bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Особливості теплового обміну у пацієнтів з неврологічними проявами остеохондрозу в попереково-крижовому відділі хребта
Authors: Yuryk O.E. , Anatychuk L.I. , Roy I.V. , Kobylyansky R.R. , Fishchenko Ya.V. , Slobodyanyuk N.P. , Yuryk N.E. , Duda B.S.
Published: April 2018

Актуальність. Остеохондроз поперекового відділу хребта та його неврологічні прояви є одним із найпоширеніших захворювань, що призводить до порушення працездатності та інвалідності людей переважно в молодому віці. Мета дослідження: вивчення величини густини теплового потоку (ГТП) та температури поверхні тіла людини у пацієнтів з неврологічними проявами остеохондрозу в попереково-крижовому відділі хребта. Матеріали та методи. Обстежений 71 пацієнт (20 — з ознаками люмбоішіалгії на фоні гриж міжхребцевих дисків, 20 — з люмбоішіалгією на фоні гриж міжхребцевих дисків в поєднанні з нестабільністю хребців у цій ділянці,11 пацієнтів — зі стенозом хребетного каналу та 20 осіб контрольної групи). Результати. У осіб контрольної групи фіксувались помірні показники температури та ГТП в паравертебральній зоні. У пацієнтів з люмбоішіалгією без ознак нестабільності відбувалося паралельне коливання температури і ГТП на стороні болю і низькі показники на інтактній стороні. При люмбоішіалгії на фоні нестабільності хребців позитивним був симптом «ножиць» на боці болю та зростання обох теплових показників на інтактній стороні. При стенозі хребетного каналу зменшувалися показники температури і ГТП з обох сторін, але більш інтенсивно на стороні болю. Висновки. Одночасне вимірювання показників температури та ГТП при неврологічних проявах остеохондрозу хребта за допомогою приладу, сконструйованого в Інституті термоелектрики НАН та МОН України, є високоінформативним методом діагностики.
Варіанти оптимізації медичної та соціальної адаптації геронтологічних хворих із переломами проксимального відділу стегнової кістки
Authors: Pelypenko O.V. , Berezan O.I. , Kovalov O.S.
Published: April 2018

Актуальність. Питання організації дистанційного нагляду за геронтологічними пацієнтами з переломами проксимального відділу стегнової кістки лишаються нагальною проблемою сучасності. Вирішення проблеми неможливе без удосконалення організації реабілітаційного періоду на всіх рівнях надання медичної допомоги хворим. Мета. Дослідження особливостей реабілітаційного періоду у геронтологічних хворих із переломами проксимального відділу стегнової кістки з подальшою розробкою заходів щодо оптимізації медичної та соціальної адаптації пацієнтів. Матеріали та методи. У роботі наведений аналіз віддалених даних спостереження 711 хворих із переломами проксимального відділу стегна, які звертались за медичною допомогою у 2001–2004 роках. Вивчені характеристики локалізації, сезонності травм, гендерні та вікові особливості. Вірогідно встановлено долю 301 (45,7 %) постраждалого. Окрему групу травмованих (258 пацієнтів) відвідували члени громадської організації, до складу якої входили лікарі практичної ланки, лікарі-інтерни та студенти. Для вдосконалення роботи вказаної організації заздалегідь проведено анкетування серед студентів медичного та педагогічного вищих навчальних закладів щодо ставлення молоді до медико-соціальних проектів з надання допомоги геронтологічним хворим. Результати. В установленій групі дослідження впродовж першого року померло 116 хворих (38,5 %), прожили понад 5 років від моменту травми 67 постраждалих (22,5 %). Серед травмованих, яких відвідували волонтери, більшість прожили понад рік після травми (65,9 %). Визначені вікові характеристики постраждалих і частота спостережень переломів за локалізацією. Запропонована схема організації реабілітаційних заходів на етапі післяшпитального періоду з чітким визначенням завдань та обсягу допомоги, що надається на певних рівнях і періодах лікувального процесу. Надання допомоги з медичної та соціальної адаптації хворих проводили із залученням, окрім лікарів-спеціалістів, майбутніх лікарів — студентів та інтернів. З метою оптимізації роботи запропонованої організації та усвідомленого залучення студентів до групи з надання консультативної допомоги постраждалим у 2017 році проведено анонімне анкетування 263 студентів різних курсів медичного та педагогічного вищих навчальних закладів. Висновки. Отримані дані вказують на високий рівень готовності студентів до участі у громадських медико-соціальних проектах, висвітлюють проблемні аспекти проведення виховної та організаційної роботи серед молоді.
Моделювання роботи м’язів тазового пояса після ендопротезування кульшового суглоба при різній величині загального стегновго офсету
Authors: Tyazhelov O.A. , Karpinsky M.Yu. , Karpinskaya E.D. , Goncharova L.D. , Klimovitsky R.V.
Published: April 2018

Актуальність. Захворювання кульшового суглоба часто супроводжуються структурними м’язовими змінами, що ускладнюють підбір компонентів ендопротеза, тому що врахувати еластичність м’яза до операції неможливо. Це призводить до порушення роботи абдукційного механізму і погіршує результати ендопротезування. Метою даного дослідження є аналіз роботи м’язів, що відповідають за збереження постурального балансу при різній величині загального стегнового офсету. Матеріали та методи. Для розрахунків використана модель горизонтальної рівноваги таза. Модель побудована з розрахунку ваги пацієнта 70 кг. Використано показники абсолютної величини сил, що розвиваються кожним м’язом, враховані кути прикріплення м’язів і величини плеча сили кожного м’яза. В основу розрахунків покладено принцип рівності сил і моментів сил м’язів-абдукторів і моменту сили гравітації, що забезпечує горизонтальну рівновагу таза. Моделювання передбачало аналіз сил, які повинні розвивати м’язи для збереження горизонтальної рівноваги таза при різних умовах: зменшенні величини загального стегнового офсету, збільшенні ваги пацієнта, зниженні абсолютної сили м’язів. Результати. У результаті проведеного моделювання встановлено, що зменшення загального стегнового офсету до 5 мм після ендопротезування не має критичного впливу на ефективність роботи абдукційного механізму, але більша різниця між довжиною плеча абдукторів здорового стегна і величиною загального стегнового офсету після ендопротезування різко погіршує умови роботи м’язів. Дуже важливим фактором, що негативно впливає на збереження постурального балансу після ендопротезування, є функціональна недостатність м’язів-абдукторів. Надмірна вага пацієнта є фактором, що ускладнює роботу абдукційного механізму. Причому в умовах функціональної недостатності м’язів цей фактор має критичний вплив на процес збереження постурального балансу. Висновки. Найбільш значимими факторами, що негативно впливають на роботу абдукційного механізму після ендопротезування кульшового суглоба, є: зменшення загального стегнового офсету більш ніж на 5 мм, надмірна вага пацієнта, доопераційне зниження сили м’язів, відповідальних за збереження постурального балансу.
Застосування системи розвантаження колінного суглоба Atlas
Authors: Zazirnyi I.M. , Szmigielski R.Ya.
Published: April 2018

У статті розглядається використання розвантаження колінного суглоба у хворих на остеоартроз. Наведений приклад лікування хворого, якому була імплантована Atlas Knee System.
Сучасний погляд на лікування вибухових переломів грудопоперекового відділу хребта (огляд літератури). Частина I
Authors: Radchenko V.A. , Popsuyshapka K.A. , Teslenko S.A.
Published: April 2018

Хірургічне лікування ушкоджень хребта формувалося згідно з еволюційним розвитком хірургії взагалі. Так, впровадження в хірургічну практику загального знеболювання та використання антибіотиків сприяли розвитку хірургії хребта, насамперед хірургії ушкоджень. Подальший розвиток технологій у медицині постійно удосконалює хірургічні втручання, скорочує їх термін, зменшує крововтрату і травмування м’яких тканин. Метою роботи було узагальнення історичних та сучасних поглядів на діагностику, класифікації та лікування вибухових переломів грудопоперекового відділу хребта. Сучасний погляд на діагностику, класифікації та прогнозування перебігу вибухових переломів грудопоперекового відділу хребта враховує насамперед морфологію та механогенез ушкодження. Терміни надання хірургічної допомоги залежать від загального стану хворого та неврологічного статусу. Також дуже важливо враховувати дані анамнезу хвороби, а саме — чи збереглись рухи в кінцівках безпосередньо після травми. На наш погляд, це є дуже важливою ознакою подальшого перебігу захворювання. Серед великої кількості класифікацій у своїй роботі ми орієнтувалися на класифікацію F. Magerl, а при виборі тактики хірургічного втручання використовували класифікацію F. Denis у модифікації T. McCormack [13, 14]. Існуюча хірургічна класифікація є достатньо досконалою, але вона не враховує наявність неврологічної симптоматики, а лише можливість кіфотичної деформації без урахування можливості ротаційних переміщень. Отримання нових знань у галузі біомеханіки та морфології вибухових переломів хребта дозволить удосконалити діагностику та класифікацію ушкоджень. Відсутність єдиної думки щодо використання різноманітних методів фіксації спонукає нас проводити власні дослідження в цьому напрямку.
Пластичний бронхіт: клінічне спостереження
Authors: Gonchar M.O. , Muratov G.R. , Logvinova O.L. , Pushkar Y.M. , Iyblonska N.N. , Kostenko V.V. , Dolgareva S.B.
Published: April 2018

Публікація присвячена поглибленому розгляду етіології, патогенезу, діагностики та лікування рідкісного захворювання бронхів — пластичного бронхіту. Пластичний бронхіт формується частіше у дітей з уродженими вадами серця після проведення паліативної операції Фонтена (1–4 %), рідше — після оперативного втручання з приводу тетради Фалло, постопераційного хілотораксу або асциту, реконструктивних операцій; а також бронхоектатичної хвороби, бронхіальної астми, туберкульозу, муковісцидозу, хронічного бронхіту, трансплантації легень, грипу H1N1, серцевої недостатності, ревматоїдного артриту чи амілоїдозу. Ідея написання статті виникла під час клінічного спостереження дівчинки п’яти років, яка була госпіталізована в стаціонар з ознаками прогресуючої гіпоксії, задишки та нав’язливого нападоподібного кашлю; при бронхоскопії у неї виявлені пластичні зліпки. Діагностичний пошук захворювання, для якого притаманні такого роду зліпки, показав обмеженість інформації в світових літературних джерелах. Україномовних публікацій, присвячених даному захворюванню, нами не знайдено. Авторами проведений огляд сучасної світової літератури, наведені критерії діагнозу, сучасна класифікаційна система пластичного бронхіту, заснована на гістології зліпків; наведені ефективні методики діагностики та диференційної діагностики захворювань-тригерів пластичного бронхіту. Клінічне спостереження ілюстровано фотографіями зліпків бронхів, результатами рентгенографії та комп’ютерної томографії легень в спіральному режимі кроком 3 мм з мультипланарною реконструкцією, що, з нашої точки зору, може доповнити банк знань педіатрів, дитячих пульмонологів, торакальних хірургів, а також кардіохірургів і кардіологів в Україні.
Гастроінтестинальні симптоми при гострих нейроінфекціях у дітей
Authors: Markov A.I. , Kramarov S.O.
Published: April 2018

Актуальність. При тяжких формах інфекційних захворювань окрім локального запалення можуть відбуватися вторинні ураження органів шлунково-кишкового тракту (ШКТ). Мета дослідження. Вивчити семіотику та епідеміологію гастроінтестинальних симптомів у дітей з гострими нейроінфекціями. Матеріали та методи. Дослідження обсерваційне ретроспективне, типу «випадок — контроль». Був проведений аналіз історій хвороби дітей віком від 1 місяця до 18 років, які проходили стаціонарне лікування з приводу гострих нейроінфекцій (менінгіт, енцефаліт та енцефаломієлополінейропатія). Результати. Дослідження включало 117 дітей з гострими інфекційними ураженнями нервової системи. Клінічні симптоми ураження ШКТ спостерігались у 83 (70,9 %) дітей. У симптоматиці переважали порушення моторики кишечника (запор і діарея). Прояви ураження гепатобіліарної системи у вигляді підвищення трансаміназ (аланінамінотрансферази (АЛТ), лужної фосфатази (ЛФ), гамма-глутамілтранспептидази (ГГТП)) та/або змін при ультразвуковому дослідженні (збільшення розмірів, дифузні структурні зміни) спостерігались у 39,1 % хворих. Серед лабораторних показників підвищені рівні АЛТ у 8,3 % пацієнтів, білірубін підвищений тільки в однієї дитини, ЛФ вище вікової норми у 11,8 %, підвищення ГГТП від вікової норми — у 31,3 % хворих. Рівень біомаркеру I-FABP був підвищений у 86,4 % хворих, L-FABP — у всіх (100 %) пацієнтів. Клінічні прояви гастроінтестинальної дисфункції (наявність принаймні одного з гастроінтестинальних симптомів) мали обернений зв’язок з віком дитини (точково-бісеріальний коефіцієнт кореляції (rpb) = –0,19; p = 0,033), корелювали з перебуванням у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії (відношення шансів (ВШ) = +5,25; 95% довірчий інтервал (ДІ) 1,62–16,97), проведенням штучної вентиляції (ВШ = +4,5; 95% ДІ 1,00–21,69), рівнем I-FABP (rpb = 0,34; p = 0,019). Висновки. Серед гастроінтестинальних симптомів при гострих нейроінфекціях у дітей найчастіше зустрічаються порушення моторики кишечника у вигляді запору та діареї. Ураження гепатобіліарної системи переважно проявляються помірними змінами лабораторних показників. Біомаркери I-FABP та L-FABP є високочутливими тестами для діагностики ураження ШКТ і гепатобіліарної системи.
Кровозамінники з газотранспортною функцією: надії і реалії
Authors: Usenko L.V. , Tsarev A.V.
Published: April 2018

Робота присвячена сучасному стану проблеми створення та клінічного використання кровозамінників із газотранспортною функцією. Описано технологічні напрямки розробок кровозамінників із газотранспортною функцією. Здійснено аналіз проведених досліджень кровозамінників на основі модифікованого гемоглобіну, перфторвуглеців, а також використання молекулярних, клітинних і нанотехнологій. Надано досвід широкого клінічного застосування кровозамінника з газотранспортною функцією на основі перфторвуглеців. Продемонстровані потенційні переваги використання кровозамінників із газотранспортною функцією порівняно з алогенною кров’ю.
Застосування солей літію в медицині та ознаки отруєння ними
Authors: Arustamian O.M. , Tkachishin V.S. , Kondratiuk V.E.
Published: April 2018

Препарати літію — психотропні лікарські засоби з групи нормотиміків. Їх найважливіше значення полягає в лікуванні афективних розладів, перш за все маніакальних фаз біполярного розладу, а також у профілактиці їх загострень і лікуванні тяжких і резистентних депресій, вони здатні запобігати самогубствам. В основі лікування біполярних розладів препаратами літію лежить їх властивість селективно інгібувати кіназу-3-глікогенсинтетазу шляхом конкуренції з іонами магнію. Літій — лужний метал, тому в медицині він застосовується у вигляді солей, в основному у вигляді карбонату, а також цитрату, сукцинату, оротату, хлориду й сульфату літію. Окрім галузі психіатрії, літій та його сполуки застосовуються при виробництві пластмас, органічному синтезі, у склодувній промисловості, фармацевтичній хімії. Отруєння літієм у психіатричній практиці часто має ятрогенну природу. Літій впливає на вивільнення серотоніну й чутливість рецепторів, а також модулює дію норадреналіну. На сьогодні вважається, що механізм дії літію пов’язаний з виснаженням запасів інозитолу в центральній нервовій системі (ЦНС). Неврологічний симптомокомплекс отруєння літієм складається з атаксії, погіршення зору, втрати пам’яті, запаморочення, втрати орієнтації, судом, ступору й коми. Чим довше зберігається токсичний рівень літію в крові, тим більша ймовірність необоротних змін ЦНС. При інтоксикації літієм хворий повинен бути госпіталізований. Перша допомога: всередину натрію хлорид і розчин калію хлориду. Необхідно кілька разів на день вимірювати концентрацію літію в плазмі крові. Для швидкого зниження концентрації літію часто ефективне введення фізіологічного розчину внутрішньовенно зі швидкістю 150–200 мл на годину. Перш за все проводять промивання шлунка й кишечника (особливо при отруєнні препаратами тривалої дії). Оскільки в шлунковому соку часто виявляється висока концентрація літію, показана тривала аспірація шлунка. При епілептичних нападах, пригніченні ЦНС, артеріальній гіпотонії й аритміях лікування патогенетичне. Найбільш ефективним методом є гемодіаліз. Проте потрібно відзначити, що об’єктивно позитивні зміни при літієвій терапії (якщо вона успішна) набагато перевершують негативний вплив можливих побічних ефектів.
Роль і місце декомпресивної краніектомії в інтенсивній терапії рефрактерної внутрішньочерепної гіпертензії при тяжкій черепно-мозковій травмі
Authors: Maltseva L.A. , Sirko A.G. , Grishin V.I. , Bazylenko D.V. , Pshenko S.O. , Ostrovsky V.A.
Published: April 2018

У даній роботі поданий огляд літератури, присвячений ролі і місцю декомпресивної краніектомії (ДК) в інтенсивній терапії рефрактерної внутрішньочерепної гіпертензії при тяжкій черепно-мозковій травмі. Подано визначення первинної декомпресивної і додаткової краніектомії. Показано, що дослідження ДК охоплює такі напрямки: 1) першочерговість ДК щодо медикаментозного забезпечення; 2) порівняння ДК різних розмірів; 3) порівняння ДК із краніотомією; 4) рання або пізня ДК — з точки зору їх впливу на смертність пацієнтів і функціональні результати. Резюме доказів подано 3 класами. Для оцінки якості сукупності доказів додатково рекомендовані шкала результатів Glasgow Outcome Scale (GOS) і розширена шкала результатів Glasgow Outcome Scale Extended (GOS-E), в якій позиції 3–5 GOS поділені на дві. GOS-E — це глобальна шкала результатів, що описує функціональну незалежність, роботу, соціальну та дозвільну діяльність, особисті відносини; шкали GOS і GOS-E використовують також для порівняння ефективності застосування методів інтенсивної терапії. З огляду на Guidelines for the Management of severe Traumatic Brain Injury 4th Еdition — 2016 подано рекомендації з ДК. Детально вивчено й адаптовано дослідження з рандомізованої оцінки операції ДК при неконтрольованому наростанні внутрішньочерепного тиску (RESCUEicp) для аналізу ефективності ДК як втручання останнього рівня в пацієнтів із черепно-мозковою травмою та рефрактерною внутрішньочерепною гіпертензією. Установлено, що через 6 місяців після черепно-мозкової травми в групі з ДК смертність була на 22 % нижчою, підвищувався відсоток пацієнтів у вегетативному статусі, відмічалися істотні і незначні за тяжкістю неврологічні порушення; сприятливі наслідки домінували на 13 % порівняно з медикаментозним лікуванням. Показники помірної інвалідності і добре відновлення були однаковими в обох групах.
Можливість вивчення церебрального кровообігу за допомогою реоенцефалографії
Authors: Biletskiy O.V. , Kursov S.V.
Published: April 2018

Проводилися реоенцефалографічні дослідження постраждалих із політравмою з провідним компонентом тяжкої черепно-мозкової травми, в яких було діагностовано смерть головного мозку. Смерть головного мозку констатували на підставі клінічних діагностичних критеріїв, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров’я України № 821 (2013 р.), та додаткового визначення напруження кисню в артеріальній крові та крові, що була взята з внутрішньої яремної вени. Обидва пацієнти продовжували перебувати на штучній вентиляції легенів. За допомогою безперервної інфузії дофаміну та фенілефрину усунено артеріальну гіпотензію й брадикардію. Систолічний артеріальний тиск доведено до 180 мм рт.ст. Спроможність серцевого викиду конт­ролювалася за допомогою тетраполярної грудної реографії за методом Кубічека. Однак ефективна гемодинамічна підтримка не дозволила зареєструвати комплекси реоенцефалограми, що за величиною амплітуди могли б свідчити про наявність ефективного церебрального кровообігу. Автори стверджують, що головна роль у формуванні комплексів імпедансної реоплетизмограми при проведенні реоенцефалографічного дослідження належить церебральному кровообігу, а не кровообігу в тканинах скальпа.
Принципи надання допомоги хворим і постраждалим дітям в умовах відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги (огляд літератури)
Authors: Orel V.V. , Kyselova I.V.
Published: April 2018

У статті наведені нормативно-правові засади надання медичної допомоги хворим і постраждалим дітям в умовах відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги. Підкреслено значення симуляційного навчання лікарів медицини невідкладних станів за програмою Advanced Paediatric Life Support (APLS) при клінічних станах, що є загрозливими для життя хворих або постраждалих дітей. Наведено доцільність використання стрічки Брозлоу у дітей в умовах відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги.
Результати хірургічного лікування бойових вогнепальних черепно-мозкових поранень
Authors: Sirko A.G.
Published: April 2018

Актуальність. Під час ведення бойових дій у локальних конфліктах сьогодення частота поранень голови суттєво зросла і становить близько 24–27 %. Проникні поранення голови та шиї за частотою посідають друге місце після пошкодження кінцівок. Мета. Проведення аналізу результатів хірургічного лікування бойових вогнепальних черепно-мозкових поранень (ЧМП). Матеріали та методи. Дослідження засноване на аналізі результатів комплексного обстеження та лікування 132 постраждалих при вогнепальних ЧМП, яких лікували у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» у 2014–2015 рр. Середній вік поранених становив 33,2 ± 8,8 року. У 93 (70,45 %) постраждалих діагностовані проникні вогнепальні ЧМП, у 39 (29,55 %) — непроникні. У 115 (87,12 %) спостереженнях ЧМП були спричинені уламками мінно-вибухових пристроїв, у 17 (12,88 %) — кулями, випущеними зі стрілецької зброї. Задовільний стан хворих під час госпіталізації відзначено у 2 (1,52 %) спостереженнях, середньої тяжкості — у 32 (24,24 %), тяжкий — у 63 (47,73 %), вкрай тяжкий — у 28 (21,21 %), термінальний — у 7 (5,3 %). Проведено аналіз летальності серед постраждалих, крім того, здійсненоно оцінку результатів лікування за шкалою наслідків Глазго через 1 та 6 міс. після поранення. Результати. Померли 16 постраждалих при бойових ЧМП. Післяопераційна летальність становила 12,1 %. Всі постраждалі з непроникними ЧМП (39 осіб) вижили. Померли 16 (17,2 %) із 93 поранених при проникних ЧМП. Померли 7 (41,2 %) із 17 постраждалих при кульових ЧМП і 5 (4,3 %) із 115 — при мінно-вибухових. Летальність при проникних рикошетних ЧМП становила 7,4 %, при сліпих — 14,8 %, наскрізних — 33,3 %, дотичних — 100 %. Всі постраждалі, госпіталізовані у ясній свідомості та стані помірного приглушення, живі. Летальність постраждалих при проникних ЧМП, госпіталізованих у стані глибокого приглушення, становила 7,1 %, у стані сопору (9–10 балів за шкалою коми Глазго, ШКГ) — 11,1 %, у комі I ступеня (6–8 балів за ШКГ) — 10,5 %, у комі II ступеня (4–5 балів за ШКГ) — 62,5 %, у комі III ступеня (3 бали за ШКГ) — 100 %. Первинні тяжкі ушкодження головного мозку спричинили смерть 14 (87,5 %) постраждалих; 2 (12,5 %) пацієнтів померли через гнійно-септичні ускладнення. Висновки. Кульові ЧМП виявилися більш тяжкими, ніж осколкові поранення. Смертельні кульові ЧМП відзначали майже у 10 разів частіше, ніж мінно-вибухові. Летальність також залежала від виду ЧМП: вона збільшувалася від рикошетних до наскрізних ушкоджень черепа і головного мозку. Основна причина смерті при ЧМП — тяжкі структурні ушкодження головного мозку.
Пароксизмальний перебіг синдрому вегетативної дисфункції
Authors: Bobrova V.І. , Demchenko A.V.
Published: April 2018

У статті розглянуті особливості клінічної картини пароксизмального перебігу синдрому вегетативної дисфункції, лікувальної тактики при купіруванні кризу, а також терапії у міжкризовому періоді. Особлива увага приділена питанням профілактики виникнення вегетативних кризів.
Стан регіонарного судинного русла при гострих ішемічних ураженнях кишечника та його морфологічні особливості
Authors: Maksimenko M.V. , Lobanov S.M. , Tiuliukin I.O.
Published: April 2018

У статті відображений сучасний погляд на морфологічне підґрунтя розвитку гострих судинних захворювань кишечника (ГСЗК). Дослідження патоморфологічних проявів ГСЗК у 202 пацієнтів виявило, що у переважної більшості хворих вони мали оклюзійний характер. З огляду на вікові відтінки перебігу патологічного процесу було встановлено окремі закономірності, що виявили перевагу у декілька разів у пацієнтів похилого та старечого віку неоклюзійних уражень басейну переважно верхньої брижової артерії та вени, які досить тяжко верифікувати клінічно. Крім того, досить складною залишається проблема госпіталізації пацієнтів з цією патологією у спеціалізовані заклади або медичні установи, в яких є можливість цілодобового лабораторного моніторингу за станом згортальної та фібринолітичної системи із застосуванням патогенетично обґрунтованих профілактичних фармацевтичних засобів та інструментальних методів контролю динамічних процесів, що знаходить своє відображення в літературних джерелах.
Парези при нейропатії та радикулопатії: тактика лікування
Authors: Oros M.M. , Smolanka V.I. , Yatsynyn R.Yu. , Savytska N.O.
Published: April 2018

Дана стаття присвячена вивченню ефективності й безпеки антихолінестеразних засобів на прикладі препарату Медіаторн у практиці лікування парезів, зумовлених ураженням периферичної нервової системи. Висвітлено основні фармакодинамічні механізми дії антихолінестеразного препарату Медіаторн. Проведені дослідження показали, що даний засіб характеризується добрим профілем безпеки, його тривалий прийом не супроводжується виникненням суттєвих побічних ефектів та ускладнень. У той же час підкреслюється, що включення антихолінестеразних засобів у комплекс лікувальних заходів при ураженнях периферичних нервів дозволяє підвищити результативність лікування й зменшити термін відновного періоду. Вищеописані якості дозволяють рекомендувати препарат Медіаторн для широкого загалу пацієнтів з парезами, зумовленими нейропатіями та радикулопатіями.
Значення латентної внутрішньоклітинної інфекції у формуванні автоімунного тиреоїдиту в жінок із синдромом полікістозних яєчників
Authors: Arkhipina T.L. , Bondarenko V.О. , Goncharova O.A. , Lyubimova L.P.
Published: April 2018

Актуальність. Встановлюються механізми, що пов’язують латентну внутрішньоклітинну інфекцію з автоімунними процесами, для удосконалення профілактики автоімунних захворювань. Мета: визначення частоти латентної хламідійної та герпесвірусної інфекції в жінок із синдромом полікістозних яєчників (СПКЯ) та її зв’язку з наявністю автоімунного тиреоїдиту (АІТ), порушеннями тиреоїдної функції та рівнями статевих гормонів. Матеріали та методи. У 55 жінок віком 18–24 роки із СПКЯ досліджено рівні загального тестостерону, прогестерону, естрадіолу, тиреотропного гормону, тироксину вільного, антитіл до тиреоїдної пероксидази, хламідій та вірусу простого герпесу 1-го та 2-го типів, проведено сонографію щитоподібної залози. Контрольну групу становили 20 здорових жінок того ж віку. Результати. У 21 жінки із СПКЯ спостерігався АІТ у стані еутиреозу та при підвищенні рівнів антитіл до тиреоїдної пероксидази; у 14 жінок на тлі АІТ розвинувся субклінічний гіпотиреоз; в інших 20 хворих на СПКЯ тиреоїдної патології не виявлено. Рівні тестостерону були вірогідно вищими, а естрадіолута прогестерону — вірогідно нижчими, ніж у контрольній групі. Підвищення рівнів антитіл до хламідій (> 1,1 ОД) встановлено в 9,5 % у групі з АІТ з еутиреозом, у 7,1 % — за наявності субклінічного гіпотиреозу на тлі АІТ та в 5,0 % — за відсутності АІТ. Вірогідної різниці між цими підгрупами не встановлено. Антитіла до вірусу простого герпесу були підвищені в 57,1; 64,3, 30,0 % хворих із СПКЯ відповідно й лише у 20 % жінок із групи контролю. Висновки. Наявність латентної герпесвірусної інфекції у молодих жінок із СПКЯ може бути чинником ризику розвитку АІТ. У жінок у постменопаузальному періоді дисбаланс естрогенів і прогестерону також може створити умови для формування АІТ.
Патоморфоз основних тиреопатій (огляд літератури та власні спостереження)
Authors: Liashuk R.P. , Liashuk P.M.
Published: April 2018

У статті подані дані огляду літератури та власні спостереження з проблеми патоморфозу основних захворювань щитоподібної залози під впливом екологічних, радіаційних, вікових, гормональних і лікувально-профілактичних чинників, що мають міждисциплінарне значення та суттєво утруднюють діагностично-лікувальний процес. Автори провели аналіз даних огляду літератури й власних спостережень з метою виявлення особливостей клінічного перебігу та прогнозу основних тиреопатій під впливом екзо- та ендогенних чинників. На підставі даних огляду літератури та власних спостережень розглянута важлива проблема патоморфозу основних захворювань щитоподібної залози, що відзначаються значною поширеністю, часто мають атиповий перебіг. Інформація про особливості даної патології важлива в першу чергу для лікарів загальної практики — сімейних лікарів, які одними з перших стикаються з різноманітністю патоморфозу основних тиреопатій.
Характеристика окремих імунологічних показників у пацієнтів із післяопераційним рецидивом хвороби Грейвса
Authors: Buldigina Yu.V. , Shlyakhtich S.L. , Terekhova G.M.
Published: April 2018

Актуальність. Головну роль у розвитку рецидиву гіпертиреозу відіграє активність автоімунних процесів. Багато досліджень вказують на те, що рівень антитіл до рецептора тиреотропного гормона (ТТГ) є основним чинником, який зумовлює виникнення рецидиву і може використовуватись як критерій оцінки його розвитку. Метою дослідження було вивчення клінічного перебігу, гормональних та імунологічних показників у пацієнтів із післяопераційним рецидивом хвороби Грейвса (ХГ) під час виникнення рецидиву та під час його терапії антитиреоїдними препаратами. Матеріали та методи. Групу пацієнтів становили 25 жінок віком від 23 до 73 років (у середньому 53,56 ± 2,31 року). Період часу від першого оперативного лікування до розвитку рецидиву тиреотоксикозу перебував у межах від 1 до 29 років і в середньому становив 13,33 ± 1,66 року. Результати. Рівні антитіл до рецептора ТТГ, що є основними чинниками в патогенезі ХГ, не зменшуються під час медикаментозного лікування, що вказує на безперспективність консервативної терапії післяопераційного рецидиву цього захворювання. Висновки. Після досягнення стану медикаментозної компенсації тиреотоксикозу рекомендується проведення терапії131 I чи хірургічне лікування рецидиву ХГ.
Остеопонтин та остеокальцин при раку легенів
Authors: Stoliarova O.Yu.
Published: April 2018

Актуальність. Рак легенів (РЛ) займає лідуючу позицію в структурі онкологічної захворюваності та є однією з провідних причин смерті від онкозахворювань. Пошук ефективних підходів до оцінки перебігу РЛ з використанням інформативних критеріїв є актуальним завданням сучасної онкології. РЛ зазвичай перебігає з підвищеним рівнем у крові остеопонтину (ОР) та остеокальцину (ОС), що має прогностичну значущість у рамках виживання хворих. Сироватковий вміст цих остеоонкомаркерів прямо асоціюється з наявністю у хворих метастазів і з високими темпами прогресування захворювання, але ці дані вимагають подальшого уточнення. Мета дослідження: оцінити клініко-патогенетичну й прогностичну значущість ОР та ОС у хворих із різними варіантами перебігу РЛ. Матеріали та методи. Обстежено 115 хворих на РЛ віком від 24 до 80 років (у середньому 58 років), серед яких було 78 % чоловіків і 22 % жінок. Жоден пацієнт раніше не був прооперований із приводу РЛ і до обстеження не отримував радіохіміотерапію. Дрібноклітинний гістологічний варіант РЛ встановлений у 17 % від числа хворих, недрібноклітинний — у 83 %. Імуноферментним аналізом вивчали в сироватці крові показники ОР, ОС і судинного ендотеліального фактору росту (VEGF). Результати. У хворих на РЛ збільшуються в сироватці крові показники онкоостеоасоційованих маркерів OP та OC, що спостерігається відповідно в 99 і 98 % випадків. Зміни ОР і ОС пов’язані з формою захворювання, гістологічним його варіантом, ступенем диференціації, інтегральною тяжкістю перебігу РЛ, характером ускладнень первинної пухлини й особливостями метастазування. Високий рівень маркерів у крові мало впливає на трирічне виживання пацієнтів, а прогнознегативними критеріями відносно перебігу РЛ є параметри ОР. Показники ОР і ОС у крові між собою прямо корелюють, а вміст ОР, окрім того, має позитивні співвідношення з таким пухлинним маркером, як VEGF, що належить до стимуляторів неоангіогенезу. Метастатичне ураження скелету й розвиток порушень мозкового кровообігу внаслідок подальшої радіохіміотерапії прямо пов’язані з високою концентрацією в крові ОР, який також є чинником ризику інших ускладнень лікування. Висновки. Підвищені рівні в крові ОР і ОС мають важливе клініко-патогенетичне значення при РЛ, а вивчення показників цих остеоонкомаркерів сприятиме ранній діагностиці окремих ознак перебігу захворювання, підвищенню якості оцінки метастазування в кістково-суглобовий апарат і прогнозуванню можливих ускладнень радіохіміотерапії.
Морфологічні особливості нирок плодів та новонароджених від матерів з підгострим інфекційно-запальним процесом у черевній порожнині, викликаним Escherichia coli (експериментальне дослідження)
Authors: Sorokina I.V. , Myroshnychenko M.S. , Ivanova M.D.
Published: April 2018

Актуальність. В Україні з кожним роком відзначається збільшення кількості жінок, вагітність яких перебігає на тлі хронічних інфекційних захворювань. Escherichia coli є частим збудником бактеріальних інфекцій у жінок. Метою дослідження було виявлення морфологічних особливостей нирок плодів і новонароджених від матерів з експериментальним абдомінальним підгострим інфекційно-запальним процесом, викликаним Escherichia coli. Матеріали та методи. Авторами проведено експеримент на щурах лінії WAG, в ході якого сформовано дві групи: група I — 7 плодів та 11 новонароджених від 3 здорових самок; група II — 10 плодів і 13 новонароджених від 4 самок, яким моделювали абдомінальний інфекційно-запальний процес, викликаний Escherichia coli. Матеріалом дослідження послужили нирки плодів та новонароджених. Використовували гістологічні, гістохімічні, морфометричні та статистичні методи досліджень. Результати. Абдомінальний підгострий інфекційно-запальний процес в організмі матері, викликаний Escherichia coli, призводить до структурних змін у паренхіматозному та стромальному компонентах нирок, які наростали від плода до новонародженого. Гломерулярний апарат нирок характеризується нерівномірним розташуванням у кірковому шарі, затримкою розвитку, зміною форми, гемодинамічними змінами, розширенням сечового простору, відсутністю судинних клубочків, зменшенням кількості і компактності розташування капілярних петель в деяких молодих і зрілих ниркових тільцях; тубулярний апарат — затримкою розвитку, зміною форми та вогнищевим потовщенням базальних мембран окремих канальців, вогнищевими дистрофічними, некротичними та десквамативними змінами епітеліальної вистилки; стромальний компонент — склеротичними змінами, гемодинамічними порушеннями, більш вираженими в мозковому шарі, клітинною інфільтрацією, яка характеризується наявністю клітин фібробластичного ряду та імунних клітин. Висновки. Гістологічні та морфометричні зміни, що розвинулися в нирках плодів і новонароджених, зумовлені наявністю у матері експериментального підгострого інфекційно-запального процесу в черевній порожнині, викликаного Escherichia coli, призведуть в майбутньому до зниження функціональних можливостей нирок як гомеостатичного органу і розвитку різної нефрологічної патології у таких дітей.
Американская диабетическая ассоциация Стандарты медицинской помощи при сахарном диабете — 2018
Authors: . .
Published: April 2018

.
Європейські доказові рекомендації по діагностиці та лікуванню люпус-нефриту у дітей: ініціатива SHARE
Authors: Groot N. , De Graeff N. , Marks S.D.
Published: April 2018

.
Инфекционные заболевания при чрезвычайных ситуациях. Сортировка инфекционных больных
Authors: Trykhlib V.I. , Savytskyi V.L. , Verba A.V. , Tkachuk S.I.
Published: April 2018

В статье представлены данные относительно инфекционных заболеваний, развивающихся при чрезвычайных ситуациях природного характера. Рассмотрены вопросы относительно сортировки инфекционных больных.
Современные подходы к лечению обезвоживания у детей и взрослых
Authors: Kramariov S.O.
Published: April 2018

Обезвоживание является причиной многих летальных исходов, в первую очередь обусловленных диареей. Значительным достижением, позволившим спасти миллионы человеческих жизней, было создание оральной регидратационной соли (ОРС). ОРС для лечения обезвоживания при инфекционных диареях была создана в Международном исследовательском центре по изучению диарейных заболеваний в Бангладеш в конце 60-х годов XX века для лечения холеры. В последующем для лечения нехолерных диарей была разработана усовершенствованная формула ОРС. По данным ВОЗ, по сравнению со стандартным раствором ОРС раствор, имеющий пониженную осмолярность, позволяет сократить на 33 % потребность в проведении внутривенных инфузий. Кроме того, этот раствор также позволяет снизить частоту возникновения рвоты на 30 % и частоту стула — на 20 %. У 68,5 % детей с респираторными заболеваниями, которые были госпитализированы в инфекционный стационар, отмечались признаки обезвоживания. Как и при диареях, обезвоживание при респираторных заболеваниях является одним из показателей тяжести состояния. Оральная регидратация в настоящее время используется в различных странах мира у 99 % детей, больных диареей. Своевременная и адекватная регидратационная терапия является первоочередной и наиболее важной составной частью в лечении обезвоживания как у детей, так и у взрослых. Раннее использование адекватной регидратационной терапии является главным условием быстрого и успешного лечения заболевания.
Особенности вирусных энцефалитов у детей по данным Киевской городской детской клинической инфекционной больницы с 2011 по 2016 год
Authors: Vygovska O.V. , Kovalyukh I.Yu.
Published: April 2018

Проведен ретроспективный анализ 46 историй болезни детей, находившихся на стационарном лечении в Киев­ской городской детской клинической инфекционной больнице с 2011 по 2016 год. Была проанализирована этиология энцефалита у детей в зависимости от возраста и выявлено, что в этиологии вирусного энцефалита у детей первых 3 лет жизни преобладали цитомегаловирус и ассоциация Эпштейна — Барр вируса (EBV) с цитомегаловирусом — по 25 %. У подростков в этиологии превалировали EBV — 31 % и герпесвирус (HHV) 6-го типа — 31 %. У детей в возрасте 3–6 лет в этиологии преобладал EBV — 30 %, у детей 6–12 лет — HHV 6-го типа и EBV — по 27 %. В клинической картине энцефалита у подростков преобладал общемозговой синдром, а у детей первых 3 лет жизни — общеинфекционный. Очаговая неврологическая симптоматика отмечалась у больных всех возрастных групп. У детей старшего возраста начальными проявлениями заболевания были головная боль, недомогание, тошнота, рвота, у детей первых трех лет жизни — сонливость, раздражительность и отказ от еды. Частыми очаговыми симптомами у детей были афазия, атаксия, парезы, параличи, миоклонии.
Корреляционные взаимосвязи иммунологических и клинико-лабораторных показателей пациентов с токсокарозной инвазией
Authors: Dralova O.A. , Usachova E.V. , Konakova O.V.
Published: April 2018

В статье представлены результаты корреляционного анализа иммунологических и клинико-лабораторных показателей пациентов с токсокарозной инвазией и поражением дыхательной системы.
Серозные менингиты у детей: расширение диагностических возможностей
Authors: Nadraga A.B. , Khomyn O.Y.
Published: April 2018

Обследованы 42 ребенка в возрасте 12 мес. — 10 лет, госпитализированных с предварительным диагнозом «менингит». Анализировали симптомы заболевания, результаты лабораторных исследований крови, ликвора, активность лактатдегидрогеназы (ЛДГ) ликвора. Тяжесть больных с серозными менингитами оценена по шкале тяжести AMSS. Была установлена статистически достоверно высшая активность лактатдегидрогеназы ликвора у пациентов с серозными менингитами. Активность ЛДГ зависела от уровня цитоза ликвора, концентрации в ликворе белка, общего количества лимфоцитов в периферической крови, что указывает на возможность использования исследования активности ЛДГ ликвора в качестве дополнительного показателя в диагностике серозных менингитов у детей.
Влияние селена на функцию щитовидной железы и эффективность химиотерапии у больных туберкулезом с сопутствующим сахарным диабетом и аутоиммунным тиреоидитом
Authors: Matveyeva S.L. , Tyazhlova N.N. , Yakovleva K.V. , Matveyev S.O.
Published: April 2018

У 40 больных туберкулезом легких и сахарным диабетом проведено ультразвуковое исследование эхоструктуры щитовидной железы и в сыворотке крови иммуноферментным методом определены уровни содержания свободного тироксина, тиреотропного гормона гипофиза, антител к тиреоглобулину и тиреопероксидазе и уровень селена до начала и в конце интенсивной фазы химиотерапии в зависимости от назначения селенита натрия. Эффективность противотуберкулезной химиотерапии оценивалась по общепринятым клиническим, бактериологическим и рентгенологическим критериям. Аутоиммунный тиреоидит с явлениями субклинического гипотиреоза диагностирован у всех обследованных лиц. Применение селенита натрия на протяжении фазы интенсивной химиотерапии восстанавливало функцию щитовидной железы. Темпы исчезновения симптомов интоксикации, абациллирования мокроты и заживления деструкций в конце фазы интенсивной химиотерапии достоверно выше в группе больных с назначением селенита натрия.
Клинико-эпидемиологические особенности течения инвазивных диарей, вызванных Escherichia coli, у детей Запорожской области
Authors: Pakholchuk T.N. , Usachova O.V. , Sylina E.A. , Matveeva T.B. , Pechugina V.V. , Schtibler A.V. , Berestovaya I.V. , Chernyavskyy D.E.
Published: April 2018

В статье представлены результаты анализа клинической симптоматики эшерихиозов, вызванных разными серотипами эшерихий у детей, проживающих в Запорожской области в 2010–2016 гг. Зарегистрировано 178 случаев заболевания эшерихиозами у детей в возрасте от 1 месяца до 15 лет, среди которых 104 (57, 14 %) ребенка в возрасте до трех лет. В структуре эшерихиозов у детей старшего возраста преобладали энтероинвазивные (серотипы О124 и О144) и энтеропатогенные (О18 и О44), а у детей первых трех лет жизни — энтеротоксикогенные (О25 и О126, О6) и энтерогеморрагические (О26 и О11) кишечные палочки. Клинически прогноз заболевания благоприятный, тяжелого и осложненного течения не зарегистрировано.
Діагностика кору на Прикарпатті: вчора, сьогодні, завтра
Authors: Savchuk R.M. , Sidneva N.I. , Djus T.B. , Pogorila L.Y. , Stepanovich A.M.
Published: April 2018

Подано результати епідеміологічного аналізу захворюваності на кір в Івано-Франківській ­області, лабораторної діагностики, вивчення специфічного імунітету та прогноз щодо захворюваності на 2017–2018 рр.
Стан антивірусного імунітету у хворих на неалкогольний стеатогепатит учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС
Authors: Chumak A.A. , Nosach O.V. , Sarkisova E.O. , Gasanova O.V. , Ovsyannikova L.M. , Pleskach O.Ya. , Alokhina S.M. , Shynkarenko V.I. , Shyiko T.I.
Published: April 2018

Обстежені 34 особи чоловічої статі, які після участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС захворіли на неалкогольну жирову хворобу печінки (НАЖХП). Стан противірусного захисту оцінювали за рівнями антитіл класів IgG та IgM у сироватці крові. У більшості хворих на НАЖХП учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виявлені антитіла класу IgG, але не IgM до персистуючої мікст-інфекції вірусами простого герпесу 1-го та 2-го типів, цитомегалії та вірусу Епштейна — Барр. Виявлено наявність позитивного кореляційного зв’язку між титрами антитіл до вірусів простого герпесу 1-го та 2-го типів і цитомегаловірусу (rs = 0,383, р = 0,040), а також між титрами антитіл до ядерного антигена вірусу Епштейна — Барр та антитіл до корового антигена вірусу Епштейна — Барр (rs = 0,584, р = 0,002) у хворих з персистуючою мікст-інфекцією цих герпесвірусів.
Клінічний випадок правця в споживача ін’єкційних наркотичних речовин
Authors: Schostakovych-Koretska L.R. , Mavrutenkov V.V. , Revenko G.O. , Schevchenko-Makarenko O.P. , Partoeva O.G. , Oliinyk V.V.
Published: April 2018

У статті наводяться дані щодо захворюваності на правець у Дніпропетровській області з 2014 по 2017 рік. На сьогодні з урахуванням зниження імунного прошарку населення нашої країни розглянуті клінічні дані перебігу правця в споживача ін’єкційних наркотиків та обговорена необхідність настороги як лікаря первинної ланки, так і вузьких спеціалістів щодо можливості виникнення правця в нещеплених осіб. Лікарі повинні брати до уваги правець при диференціальній діагностиці менінгіту, судомного синдрому тощо, особливо в споживачів ін’єкційних наркотичних речовин, які є групою ризику з цього захворювання у всіх країнах світу, у тому числі й в Україні. Обговорені помилки та шляхи проведення диференціальної діагностики при встановленні первинного діагнозу хворому. Акцентовано увагу на необхідності проведення вакцинації проти правця неімунного населення.
Коклюш: мета терапії та можливості профілактики
Authors: Mavrutenkov V.V. , Kramarov S.A.
Published: April 2018

Статтю присвячено питанням раціональної терапії та імунопрофілактики коклюшу. Показано, що антибіотики можуть придушити кашель тільки в інкубаційному періоді та на стадії продроми за рахунок ерадикації B.pertussis. У спазматичній стадії коклюшу головною метою є боротьба з гіпоксією, а не придушення кашлю або ерадикація збудника. Зроблено акцент на значенні гіперлейкоцитозу в периферичній крові як однієї з цілей терапії тяжкого коклюшу в дітей раннього віку за допомогою лейкоферезу або замінного переливання крові. Одним із способів зниження захворюваності на коклюш є введення в календар імунопрофілактики обов’язкової ревакцинації старших дітей і дорослих.
Несприятливий кінець герпетичного менінгоенцефаліту у підлітка
Authors: Khodak L.A. , Brailko V.I.
Published: April 2018

Надано клінічне спостереження тяжкої форми герпетичного менінгоенцефаліту у підлітка 15 років. Пізня діагностика менінгоенцефаліту та несвоєчасне призначення специфічної противірусної терапії (ацикловір призначено на 15-ту добу від початку захворювання) сприяли прогресуванню уражень головного мозку і формуванню грубого психоорганічного синдрому з аментивними розладами свідомості.
Krapp and His Relations
Authors: Mohammed Mustafa Ahmad
Published: April 2018

Krapp Last Tape is one-act play written in 1958, translated by Samuel Beckett and his friend Pierre Leyris as La Dernier bande. The first production took place in London at the Royal Court Theatre in 1958.It was directed by Donald McWhinnie and Patrick Magee played the role of Krapp. Like other Beckettians, Krapp in a physical sense, is an outsider, cut from the world of social activity. He is alone in his den fumbling through the tapes made thirty years before for his human relations. Krapp’s Last tape recounts the inescapable reality of human suffering and the persistent efforts made by Man to circumvent his pain through living in his past. The main topic addressed in this paper is Krapp and his human relationships.