bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Adiponectin Gene Polymorphisms and Possible Susceptibility to Metabolic Syndrome among the Sudanese Population: A Case-Control Study
Authors: Mosad Altaf S. , Elfadil Ghada A. , Gassoum Alsadig , Elamin Khanssa M. , Husain Nazik Elmalaika Obaid Seid Ahmed
Published: April 2023

Background and Aim. The adiponectin gene (ADIPQ) has been identified as a human adiposity marker of metabolic syndrome (MetS) in several ethnic cultures. This study aimed to determine the allelic genotypes and haplotypes distribution of the ADIPQ gene polymorphisms and its association with body mass index (BMI), waist circumference (WC), glycated hemoglobin (HbA1c), and lipid profile in MetS adult Sudanese patients. Methodology. Four hundred and twenty middle-aged adults participated in this community-based case-control research. BMI (kg/m2) and blood pressure (BP) were measured. HbA1c (%) and lipid profile evaluation was performed on fasting blood samples. The guanidine extraction procedure was used to extract genomic DNA from EDTA whole blood by using polymerase chain reaction-restriction fragment length polymorphism (PCR-RFLP); samples were genotyped for the polymorphisms (rs266729), (rs2241766), and (rs1501299). Results. There is a significant difference in genotypic frequencies of the rs266729, rs2241766, and rs1501299 SNPs and allele frequencies

P
 
<
0.05

between the MetS patients and non-MetS group. MetS patients had a significantly higher serum triglycerides (TG), total cholesterol (TC), and low-density lipoprotein-cholesterol (LDL-C) in the GG genotype of rs2241766

P
 
<
0.05

. Additionally; the TT genotype of rs1501299 had higher SBP, serum TG, TC, and LDL-C

P
 
<
0.05

. Multivariate logistic regression analysis showed hypertension, hyperglycemia, BMI, WC, serum TG, ADIPOQ rs2241766 (TG allele), and ADIPOQ rs1501299 (GT allele) had independently predicted the incidence of metabolic syndrome in the Sudanese population. The three investigated SNPs of ADIPOQ were in a moderate linkage disequilibrium (LD) connection according to the LD measures (D' = 0.54, 0.62, and 0.69, respectively). The CTT, CGG, and GTG haplotypes, which consist of three alleles of −11377C > G, +45T > G, and +276G > T, were shown to report 1.788-, 1.622,- and 1.641-fold risks toward MetS susceptibility in Sudanese’s population, respectively. Conclusion. Along with clinical and biochemical signs, the ADIPOQ gene’s genetic variants (rs266729, rs2241766, and rs1501299), CTT, CGG, and GTG haplotypes are connected to the MetS risk among the Sudanese population.
The Effects of Spinal Manipulation Added to Exercise on Pain and Quality of Life in Patients with Thoracic Spinal Pain: A Randomized Controlled Trial
Authors: Waqas Muhammad Sharif , Karimi Hossein , Ahmad Ashfaq , Rafiq Shazia , Anwar Naveed , Liaqat Sidrah
Published: April 2023

Background. There are not enough reliable studies available in physiotherapy to determine the effects of spinal manipulative therapy added to exercise on thoracic spinal pain and quality of life. Objective. To investigate the effects of spinal manipulation on pain and quality of life in subjects with thoracic spinal pain. Study Design. It was an open‐label “randomized controlled trial.” Study Settings. Department of Physiotherapy, Services Hospital, Lahore, Pakistan. Participants. There were one hundred subjects with an age group between 18 and 60 years fulfilling the inclusion criteria. These subjects were divided equally into two groups; an experimental and a control group. Methods. In the experimental group (n = 50), thoracic spinal manipulation was applied along with thoracic muscle strengthening exercises. In the control group (n = 50) thoracic muscle exercises alone were given. Pain was measured by visual analogue scale (VAS) and quality of life with SF‐36. Measurements were taken at baseline, immediately after session, after 8th session, and later as follow‐ups at 12 weeks. Repeated measure ANOVA and independent sample T‐test were used for within and between‐group comparisons. Results. Mean age of subjects in control group was 38.56 ± 12.44 and in experimental group was 36.02 ± 11.32. Both groups demonstrated significant improvement in VAS score, and all domains of SF 36 but between‐group comparison showed greater improvement in VAS of the experimental group compared to the baseline (P < 0.05), but between‐group comparison of 8th session to follow‐up has shown that effects of exercise persist while health‐related quality of life in spinal manipulation group was significantly reduced after discontinuation of treatment. After the 8th session, spinal manipulation group showed notable results in terms of pain (mean diff 1.14 (0.62, 1.65) 95% CI and all aspects of SF 36 (P value <0.05). However, after week 12 of follow‐up, no significant difference (P value >0.05) was observed among the study groups for pain and quality of life. Conclusion. Spinal manipulation added to thoracic exercise was more effective than thoracic exercise alone for improving pain and quality of life at the end of 8th session of care. However, the inclusion of spinal manipulation was not found effective at the 12‐week follow‐up. This trial is registered with IRCT20190327043125N1.
A Review on Cassava Residues as Adsorbents for Removal of Organic and Inorganic Contaminants in Water and Wastewater
Authors: Gajendiran Vasu , Deivasigamani Prabu , Sivamani Selvaraju , Sivakumar Ponnurengam Malliappan
Published: April 2023

An increase in water demand for drinking, agriculture, and industries necessitates the treatment of water and wastewater. Among various conventional treatment techniques available, adsorption is found to be one of the most economical and feasible methods. Adsorbents from plant biomass are effective for the removal of organic and inorganic pollutants. Cassava has gained attention among researchers during the past decades due to its plentiful availability and resilient characteristics. Even though cassava contains cyanogenic glucosides as toxins, it is used in industries for development of various products. Cassava stem, rhizome, peel, and bagasse are industrial residues that are generated in abundance. The present review focusses on factors affecting adsorption using cassava residues, adsorbent preparation and activation methods, equilibrium, mass transfer, kinetics, and thermodynamic studies of adsorption.
Quantitative Phenotype Morbidity Description of SATB2-Associated Syndrome
Authors: Zarate Yuri A. , Bosanko Katherine , Kannan Amrit , Thomason Ashlen , Nutt Beth , Kumar Nihit , Simmons Kirt , Hiegert Aaron , Hartzell Larry , Johnson Adam , Prater Tabitha , Pérez-Palma Eduardo , Brünger Tobias , Stefanski Arthur , Lal Dennis , Caffrey Aisling R.
Published: April 2023

Characterized by developmental delay with severe speech delay, dental anomalies, cleft palate, skeletal abnormalities, and behavioral difficulties, SATB2-associated syndrome (SAS) is caused by pathogenic variants in SATB2. The SAS phenotype range of severity has been documented previously in large series. Using data from the SAS registry, we present the SAS severity score, a comprehensive scoring rubric that encompasses 15 different individual neurodevelopmental and systemic features. Higher (more severe) systemic and total (sum of neurodevelopmental and systemic scores) scores were seen for null variants located after amino acid 350 (the start of the CUT1 domain), the recurrent missense Arg389Cys variant (

n
=
10

), intragenic deletions, and larger chromosomal deletions. The Arg389Cys variant had the highest cognitive, verbal, and sialorrhea severity scores, while large chromosomal deletions had the highest expressive, ambulation, palate, feeding and growth, neurodevelopmental, and total scores. Missense variants not located in the CUT1 or CUT2 domain scored lower in several subcategories. We conclude that the SAS severity score allows quantitative phenotype morbidity description that can be used in routine clinical counseling. Further refinement and validation of the SAS severity score are expected over time. All data from this project can be interactively explored in a new portal.
Automatic Minimization of the Drift Performance of RC 3D Irregular Buildings Using Genetic Algorithm
Authors: Sadat Zakia , Arslan Abdussamet
Published: April 2023

This study introduces the application of genetic algorithms for the optimal design of the seismic torsional drift performance of three-dimensional reinforced concrete buildings. Attempts have been made to achieve an optimal automatic design of the torsional drift of the storeys of reinforced concrete buildings with plan irregularities to build torsional balanced structures. The storey torsional drift response generated by static and dynamic loads can be clearly expressed in terms of vertical structure elements’ sizing design variables. Two examples are provided to demonstrate the efficiency and practicability of the proposed optimum design approach. The performance of the structures was assessed as per the procedure prescribed in modern seismic code languages. Mathematical and finite element modelling were used to perform seismic analysis on buildings. MATLAB® programming was used as a solution to the sizing optimization problem. The results confirmed the proposed genetic algorithm’s ability to find efficient optimum solutions to three-dimensional reinforced concrete structures through the problem of size optimization.
Effect of Physically Realistic Potential Energy Form on Spatial Pattern Complexity in a Collective Motion Model
Authors: Marcus Austin M. , Sayama Hiroki
Published: April 2023

Collective motion models most often use self-propelled particles, which are known to produce organized spatial patterns via their collective interactions. However, there is less work considering the possible organized spatial patterns achievable by non-self-propelled particles (nondriven), i.e., those obeying energy and momentum conservation. Moreover, it is not known how the potential energy interaction between the particles affects the complexity of the patterns. To address this, in this paper, a collective motion model with a pairwise potential energy function that conserved the total energy and momentum of the particles was implemented. The potential energy function was derived by generalizing the Lennard–Jones potential to reduce to gravity-like and billiard-ball-like potentials at the extremes of its parameter range. The particle model was simulated under a number of parameterizations of this generalized potential, and the average complexity of the spatial pattern produced by each was computed. Complexity was measured by tracking the information needed to describe the particle system at different scales (the complexity profile). It was found that the spatial patterns of the particles were the most complex around a specific ratio in the parameters. This parameter ratio described a characteristic shape of the potential energy function that is capable of producing complex spatial patterns. It is suggested that the characteristic shape of the potential energy produces complex behavior by balancing the likelihood for particles to bond. Furthermore, these results demonstrate that complex spatial patterns are possible even in an isolated system.
Chi3l1 Is a Modulator of Glioma Stem Cell States and a Therapeutic Target in Glioblastoma
Authors: Guetta-Terrier Charlotte , Karambizi David , Akosman Bedia , Zepecki John P. , Chen Jia-Shu , Kamle Suchitra , Fajardo J. Eduardo , Fiser Andras , Singh Ritambhara , Toms Steven A. , Lee Chun Geun , Elias Jack A. , Tapinos Nikos
Published: April 2023

Chitinase 3–like 1 (Chi3l1) is a secreted protein that is highly expressed in glioblastoma. Here, we show that Chi3l1 alters the state of glioma stem cells (GSC) to support tumor growth. Exposure of patient-derived GSCs to Chi3l1 reduced the frequency of CD133+SOX2+ cells and increased the CD44+Chi3l1+ cells. Chi3l1 bound to CD44 and induced phosphorylation and nuclear translocation of β-catenin, Akt, and STAT3. Single-cell RNA sequencing and RNA velocity following incubation of GSCs with Chi3l1 showed significant changes in GSC state dynamics driving GSCs towards a mesenchymal expression profile and reducing transition probabilities towards terminal cellular states. ATAC-seq revealed that Chi3l1 increases accessibility of promoters containing a Myc-associated zinc finger protein (MAZ) transcription factor footprint. Inhibition of MAZ downregulated a set of genes with high expression in cellular clusters that exhibit significant cell state transitions after treatment with Chi3l1, and MAZ deficiency rescued the Chi3L-induced increase of GSC self-renewal. Finally, targeting Chi3l1 in vivo with a blocking antibody inhibited tumor growth and increased the probability of survival. Overall, this work suggests that Chi3l1 interacts with CD44 on the surface of GSCs to induce Akt/β-catenin signaling and MAZ transcriptional activity, which in turn upregulates CD44 expression in a pro-mesenchymal feed-forward loop. The role of Chi3l1 in regulating cellular plasticity confers a targetable vulnerability to glioblastoma.

Significance:

Chi3l1 is a modulator of glioma stem cell states that can be targeted to promote differentiation and suppress growth of glioblastoma.
Circulating Sex Hormone Levels and Risk of Gastrointestinal Cancer: Systematic Review and Meta-Analysis of Prospective Studies
Authors: Liu Zhiqiang , Zhang Yingfan , Lagergren Jesper , Li Shanshan , Li Jingru , Zhou Zhixian , Hu Zhijian , Xie Shao-Hua
Published: April 2023

Background:

Sex hormones may influence the development of gastrointestinal cancer, but evidence is inconsistent.

Methods:

We systematically searched MEDLINE and Embase databases to identify prospective studies examining associations between prediagnostic circulating levels of sex hormones and risk of five gastrointestinal cancers: esophageal, gastric, liver, pancreatic, and colorectal cancer. Pooled ORs and 95% confidence intervals (95% CI) were calculated using random-effects models.

Results:

Among 16,879 identified studies, 29 were included (11 cohort, 15 nested case–control, and three case–cohort studies). Comparing the highest versus lowest tertiles, levels of most sex hormones were not associated with the studied tumors. Higher levels of sex hormone binding globulin (SHBG) were associated with increased risk of gastric cancer (OR = 1.35; 95% CI, 1.06–1.72), but such associations were restricted in men only (OR = 1.43; 95% CI, 1.10–1.85) when stratified by sex. Higher SHBG levels were associated with increased risk of liver cancer (OR = 2.07; 95% CI, 1.40–3.06). Higher testosterone levels were associated with increased risk of liver cancer overall (OR = 2.10; 95% CI, 1.48–2.96), particularly in men (OR = 2.63; 95% CI, 1.65–4.18), Asian populations (OR = 3.27; 95% CI, 1.57–6.83), and in hepatitis B surface antigen-positive individuals (OR = 3.90; 95% CI, 1.43–10.64). Higher levels of SHBG and testosterone were associated with decreased risk of colorectal cancer in men (OR = 0.89; 95% CI, 0.80–0.98 and OR = 0.88; 95% CI, 0.80–0.97, respectively) but not in women.

Conclusions:

Circulating levels of SHBG and testosterone may influence the risk of gastric, liver, and colorectal cancer.

Impact:

Further clarifying the role of sex hormones in the development of gastrointestinal cancer may unravel future novel targets for prevention and treatment.
Figure S1 from Proteostasis Modulation in Germline Missense von Hippel Lindau Disease
Authors: Chittiboina Prashant , Mandal Debjani , Bugarini Alejandro , Asuzu David T. , Mullaney Dustin , Mastorakos Panagiotis , Stoica Stefan , Alvarez Reinier , Scott Gretchen , Maric Dragan , Elkahloun Abdel , Zhuang Zhengping , Chew Emily Y. , Yang Chunzhang , Linehan Marston , Lonser Russell R.
Published: April 2023

Figure S1
Figure S3 from Phase I Dose-Escalation Trial of MIW815 (ADU-S100), an Intratumoral STING Agonist, in Patients with Advanced/Metastatic Solid Tumors or Lymphomas
Authors: Meric-Bernstam Funda , Sweis Randy F. , Hodi F. Stephen , Messersmith Wells A. , Andtbacka Robert H.I. , Ingham Matthew , Lewis Nancy , Chen Xinhui , Pelletier Marc , Chen Xueying , Wu Jincheng , Dubensky Thomas W. , McWhirter Sarah M. , Müller Thomas , Nair Nitya , Luke Jason J.
Published: April 2023

Immunohistochemistry of injected and noninjected lesions
Data from Phase I Dose-Escalation Trial of MIW815 (ADU-S100), an Intratumoral STING Agonist, in Patients with Advanced/Metastatic Solid Tumors or Lymphomas
Authors: Meric-Bernstam Funda , Sweis Randy F. , Hodi F. Stephen , Messersmith Wells A. , Andtbacka Robert H.I. , Ingham Matthew , Lewis Nancy , Chen Xinhui , Pelletier Marc , Chen Xueying , Wu Jincheng , Dubensky Thomas W. , McWhirter Sarah M. , Müller Thomas , Nair Nitya , Luke Jason J.
Published: April 2023

AbstractPurpose:
This phase I study assessed the safety, pharmacokinetics (PKs), and efficacy of MIW815 (ADU-S100), a novel synthetic cyclic dinucleotide that activates the stimulator of IFN genes (STING) pathway, in patients with advanced/metastatic cancers.
Patients and Methods:
Patients (n = 47) received weekly i.t. injections of MIW815, 50 to 6,400 μg, on a 3-weeks-on/1-week-off schedule.
Results:
A maximum tolerated dose was not reached. Most common treatment-related adverse events were pyrexia (17%), chills, and injection-site pain (each 15%). MIW815 was rapidly absorbed from the injection site with dose-proportional PK, a rapid terminal plasma half-life (approximately 24 minutes), and high interindividual variability. One patient had a partial response (PR; Merkel cell carcinoma); two patients had unconfirmed PR (parotid cancer, myxofibrosarcoma). Lesion size was stable or decreased in 94% of evaluable, injected lesions. RNA expression and immune infiltration assessments in paired tumor biopsies did not reveal significant on-treatment changes. However, increases in inflammatory cytokines and peripheral blood T-cell clonal expansion suggested systemic immune activation.
Conclusions:
MIW815 was well tolerated in patients with advanced/metastatic cancers. Clinical activity of single-agent MIW815 was limited in this first-in-human study; however, evidence of systemic immune activation was seen.
Data from EBV-Upregulated B7-H3 Inhibits NK cell–Mediated Antitumor Function and Contributes to Nasopharyngeal Carcinoma Progression
Authors: Chen Haiwen , Duan Xiaobing , Deng Xiaohong , Huang Yingping , Zhou Xiang , Zhang Shanshan , Zhang Xiao , Liu Pingjuan , Yang Chaopin , Liu Guojun , Ren Qinqin , Xiong Yan , Zhu Bo , Zhang Jiexia , Xiang Tong
Published: April 2023

Abstract
Nasopharyngeal carcinoma (NPC) is an Epstein–Barr virus (EBV)–associated epithelial malignancy characterized by the presence of prominent infiltration of lymphocytes, including natural killer (NK) cells. Although NK cells can directly target EBV-infected tumor cells without restriction by the MHC, EBV-positive (EBV+) NPC cells often develop resistance mechanisms that allow them to evade immune surveillance by NK cells. Elucidating the mechanisms involved in EBV-induced NK-cell dysfunction will contribute to the design of novel NK cell–based immunotherapies to treat NPC. Herein, we confirmed that the cytotoxic function of NK cells was impaired in EBV+ NPC tissues and found that EBV infection–induced expression of B7-H3 in NPC negatively correlated with NK-cell function. The inhibitory effect of EBV+ tumor expression of B7-H3 on NK-cell function was clarified in vitro and in vivo. Mechanistically, activation of the PI3K/AKT/mTOR signaling pathway via EBV latent membrane protein 1 (LMP1) was responsible for EBV infection–induced upregulation of B7-H3 expression. In an NPC xenograft mouse model with adoptive transfer of primary NK cells, deletion of B7-H3 on tumor cells in combination with anti–PD-L1 treatment restored NK cell–mediated antitumor activity and significantly improved the antitumor efficacy of NK cells. On the basis of our findings, we conclude that EBV infection can inhibit NK cell–mediated antitumor function by inducing upregulation of B7-H3 expression and provide a rationale for NK cell–based immunotherapies in combination of PD-L1 blockade and overcoming the immunosuppression of B7-H3 to treat EBV-associated NPC.
TABLE 1 from Uncovering the Protective Neurologic Mechanisms of Hypofractionated FLASH Radiotherapy
Authors: Alaghband Yasaman , Allen Barrett D. , Kramár Eniko A. , Zhang Richard , Drayson Olivia G.G. , Ru Ning , Petit Benoit , Almeida Aymeric , Doan Ngoc-Lien , Wood Marcelo A. , Baulch Janet E. , Ballesteros-Zebadua Paola , Vozenin Marie-Catherine , Limoli Charles L.
Published: April 2023

Irradiation parameters. Fractionated whole brain irradiation was performed on the Oriatron 6e, 6-MeV electron beam LINAC at Lausanne University Hospital. Mice received three doses of 10 Gy separated by 48 hours using a 17 mm graphite applicator at either CONV (CONV-RT; 0.09 Gy/second) or ultra-high dose-rate FLASH (FLASH-RT, delivered at 5.6 × 106 Gy/second in a single 1.8 μs pulse)
Supplementary Table S3 from A very long-acting exatecan and its synergism with DNA damage response inhibitors
Authors: Fontaine Shaun D , Carreras Christopher W , Reid Ralph R , Ashley Gary W , Santi Daniel V
Published: April 2023

Synergy of PEG-Exa 3A and the ATRi VX-970.
FIGURE 5 from Uncovering the Protective Neurologic Mechanisms of Hypofractionated FLASH Radiotherapy
Authors: Alaghband Yasaman , Allen Barrett D. , Kramár Eniko A. , Zhang Richard , Drayson Olivia G.G. , Ru Ning , Petit Benoit , Almeida Aymeric , Doan Ngoc-Lien , Wood Marcelo A. , Baulch Janet E. , Ballesteros-Zebadua Paola , Vozenin Marie-Catherine , Limoli Charles L.
Published: April 2023

FLASH irradiation protects synaptic density and spine morphology, 6 months after irradiation. A, Representative images of synaptophysin (red), DAPI (blue; Scale bar = 100 μm). B, Representative image of Homer1a (red)/Bassoon (green), respectively (Scale bar = 10 μm and 2 μm in the zoomed image). C and D, Quantification of synaptic density using synaptophysin found that FLASH did not induce dendritic disruptions that were observed in mice exposed to CONV-RT in both the Hippocampus and mPFC. E and F, Quantification of Homer1a and Bassoon spots within 120 nm of each other. Male and female mice exhibited no differences between presynaptic and postsynaptic binding after FLASH or CONV irradiation in the hippocampus or mPFC. All data were analyzed using a one-way ANOVA followed by Bonferroni multiple comparison test (n = 4/sex/treatment, two sections analyzed/region/animal). *, P ≤ 0.05; **, P ≤ 0.01; ***, P ≤ 0.001; ****, P ≤ 0.0001; ns, no significance.
Supplementary Figure S2 from A very long-acting exatecan and its synergism with DNA damage response inhibitors
Authors: Fontaine Shaun D , Carreras Christopher W , Reid Ralph R , Ashley Gary W , Santi Daniel V
Published: April 2023

Body weights of mice treated with PEG-Exa combinations with TLZ or VX970.
FIGURE 3 from Uncovering the Protective Neurologic Mechanisms of Hypofractionated FLASH Radiotherapy
Authors: Alaghband Yasaman , Allen Barrett D. , Kramár Eniko A. , Zhang Richard , Drayson Olivia G.G. , Ru Ning , Petit Benoit , Almeida Aymeric , Doan Ngoc-Lien , Wood Marcelo A. , Baulch Janet E. , Ballesteros-Zebadua Paola , Vozenin Marie-Catherine , Limoli Charles L.
Published: April 2023

Mice exposed to FLASH-RT performed similar to controls in the NOR, LDB, and FE tests. A, NOR testing. Male mice exposed to FLASH-RT performed similar to controls, while CONV-RT were unable to differentiate between the familiar and novel object. Female mice exposed to FLASH-RT and CONV-RT exhibited no significant difference between controls. B, Measurement of transition between light and dark environments in LDB testing. Male and female mice exposed to CONV-RT performed significantly worse than controls. Male FLASH-RT mice were not significantly different than controls; however, female mice did not transition between arenas as controls did. C and D, Fear extinction training and extinction days. Exposure to CONV-RT caused male mice to exhibit increased freezing during training, while this was not observed in FLASH-RT or females. Exposure to CONV-RT also inhibited mice ability disassociate the tone/shock pairing as well as FLASH and controls in males and females. Group effects (#) were found in training days indicate that CONV irradiated animals exhibited increase freezing behavior. E and F, Fear extinction testing. FLASH and control mice greatly reduced their tone/shock associations while CONV male (left) and female (right) mice did not. Data were analyzed using a one-way or two-way ANOVA followed by Bonferroni multiple comparison test (n = 11–15/sex/treatment). *, P ≤ 0.05; **, P ≤ 0.01; #, P ≤ 0.05; ns, no significance.
FIGURE 2 from Uncovering the Protective Neurologic Mechanisms of Hypofractionated FLASH Radiotherapy
Authors: Alaghband Yasaman , Allen Barrett D. , Kramár Eniko A. , Zhang Richard , Drayson Olivia G.G. , Ru Ning , Petit Benoit , Almeida Aymeric , Doan Ngoc-Lien , Wood Marcelo A. , Baulch Janet E. , Ballesteros-Zebadua Paola , Vozenin Marie-Catherine , Limoli Charles L.
Published: April 2023

Mice exposed to FLASH-RT performed similar to controls in hippocampal-dependent learning and memory tests OUL while CONV-RT mice did not. A, Objects in updated locations testing experimental design. B, Update session behavior. At 4 months post-irradiation, FLASH and control mice showed preference for the novel toy and location in both males (left) and females (right) while CONV did not. C, Updated information test session. CONV irradiated female mice failed to learn the updated novel (A4) object over its predecessor (A3) when compared with FLASH and control mice. CONV irradiated male mice performed significantly worse than FLASH mice. D, Original information test session. CONV irradiated female mice were unable to differentiate between the updated novel location (A4) and the original location (A1) while FLASH and control performed similarly. No significant changes in male mice were observed. All data were analyzed using a one-way ANOVA followed by Bonferroni multiple comparison test (n = 11–16/sex/treatment). *, P ≤ 0.05; **, P ≤ 0.01; ns, no significance.
Визначення поширення гострого перитоніту в експерименті
Authors: Шурма А. І. , Гринчук Ф. В.
Published: April 2023

Мета роботи: дослідження можливостей об’єктивного оцінювання поширення гострого перитоніту в експерименті.
Матеріали і методи. Досліди виконано на 50 білих нелінійних щурах. Гострий перитоніт моделювали інтраперитонеальним уведенням 20 % суміші автокалу. У 10 здорових (контроль) та 40 тварин з моделями гострого перитоніту через 6,12,24, 48 год після його ініціації виконували лапаротомію і визначали ширину зони розсіювання лазерних променів з довжинами хвиль λ=0,63 мкм і λ=0,5 мкм парієтальною очеревиною, після чого її забирали для гістологічного дослідження.
Результати досліджень та їх обговорення. В контролі ширина зони розсіювання лазерних променів на довжині хвилі λ=0,63 мкм – 6,2±0,12, на довжині хвилі λ=0,5 мкм – 6,0±0,15. Через 6 год з часу моделювання виявили ознаки серозного гострого перитоніту, надалі – гнійного гострого перитоніту. Через 6 год ширина зони розсіювання лазерних променів на довжині хвилі λ=0,63 мкм = 11,6±0,17, на довжині хвилі λ=0,5 мкм – 6,7±0,12, через 12 год – 13,95±0,16 і 7,62±0,12, через 24 год – 16,17±0,16 і 9,52±0,12, через 24 год – 16,17±0,16 і 9,52±0,12, через 48 год – 17,15±0,14 і 10,27±0,12. Співвідношення показників ширини зони розсіювання лазерних променів λ=0,63 мкм / λ=0,5 мкм у контролі = 1,06±0,03, через 6 год – 1,76±0,04, через 12 год – 1,85±0,04, через 24 год – 1,71±0,02, через 48 год – 1,68±0,02, що постійно істотно перевищувало контрольні показники (p<0,01).
 У разі гострого перитоніту статистично істотно збільшується ширина зони розсіювання лазерних променів з довжинами хвиль λ=0,63 мкм і λ=0,5 мкм парієтальною очеревиною, одначе абсолютні параметри показника характеризуються індивідуальною мінливістю. Співвідношення показників ширини зони розсіювання лазерних променів із довжиною хвилі λ=0,63 мкм до такого з довжиною хвилі λ=0,5 мкм статистично істотно відрізняється у незмінених і запально змінених ділянках парієтальної очеревини. Показники співвідношення менші за 1,5 свідчать про відсутність запалення, а зростання показників вказує на запальний процес.
Ультразвукове дослідження при закритій травмі живота з ушкодженням паренхіматозних органів
Authors: Фіра Д. Б. , Герасимчук П. О. , Добринська Н. О. , Павлишин А. В.
Published: April 2023

Мета роботи: вивчити ефективність та діагностичну цінність ультразвукового дослідження за FAST протоколом при закритій травмі живота з ушкодженням паренхіматозних органів.
Матеріали і методи. Ретроспективно проаналізовано результати використання ультразвукового дослідження за FAST протоколом у діагностиці закритої травми живота з ушкодженням паренхіматозних органів у 119 хворих.
Результати досліджень та їх обговорення. Невідкладне УЗД черевної порожнини було проведене всім хворим на етапі госпіталізації, що дозволило встановити наявність ушкодження паренхіматозних органів за прямими або опосередкованими ознаками.
При госпіталізації вільна рідина в черевній порожнині як опосередкована ознака ушкодження була діагностована у 89 (74,8 %) хворих. На момент госпіталізації у 19 (16,0 %) хворих вільної рідини в черевній порожнині виявити не вдалося, однак її поява була діагностована при подальшому УЗД моніторингу постраждалих впродовж доби. У 24 (20,2 %) пацієнтів при первинному УЗД було діагностовано прямі ознаки ушкодження селезінки та у 7 (5,9 %) хворих – печінки. Підкапсульні або внутрішньоорганні гематоми без формування гемоперитонеуму встановлені у 8 (6,7 %) хворих із травмами печінки та у 11 (9,2 %) хворих із травмами селезінки. 21 (17,6 %) пацієнта в тяжкому стані з нестабільними показниками гемодинаміки одразу направляли в операційну або реанімаційне відділення, де виконували FAST протокол. Зміни ехогенності та структури тканин, контурів паренхіматозних органів, їх дефекти, зміни кровообігу, гемоперитонеум слугували показаннями для проведення невідкладного операційного лікування.
Ультразвукове дослідження черевної порожнини при закритій травмі з ушкодженням паренхіматозних органів за FAST протоколом дозволяє в найкоротші терміни діагностувати ушкодження та визначитися з тактикою лікування. Його інформативність в діагностиці ушкоджень паренхіматозних органів при закритій травмі живота становить 96,7 %, специфічність – 94,6 %, чутливість – 90,8 %.
Широке впровадження FAST протоколу в діагностичну програму закритої травми живота є обов’язковим базовим неінвазивним дослідженням, яке дозволяє в короткі терміни визначитись з тактикою лікування та знизити рівень більш травматичних лапароцентезів і необґрунованих хірургічних втручань.
Міні-інвазивні технології в лікуванні пацієнтів із закритою травмою живота
Authors: Запорожан С. Й. , Хоменко В. С.
Published: April 2023

Мета роботи: покращення результатів діагностики та лікування пацієнтів із закритою травмою живота.

Матеріали і методи. Проведено аналіз діагностики та лікування 140 пацієнтів із закритою травмою живота, які перебували на лікуванні на різних рівнях надання медичної допомоги: вторинний рівень – центральні районні лікарні Житомирської області (ЦРЛ) та міські лікарні м. Житомира; третинний рівень – КНП “Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського” Житомирської обласної ради. Більшість пацієнтів склали чоловіки – 111 (79 %), з них жінки – 29 (21 %), що у пропорційному відношенні становило 4:1. За видом травматизму основну частку склали випадки дорожньо-транспортних пригод – 108 пацієнтів (77,14 %). Більшість пацієнтів була госпіталізована протягом перших двох годин з моменту отримання травми – 21 пацієнт (43,8 %) до обласної клінічної лікарні та 52 пацієнти (56,5 %) до міських та районних закладів охорони здоров’я. Ізольовані ушкодження внут­рішніх органів, а саме селезінки, печінки та брижі кишечника діагностовано у 85 пацієнтів (60,7 %). 47 % пацієнтів з закритою травмою живота мали тяжкий ступінь крововтрати.

Результати досліджень та їх обговорення. Неінвазивні методи діагностики застосовували частіше, ніж інвазивні. Важливим аспектом у виборі діагностичного дослідження є його інформативність, достовірність та доступ до технології. Так, серед неінвазивних методів діагностики найбільшу інформативність мала комп’ютерна томографія – 92,86 %, ультрасонографія та оглядова рентгенографія мали дещо нижчі показники: 89,41 % та 86,96 % відповідно. Серед інвазивних методів діагностики точність діагностичної лапароскопії та лапароцентезу були зіставні: 93,75 % та 93,02 %, проте методика лапароскопії була більш широко застосована на третинному рівні.

При аналізі результатів операційного лікування хворих виявлено, що застосування резекційних типів операційного втручання переважало на всіх рівнях надання допомоги: 33 пацієнти (64,7 %) закладів вторинного рівня та 29 пацієнтів (53,7 %) третинного рівня. Міні-інвазивні підходи були використані при наданні допомоги 26 пацієнтам, основна їх частка здійснювалася в умовах обласної клінічної лікарні – 22 з 26 пацієнтів, більш того лікувальні діагностичні операційні втручання були проведені в 12 пацієнтів (31,58 %), міні-інвазивні лікувальні – у 10 пацієнтів (26,32 %), які перебували на лікуванні в умовах обласної клінічної лікарні. Частка міні-інвазивних інтервенцій в районних закладах була виконана у 4 пацієнтів (5,97 %) та були представлені виключно діагностичними операційними втручаннями. Конверсію здійснено у 2 пацієнтів (2,98 %) серед пацієнтів закладів вторинного рівня та у 4 пацієнтів (10,52 %) в умовах лікувального закладу третинного рівня. Використання міні-інвазивних технологій показало високу ефективність з точки зору непрямої економічної складової (зменшення ліжко-дня) та зменшення кількості післяопераційних ускладнень 3,83 % проти 24,7 % в групі традиційних операційних втручань.
Концепція математичної моделі прогнозування рецидиву гострих гастродуоденальних кровотеч
Authors: Качановський Я. В. , Дзюбановський І. Я.
Published: April 2023

Мета роботи: розробити математичну модель прогнозування ймовірності рецидиву гострої гастродуоденальної кровотечі за умови хронічної активної гастродуоденальної виразки.

Матеріали і методи. Проаналізовано ендоскопічну картину у 378 хворих із хронічними кровоточивими виразками шлунка та ДПК за класифікацією Forest. Пацієнтів чоловічої статі було 257 (67,98 %), жіночої – 121 (32,02 %). Вік обстежених пацієнтів коливався від 20 до 89 років. Розподіл пацієнтів за ступенем попередньої крововтрати був таким: 102 (27,0 %) з І ст., 156 (41,3 %) з ІІ ст., 120 (31,7 %) з ІІІ ст.

Розподіл за типом активності кровотечі був такий: F IA – 27 осіб, F IB – 41, F IIA –62, F IIB – 63, F IIC – 38, F III – 147 осіб. З Forest ІA, IB, IIA, IIB, ІІС було 231 (61,11 %) пацієнтів, яким проводили ендоскопічний гемостаз (ін’єкційна терапія чи аргоноплазмова коагуляція). У 147 (38,89 %) пацієнтів гемостаз не проводили через ендоскопічну картину активності кровотечі за Forest III.

Індекс коморбідності оцінювали за M. E. Charlson та співавт. (1987). У обстежуваних пацієнтів групи індекс коморбідності Чарльсона дорівнював (3,07±0,61) бала.

Результати досліджень та їх обговорення. Результати досліджень встановили фактори, які  мають вплив на ймовірність рецидиву гострої гастродуоденальної кровотечі,  а саме: ендоскопічні критерії за Forrest, тип попереднього гемостазу, локалізація виразок, кількість попередніх рецидивів гастродуоденальних кровотеч, об’єм попередньої крововтрати, стать, група крові за АB0(Rh) системою, індекс коморбідності за Чарльсоном, вік. Після розрахунку чутливості та специфічності даної математичної моделі за відповідними формулами ми встановили, що її чутливість становить 78 %, а її специфічність – 70 %. На основі отриманих статистично значимих прогностичних зв’язків запропоновано математичну модель прогнозування ймовірності рецидиву гострої гастродуоденальної кровотечі у хворих із хронічною активною гастродуоденальною виразкою, яка дозволить максимально ефективно запобігти розвитку повторних шлунково-кишкових кровотеч на всіх ланках медичної допомоги, а особливо у практиці лікаря-хірурга.
Аналіз результатів лікування ушкоджень тонкої та товстої кишки при бойовій травмі живота
Authors: Шапринський В. О. , Каніковський О. Є. , Шапринський Є. В. , Марцинковський І. П. , Ордатій А. В. , Коробко А. В. , Москалюк О. В. , Білощицький В. Ф.
Published: April 2023

Мета роботи: аналіз результатів лікування хворих з ушкодженнями кишки при бойовій травмі живота для удосконалення та вибору належної діагностично-лікувальної тактики для мінімізації післяопераційних ускладнень.

Матеріали і методи. Досліджено результати лікування 69 поранених з ускладненнями бойової травми живота у вигляді ушкодження кишки за 2022 рік. Причинами бойової травми живота були: вибухова травма з осколковими пораненнями – в 62 поранених, а в 7 – кульові поранення. Ізольована травма живота спостерігалась в 25 випадках, а в 44 випадках спостерігались поєднані поранення. Ушкодження тонкої кишки виникло у 16 хворих, товстої кишки – в 25, поєднане поранення тонкої та товстої кишки – в 28 хворих, поранення шлунка та товстої кишки – в 5 хворих. Всі поранені підлягали повному клініко-лабораторному дообстеженню, проведенню FAST протоколу, спіральній комп’ютерній томографії органів черевної та грудної порожнини, діагностичній лапароскопії за показаннями, а також в окремих випадках фіброезофагогастродуоденоскопії та колоноскопії.

Результати досліджень та їх обговорення. У ранньому післяопераційному періоді спостерігались ускладнення: нагноєння післяопераційної рани – у 15, серома післяопераційної рани – у 21, неспроможність кишкових швів з розвитком післяопераційного перитоніту – у 4 та у 2 – неспроможність стоми у вигляді її провалювання, формування міжкишкових абсцесів – у 4 хворих, рання спайкова післяопераційна кишкова непрохідність – у 5 хворих, неповна зовнішня товстокишкова нориця – у 1, евентерація – у 2 хворих. За наявних ускладнень виконані релапаротомії: у 4 випадках з приводу неспроможності кишкових швів із ререзекцією сегмента кишки з виведенням кишкової стоми, у 2 – ліквідація неспроможної підвісної стоми з формуванням двостовбурової сигмостоми; у 4 – розкриття та дренування міжкишкових абсцесів, у 5 – ліквідація ранньої спайкової кишкової непрохідності, у 1 – ушивання евентерації, у 1 – формування лапаростоми з накладанням абдомінальної ВАК-пов’язки.

Таким чином, серед бойової травми живота вогнепальні поранення кишки складають 35,6 % та залишаються на високому рівні, незважаючи на використання удосконалених засобів захисту та вимагають активної хірургічної тактики. Раннє використання FAST протоколу, спіральної комп’ютерної томографії, тактики хірургії контролю ушкоджень дозволяє вести хворих у тяжкому та вкрай тяжкому стані та зменшити післяопераційну летальність до мінімуму. Серед післяопераційних ускладнень домінують гнійно-запальні, пов’язані з неспроможністю кишкових швів, формуванням міжпетльових абсцесів та рання спайкова кишкова непрохідність. Питання об’єму та способу завершення операційного втручання при вогнепальних ушкодженнях товстої кишки потребують проведення подальших досліджень.
Os atletas de futebol das categorias sub-20 e profissional possuem características antropométricas e físicas semelhantes?
Authors: Nascimento Reginaldo Luiz do , Araujo Flavio de Souza , Carvalho Ferdinando Oliveira , Gomes Mayardo Fanuel Silva , Silva Francisco de Assis Monteiro da , Silva William Lima da , Andrade Davi Brito Cordeiro de , Carneiro Marcos Vinícius Oliveira , Costa Manoel da Cunha , Gomes Jorge Luiz de Brito Gomes
Published: April 2023

O objetivo deste estudo foi para comparar a características antropométricas e a capacidades físicas de jogadores de futebol das categorias sub-20 e profissional. Para isso, 53 atletas de futebol, foram selecionados de forma não probabilística (32 atletas da categoria sub-20 [18.4±0.7 anos] e 21 profissional [24.7±4.1 anos]) foram submetidos para avaliações antropométricas (peso, altura, índice de massa corporal e composição corporal), e avaliações físicas (flexibilidade, capacidade aeróbia e anaeróbia e salto vertical). Os resultados mostraram que nas avaliações antropométricas, a categoria sub-20 apresentou baixo valores para a variável massa corporal, índice de massa corporal e percentual de gordura (p<0.05), mais sem diferença significativa na altura (p>0.05). Nas avaliações físicas, a categoria sub-20 apresentou superior capacidade aeróbia comparada aos profissionais (p<0.05), potência anaeróbia máxima e média (p<0.05), mais não no índice de fadiga (p>0.05). Em relação para os profissionais, à categoria sub-20 apresentou resultado superior no salto vertical, testes de counter movement jump e squat jump, além disso, mostrou superior flexibilidade (p<0.05). A idade demonstrou uma correlação positiva somente com o índice de massa corporal (0.685) e percentual de gordura (0.526) e correlação negativa com a aptidão aeróbia (-0.457) potência anaeróbia média (-0.342), squat jump (-0.388) e flexibilidade (-0.662) (p<0.05). Pode se concluir que a categoria sub-20 teve melhores índices antropométricos e físicos em relação para os profissionais. Portanto, pode ser benéfico utilizar os atletas da categoria sub-20 no início da temporada para ganhar experiência na categoria profissional e para readaptar os profissionais.
Efeito de séries de alongamento sobre força e potência muscular avaliadas por dinamômetro isocinético em adolescentes
Authors: Reis Lucas Lopes , Elias Rui Gonçalves Marques , Campos Neto Eurico Lara de , Amaral Neto Anibal Pires do , Santos Claudinei Ferreira dos , Oliveira Miller Markis de
Published: April 2023

Ainda há controvérsias sobre a real influência do alongamento sobre a força e potência muscular, principalmente tratando-se de adolescentes. O objetivo do estudo foi verificar por meio do teste em dinamômetro isocinético, os efeitos de séries de alongamento sobre a força e potência muscular, dos extensores e flexores de joelho do membro inferior dominante. O estudo foi realizado com 11 adolescentes do sexo masculino (14,36±1,36 anos) sem experiência em treinamento com pesos. Foi realizado avaliações antropométricas de peso, estatura, IMC, dobras cutâneas e avaliação maturacional com utilização de placa de Tanner. Os participantes foram submetidos ao teste de força e potência muscular (60 e 300°/segundo, respectivamente), no dinamômetro isocinético. Na primeira visita, antes do teste os voluntários realizaram apenas um aquecimento em uma bicicleta ergométrica. Na segunda visita os participantes realizaram um protocolo de alongamento estático, composto por três séries de 40 segundos, com intervalo de 30 segundos entre as séries para cada grupo muscular envolvido. As variáveis analisadas foram pico de torque (Nm) e trabalho total (J). Foi verificada diferença significativa em apenas uma das variáveis analisadas, o pico de torque (Nm) na flexão de joelho a 60°/segundo (p=0,001), sendo maior, o valor encontrado para a condição com alongamento. Em relação ao trabalho total (J) na extensão e flexão do joelho, não foi verificada diferença significativa em nenhuma das variáveis analisadas quando comparadas as condições sem e com alongamento (p>0,05). Dessa forma conclui-se, que para adolescentes do sexo masculino a realização de alongamento possivelmente não influencia no desempenho da força e potência muscular.
A motivação, percepção de valores e comportamento futuro dos voluntários em eventos esportivos
Authors: Bavaresco Gustavo , Santos Thiago , Camargo Philipe , Mezzadri Fernando Marinho , Carvalho Maria José
Published: April 2023

O voluntariado em eventos esportivos tem gerado benefícios para os recursos humanos e proporciona motivações únicas que tornam o voluntário do esporte diferente dos demais. Nesse sentido, o objetivo deste estudo foi identificar a motivação, o comportamento futuro e a percepção de valor dos voluntários em eventos esportivos e agregar valor utilitário e simbólico ao voluntariado em eventos esportivos buscando atribuir significados às cidades, estados e país onde os voluntários participaram e, assim, fornecer sugestões úteis aos organizadores de eventos esportivos para desenvolver estratégias eficazes para retenção e recrutamento de voluntários. Os resultados de uma análise de modelo de equação estrutural conduzida mostraram que o valor utilitário e simbólico e o comportamento futuro foram influenciados por motivações, que tiveram um impacto positivo na intenção dos voluntários de retornar ao voluntariado e na percepção de valores para as cidades, estados ou país.
Efeito do jejum intermitente no desempenho de força muscular: uma revisão sistemática
Authors: Carvalho Tuane Rodrigues de , Gadelha José Hildemar Teles , Trindade Michele Caroline de Costa , Moreira Sérgio Rodrigues , Gurjão André Luiz Demantova
Published: April 2023

O objetivo desta revisão sistemática foi identificar o efeito de diferentes protocolos de jejum intermitente no desempenho de força muscular. Buscas conduzidas por dois pesquisadores de forma independente foram realizadas nas bases de dados eletrônicas e repositório: Pubmed, Scielo, Bibilioteca Virtual em Saúde, Cochrane Central Register of Controlled Trials. Foram incluídos estudos desenvolvidos em humanos (≥18 anos), que avaliaram os protocolos de jejum intermitente do Ramadã ou de Alimentação com Restrição de Tempo (ART), em diferentes testes de força muscular. Um total de 1584 estudos foram selecionados e após cumprida todas as etapas de seleção, apenas 19 artigos foram incluídos nesta revisão. O estudo compõe uma amostra total de 486 participantes, com predomínio do sexo masculino 91,8% (n = 446), dos protocolos de jejum intermitente aplicados, ~79% (n = 15) empregaram o Ramadã e ~21 % (n = 4) o ART; o desempenho de força muscular foi avaliado através da força máxima dinâmica e isométrica de diferentes grupos musculares a partir dos testes: 1 Repetição Máxima (1RM), força de preensão manual (FPM), contração voluntária isométrica máxima (CVIM); e da potência, em diferentes testes de salto. Em geral, os resultados dos estudos que compõem esta revisão apresentaram desfechos unânimes para os testes de 1RM e FPM, indicando não haver implicações do jejum intermitente no desempenho da força muscular quando mensurada por estes testes, contrariamente o desempenho de potência e a CVIM os resultados são conflitantes. Considerando que, mesmo com maior parte dos estudos adotando o mesmo protocolo de jejum e estratificando a avaliação por tipo específico de força, era esperado maior uniformidade nos resultados, o que não foi encontrado.
Respostas neuromusculares durante diferentes posições de pegadas na escalada indoor
Authors: Sebold Silviane , Brasil Bruno , Alberton Cristine Lima , Pinto Stephanie Santana , Kruel Luiz Fernando Martins
Published: April 2023

O objetivo do estudo foi comparar as respostas neuromusculares dos extensores e flexores do punho e dedos entre quatro pegadas da escalada indoor. Doze homens (33,00±8,30 anos), praticantes de escalada indoor, foram submetidos a uma preparação da pele para a coleta do sinal eletromiográfico (EMG) dos músculos flexor radial do carpo (FRC) e extensor comum dos dedos (ECD). Após randomizar as pegadas (aberta, fechada, abaulada e pinça), os indivíduos foram posicionados na estrutura de escalada indoor, apoiados com os pés e as mãos em quatro agarras. O tempo utilizado para a coleta do sinal EMG em cada pegada foi de 10 s durante três vezes, com intervalos de 1 min. Para o músculo FRC, a pegada abaulada apresentou valores significativamente maiores em relação as pegadas aberta e fechada (Abaulada: 119,05±69,08 %; Pinça: 91,92±39,36 %; Aberta: 78,28±52,89 %; Fechada: 71,86±45,65 %). Para o músculo ECD, verificou-se que a pegada abaulada apresentou valores significativamente menores que as pegadas em forma de pinça e fechada (Abaulada: 20,59±16,04 %; Pinça: 58,68±64,10 %; Aberta: 61,51±74,04 %; Fechada: 55,32±57,29). Conclui-se que o tipo de pegada influencia na atividade muscular tanto dos flexores quanto dos extensores de dedos e punho. Deste modo, o conhecimento sobre a atividade muscular nas diferentes pegadas pode trazer informações que serão de grande relevância para uma otimização do treinamento físico na escalada indoor.