bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
MOKSLAS, GENETINĖS ŽINIOS IR ŽMOGAUS KŪNAS
Authors: Tsekeris Charalambos , Alexias George
Published: January 2019

Straipsnyje apžvelgiamas mokslo ir mokslinio pažinimo dinaminis pobūdis besikeičiančioje biotechnologijų eroje, taip pat besiformuojantis genetizacijosdiskursas ir jo reikšmė genetiniam konsultavimui (akcentuojant Huntingtono ligą) ir žmogaus kūnui. Žvelgiant iš daugiadalykės perspektyvos, siekiamanuodugniai ištirti ir kritiškai įvertinti šiuolaikinę kritinę literatūrą, skirtą šiems atskiriems, tačiau susipynusiems klausimams. Straipsnyje taip pat kviečiamasvarstyti, ką reiškia būti žmogumi ir kaip tvarkyti genetinį ir kūno pažinimą bei praktikas.Pagrindiniai žodžiai: mokslas, genetinis pažinimas, žmogaus kūnas, gamta, etika.Science, Genetic Knowledge and the Human BodyCharalambos Tsekeris, George Alexias
SummaryThis paper aims to overview the dynamical character of science and scientific knowledge within the changing biotechnological era, as well as the emergent discourse of geneticization and its relevance to genetic counseling (with particular emphasis on Huntington’s Disease) and the human body. Its mainpurpose is to carefully explore and comprehensively critique the contemporary theoretical literature on these distinct but interdependent issues from an interdisciplinary standpoint. The paper encourages further critical contributions to thinking about what it means to be human, as well as about how to copewith current genetic and bodily knowledge and practices.Key words: science, genetic knowledge, human body, nature, ethics.
BIOETIKOS METODOLOGINIO PAGRINDO PAIEŠKA (II): VIENAPRINCIPINĖ PRIEIGA
Authors: Bartkienė Aistė
Published: January 2019

Antrajame svarstomos temos straipsnyje (pirmasis – Bartkienė 2011) analizuojami bioetinių prieštarų sprendimo būdai, pateikti P. Singerio ir T. Engelhardto teorijose. Abu teoretikai naudoja vienaprincipinę prieigą, laikydamiesi nuostatos, kad užtenka vieno esminio principo nustatant normatyvines bioetikosgaires. P. Singeris, plėtodamas utilitarinę poziciją, kvestionuoja tradicinę asmens sampratą. T. Engelhardtas, pabrėždamas pagarbos autonomijai principą, pasiūlo deontologinę bioetikos versiją. Viena vertus, nagrinėjami autoriai formuluoja aiškias normatyvines gaires, reikalingas sprendžiant bioetinesprieštaras. Kita vertus, jų pateikti siūlymai vertintini ypač atsargiai, nes pabrėžiant asmens sampratos reikšmę atmetamos tradicinės medicinos etikos vertybės – geradarybė ir pagarba žmogaus gyvybei. Straipsnyje teigiama, kad aptariamos teorijos, marginalizuodamos labiausiai pažeidžiamas socialinesgrupes, tokias kaip protiškai neįgalūs asmenys ir maži vaikai, atveria kelią dehumanizuotai ir komercializuotai medicinai.Pagrindiniai žodžiai: bioetika, autonomija, geradarybė, žala, teisingumas.A Search for Methodological Basis in Bioethics (II): Monoprinciple ApproachAistė Bartkienė
SummaryThe second paper in the series (see Bartkienė 2011) is designated to disclose the ways of solving the bioethical problems proposed by P. Singer and T. Engelhardt. Both thinkers use one principle approach maintaining that a single main principle is sufficient for acquiring basic normative guides in bioethics. Singer develops a utilitarian position and is questioning traditional notion of a person. Engelhardt is emphasizes the principle of respect for autonomy and proposes deontological conception of bioethics. On one hand, these theories offer clear normative guidance for resolving bioethical controversies in the sphere of medicine. On the other hand, these proposals should be evaluated very carefully because by stressing the significanceof the notion of a person both theories reject traditional values of medical ethics, such as beneficence and respect for human life. Marginalizing the mostvulnerable groups of society, such as mentally ill and small children, they open the path for dehumanized and commercialized medicine.Key words: bioethics, autonomy, justice, utilitarianism.
MODERNIOSIOS EPISTEMOLOGIJOS SOLIPSIZMAS EX PRINCIPIO INTERNO. METAFILOSOFINIS AGNEOLOGIJOS SVARSTYMAS
Authors: Šaulauskas Marius Povilas
Published: January 2019

Konstitutyvinė moderniojo filosofavimo savastis – epistemologinis svarstymas. Pažinimo teorija, o ne aksiologinė ir ontologinė žiūra, čia pašaukta pagrįsti tinkamą filosofinės problematikos visetą. Todėl episteminės filosofinio diskurso pretenzijos privalo būti artikuliuojamos metafilosofinės refleksijos horizontene tik nuosekliai redukuojant bet kokius sprendžiamus klausimus į filosofinio tyrimo sui generis euristinį potencialą, bet ir įtvirtinant tokio potencialo būtinumą, patikimumą ir nelygstamumą. Taip metafilosofinė filosofinio moderno savigrinda išvirsta episteminio ir epistemologinio ego principio tapatumoimperatyvu: žinojimas teįmanomas tik kaip save patį reglamentuojantis ir įteisinantis savo paties neatšaukiamą įsisteigimą aktas. Iš čia ir refleksyviosios epistemologijos primatas, ir eo ipso solipsizmo išvangos implikatyvas, verčiantis tokią neatsiejamą epistemologinio ir episteminio ego sąjungą agneologiniu svarstymu par excellance: modernioji pažinimo teorija išvirsta pirmapradės nežinojimo duoties, jo būdų ir jo sąlyginės įveikos galimybių konceptualinio tyrimo sistematika. Solipsizmo grėsmės genama modernioji epistemologinė metafilosofija ex principio interno tampa ne žinojimo įtvirtinimo, o nežinojimo amelioracijos ieška.Pagrindiniai žodžiai: metafilosofija, modernioji filosofija, epistemologija, agneologija, solipsizmas.Metaphilosophy of Modern Agneological Epistemology: Solipsism ex principio internoMarius Povilas Šaulauskas
SummaryEpistemology serves as a crucial constituent of modern philosophy. Theory of knowledge, in contrast to axiological and ontological theorization, provides the ultimate framework underpinning the problematic whole of philosophical inquiry. Therefore, epistemic claims of the philosophical discourse should be articulated in terms of metaphilosophical reflection not only by reducing scrutinized problematics into the heuristic potential of philosophical analysis sui generis, but also by grounding such a potential in terms of its necessity, certainty and uniqueness. Metaphilosophical self-founding of the philosophical modernity dwells on an imperative identification of the epistemic and epistemological ego: knowledge posits itself only by providing its own procedural principals and grounds of justification. Hence the unsurpassable primacy of reflective epistemology, and by the same token the urgent necessity to avoid solipsism transforming the enterprise of modern epistemology into the agneological discourse par excellence. Modern epistemological metaphilosophy, in the wake of solipsism, turns into agneology ex principio interno: epistemologically grounded philosophy unfolds not as a fortification of knowledge and truth, but as the unremitting search after the amelioration of ignorance and falsehood.Key words: metaphilosophy, modern philosophy, epistemology, agneology, solipsism.
ATVIROJO KLAUSIMO ARGUMENTAS IR REDUKTYVIZMO GALIMYBĖ
Authors: Vasilionytė Ieva
Published: January 2019

Šiame straipsnyje nagrinėjama, kokių reduktyvizmo formų galimybę blokuoja vadinamasis atvirojo klausimo argumentas (AKA) – tiek savo istoriniu, tiek šiandieniais pavidalais – ir kokiu pagrindu. Išskirtos keturios svarbiausios AKA interpretacijos ir išanalizuotas jų poveikis vertinamųjų savybių reduktyvistinių teorijų galimybei. Teigiu, jog AKA kelia didelę grėsmę semantiniam etiniam natūralizmui, tačiau ne metafiziniam etiniam natūralizmui (nors ir pasmerkia jį tam tikrai „šizofrenijai“).
UNITY IN ANCIENT AND MODERN PHILOSOPHY AND THE HYPOTHESIS OF UNIVERSAL HISTORY
Authors: Hopkins Burt C.
Published: January 2019

The paper argues for three things. First, that the abstract concepts of ancient Greek and modern mathematics are fundamentally different. The general treatment of mathematical things in ancient Greek mathematics manifestly does not presuppose a general mathematical object, while in modern mathematics the generality of the method presupposes precisely such a general mathematical object. Two, that this difference in abstract concepts of mathematics makes a difference in our understanding of a discipline other than mathematics, specifically, in the discipline of history. And, three, that what is at issue in this difference is whether it is necessary for human beings to understand themselves from the perspective of history in order to understand themselves properly as human.Keywords: mathematical objects, concept of number, history, self-consciousness.Vienumas antikos ir naujųjų laikų filosofijoje ir visuotinės istorijos hipotezėBurt C. HopkinsSantraukaŠiame straipsnyje ginamos trys tezės. Pirma, kad abstrakčios antikos ir naujųjų laikų matematikos sąvokos yra fundamentaliai skirtingos. Bendras matematinių dalykų traktavimas antikos matematikoje akivaizdžiai nesuponuoja tokios matematinio objekto sąvokos, kokią numato naujųjų laikų matematikos metodas. Antra, šis abstrakčių matematikos sąvokų skirtingumas turi įtakos kitos, nematematinės disciplinos, o būtent – istorijos, supratimui. Trečia, šio skirtumo esminis aspektas yra klausimas, ar savęs kaip žmogaus suvokimui būtina suprasti save iš istorijos perspektyvos.Pagrindiniai žodžiai: matematiniai objektai, skaičiaus sąvoka, istorija, savimonė.
AR NATŪRALISTINIAI SOCIALINIAI MOKSLAI GALI BŪTI KRITINIAI?
Authors: Kirtiklis Kęstas
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama kritinių socialinių mokslų samprata ir jų vieta platesnėse metodologinėse šiuolaikinės socialinių mokslų filosofijos diskusijose (ypač diskusijose dėl natūralizmo). Analizuojami du pamatiniai kritinių socialinių mokslų bruožai – metodologinis antinatūralizmas ir kritinė vertybinė nuostata. Straipsnyje tvirtinama, jog kritinė vertybinė nuostata numato itin siaurą vertybių sampratą (suprantant vertybes kaip nuostatas, nurodančias tyrimo tikslus), kurios laikydamiesi kritinių socialinių mokslų filosofai nepajėgia įrodyti būtino ryšio tarp kritinės vertybinės pozicijos ir konkrečios metodologinės pozicijos. Todėl kritinę vertybinę nuostatą įmanoma sieti tiek su natūralistine, tiek su interpretacine metodologija.Pagrindiniai žodžiai: kritiniai socialiniai mokslai, natūralizmas, interpretacinė prieiga, vertybinis neutralumas socialiniuose moksluose.Are Critical Naturalist Social Sciences Possible?Kęstas KirtiklisSummaryThe article deals with the conception of critical social sciences and their place in the wider context of methodological debates, particularly in the naturalism debate in contemporary philosophy of social sciences. The article analyzes two basic characteristics of critical social sciences – methodological antinaturalism and critical axiological position. It is argued that because of excessively narrow notion of values (values as research-directing attitudes) implied by the critical axiological position philosophers of critical social sciences fail to demonstrate a necessary link between critical axiological attitude and particular methodology. Therefore, it is possible to relate critical axiology with naturalist as well as with interpretive methodology.Keywords: critical social sciences, naturalism, interpretivism, value-neutrality in social sciences.
FILOSOFIJA KAIP UGDYMAS: INTELEKTINIAI NUOTYKIAI IR DVASINĖS PRATYBOS
Authors: Noreikaitė Aistė
Published: January 2019

Filosofę Jūratę Baranovą kalbina Aistė Noreikaitė
KONFERENCIJA „NIHILIZMAS IR VAIZDUOTĖ“
Authors: Valantiejūtė Lina
Published: January 2019

Conference “Nihilism and Imagination”Lina Valantiejūtė
KONFERENCIJA IR LIETUVOS FILOSOFŲ DRAUGIJOS NAUJOS VALDYBOS RINKIMAI
Authors: Baranovas Ruslanas
Published: January 2019

Conference and the New Board of Lithuanian Philosophical AssociationRuslanas Baranovas
BANDYMAS GINTI MOKSLĄ NUO JO PATIES SUKURTOS VERTYBIŲ TIRONIJOS
Authors: Alvydas Jokubaitis.
Published: January 2019

Attempting to Defend Science from the Tyranny of Values It Had CreatedAlvydas Jokubaitis
SEEING AN IMAGE – BEING-IN-THE-WORLD: THE INTERCONNECTIONS BETWEEN VISUALITY, SPATIALITY, AND AGENCY IN PHILOSOPHICAL HERMENEUTICS
Authors: Inishev Ilya , Biedash Yuliya
Published: January 2019

The article is dedicated to the revelation of heuristic potential of hermeneutic image conception within discussions on contemporary visual culture. H. G. Gadamer has analysed the image as the visual, spatial and social phenomenon expanding and thereby transforming the accustomed notion of iconic experience. The image is not primarily an object of research for aesthetics and art criticism, but a social phenomenon which has to be considered in its real and imagined character as well as in its interrelations with the lived world structures. By blurring boundaries between art and life in his image theory Gadamer opens up an array of opportunities for the analysis of iconic practices in all their variety: from science to theater.Keywords: Gadamer, image, philosophical hermeneutics, space, agency, social icons
Matyti paveikslą – būti pasaulyje: vizualumo, erdviškumo ir veikumo sąryšiai filosofinėje hermeneutikoje Ilya Inishev, Yuliya Biedash
Santrauka Straipsnis skirtas atskleisti hermeneutinės paveikslo sąvokos euristinį potencialą šiuolakinėje vizu­alinėje kultūroje. H. G. Gadameris analizavo paveikslą kaip vizualinį, erdvinį ir socialinį reiškinį, išplėsdamas ir sykiu transformuodamas įprastą ikoninio patyrimo sampratą. Paveikslas pirmiausia yra ne estetikos ar meno kritikos tyrinėjimo objektas, o socialinis reiškinys, kuris turi būti vertinamas su jo realiais ir įsivaizduojamais požymiais bei sąryšiais su gyvenamojo pasaulio struktūromis. Savo paveikslo teorijoje suliedamas meno ir gyvenimo ribas, Gadameris atveria aibę galimybių analizuoti pačias įvairiausias vaizdines praktikas – nuo mokslo iki teatro. Pagrindiniai žodžiai: Gadamer, paveikslas, filosofinė hermeneutika, erdvė, veikumas, socialinės ikonos.
THE AIM OF SCIENCE– KNOWLEDGE OR WISDOM
Authors: Müürsepp Peeter
Published: January 2019

The typical way to express the aim of science is to connect it with knowledge pursuit. This aim has been so strongly felt that sometimes typical scientific research has been called knowledge-inquiry. There is nothing wrong with knowledge as such. Especially when we have the knowledge of the highest quality, the scientific one, in mind. Still, science today should aim higher, surpass knowledge as its final goal and reach for wisdom. This brings about the need to implement wisdom-inquiry instead of knowledge-inquiry as Nicholas Maxwell has suggested. In order to succeed, the problems of living rather than the problems of knowledge have to be brought to the foreground.Keywords: Nicholas Maxwell, knowledge-inquiry, wisdom-inquiry, Rein Vihalemm, φ-scienceMokslo tikslas – žinojimas ar išmintisPeeter Müürsepp
 
SantraukaMokslo tikslas paprastai išreiškiamas siejant jį su žinojimo siekiu. Šis tikslas juntamas taip stipriai, jog kartais net ir tipinis mokslinis tyrimas vadinamas į pažinimą orientuotu tyrinėjimu (angl. knowledge-inquiry). Žinojimas savaime nėra blogas dalykas. Ypač kai galvoje turima aukščiausioji žinojimo kokybė – mokslinis žinojimas. Tačiau šiandieną mokslas turėtų kelti aukštesnius tikslus – peržengti žinojimą kaip galutinį tikslą ir siekti išminties. Taip atsiranda poreikis vietoje į pažinimą orientuoto tyrinėjimo vykdyti į išmintį orientuotą tyrinėjimą (angl. wisdom-inquiry), kaip siūlė Nicholas Maxwellas. Norint užtikrinti sėkmę, pirmame plane turi atsidurti ne žinojimo, bet gyvenimo problemos.Pagrindiniai žodžiai: Nicholas Maxwell, į pažinimą orientuotas tyrinėjimas, į išmintį orientuotas tyri­nėjimas, Rein Vihalemm
SUBJEKTYVUMAS, SAVIPATIRTIS IR ANONIMIŠKUMAS
Authors: Jonkus Dalius
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjama egologinės sąmonės problema ir jos santykis su savipatirtimi. Kriti­kuodami egologinę sąmonės sampratą tiek Gurwitschius, tiek Sartre’as parodo, kad sąmonės išgyvenimų vienovei užtikrinti nereikalinga jokia išorinė instancija. Tuo remdamiesi jie tvirtina, kad ego kaip sąmonę vienijantis pradas neegzistuoja. Tačiau sąmonės intencionalumas reiškia ne tik sąmonės vienovę ar nu­kreiptumą į pasaulio objektus, bet ir sąmonės saviduotį. Sąmonė įsisąmonina save pačią ne tik refleksijos, kaip tai supranta klasikinė filosofija, bet ir tiesioginės savipatirties būdu. Toks patirties, kuri implikuoja tiesioginį sąlytį su savimi, modelis siūlomas Husserlio ir kitų fenomenologų, šiandien reikšminamas Dano Zahavi tyrinėjimuose. Refleksija reiškia nuotolį savęs atžvilgiu, o tiesioginė savipatirtis yra ikireflektyvus cogito arba ikireflektyvi savimonė. Straipsnio tikslas – atskleisti intencionalumo sąryšį su pirmojo asmens perspektyva ir sąmonės sąmoningumo problema. Pasąmonės kaip sąmonę determinuojančio pagrindo apibrėžtis yra nepakankama, nes ji suponuoja išorinį sąmoningumo ir nesąmoningumo santykį. Sąmonė turėtų būti suprasta ne kaip užbaigtas daiktas, bet kaip siekis tapti sąmoningam.Pagrindiniai žodžiai: fenomenologija, patirtis, subjektyvumas, ego, savipatirtis, sąmonė, pasą­monėSubjektyvumas, savipatirtis ir anonimiškumasDalius Jonkus
 
AbstractThis article investigates the problem of egological consciousness and its connection with self-experience. By criticizing the conception of egological consciousness Gurwitsch and Sartre demonstrate that no foreign instance is neccecary to guarantee the unity of consciousness. By using that theory they claim that the ego, as a unifying entity for consciousness, does not exist. However, the intentionality of consciousness means not only its unity or focus on wordly objects, but also its self-givenness. Consciousness realizes itself as self-consciousness not only with the help of reflection as understood in classic philosophy but also by means of direct self-experience. The model of this kind of experience, which implicates self-experience, proposed by Husserl and other phenomenologists, is actualized today in the studies of Dan Zahavi. Reflection means distance to the self, but direct self-experience is a pre-reflective cogito. The aim of this artice is to reveal the connection between intentionality and egological self-experience, between selfgivenness of consciousness and a first-person perspective. The subconsciousness is insufficient as a consciousness determinating basis, because it supposes an outer connection of consciousness with subconsciousness. The consciousness should be understood not as a finished object, but as an intention to become conscious.Keywords: phenomenology, experience, subjectivity, ego, self-experience, consciousness, subconsciousness
PAKARTOJIMAS IR NIHILIZMAS
Authors: Šerpytytė Rita
Published: January 2019

Straipsnio tikslas yra atskleisti Vakarų filosofijos tradicijoje savitai įsitvirtinusios patyrimo struktūros, įvardijamos pakartojimu, nihilistinę prasmę. Šioje hermeneutinėje analizėje, viena vertus, re­miamasi tam tikra nihilizmo samprata, numatančia du nihilizmo teorinius modelius – nihilizmą, parem­tą Überwindung teorija, ir nihilizmą, paremtą différance idėja. Kita vertus, remiamasi tam tikru („onto-teologiniu“) pretekstu Vakarų mąstymo tradicijoje atpažįstant pakartojimo struktūrą – Pauliaus Laiško efeziečiams Ef. I, 10 teksto fragmentu, laikomu paradigmine pakartojimo struktūros išsklaida. Herme­neutinė analizė projektuojama į Kierkegaardo ir Agambeno filosofiją, atskirus jų mąstyme atpažįstamus pakartojimo invariantus atskleidžiant kaip minėto Pauliaus Laiško fragmento eksplozijos atvejus. Ke­liamas klausimas, kas yra pakartojimas, kur slypi jo negatyvumas ir kaip pasirodo jo nihilistinė prasmė? Kaip šioje negatyvumo ir nihilizmo atskleistyje „tarpininkauja“ différance? Straipsnyje parodoma, jog skirtis kaip neigimo judesys, atstovaujantis nihilistinei logikai, gali būti traktuojamas ir vien formaliai, ir realiai. Skirties kaip realaus neigimo traktavimas Kierkegaardo ir Agambeno mąstyme atitinka pačios patirties struktūros – pakartojimo – ontologinį (tikrovišką) įšaknytumą.Pagrindiniai žodžiai: pakartojimas, nihilizmas, différance, negatyvumas, laikasPakartojimas ir nihilizmasRita Šerpytytė
 
AbstractThe purpose of this article is to reveal the nihilistic sense of an experiential structure, which has been distinctively rooted in Western philosophical tradition. On the one hand, this hermeneutical analysis will be based on a certain conception of nihilism presupposing two theoretical models of nihilism – nihilism, which refers to the theory of Überwindung, and nihilism associated with the idea of différance. On the other hand, it builds upon a certain (the so-called “onto-theological”) pretext, which might be used for recognition of the structure of repetition in Western tradition of thinking, – i.e. the fragment of a text from St. Paul’s Letter to the Ephesians Eph. I, 10 – the paradigmatic passage proposing this universal structure of repetition. Focused both on philosophy of Kierkegaard and Agamben, hermeneutical analysis will aim to disclose the separate invariants of such repetition as cases of explosion of the mentioned text fragment. The question is raised – what is repetition? Where does its negativity lie? How does its nihilistic sense appear? How does the différance mediate in this process of revealing of negativity and nihilism? The article argues that difference, as a motion of negation representing nihilistic logic, can be treated both in merely formal and in a realistic way. The treating of différance as real denying in Kierkegaard’s and Agamben’s thinking corresponds to the ontological rootedness of the very structure of experience – repetition.Keywords: repetition, nihilism, différance, negativity, time
SUVOKIMO IR VAIZDUOTĖS SANTYKIO PROBLEMA
Authors: Stasiulis Nerijus
Published: January 2019

The Problem of Relation between Perception and ImaginationNerijus Stasiulis
MORALĖS BEI ĮSTATYMŲ LEIDYBOS PRINCIPŲ ĮVADAS (ištrauka)
Authors: Bentham Jeremy
Published: January 2019

An Introduction to the Principles of Morals and Legislation (excerpt)Benthamas
G. DICKIE’O EKSTENSIONALISTINIO-INSTITUCINIO MENO APIBRĖŽIMO NEAPIBRĖŽTUMAS
Authors: Straukaitė Ieva
Published: January 2019

Šiuolaikinėje analitinėje meno filosofijoje viena pagrindinių problemų – ar įmanoma ir kaip įmanoma apibrėžti meną? Straipsnyje analizuojamas George’o Dickie’o institucinis meno apibrėžimas. Parodoma, kaip jis atsako į antiesencialistų argumentus, neigiančius meno apibrėžimo galimybę. Teigiama, kad meno apibrėžimą Dickie’s įrodinėja pasitelkdamas ekstensionalistinę metodologiją, kuria remdamasis meno ir ne-meno atskyrimo kriterijus aiškina kaip semantinius eksternalistinius, episteminius eksternalistiniusir normatyviai neutralius. Tvirtinama, kad Dickie’o suformuluotas institucinis meno apibrėžimas negali būti laikomas meno apibrėžimu, nes jis remiasi ydingo loginio rato principu. Iš to daroma išvada, kad Dickie’s nepagrindžia meno apibrėžimo galimybės, bet pasiūlo ekstensionalistinę institucinę meno sampratą.Indefiniteness of George Dickie’s Extensional-Institutional Definition of ArtIeva Straukaitė
SummaryA major problem in contemporary analytic philosophy of art is whether and how it is possible to define art. The paper analyzes George Dickie’s institutional definition of art. His response to anti-essentialists’ arguments which deny the possibility to define art is presented. It is argued that Dickie attempts to substantiate his definition of art by invoking extensional methodology on the basis of which he construes the criteria for distinguishing between art and non-art as externalistic semantic, externalistic epistemic, and value-neutral. It is asserted that the institutional definition of art formulated by Dickie cannot be considered a definition of art as it is sustained by a logically vicious circle. Hence the conclusion that Dickie does not substantiate the possibility of a definition of art but introduces an extensional-institutional conception of art.
NAUJOSIOS MEDIJOS KAIP KLASIKINĖS UGDYMO PARADIGMOS ALTERNATYVA
Authors: Klibavičius Darius
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamas naujosiomis medijomis grindžiamas ugdymas kaip alternatyva masinės spaudos inicijuotai klasikinei ugdymo paradigmai. Tiriama dviejų medijų filosofijos modelių – fonetinio rašto kaip paradigminės naujovės atsiradimo Antikoje ir elektroninių medijų išplitimo Naujausiais laikais – priešstata. Kadangi raštas pakeitė sakytinę tradiciją, spauda – rašymo ranka kultūrą, o naujosios elektroninėsir skaitmeninės medijos išstumia spausdintinio žodžio dominavimą, kiekviena iš šių komunikacijos technologijų traktuojama kaip svarbus kokybinis ankstesnės technologijos išplėtimas. Tekste svarstomas klausimas, kaip šios transformacijos paveikė ugdymo aplinką, mokymosi procesą ir besimokančiųjų juslinį patyrimą. Antikinė ugdymo sistema daugiausia dėmesio skyrė asmens formavimui ir klausimams apie priežastis bei pagrindus, o Naujausieji laikai iš esmės orientuojasi į elektronines informacijos struktūras ir jų sukeltų padarinių bei efektų refleksiją.New Media as an Alternative to the Classical Paradigm of EducationDarius Klibavičius
SummaryThe article focuses on the new media-based education as an alternative to the classical paradigm of education initiated by print culture. Therefore, the controversy between two media philosophy models is analysed here. One of these models refers to phonetic writing as a paradigmatic innovation which appeared in the Antiquity, while the other one is related to the emergence of electronic media in the Contemporary Age. Although the oral tradition was replaced by writing and handwriting culture by print, similarly the domination of the printed word is being displaced by the new electronic and digital media, each of these communication technologies is treated as a vastly important qualitative extension of the previous one. Thus, the article aims to answer the question of how these transformations have affected the teaching and learning environment, the learning process and students’ sensory experience. While the Antique education system was focused on the development of personality and the issues of reasons and causes, the Contemporary Age pays a lot of attention to the structures of electronic information as well as to the reflection of their consequences and effects.
ERDVĖS IR LAIKO SAMPRATOS UGDYMO FILOSOFIJOJE: NUO MOKSLINĖS PEDAGOGIKOS PRIE KASDIENĖS PRAKTIKOS
Authors: Duoblienė Lilija
Published: January 2019

Straipsnyje aptariamos erdvės ir laiko sampratos dabarties ugdymo filosofijoje bei jų pritaikymas švietimo praktikoje. Atspirties tašku pasirinktos Foucault erdvės ir laiko sampratos, kurios buvo plėtotos de Certeau bei Deleuze’o, kita vertus, labiau orientuojantis į švietimo praktikos problemas – Simonsą ir Masscheleiną. Lyginant pastarųjų teorines įžvalgas su de Certeau įžvalgomis, atskleidžiamas skirtingas požiūris į laiko reikšmę ir jo santykį su erdve struktūrinant institucinį ir individualizuotą pedagoginį procesą. Simonso ir Masscheleino tęsiamą įkalinimo per ugdymo praktikos režimus interpretacinę tradiciją esmingai pakeičia de Certeau, atskleisdamas galimybes išvengti represuojančios praktikos ir siūlydamas būdus ją paversti autonomiška ir kūrybiška praktika. Tokia galimybė atsiranda dėl de Certeau naujai pateiktos laiko struktūros asmeninėje trajektorijoje, kuri galimà įgyvendinti per individualią taktiką. Dar radikalesnį ėjimą pasiūlo Deleuze’as, parodydamas erdvės ir laiko konceptų ir jų sampratų daugiabriauniškumą bei nebaigtinį jų žaismės galimybių skaičių, tarp kurių represuojančios yra lygiai taip pat įmanomos, kaip ir represavimo išvengiančios. Šių naujų sampratų lyginimo rezultatas – alternatyvų aiškinti švietime vykstančius procesus atvertis: Foucault pradėtos švietimo, kaip represuojančios sistemos, kritikos pakeitimo kūrybiška edukacija, pasireiškiančia per individualų asmens kelią, perspektyva.The Concepts of Time and Space in the Philosophy of Education: From Science Pedagogy toward Everyday PracticeLilija Duoblienė
SummaryThe article analyses the understanding of the concepts of time and space as structures of contemporary social and personal life and how these concepts are applied in education. The starting point for the investigation of the definitions of time and space lies in Michel Foucault’s theory about disciplining of society and repressive pedagogy, which was later developed by Michel de Certeau, Gilles Deleuze, Maarten Simons, Jan Masschelein. While Simons and Masschelein continue to develop the idea of social disciplining through the new modern practices, de Certeau and Deleuze give alternative interpretations of how to escape social manipulations and limitations of personal life. De Certeau explains the transformations of time and space structures from the perspective of mapping individual trajectory. Deleuze pays more attention to the variety of possibilities in the process of creative encountering and space-shifting through an event. The analysis of the concepts of time and space enables an explanation of modernization of repressive contemporary education and allows turning from the critical point of view towards creative approach to education.
NEPAPRASTOJI PADĖTIS IR DIEVIŠKASIS SMURTAS: CARLO SCHMITTO IR WALTERIO BENJAMINO MINČIŲ KRYŽKELĖS
Authors: Pocius Kasparas
Published: January 2019

Šiuolaikinės politinės filosofijos kontekste jau maždaug dvidešimt metų neatslūgsta domėjimasis biopolitinėmis teorijomis, kurių dėmesio centre atsiduria valdžios ir gyvybės santykis šiuolaikiniame pasaulyje, kairiųjų politinių filosofų vadinamame Imperija. Italų filosofo Giorgio Agambeno dėka biopolitikos instrumentai buvo panaudoti nepaprastosios padėties ir homo sacer sampratų tyrinėjimams. Šiame tekste, pasitelkiant nepaprastosios padėties bei su ja susijusias sampratas, bus gilinamasi į šiuolaikinės valdžios ir valdymo problemas. Aptarsime vokiečių teisės teoretiko Carlo Schmitto nepaprastosios padėties teoriją, kaip alternatyvą jai pateikdami Walterio Benjamino mesianistinę tyro dieviškojo smurto sampratą. Straipsnio tikslas – pagrįsti Benjamino idėją, kad dieviškasis smurtas gali įveikti galios taikomą prievartą. Kita vertus, keliama idėja, kad Schmitto suverenios galios samprata užmaskuoja biopolitinį galios institucijų prievartos mechanizmą, o Benjamino dieviškojo smurto samprata leidžia jį demaskuoti.State of Exception and Divine Violence: The Crossroads between the Thought of Carl Schmitt and Walter BenjaminKasparas Pocius
SummaryAlready back in 1940 Walter Benjamin told us that “the ‘state of emergency’ in which we live is not the exception but the rule.” While invoking this claim, Giorgio Agamben enriches the contemporary biopolitical discourse with such concepts as ‘state of exception’ and ‘homo sacer’, which refer to bare lives of the majority of world population under contemporary capitalist and state rule. This paper, which seeks to analyse the work of Agamben, presents the notion of the state of exception by Carl Schmitt and counterposes it to the Benjaminian concept of divine violence. This counterposition allows to theoretically question the Schmittian politico-theological discourse which has been increasingly used by the conservative intellectuals and right-wing movements in the Eastern Europe, ‘the necessity of defending the nation and the state’ that they posit and to show the often concealed links between this discourse with biopower regimes. On the other hand, it is an attempt to point at a presence of multiple and radical constituent forces which, beyond liberal – constitutional and authoritarian – conservative frameworks of the State pose the threat to the political and economic order of late capitalism.
LEO STRAUSSAS: ISTORIZMAS, POLITINĖ FILOSOFIJA IR POLITIKOS MOKSLAS
Authors: Stoškus Mindaugas
Published: January 2019

Straipsnyje analizuojamas Leo Strausso iškeltas istorizmo poveikis politinei filosofijai. Aptariamos istorizmo sąsajos su pozityvizmu, moderniąja politine filosofija. Aiškinamasi, kuo remdamasis istorizmas iš mokslinio diskurso eliminuoja pagrindines klasikinės politinės filosofijos problemas apie teisingumą, prigimtinę teisę ir geriausią režimą, svarstoma, kokį poveikį tai padarė visai politinei filosofijai. Straipsnyje analizuojama, kaip ir kokias istoristines nuostatas perėmė naujas politikos mokslas, kaip tai paveikė politikos mokslininkų požiūrį į filosofinę politinės tikrovės analizę. Nagrinėjamos Strausso idėjos apie istorizmo vidinius prieštaravimus, jo nesugebėjimą nuosekliai pagrįsti nei filosofinio mąstymo ribotumo, nei istoristinio požiūrio patikimumo. Iškeliama ir ginama mintis, jog politikos mokslas, perėmęs istoristines nuostatas, taip pat neišvengiamai įsivelia į prieštaravimus.Leo Strauss: Historicism, Political Philosophy, and Political ScienceMindaugas Stoškus
SummaryThe aim of this article is to discuss the influence of historicism on political philosophy which was revealed by Leo Strauss. The paper deals with links between historicism, modern political philosophy, and political science. Reasons are explicated for historicist elimination from scientific discourse of the main problems of classical political philosophy: justice, natural right, best political regime. The paper discusses the main ideas of historicism, which political science absorbed, and Strauss`s exposed contradictions of historicism, its inability to prove consistently the narrowness of philosophical thinking or the reliability of historicist attitude. Political science also becomes self-contradictory as much as it uses historicist approach.
HEIDEGERIŠKOJI ΟὐΣίΑ INTERPRETACIJA KAIP ATSAKAS Į BERGSONIŠKĄJĄ KLASIKINIO MĄSTYMO KRITIKĄ
Authors: Stasiulis Nerijus
Published: January 2019

Straipsnyje gretinamos heidegeriškoji ir bergsoniškoji esaties, arba laiko, sampratos. Tariama, jog šių giminingų nemechanistinių laiko sampratų skirtybė yra neatsiejama nuo skirtingo materijos ir dvasios bei daugio ir vienio santykio apmąstymo bei sykiu numano skirtingą santykį su graikiškąja esmės sąvoka. Siekiama parodyti, jog iš Heideggerio būties mąstymo perspektyvos bergsoniškoji vitalistinė esaties traktuotė pasirodo kaip būties užmaršties pavidalas. Atskleidžiant Heideggerio ir Bergsono laiko sampratų skirtumus, sudaromos prielaidos eksplikuoti heidegeriškąją Aristotelio οὐσία sampratos interpretaciją, kurią galima suvokti ir kaip atsaką Bergsono klasikinės filosofijos kritikai.Heideggerian Construal of οὐσία as a Response to Bergsonian Critique of Classical ThoughtNerijus Stasiulis
SummaryThe paper compares the Heideggerian and Bergsonian conceptions of isness, or time. The distinction between these affined non-mechanistic conceptions of time is assumed to be intrinsically linked to the different reflections on the relationship between matter and spirit as well as between the many and the one, and also to presuppose a different relationship to the Greek concept of essence. It seeks to demonstrate that, from the perspective of Heidegger’s thinking of Being, the Bergsonian vitalistic approach to isness reveals itself as a form of the forgetfulness of Being. Displaying the differences between Heidegger’s and Bergson’s conceptions of time allows to establish presumptions for explicating the Heideggerian construal of Aristotle’s conception of οὐσία, which can as well be called a response to Bergson‘s critique of classical philosophy.
HEIDEGGERIS IR PLATONAS: TIESOS SAMPRATA
Authors: Mickevičius Tomas Nemunas
Published: January 2019

Šiuo straipsniu įsiterpiama į diskusiją Heideggerio ir Platono filosofijų santykio nustatymo klausimu. Straipsnyje trimis pagrindiniais argumentais parodoma, kad Platono dialogų korpuse galima aptikti tokią tiesos sampratą, kuri atitinka heidegeriškąją. Parodoma, pirma, kad tiek Platonas, tiek Heideggeris panašiai aptarė klaidingos kalbos genezę bei tokios kalbos reikšmę ne-tiesai; antra, kad tiek Platonas, tiek Heideggeris tiesą supranta kaip – Heideggerio terminu tariant – nepaslėptį su jai priklausančia paslėptimi; ir, trečia, kad Platono tekstuose galima aptikti vėlyvojo Heideggerio apmąstomų tiesos kaip nepaslėpties „galimybės sąlygų“ struktūrinius atitikmenis.Heidegger and Plato: The Concept of TruthTomas Nemunas Mickevičius
SummaryThis article interferes into the discussion regarding the relationship between the philosophies of Heidegger and Plato. It argues for the thesis that in the corpus of Platonic dialogues it is possible to find a concept of truth which corresponds to the Heideggerian one. First, it is shown, that both Plato and Heidegger similarly describe the genesis of false language and it’s connectedness with un-truth. Secondly, it is shown that both Plato and Heidegger understand truth – to use a Heideggerian concept – as unconcealedness with concealednessbelonging to it. And finally, it is shown that in the works of Plato one can find structural equivalents of later Heidegger’s attempt to think over the “conditions of possibility” of truth as unconcealedness.
NAUJOJI RŪPESČIO ETIKA – NAUJI RŪPESČIAI
Authors: Dovydėnas Andrius
Published: January 2019

New Ethics of Care – the New AdoAndrius Dovydėnas>
PAMATYTI TIRPSTANTĮ CUKRŲ
Authors: Gustas Virginijus
Published: January 2019

Kristupas Sabolius. Įnirtingas miegas: vaizduotė ir fenomenologija.Vilniaus universiteto leidykla, 2012. 282 p. ISBN 978-609-459-123-6
To See Melting SugarVirginijus Gustas
METODOLOGINĖ DRAUGYSTĖ – TEORETIKŲ DIALOGAS
Authors: Tuleikytė Julija
Published: January 2019

Zygmunt Bauman and Leonidas Donskis. Moral Blindness: Loss of Sensitivity in Liquid Modernity. Polity, 2013. 224 p. ISBN-10: 0745662757
Methodological Friendship – Dialog of TheoreticiansJulija Tuleikytė>
KINAS, TEKSTAS IR FILOSOFIJA
Authors: Čepulis Nerijus
Published: January 2019

Nerijus Milerius (sudarytojas), Audronė Žukauskaitė, Jūratė Baranova, Kristupas Sabolius, Lukas Brašiškis. Kinas ir filosofija: Kolektyvinė monografija.Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2013. 224 p. ISBN 978-609-459-228-7
Film, Text and PhilosophyNerijus Čepulis
ETIKOS DUOMENYS (ištrauka)
Authors: Spencer Herbert
Published: January 2019

Versta iš: Herbert Spencer. The Data of Ethics. London and Edinburgh: Williams and Norgate, 1879, p. 1–7.
The data of Ethics (excerpt)Herbert Spencer
>
SUVOKIMO IR VAIZDUOTĖS SĄVEIKA: FENOMENOLOGINĖ PERSPEKTYVA IR PASĄMONĖS TYRINĖJIMAI
Authors: Jonkus Dalius
Published: January 2019

Straipsnyje nagrinėjamos dvi problemos. Pirmoji – tai suvokimo ir vaizduotės santykio problema. Antroji yra vaizduotės ir pasąmonės santykio problema. Abi šias problemas jungia klausimas, ar gali sąmonė būti redukuota į pasąmonę? Taip pat straipsnyje kritikuojami bandymai sąmonę sutapatinti su vaizduote. Redukuodami suvokimą į vaizduotę, o sąmonę į nesąmoningumą užkertame kelią fenomenologiniam vaizduotės ir nesąmoningumo aprašymui, nes vaizduotę galime aprašyti tik suvokimo atžvilgiu, o nesąmoningumą – tik sąmonės atžvilgiu kaip įsisąmoninimą. Atsiminimų ir vaizduotės vaizdiniai yra taip pat susieti su aktualiais ar galimais suvokimo rakursais. Perspektyvų kaitaliojimas ir varijavimas leidžia atskleisti invariantišką dalykų esmę. Bet tiktai atlikdami dvigubą redukciją ir vaizduotės ar atsiminimų vaizdinius susiedami su suvokimais ir jų asocijuota esamybe galime įsisąmoninti vaizdiniuose glūdinčius troškimus, kurių nepripažįstame savais.Pagrindiniai žodžiai: suvokimas, vaizduotė, fenomenologija, nesąmoninga sąmonė.
The Interaction between Perception and Imagination: Phenomenological Perspective and Studies of the UnconsciousDalius Jonkus
AbstractTwo problems are investigated in the article. The first problem is the connection between perception and imagination. The second problem is the connection between imagination and the unconscious. Both problems are connected by the question whether the conscious can be reduced to the unconscious? Also the article criticises attempts to identify the consciousness with imagination. By reducing perception to imagination and the conscious to the unconscious we block the path for the phenomenological description of imagination and the unconscious, because we can only describe imagination from the perspective of perception, and unconsciousness can only be described from the perspective of consciousness as awareness. The representations of memories and imagination are also related with actual or possible angles of perception. The changing and variation of perspectives allows to uncover an invariant essence of things. But only by doing double reduction and relating visions of imagination or memories with perception and their associated meaning can we become aware of the desires submerged in the representations, which we do not admit as being our own.Keywords: perception, imagination, phenomenology, unconscious consciousness.
Eksperimentinės filosofijos maršrutai
Authors: Gricevič Zbignev
Published: January 2019

Vilių Dranseiką ir Renatą Berniūną kalbina Zbignev Gricevič.
Tikroji apokalipsė yra kasdienybė
Authors: Narušytė Agnė
Published: January 2019

Knygos recenzija.Nerijus Milerius. Apokalipsė kine: filosofinės prielaidos. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2013. 256 p. ISBN 978-609-459-233-1.
Filosofinė propagandos analizė
Authors: Kirtiklis Kęstas
Published: January 2019

Knygos recenzija.Gintautas Mažeikis. Propaganda ir simbolinis mąstymas. Kaunas: Vytauto Didžiojo universiteto leidykla, 2010. 480 p. ISBN 978-9955-12-575-4.
Rinktiniai metafiziniai tekstai (1683–1690)
Authors: Leibniz Gottfried Wilhelm
Published: January 2019

Iš lotynų kalbos vertė Laurynas Adomaitis

Versta iš: Gottfried Wilhelm Leibniz, Sämtliche Schriften und Briefe, Sechste Reihe, Philosophische Schriften. Bd. 4. Berlin: Akademie Verlag, 1999, p. 1490–1505, 1524–1528, 1634–1640, 1641–1643.
Ginčas dėl Leibnizo kūninės substancijos sampratos
Authors: Adomaitis Laurynas , Jokubaitis Alvydas
Published: January 2019

Pasak tradicinės interpretacijos, Leibnizo metafizika yra idealistinė. Tikrovė, šio autoriaus nuomone, sudaryta iš į sielas panašių substancijų, o materialūs kūnai yra tik reiškiniai. Tradicinė interpretacija grindžiama įsitikinimu, kad brandžiosios Leibnizo pažiūros (nuo maždaug 1683 m.) šiuo klausimu iš esmės nesikeitė. Kai kurie tyrinėtojai meta iššūkį šiam požiūriui. Jų nuomone, Leibnizas kūnų atžvilgiu buvo ir idealistas, ir realistas (Hartz), keitė savo požiūrį į substancijos prigimtį (Garber). Straipsnio tikslas – atsakyti tradicinės Leibnizo interpretacijos kritikams.
Filosofas ir gyvūnas: Nietzsche, Heideggeris, Derrida
Authors: Gutauskas Mintautas
Published: January 2019

Straipsnyje keliamas klausimas, kokį vaidmenį filosofų diskursuose atlieka gyvūnas. Pastebima, kad paprastai filosofai neturi nei kompetencijos, nei intencijų tirti gyvūnus zoologijos lygmeniu. Tačiau gyvūnas atlieka svarbią funkciją apibrėžiant žmogų ir sprendžiant tikrovės bei pasaulio problemas. Pasirinkti filosofai parodo vis kitą aspektą. Nietzsche’s gyvulys nurodo į žmogaus akimirkos, laiko ir istoriškumo savitumą. Heideggeriui gyvūnas nurodo į kalbos ir logos fundamentalumą pasaulio konstitucijoje. Derrida katės žvilgsnis kvestionuoja kultūroje nusistovėjusį antropologinį skirtumą, bet vėl sugrąžina jį klausimo forma. Galiausiai teigiama, kad šių filosofų diskursuose gyvūnas svarbus ne tuo, kad apibrėžia žmogų kaip turintį kažką daugiau ir kokybiškai skirtinga – protas, mąstymas, kalba, gėda ir t. t. Gyvūnas pasirodo kaip išcentruojantis kitas, kurio akivaizdoje žmogus aptinka save kaip esantį logos terpėje, o taip gali geriau suvokti, kas yra jo pasaulis ir jis pats.
Some issues of the practical application of the knowledge in students' extracurricular activities
Authors: Grabauskienė A.
Published: January 2019

The article discusses the issue of the practical application of the knowledge in students' extracurricular activities. This issue is still poorly addressed both in pedagogical theory and school practice. We view the practical application of knowledge in students' extracurricular activities as a bridge to help connect learning with life and move away from application of knowledge in learning activities to real-life applications. This article demonstrates that students face major difficulties not only in transferring knowledge and skills from school to life but also from class to extracurricular activities. Basically, these difficulties are related to how similar students' extracurricular activity is to life activities in terms of conditions, tasks, the gravity, and the broader application of knowledge and skills. Therefore, the logic of knowledge and skills application in extracurricular activities is more akin to their application in life, and the logic of the application of knowledge in life is totally different from the application of knowledge in learning activities. The pupil who easily applies knowledge in the classroom for learning purposes will find it more difficult to cope with the application of the same knowledge in extracurricular practice. This can be explained by the new challenges and relationships continually arising in life, while the classroom routine is left behind. Students need to be able to use their knowledge more independently and without the teacher. Besides, the application of knowledge in extracurricular activities also requires the application of many skills, and the application of skills typically lags behind the application of knowledge. In order for students to overcome these tasks, you need to spend a long time teaching them to apply the knowledge not only in class activities, but also in after school events. By applying knowledge and skills this way students develop new motives for application and improve the knowledge and skills; the activity can more often be characterized as independent and creative. Students begin to see and that they the knowledge and skills acquired through study can be applied to solving tasks in real life. All this makes it possible to apply knowledge gained in real life.
Children's activity and independence in the process of drawing
Authors: Morkytė J.
Published: January 2019

Human environment monitoring is based in part on total perception and imagination. The imagination's development is impossible without the parallel development of other mental functions. Sensing provides the basis for the development of thinking, imagination, and other characteristics of a child's development, and developed thinking, imagination, etc. have a positive impact on sensory development. For full-fledged child development, children must develop an active awareness that is a perception that involves more senses. As for thinking, memory, and other mental characteristics of the development, so special exercises must be organized for imagination training. S selecting the display material and the manner appropriate to the submitted task and changing the presentation of the development of new and existing images to add new content to the drawing time helps creative imagination. Without the imagination it is impossible to draw any worthwhile drawing, even drawing from nature. Thematic and decorative paintings have particularly great importance when the whole drawing is based on the type of character, componentization of anything beautiful picked from the environment, different decorative items. Therefore, these are the best exercises for imagination. Yet a child's undeveloped imagination has a random nature. It is impossible to talk about the special power of imagination and its "preservation" in old age. So far, a child is incapable of coming up with a purpose for the drawing or his own ideas, and his understanding and ability to put it to use is underdeveloped; he does not have sufficient skills drawing, according to the German pedagogues G. Britšas, G. Kolbas, F. Kulmanas, Ž. Augsburgas, and others. Children become creative only by observing and depicting the gradually developing world surrounding them, as repeatedly pointed out by N. K. Krupskaya. To teach children to draw in a natural way, taking into account their age and individual characteristics, you cannot leave them to spontaneous development. Such "freedom" only impedes the development of children's creativity. The training and development of children's creative forces during the drawing process must be united. Mastery of knowledge and skills increases with the development of creativity. When teaching children we are giving them knowledge of reality, feelings of understanding, and the ability to represent, which are necessary for creative activities.