Az ökológiai és a konvencionális joghurtfogyasztás lehetséges szerepe a nem alkoholos zsírmájbetegség kezelésében
Authors: Egresi Anna , Drexler Dóra , Hagymási Krisztina , Blázovics Anna , Jakab Zsuzsanna , Kocsis Ibolya , Dakó Sarolta , Bacsárdi Anna , Lengyel Gabriella 
Published: September 2020

Absztrakt:

Bevezetés: Napjainkban az egészséges életmódra törekvés fontos
ösztönző tényező mind a bio-, mind a funkcionális élelmiszerek fogyasztására. A
bioélelmiszerek kevesebb növényvédőszer-maradékot és szignifikánsan több,
egészségre kedvező vegyületeket tartalmaznak, mint például a növényi termékek
polifenoljait, valamint a tejben és a húskészítményekben található, többszörösen
telítetlen zsírsavakat. A legújabb tanulmányok szerint a bél–máj tengely fontos
szerepet játszik a nem alkoholos zsírmájbetegség (NAFLD) patogenezisében, így a
pre- és probiotikumok terápiás eszközök lehetnek. Az ökológiai gazdálkodásból
származó joghurtok egészségre gyakorolt hatásait az úgynevezett hagyományos
joghurtokkal azért nehéz összehasonlítani, mert nincs kellően érzékeny
biomarker. Célkitűzés: Munkánk során azt vizsgáltuk, hogy
különböző biomarkerek mennyire használhatók annak kimutatására, hogy hogyan hat
a hagyományos és az ökológiai joghurt a NAFLD-ben szenvedő betegek állapotára.
Betegek és módszer: Prospektív, kohorszos vizsgálatot
végeztünk 37 (életkor = 51,73 ± 11,82, férfi = 21, nő = 16), nem alkoholos
zsírmájbetegségben szenvedő beteg bevonásával. A NAFLD diagnosztizálása
ultrahangvizsgálaton és egyéb etiológia kizárásán alapult. A betegeket shear
wave elasztográfiával is megvizsgáltuk a májfibrosis stádiumának
meghatározására. A betegeket véletlenszerűen két csoportra osztottuk. A betegek
egyenként 8 héten keresztül napi 300 gramm ökológiai (n = 21) vagy hagyományos
(n = 16) gazdálkodásból származó joghurtot fogyasztottak. 37 rutin laboratóriumi
adatot vizsgáltunk, mértünk 4 citokinkoncentrációt, 3 redoxhomeosztázis-markert
és 14 testösszetétel-értéket a joghurtok fogyasztása előtt, befejezéskor,
valamint 12 héttel a befejezés után. Eredmények: Mindkét
joghurt fogyasztását követően enyhén növekedett a D-vitamin-szint, és
minimálisan csökkent a LDL-szint, a többi 35 rutin laboratóriumi adatban
statisztikailag nem volt különbség. Az adiponektin (8793,64 ± 5365,98 pg/ml –
13 161,33 ± 8346,24 pg/ml) és a leptin (161,70 ± 158,41 – 277,94 ± 188,15 pg/ml)
szintje megemelkedett a 8 hetes joghurtfogyasztás után a „hagyományos
csoportban”. Ezzel szemben a kezelés után az adiponektinszintek szignifikáns
csökkenését tapasztaltuk az „ökológiai csoportban” (12 017,57143 ± 7122,12 –
8833,5 ± 5216,17). A két csoportban csak az adiponektin tendenciája különbözött.
Az indukált szabad gyökök mennyisége statisztikailag szintén alacsonyabb (10,05
± 16,67 – 5,58 ± 4,41) volt közvetlenül a joghurtok fogyasztása után. A
testösszetétel-mérés eredményei (testsúly, teljes testvíz, fehérje, ásványi
anyagok, testzsírtömeg, vázizomtömeg, testtömegindex, testzsírszázalék,
visceralis zsír területe, alapanyagcsere, derék-csípő arány, a csontok
ásványianyag-tartalma, testsejttömeg) között nem volt szignifikáns különbség.
Következtetés: Ezek az adatok arra utalnak, hogy az
adiponektin lehetséges biomarkerként szerepelhet a nem alkoholos
zsírmájbetegségben alkalmazott probiotikus kezelés hatékonyságának
értékeléséhez. Munkánk az alapját képezheti a jövőbeli tanulmányoknak, amelyek a
(bio)joghurt fogyasztása és az egészségre gyakorolt hatások közötti
összefüggéseket vizsgálják. Orv Hetil. 2020; 161(35): 1466–1474.