мінеральний комплекс. Статистичний аналіз отриманих результатів проводили за допомогою прикладних програм Statistica 10.0 (StatSoft, Inc., США) та програми Microsoft Office Excel 2010.
Результати дослідження та їх обговорення. При аналізі перебігу вагітності у жінок із ХОЗЛ, порівняно з контрольною групою здорових вагітних, відмічали достовірно вищу частоту акушерських та перинатальних ускладнень, що залежала від ступеня бронхообструкції. Так, дисфункція плаценти виникала у 2,3 раза частіше у ІІА та в 3,2 раза у ІІБ підгрупі, порівняно з контрольною групою, синдром затримки росту плода (СЗРП) – 11,6 % в ІІА та 23,5 % – у ІІБ підгрупі, дистрес плода під час вагітності (відповідно, у 2,3 % в ІІА та у 8,8 % – в ІІБ підгрупі), анемія (20,9 та 32,4 %). Також у підгрупі з помірним ступенем бронхообструкції загрозу передчасних пологів було виявлено в 17,6 % вагітних (у контрольній групі – 3,1 %), і з них в 11,8 % вагітність завершилася передчасними пологами. У підгрупі з легким ступенем бронхообструкції загроза передчасних пологів виникла в 9,3 %. Дані ускладнення розвиваються унаслідок порушень у редокс-системі, що сприяє виникненню системної запальної відповіді та ендотеліальної дисфункції. Клінічна апробація запропонованого медикаментозного комплексу як превентивної терапії акушерських ускладнень у вагітних із ХОЗЛ засвідчила, що під впливом такого лікування достовірно менше розвиваються акушерські та перинатальні ускладнення (р˂0,05). Так, в основній групі вагітних під впливом лікування частота прееклампсії знизилась у 2,3 раза, загроза раннього та пізнього викидня, відповідно, в 2,6 та 2,3 раза, передчасних пологів – у 2,3 раза, плацентарної дисфункції – в 2,5 раза, що супроводжувалось достовірним зниженням частоти СЗРП у 3 рази, анемії – в 1,8 раза порівняно з групою вагітних, які отримували базисну терапію за протоколом (р˂0,05).
Висновки. У вагітних жінок із ХОЗЛ клінічна апробація медикаментозного комплексу, який ми розробили як превентивну терапію щодо ускладнень вагітності, дозволила достовірно покращити показники пероксидного окиснення ліпідів/антиоксидантного захисту (ПОЛ/АОЗ), ендотеліальної функції та рівень системного запалення, що дозволило знизити частоту прееклампсії, загрози раннього та пізнього викидня, передчасних пологів, анемії, СЗРП та плацентарної дисфункції.
ДІЄТИЧНІ СТРАТЕГІЇ ТА ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНІ ПІДХОДИ ДО ВІДНОВЛЕННЯ ПОРУШЕНЬ РЕПРОДУКТИВНОЇ ФУНКЦІЇ У ЖІНОК ІЗ НАДМІРНОЮ МАСОЮ ТІЛА
Authors: Павлушинський Ю. М. , Макарчук О. М.
Published: August 2024

Мета дослідження – оптимізувати дієтичні стратегії та лікувально-профілактичні підходи до відновлення порушень репродуктивної функції у жінок із надмірною масою тіла.
Матеріали та методи. Проведено оцінку ефективності лікувально-профілактичної програми у двох групах пацієнток із надмірною масою тіла та порушенням репродуктивної функції: в основній групі (50 пацієнток) запропоновано персоніфікований комплекс дієтичних стратегій та медикаментозних засобів із врахуванням коморбідності клінічних станів та факторів ризику, а в групі порівняння (50 жінок) використовували загальноприйняті підходи. Застосовано методику із використанням розробленого опитувальника та антропометричне дослідження показників (маса, зріст, обвід талії та обвід стегон із визначенням їх співвідношення, індекс маси тіла).
Результати дослідження та їх обговорення. Необхідно відмітити ефективність запропонованої терапії, що проявилося у зменшенні вираження абдомінального ожиріння та зниженні маси тіла в середньому на (12,2±3,3) кг (14,6 %), статистично достовірно від вихідного рівня. Спостерігали значне поліпшення ліпідного обміну, позитивну тенденцію щодо корекції гіпертригліцеридемії і нормалізацію рівня печінкових трансаміназ. У 70,0 % відмітили нормалізацію ритму та характеру менструального циклу.
Висновки. Комбінація дієтичних стратегій, дозованого фізичного навантаження та медикаментозного комплексу із врахуванням чинників ризику та коморбідності соматичної і гінекологічної патології дозволила досягти через 6 місяців терапії зменшення вираження абдомінального ожиріння, зниження маси тіла на 14,6 %, а також нормалізації ритму та характеру менструального циклу.
ПЛАЦЕНТАРНА НЕДОСТАТНІСТЬ, ПРОЗАПАЛЬНІ ЦИТОКІНИ ТА ВІРУС SARS-COV-2
Authors: Якимчук Ю. Б. , Бойчук А. В. , Якимчук О. М.
Published: August 2024

Мета дослідження – вивчити рівні прозапальних цитокінів у вагітних із плацентарною недостатністю та SARS-CoV-2 у вагітних.
Матеріали та методи. Обстежено 60 вагітних (основна група) із перенесеним SARS-CoV-2, підтвердженим методом ПЛР, протягом вагітності із плацентарною недостатністю та синдромом затримки внутрішньоутробного розвитку плода (СЗРП) ІІ–ІІІ ступенів (2 група – 20 жінок) та з плацентарною недостатністю без СЗРП (1 група – 40 жінок) у термін 32–34 тижні вагітності. Контрольну групу становили 25 жінок із неускладненим перебігом вагітності. Для вивчення концентрації прозапальних цитокінів у крові (фактор некрозу пухлин-α (TNF-α), інтерлейкін-1β (IL-1β), інтерлейкін-6 (IL-6)) використовували реактиви виробництва фірми «Вектор-Бест» (Україна). Статистичний аналіз проводили за допомогою програмного забезпечення Microsoft Exel та “Statistica-10”.
Результати дослідження та їх обговорення. У вагітних жінок із плацентарною недостатністю, що була реалізована у вигляді затримки внутрішньоутробного розвитку плода на тлі постковідного синдрому, спостерігали вірогідне (p<0,05) зростання рівня IL-1β порівняно з контролем. Рівні інших прозапальних цитокінів, а саме TNF-α та IL-6, також були підвищені в крові жінок дослідної групи (p<0,05) порівняно з нормою. Враховуючи це, можна припустити, що SARS-CoV-2 відіграє негативну роль у встановленні фізіологічних взаємозв’язків між імунною системою матері й вагітністю як на етапі імплантації, так і в більш пізні терміни гестації; потребує подальшого вивчення його роль у розвитку ускладненої вагітності.
Висновки. Можна вважати встановленим фактом те, що вірус SARS-CoV-2 у вагітних жінок вірогідно негативно діє на перебіг вагітності та сприяє розвитку плацентарної недостатності, яка реалізовується у вигляді затримки внутрішньоутробного розвитку плода та супроводжується активізацією прозапальної ланки імунітету, що проявляється у вигляді підвищення рівнів TNF-α, IL-1β та IL-6.
КЛІНІКО-АНАМНЕСТИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ПАЦІЄНТОК ІЗ ЕНДОКРИННИМ ФАКТОРОМ БЕЗПЛІДДЯ ПРИ ПОЄДНАННІ СИНДРОМУ ПОЛІКІСТОЗНИХ ЯЄЧНИКІВ ТА МЕТАБОЛІЧНОГО СИНДРОМУ
Authors: Хміль С. В. , Правак Ю. Б.
Published: August 2024

Мета дослідження – встановити характерні клініко-анамнестичні особливості пацієнток із синдромом полікістозних яєчників (СПКЯ) та метаболічним синдромом, які можуть мати вплив на результати лікування безпліддя при застосуванні допоміжних репродуктивних технологій.
Матеріали та методи. Було проведено ретроспективний аналіз 120 амбулаторних медичних карт пацієнток із безпліддям, які лікувалися у медичному центрі «Клініка професора Стефана Хміля» у період з 2013 до 2023 р. Пацієнток було поділено на три групи. Основну групу дослідження склали 46 безплідних жінок із СПКЯ та метаболічним синдромом. Групу порівняння склали 44 пацієнтки із безпліддям та СПКЯ. 30 пацієнток із трубним фактором безпліддя склали групу контролю.
Результати дослідження та їх обговорення. Основною скаргою жінок, які увійшли в групи дослідження та контролю, було ненастання вагітності протягом 1 року та більше при регулярному відкритому статевому житті. Третина жінок (34,16 %)  звернулась до репродуктолога одразу після 1 року самостійних спроб. Решта жінок має в анамнезі від 2 до 9 років безпліддя. Аналіз параметрів менструальної функції жінок основної групи та групи порівняння встановив характерні для СПКЯ патерни. Олігоменорея (менше 8 циклів за рік) була більш характерною для групи СПКЯ, тоді як у групі СПКЯ та метаболічного синдрому непоодинокими були випадки вторинної аменореї (затримка менструації більш ніж на 6 місяців). З попередньо застосованих методик лікування варто відмітити індукції овуляції кломіфен цитратом/летрозолом (30,43 % пацієнток основ­ної групи та 27,27 % – групи порівняння), внутрішньоматкові інсемінації в індукованих циклах (10,87 та 9,09 % відповідно) та навіть проведення циклів ЕКЗ із подальшим ембріотрансфером (у 15,22 та 11,36 % пацієнток відповідно).
Висновки. Аналіз менструальної та репродуктивної функцій пацієнток із СПКЯ та метаболічним синдромом виявив характерні розлади фертильності та овуляції, які, своєю чергою, спричинили безпліддя. Попередні невдалі результати застосування методик ДРТ при лікуванні безпліддя у даної когорти жінок потребують особливої уваги та оптимізації діагностично-лікувального алгоритму.
ДО ПИТАННЯ ПРО ВЗАЄМОЗВ’ЯЗОК ПОКАЗНИКА ГІПОКСЕМІЇ У МАТЕРІ ТА ЕКСПРЕСІЇ ПРОХІБІТИНУ У ПЛАЦЕНТІ ВАГІТНИХ З ІНФЕКЦІЄЮ COVID-19
Authors: Стасій Я. О.
Published: August 2024

Мета дослідження – вивчення взаємозв’язку показника насиченості крові вагітних киснем (SрO2) та експресії маркера мітохондріальної/плацентарної дисфункції прохібітину (РНВ) у плаценті вагітних з інфекцією COVID-19.
Матеріали та методи. Проведено аналіз 58 історій вагітності та пологів жінок із верифікованим діагнозом COVID-19 середнього ступеня тяжкості за даними КНП «Пологовий будинок № 2» м. Одеси у період з 01.11.2021р. до 31.12.2022 р. Аналізували клініко-лабораторні дані про перебіг вагітності, наслідки вагітності для матері та плода; експресію РНВ досліджували методом ІГХ у 25 плацентах вагітних із «ковідним» анамнезом і 20 плацентах здорових жінок. Статистичну обробку результатів проведено на онлайн платформі Social Science Statistics.
Результати дослідження та їх обговорення. Достовірна більшість жінок захворіла в 3 триместрі вагітності – 65,51 %,  у 2-му триместрі – 25,86 %, у 1-му – 8,62 % (f=148,38358, p<0,00001). У 53,4 % жінок діагностовано двосторонню полісегментарну пневмонію, у 6,9 % – ліво/правосторонню пневмонію, у 1,7 % – пневмоніт, у 6,9 % – гідроперикард. Рівень SрO2 cтановив 95 % і більше у 87,9 % жінок; у межах 90–94 % – у 2,06 % пацієнток. 10,3 % вагітних потребували кисневої підтримки в умовах ПІТ. Виявлено гіперекспресію РНВ у «постковідних» плацентах (1,52±1,12 проти 0,25±0,5; Uemp=87,5; z=3,63182; p=0,00028), яка була достовірно пов’язана з «ковідним» анамнезом (H=12,2933 (1, N=45); p=0,00045, RR=3,04, OR=9,5, 95 %  CI 2,423–37,249) з чутливістю 79,2 % та специфічністю 71,4 %. Між рівнем SрO2 та експресією РНВ встановлено пряму залежність (r(23)=0,057; t=0,272; r2=0,003).
Висновки. Інфекція COVID-19 у вагітних, яка супроводжується змінами функціонального стану плаценти, зокрема надекспресією прохібітину, ймовірно, вказує на «напруження» мітохондріального дихання і плацентарну дисфункцію, яка може бути відображенням гіпоксемії у матері. Обмежений розмір вибірки потребує подальших досліджень.
КЛІНІЧНИЙ ВИПАДОК ХВОРОБИ МОНДОРА ГРУДНОЇ ЗАЛОЗИ
Authors: Нітефор Л. В.
Published: August 2024

Мета дослідження – описати клінічний випадок, звернувши увагу на рідкісне захворювання грудних залоз – хворобу Мондора, клінічні симптоми якої можуть симулювати рак грудної залози, та проаналізувати діагностичну цінність різних методів візуалізації при даній патології.
Матеріали та методи. Описано рідкісний клінічний випадок хвороби Мондора грудної залози, проведено клінічне обстеження пацієнтки із призначенням необхідних методів діагностики, призначено лікування відповідно до діючих клінічних протоколів та проведено динамічне спостереження. Оцінку стану грудних залоз здійснювали відповідно до стандартизованої шкали оцінки результатів мамографії, УЗД та МРТ за ступенем ризику виникнення злоякісних новоутворень грудних залоз BI-RADS (Breast Imaging-Reporting and Data System). Для пошуку актуальної інформації щодо методів діагностики хвороби та підходів до лікування були опрацьовані матеріали з наукометричних баз даних PubMed, Google Scholar, Web of Science, Scopus.
Результати дослідження та їх обговорення. Хвороба Мондора – рідкісна патологія грудної залози, що виявляється гострим тромбофлебітом поверхневих вен передньої та латеральних стінок грудної клітки та епігастрія, зокрема його симптоми можуть виявлятися на грудній залозі. У повідомленні описано клінічний випадок хвороби Мондора лівої грудної залози у жінки віком 40 років, що виник після перенесеної ГРВІ. Клінічні симптоми симулювали рак грудної залози. Показано цінність різних діагностичних методів. Мамографія виявилась неінформативною у даному випадку. УЗД дозволило візуалізувати тромбовану поверхневу вену грудної залози. Змін у лабораторних аналізах не було. Консервативне лікування (загальне та місцеве протизапальне) виявилось ефективним.
Висновки. Хвороба Мондора грудної залози має доброякісний перебіг та сприятливий прогноз. Ряд спільних симптомів із раком грудної залози вимагає ретельного обстеження пацієнтки відповідно до існуючих протоколів. УЗД із доплерографією є більш інформативним методом діагностики при даній патології, ніж мамографія. Обізнаність про можливість виникнення такої рідкісної патології може запобігти виконанню зайвих у даному випадку процедур біопсії. З огляду на невелику частоту патології, цікавим для вивчення є кожен описаний випадок.