bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Украинское высшее образование в формате Болонского процесса: современные тенденции и проблемы
Authors: Khomeriki E. A.
Published: September 2019

В статье рассматриваются процессы реформирования высшего образования, которые происходят в контексте интеграционных процессов с целью формирования единого европейского образовательного пространства. Автор обосновывает положение о том, что поскольку Украина выбрала европейский путь развития, то и усвоение европейских ценностей ­ один из важных шагов на пути к европейскому образу жизни. Особенно это проявляется у студенчества, которое на данном этапе  является наиболее включенным в процесс европеизации высшего образования. Также на пути реформирования высшего образования Украины можем выделить определенные трудности, которые связаны прежде всего с различием менталитета украинцев и европейцев, что обусловлено достаточно долгим пребыванием Украины в культурном поле Советского Союза. Кроме того, много реформ просто требуют времени на проведение и основательного финансирования, что сегодня трудно обеспечить. Автор настаивает на том, что для полной гармонизации процесса трансформации важно помнить, что лучший результат дает то образование, которое рождается во взаимодействии преподавателя, технологий и студента. Именно сознание и ответственность последнего являются основным залогом эффективного обучения, ведь именно студент лично лучше знает и чувствует, чего именно он хочет достичь путем получения образования и какие усилия надо приложить для того, чтобы реализовать собственные устремления. Как примирение между различными «за» и «против» вступления в Болонский процесс можно считать и положение о необходимости умеренного и взвешенного внедрения международных, а по сути западных образовательных стандартов и сохранения традиций отечественной системы образования в целом.
Соціальні стереотипи в реаліях сучасного суспільства
Authors: Kolisnyk O. K.
Published: September 2019

У статті автор аналізує соціальний стереотип як стійке емоційно­образне оціночне уявлення про явища соціальної дійсності, яке в умовах сучасного інформаційного суспільства є одним з поширених та ефективних маніпулятивних політтехнологічних засобів впливу на соціум, трансформації соціальних ідентичностей, поширення міжособистісних, міжгрупових й інших форм нетерпимості, творення фантомного світу.  Аналіз цього явища соціальної дійсності, механізмів запуску стійкого зв’язку між сприйняттям об’єктів під певними суб’єктивними аспектами і відповідною повторюваною поведінкою, є необхідністю й одним з вагомих реальних способів зменшення непередбачуваних соціальних ризиків та конфліктів. Зазначається, що соціальне стереотипне мислення більшою мірою ускладнює об’єктивне сприйняття дійсності, пропонуючи натомість ілюзію реальності. Їх слід розпізнавати і усвідомлено відмовлятися від них на користь сприйняття дійсності в її неспотвореному і необмеженому соціальними стереотипами вигляді, що виходить за рамки звичних понять або суперечить їм. Проте, це явище соціальної дійсності амбівалентне й має не тільки негативні сторони. Позитивним проявом стереотипного мислення є  те, що воно значно спрощує процеси пізнання і творчості, дозволяючи широко використовувати наявні знання, які є фактично складним комплексом стереотипів.
Ключові положення соціогуманітарних досліджень реклами і рекламного впливу
Authors: Sogorin A. A.
Published: September 2019

Досліджено основні напрямки вивчення реклами в межах предмета окремих соціогуманітарних наук. Подано визначення реклами як цілісного суспільно­економічного явища, яке складається з трьох базових компонентів: реклама як твір, кінцеве втілення ідей замовника у матеріальній та ідеальній формах; реклама – як діяльність, тобто реклама як професія; реклама як невід’ємна частина соціального простору індивіда. Окреслено межі наукового соціогуманітарного поля. Відповідно представлено основні аспекти досліджень реклами з точки зору мистецтвознавства, соціології, культурології, історії, психології, політології, філософії та лінгвістики. Доведено, що дослідженням соціогуманітарного поля властива постійна дисциплінарна взаємодія в предметному дослідженні реклами (утворення пар лінгвістика­психологія, політологія­психологія, соціологія­психологія). До головних стратегій наукових досліджень реклами в рамках соціогуманітарного поля віднесено: стратегію єдиного базового підходу: визнання реклами як двостороннього комунікативного процесу; стратегію обміну: відмова від дослідження в рамках предмета окремої дисципліни, активна взаємодія з суміжними науками щодо тематики дослідження; застосування принципу взаємного наукового збагачення; стратегію майбутнього: акцентування уваги на нових технологіях, методиках, схемах впровадження реклами у соціальний простір, спроба футурологічного аналізу. Доведено значну роль міждисциплінарної наукової взаємодії у вивченні реклами як соціального явища.
Образ держави в соціальному конструктивізмі та структурному функціоналізмі
Authors: Pocelujko A. O.
Published: September 2019

Статтю присвячено проблемі співвідношення свідомісно­повсякденного та культурно­ціннісного вимірів інтерпретації образу держави як соціологічного поняття в теоріях соціального конструктивізму та структурного функціоналізму. В соціальному конструктивізмі образ держави розглядається як похідний переважно від соціальних уявлень, що інтерпретуються як такі розумові конструкції, які можуть мати реальне продовження. На нашу думку, вони в зазначеній концепції набувають значення соціальних сценаріїв, про які автор говорить у конкретиці соціального простору та маршрутування соціальної карти руху та взаємодій людей і соціальних груп у суспільстві. При цьому соціальні уявлення і стають тим, що майже не відрізняється від реальності, оскільки існує в свідомості представників різних соціальних груп як реальність. У структурному функціоналізмі образ держави розглядається через призму символічних кодів як прихованої або ж глибинної структури соціальної системи, яка має чотирирівневу будову та випливає з чотирьох рівнів соціального порядку. Цими чотирма рівнями є ціннісно­смислові центри (центральні зони), фокуси інституціалізації, історичні, культурполітичні та геополітичні концепції, соціальні та культурні ідентичності. Цим чотирьом складникам образу суспільства відповідають чотири рівні соціального порядку, які утворюють ієрархію образів, серед яких образ держави як складова політичного порядку займає підлегле становище щодо релігійно­космологічного, культурного та соціального порядків. Кожному із зазначених складників відповідають символічні коди як інструменти утвердження ідентичності в її кордонах, сприяючи встановленню її культурних та фізичних меж, формуванню реєстру потреб, кордоноутворення інших суспільств (держав), а також межі можливих реакцій на тиск середо­вища. Символічні коди виконують щодо формування соціальних уявлень про державу і відповідно образу держави, програмуючу функцію, оскільки за логікою структурного функціоналізму Ейзенштадта, чотирьом рівням порядку відповідатимуть чотири типи образів, які можуть функціонувати та відтворюватись у вигляді соціальних уявлень, зокрема: релігійні, культурні, соціальні та політичні. Уявлення про державу і образ держави, отже, не може виступати чимось автономним щодо ціннісно­смислових, фокусно­інституційних, геополітичних та етнополітичних та соціальних образів і, при недоформованості останніх, також може залишатись недосформованим або розмитим.
Гастрономічна культура в процесах формування громадянської ідентичності: теоретичний огляд проблеми
Authors: Nikolenko V. V.
Published: September 2019

У статті висвітлюються зв’язки між гастрономічною культурою та процесами громадянської ідентифікації, як наслідок, формування солідарного суспільства, консолідованої демократії. Зроблено наголос, що гастрономічні маркери репрезентації суспільства мають, з­поміж іншого, вагомий праксеологічний потенціал, насамперед для інституціоналізації соціально спаяного соціуму, підвищення якості життя масової особи. На прикладі теоретичного аналізу наукової/документальної літератури виокремлюються дані, які свідчать, що гастрономічне, з одного боку, може прискорювати процеси формування нової ідентичності, а з іншого – виступати в якості потужного ідентитету, який зберігає почуття традиційної приналежності до певної соціокультурної спільноти. Підкреслюється, що на цьому тлі практики харчування, окрім задоволення фізіологічних потреб людини в макро­ та мікроелементах, тлумачаться як продовження соціокультурного контексту, суспільний феномен, отже, мають неабияку соціалізаційну силу. Зважаючи на це, зроблено висновок, що такі практики дозволяють як активізувати внутрішньогрупову взаємодію/інтеграцію, так і набувати важливого сенсу в процесах іншування.
Прикладні методи політичних досліджень у структурі громадського моніторингу виборчого процесу
Authors: Arabadjyiev D. Y.
Published: September 2019

В статті розглядаються теоретичні та практичні аспекти використання прикладних методів політичних досліджень у процесі здійснення громадського моніторингу за виборчим процесом в Україні. Подано визначення і стислу характеристику ключових методів громадського моніторингу – основного методу (спостереження), а також інших методів, у тому числі тих, що запозичені з інших (не­політичної) сфер – в першу чергу соціології. Охарактеризовано окремі види опитувальних методів (масові й експертні опитування), екзит­пол, фокус­групи, швидкий статистичний підрахунок голосів (quick­count або ШСПГ) та кейс­стаді (case­study). Зроблено висновки про наступне. Масові і експертні опитування спрямовані на діагностику громадської та експертної думки з того чи іншого питання, визначення особливостей поля проведення моніторингу на даному етапі і побудову прогнозів щодо подальших змін у цьому полі, результатами виборів та ін. Фокус­групи спрямовані на залучення представників окремих, визначених тематикою досліджень, груп або експертів до обговорення питань, пов’язаних з моніторинговою діяльністю, для вироблення рекомендацій органам влади та місцевого самоврядування, підготовки спільних документів, резолюцій, розробки стратегій моніторингової діяльності. Екзит­пол і ШСПГ використовуються безпосередньо в день виборів для проведення паралельного підрахунку голосів та порівняння з офіційними результатами. Кейс­стаді – метод, за якого можна наочно продемонструвати інтенсивність використання адміністративного ресурсу, його типів, форм, методів і технологій.
Геополітичний вимір європейської та євроатлантичної політики НАТО
Authors: Vonsovych O. S.
Published: September 2019

Дослідження геополітичного виміру європейської та євроатлантичної політики НАТО обумовлене необхідністю аналізу основних процесів, що відбуваються в цих просторах. Вони пов’язані, насамперед, із безпековою сферою, яка є на сьогоднішній день однією з найбільш важливих. У статті проаналізовано європейську політику НАТО, яка зосереджена, переважним чином, на безпекових питаннях, а також на розширенні діалогу як з країнами­членами, так і з країнами­кандидатами. Європейська політика НАТО на сьогоднішній день спрямована на підтримку і розвиток активного діалогу в контексті розширення багатостороннього співробітництва, а також на запровадження нових підходів щодо зміцнення безпекового клімату в Європі. Визначено специфіку євроатлантичного простору, який постає в якості одного з ключових з точки зору розвитку процесів у сфері безпеки. Акцентовано увагу на ролі та місці Росії в процесах, що відбуваються в даному просторі. Підвищення рівня конфронтації з НАТО, розробка і нарощування нових видів озброєнь, зміна геостратегічних орієнтирів та ряд інших чинників зумовлюють НАТО до вироблення «нового політичного та військового мислення» по відношенню до Росії. Все це в своїй сукупності напряму впливає на євроатлантичну політику, насамперед відносно появи нової геополітичної загрози по відношенню до якої потрібно розробляти нові підходи, механізми, інструменти та засоби.
Цінність як поняття: теоретичні основи
Authors: Nevmerzhitska O. M.
Published: September 2019

Нині ціннісна мотивація багатьох суспільних процесів і пошуки перспектив культурного розвитку сучасного українського суспільства нерозривно пов’язуються з інтенсивною філософською розробкою аксіологічної проблематики. Універсальність ціннісного відношення та проникненість ним людського життя взагалі є однією з причин розмитості поняття «цінність» у філософії. І хоча воно, на перший погляд, здається зрозумілим інтуїтивно, цінність приховує буттєву глибину, зумовлює значну складність її аналізу та обґрунтування. Приходячи у світ, який вже існує, людина сприймає і осягає умови власного існування, яке відбувається не просто через матеріальну діяльність, а саме через ціннісно­матеріальну діяльність, де ціннісне і матеріальне існують у взаємозалежності. Будь­яка матеріальна дія людини пронизується певним ціннісним відношенням як до об’єкта, на який спрямована ця дія, так і до самої дії. Ціннісне відношення не може виникнути і проявитися у відриві від матеріальної дії. Вони існують в органічній цілісності, в якій одне передбачає інше. Хоч цінність і завжди пов’язана з предметом речового світу і думкою, її не можна ототожнювати з реальними предметами. Вона являється чуттєво­ідеальною цілісністю і виражає людське відношення до предмета. Цінність знаходиться на межі матеріального та ідеального і об’єднує їх у якісно іншу «річ», тому необхідно розрізняти матеріальні та духовні аспекти вираження ціннісного відношення. Щодо матеріального відношення цінності, то це вираження утилітарних відносин, що беруться в їхній сукупності. Духовне вираження ціннісного відношення проявляється і закріплюється в етичних та сакральних формах суспільної свідомості через «абсолютні», «вищі» та «загальнолюдські» цінності. Цінність – це вираження лише людського способу життя.
Потенційні можливості реалізації демократичних цінностей в інформаційному суспільстві
Authors: Menshenina A. Y.
Published: September 2019

У статті аналізується значення демократії крізь призму концепції інформаційного суспільства, як сучасної теорії та практики суспільного розвитку. Сучасний науково­технічний прогрес, посилення ролі знань та інформації справляє вплив на суспільні відносини, якість державного управління, рівень розвиненості громадянського суспільства. Таким чином, впровадження інформаційного суспільства сприяє посиленню забезпечення основних цінностей демократії, таких як: гласність, плюралізм, однодумство, досягнення консенсусу. Електронне урядування як форма інформаційного суспільства та сучасний прояв демократії дає змогу владі стати відкритою для громадян, оперативно реагувати на потреби населення, а громадянському суспільству відкривати нові можливості для участі в місцевому самоврядуванні та державному управлінні. Якість вимог громадян, що висуваються, та рішень, що приймаються владою, зростає через посилення інформаційних технологій, зростання ролі знання та ваги інтелектуального капіталу. Таким чином, можливість участі великої кількості освічених та обізнаних громадян в обговоренні та прийнятті суспільно значущих рішень, подолання технічних перешкод для реалізації та врахування думки меншості дає змогу надати сучасній демократії рис прямої демократії. Це унеможливить появи соціальних конфліктів та забезпечить стабільний розвиток суспільства.
Трансформація українського громадянського суспільства як єдиної системи (політологічний аспект)
Authors: Mukhina M. O.
Published: September 2019

У представленій статті автором висвітлюється проблема розвитку громадянського суспільства в сучасній Україні після появи нових форм недержавних організацій. Наведено особливості формування сучасного українського громадянського суспільства та особливості його функціонування. Автор наголошує на нехарактерності еволюційного розвитку громад в Україні, підкреслюючи революційну стадіальність, зумовлену зовнішніми обставинами. У статті розглядається період активізації формування громадянського суспільства в Україні після «революції гідності» 2013­2014 років. Окрему увагу приділено створенню нової структури – електронного громадянського суспільства. Розвиток інформаційно­комунікаційних технологій сприяв створенню нового типу спільнот – електронних недержавних організацій, приклад яких наведено у статті. Феномен сучасних електронних організацій полягає в тому, що деякі з них можуть вважатися міжнародними на підставі географії діяльності та громадянства їх членів навіть за умови відсутності офіційної реєстрації згідно з вимогами законодавства. Крім того, одна електронна організація здатна виконувати функції кількох традиційних утворень як національного, так і міжнародного рівня. У статті підкреслюється подальше зростання важливості електронних організацій та електронного громадянського суспільства в усіх сферах суспільно­політичного життя. Це веде до необхідності перегляду існуючих підходів до концепту громадянського суспільства.
Ризики делегітимації політичної влади в умовах субполітизації сучасного суспільства та шляхи їх мінімізації
Authors: Kryvoshein V. V.
Published: September 2019

Показано, що у профілі ризиків, які загрожують нормальному, стабільному функціонуванню політичної влади, ризики делегітимації посідають провідне місце, оскільки з посиленням делегітимаційних тенденцій збільшуються деструктивні, дисфункціональні процеси, наростають кризові явища у владно­політичній сфері. Обгрунтовано, що в сучасних умовах ризик делегітимації політичної влади ускладнюється процесами субполітизації суспільства, головними сферами прояву яких є держава, транснаціональна економіка, наука і технології, приватне життя. З’ясовано, що джерелами ризику делегітимації політичної влади є: інституціоналізована корупція у державному управлінні та в судових органах; домінування медіаполітики та політики скандалів в управлінні суспільними відносинами; невиконання правлячими політичними суб’єктами передвиборчих програм, порушення ними правил демократичних процедур, ухвалення рішень поза рамками демократичної системи ухвалення рішень або коли законно обрані політики здійснюють владу, укладаючи угоди та досягаючи компроміси з деякими політичними, суспільними чи комерційними структурами, тим самим псуючи свою репутацію як суверенно та незалежно правлячих суб’єктів; послаблення традиційних каналів впливу на уряд (через голосування чи пресу) представників певних суспільних кіл одночасно з погіршенням їхнього соціально­економічного становища; невідповідності зростаючих очікувань суспільства та можливостей влади їх задовольнити наявними засобами та ін. Визначено такі стратегічні напрями подолання делегітимаційних тенденцій: реальне чи формальне розширення участі громадян у прийнятті політичних рішень; перекладання відповідальності на окремі органи влади чи посадових осіб; весь арсенал спіндокторської діяльності; будь­які аргументовані чи емоційно забарвлені обіцянки політичних партій та окремих політиків, які виборють владу. Показано, що дієвим засобом протидії делегітимації політичної влади є або чіткі кроки з удосконалення процедур ухвалення політичних рішень (у плані чесності та прозорості) з показовим покаранням винних у порушенні, або поступове задоволення інтересів основних верств суспільства.
Соціальне обслуговування як складова соціального захисту населення: соціолого-управлінський аспект
Authors: Meschan I. V.
Published: September 2019

В статті розглянуто соціальне обслуговування в контексті соціологічного і управлінського підходу, його еврістичного потенціалу в організації управління системою надання соціальних послуг. Система соціального захисту населення в Україні не відповідає сучасним вимогам глобалізаційних процесів і поступовій лібералізації соціальної політики, зменшенню ролі держави в сфері соціального захисту і соціального забезпечення. На зміну традиційній моделі соціального забезпечення (грошові виплати, пільги, матеріальна допомога тощо) приходить модель, заснована на системі надання соціальних послуг. У статті наведено аналіз розвитку системи соціального обслуговування з позиції соціолого­управлінського підходу, що дозволив виділити дві парадигмальні групи досліджень. До першої групи досліджень можна віднести концепції, вважаючі центральною проблемою інституціоналізації становлення зовнішньої форми соціального обслуговування як соціального інституту. До другої групи соціологічних концепцій інституціоналізації соціального обслуговування відносяться теорії суб’єктивної спрямованості, що ставлять в центр проблеми інституціоналізації соціальну дію індивідів. На основі аналізу соціологічних концепцій до розвитку системи надання соціальних послуг доведено, що соціальне обслуговування виступає як соціальний інститут (тобто як інституціоналізована форма надання соціальних послуг) і система соціальної практики і взаємодії надавачів і отримувачів соціальних послуг. Визначено основні напрямки підвищення ефективності управління соціальним обслуговуванням на основі соціолого­управлінського підходу. Виділено основні аспекти соціолого­управлінського підходу в системі соціального обслуговування: організаційно­інституціональний аспект (розвиток мережі закладів соціального обслуговування); нормативно­регулятивний аспект (впровадження норм, правил і стандартів надання соціальних послуг); аспект комунікативної взаємодії суб’єктів соціального обслуговування. Визначено основні напрямки підвищення ефективності управління соціальним обслуговуванням на основі соціолого­управлінського підходу: удосконалення нормативно­правової бази; затвердження соціальних стандартів; запровадження механізму соціального замовлення як форми міжсекторного соціального партнерства задля розвитку ринку соціальних послуг.
Исследование образовательного дискурса с применением метода индиректного дискурс-анализа
Authors: Nechitaylo I. S.
Published: September 2019

Статья посвящена проблематике проектирования и структурирования образовательного дискурса. Акцент делается на том, что вопросы, связанные с эмпирическим исследованием специфики образовательного дискурса, на сегодняшний день остаются недостаточно проработанными. Предлагается авторская трактовка понятия образовательного дискурса. При этом под образовательным дискурсом понимается коммуникативное событие и/или сложное символическое образование, состоящее из кодов, фреймов сценариев, установок, социальных репрезентаций, отражающих отношения власти/подчинения, солидарности/ соперничества и других форм социального взаимодействия и социальной организации, организующих общение и понимание в контексте ценностно­смысловой коммуникации между субъектами образовательного процесса. Выделяются такие формы образовательного дискурса, как аудиторный, дисциплинарный и педагогический дискурсы. Рассматриваются особенности применения и результаты индиректного дискурс­анализа как метода исследования образовательного дискурса, обладающего эвристическим потенциалом в отношении выявления его социальных эффектов. Делается вывод о том, что «внедрение» в сознание обучающихся специфических терминов и понятий из образовательного, в частности, дисциплинарного и педагогического дискурса, несомненно, сказывается на когнитивных процессах, изменяя не столько границы словарного запаса, сколько установки на понимание социальной реальности. Студенты, обучающиеся разным специальностям, попадают под влияние экспертных культур, формирующих разные представления о действительности.
Громадські організації у вітчизняному і зарубіжному науковому дискурсі
Authors: Arabadjyiev D. Y.
Published: September 2019

Вивчення громадських організацій привертає увагу політологів, соціологів, економістів, філософів та інших учених в зв’язку з інституціоналізацією цього виду організацій в сучасному суспільстві. У сучасній вітчизняній і зарубіжній літературі громадські організації розглядаються переважно в прикладних аспектах. Досі відсутній комплексний погляд на підходи до вивчення громадських організацій. У наш час у дослідженні громадських організацій існує кілька основних теоретичних підходів, що обумовлено предметною сферою тієї чи іншої галузі наукового знання: філософський, історичний, економічний, правовий підходи. Для кожного з цих підходів характерна увага до різних сторін, аспектів розвитку громадських організацій, окремих їх проявів. Проте дослідження громадських організацій в окремих сферах знання виявляється дещо однобічним, оскільки спрямовує основні зусилля на вивчення тільки одного аспекту, що в кінцевому підсумку обумовлює відсутність у сучасній науці комплексного уявлення про сутність громадських організацій. Це значною мірою знижує можливість використання накопичених знань про громадські організації в практиці. Така ситуація зумовлює необхідність пошуку комплексних підходів до розгляду громадських організацій, з одного боку, та чіткого розуміння доцільності використання того або іншого підходу в залежності від контексту дослідження громадських організацій – з іншого.
Детермінанти авторитарних відкатів: загальне та особливе
Authors: Dziubenko J. M.
Published: September 2019

У статті розглянуто причини авторитарних відкатів, визначено потенційні фактори та умови авторитарного відкату після третьої хвилі демократизації: зниження легітимності демократичних режимів, загальна економічна криза, виникнення ефекту «снігової кулі» через перехід до авторитаризму якоїсь демократичної або держави, яка демократизується, перехід кількох недавно демократизованих країн до диктатури, успішна експансія з боку недемократичної держави по відношенню до демократичних країн, виникнення різних форм авторитаризму, що відповідають потребам свого часу. Визначено основні причини авторитарних відкатів у країнах Центрально­Східної Європи, Прибалтики та проаналізовано загальні тенденції авторитарних режимів у окремих країнах зазначених регіонів. Визначено, що однією з основних причин посилення авторитарної тенденції розвитку політичної системи нових незалежних держав автор бачить, насамперед, у вдосконаленні механізму «доступу правлячих кіл» до національного надбання. Проте схожість загальних тенденцій політичного розвитку пострадянських республік далеко не означає, що становлення надбудовних інститутів відбувається повсюдно за одним сценарієм. Визначено, що істотні відмінності в національних політичних процесах пов’язано з відмінностями в темпах і змісті ринкових перетворень нових незалежних держав.
Засадничі відмінності між образом держави в суспільно-політичному та соціокультурному дискурсі
Authors: Pocelujko A. O.
Published: September 2019

Статтю присвячено проблемі співвідношення між особливостями структурування образу держави в суспільно­політичному та соціокультурному дискурсі. В авторському розумінні дискурс може бути визначено як раціонально­комунікативний процес, в якому будь­яке висловлюване положення (думка, ідея, концепція тощо) може бути піддане критиці за умови наявності обмежень щодо будь­яких домагань на встановлення домінантного комунікативного впливу в суспільстві, а також розповсюдження і нав’язування штучних щодо соціокультурного простору конкретного соціуму символічних форм. Інтенцією дискурсу є вироблення реального або штучного соціального консенсусу щодо тих чи інших питань суспільно­політичного та соціокультурного життя. Це, звісно, певна «ідеальна модель» дискурсу як такого, зміст якого уточнюється та коригується в його підвидах, зокрема – в суспільно­політичному та соціокультурному дискурсі. В запропонованій автором програмі емпіричного дослідження під дискурсом (як суспільно­політичним, так і соціокультурним) автор розумітиме макротекст, що створюється суб’єктами політичного, наукового та медіапростору задля виконання в соціальній комунікації функції щеплення (внедріння, вживлення) у суспільну свідомість певних соціальних уявлень, які в тій чи іншій мірі відображають моделі (схеми) структурування образу суспільства у відповідності із ідеологічними настановами парадигмальних версій етнічної історії.
Заробіток коштів подружжями народолюбної інтелігенції Наддніпрянської України (60 – 80-х рр.ХІХ ст.)
Authors: Nikitenko A. I.
Published: September 2019

На основі архівних та опублікованих наративів (щоденників, мемуаристики, епістоляріїв) у статті досліджено стратегії заробітку коштів подружжями народолюбної інтелігенції Наддніпрянської України у другій половині ХІХ ст. Розглядаються сфери де реалізували себе інтелігенти, їхній прибуток, можливість задовольнити основні потреби за отриману платню, спроби ведення підприємницької діяльності та жіноча праця. Джерела засвідчують, що переважна більшість представників народолюбної інтелігенції були задіяні на державній службі, найчастіше в якості викладачів та учителів. Прибуток від неї часто не міг забезпечити фінансове благополуччя подружжів. За таких умов актуальним ставав пошук додаткового заробітку, зокрема викладання у приватних навчальних закладах, давання уроків, участь у роботі періодики тощо. Частина інтелігентів заробляла на життя творчою діяльністю, за що отримувала гонорари, які не були регулярними та залежали від настроїв у суспільстві, літературно­артистичної моди, національної та культурної політики Російської імперії. Окремі представники українського народолюбства намагалися вести приватну справу. Такий спосіб заробітку часто негативно сприймався демократично налаштованим середовищем, вважався демонструванням меркантильності. Під тиском думки кола спілкування деякі інтелігенти відмовилися від підприємництва або мусили порвати стосунки з ідеологічними однодумцями. У ході дослідження приходимо до висновку, що народолюбні інтелігенти мали небагато варіантів для заробітку коштів. Платні, отриманої на державній службі, часто не вистачало для забезпечення основних потреб подружжя, що породжувало матеріальні проблеми. Захоплення ідеями соціальної рівності, упереджене ставлення до капіталу та бізнесу відштовхувало більшість народолюбців від приватного підприємництва.
Історичне фехтування і наукове дослідження середньовічного озброєння: точки дотику
Authors: Hrynchyshyn B. V.
Published: September 2019

Стаття присвячена аналізу діяльності товариств історичного фехтування, що діють в Європі та, зокрема в Україні, їх внеску у вивчення техніко­тактичних особливостей середньовічної клинкової зброї. Розглянуто відмінності у принципах та методах вивчення середньовічного бою учасниками HEMA та клубами історичної реконструкції. Аргументовано доведено, що саме напрям, який розвиває HEMA, відкриває більше перспектив перед дослідниками середньовічного бойового мистецтва. Коротко проаналізовано історію товариств середньовічного історичного фехтування в Європі. На сьогоднішній день вивчення озброєння в українській історичній науці носить переважно теоретичний характер – дослідники аналізують археологічні знахідки, іконографічні та писемні джерела. Проте, наукові праці західноєвропейських вчених все більше зосереджуються на практичному аспекті. Їм властивий не стільки опис видів та типів озброєння, характерних для певного часового відрізку, а й аналіз практичних посібників щодо ведення бою, вивчення досвіду володіння зброєю на основі сучасних реконструкцій. Розглянуто різноманітні підходи до реконструкції історичного фехтування. Доведено, що діяльність таких товариств позитивно впливає на процес дослідження особливостей середньовічного озброєння, тактики ведення бою різних періодів.
Військово – політичні плани Стефана Баторія щодо Московської держави у 1584-1587 рр.
Authors: Boyko V. H.
Published: September 2019

У статті досліджено військово – політичні плани Стефана Баторія. Проаналізовано відносини Речі Посполитої та Московської держави у 1584­1587 рр. в контексті міжнародних відносин у Центрально – Східній Європі. Складна внутрішньодержавна ситуація після смерті Івана Грозного спричинила виникнення кризи в Московській державі, що у свою чергу спровокувало сусідів до активних дій на зовнішньополітичній арені. В результаті непідтримки частиною шляхти поглядів Стефана Баторія виникла ідея укладення унії між Річчю Посполитою і Московською державою. У даній роботі автором досліджено та узагальнено погляди та плани польсько­литовської еліти на вирішення проблем на східному кордоні з Московською державою. Шляхта не мала єдиного погляду на питання відносин з Московською державою, тож королю і його оточенню довелось різними способами добиватись втілення власного варіанта розвитку подій. Частина шляхти на чолі з Яном Замойським протиставляла свою концепцію побудови відносин з Московською державою планам Стефана Баторія. Також важливе значення мала позиція литовської шляхти. Досліджуються методи польського короля, його взаємодія з Папою Римським у питанні політики стосовно Московської держави. Проаналізовано позицію різноманітних груп шляхти Речі Посполитої, яку вони обстоювали на сеймиках та сеймах. У публікації розглядаються тогочасні посольства та їх результати. Досліджено основні спірні питання в політиці обох держав.
Економічна складова сучасного трансатлантичного співробітництва
Authors: Lymar M. Y.
Published: September 2019

У статті досліджено специфіку сучасних трансатлантичних економічних відносин. Автор розглядає історичні основи їх формування, аналізує інституційну складову, вивчає якісні і кількісні показники, оцінює перспективи партнерства, зокрема створення трансатлантичної зони вільної торгівлі. Економічний чинник відіграє вагому роль у становленні міжнародних відносин. Він являє собою детермінанту в процесі обрання напрямів та шляхів співпраці та є індикатором міцності трансатлантичного співробітництва. Поглиблення інтеграційних процесів на теренах Європи, починаючи з другої половини ХХ століття, та оформлення США як глобального лідера заклали фундамент сучасної трансатлантичної співпраці. Дослідження економічної складової американсько­європейських відносин надає можливість пошуку найбільш прогресивних підходів до об’єднання європейських держав з метою захисту спільних інтере­сів, зважаючи на той факт, що Сполучені Штати є не лише сильним союзником, але й гідним конкурентом на міжнародній арені. Основні поставлені та досягнуті завдання наукової розвідки: комплексний аналіз трансатлантичного економічного партнерства; визначення взаємозв’язку економік США та ЄС; огляд показників взаємного товарообміну обох потуг; оцінка перспективи створення трансатлантичної зони вільної торгівлі.
Зовнішній вимір безпекової політики України
Authors: Vonsovych O. S.
Published: September 2019

Дослідження зовнішнього виміру безпекової політики України обумовлено необхідністю аналізу сучасного стану відносин з такими організаціями як Організація з безпеки та співробітництва в Європі та Організація договору про колективну безпеку, а також відносин в рамках Спільної європейської політики в сфері безпеки та оборони Європейського Союзу. Європейська інтеграція України означає включення її в світовий простір безпеки з країнами, з якими вона поділяє спільні цінності та принципи, не виключаючи при цьому співпраці в тому обсязі, що відповідає базовим національним інтересам України з країнами, які входять до інших систем колективної безпеки. Доведено, що діяльність Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ є важливим внеском в процес мирного вирішення конфліктних протиріч, а також допомагає розвивати демократичні принципи та засади зовнішньої політики. Визначено, що подальший розвиток конструктивного співробітництва нашої держави з Консультативною Місією ЄС в рамках СЄПБО надасть можливість покращити та підвищити рівень захищеності національних кордонів від зовнішніх викликів та загроз, а також допоможе пришвидшити процес інтеграції до європейського простору безпеки. Акцентовано увагу на тому, що на сьогоднішній день (з огляду на стан відносин з Росією) подальше співробітництво з ОДКБ може негативним чином позначитись на загальній безпековій ситуації в Україні і призвести до ще більшої напруженості у відносинах з Російською Федерацією.
Конфлікт держави і суспільства в Україні
Authors: Nagornyak T. L.
Published: September 2019

Зрілість державності завжди корелюється з міцністю самоідентифікації нації. Якість такої кореляції стає визначальною й часто вдосконалюється  під час випробувань. Події кінця 2013 – першої половини 2014 рр. в Україні викрили конфлікт між Державою та Суспільством, який мав наслідками руйнацію цілісності країни, війну в Донбасі, травму ідентичності прикордонних територій та виклик для територіальних громад. Рік після Майдану результує втратою території, наявністю невизнаної офіційним Києвом війни, внутрішнім конфліктом державної еліти, неузгодженістю функцій ВСУ та Нацгвардії., поширенням впливу антидержавних течій на південно-східних територіях та загрозою цілісності України. Невирішеність долі, статусу та перспектив окупованих територій в Україні загострює конфлікт Суспільства і Держави, активізує внутрішні непорозуміння між суспільними групами, владою та опозицією, аутентичними міфами та ситуативними стереотипами, політичним дизайном та соціальною реальністю.
Нативізм як складова ідеології крайніх правих політичних партій
Authors: Grymska I. M.
Published: September 2019

Охарактеризовано поточний стан справ у сфері дослідження ідеології крайніх правих політичних партій. Детально висвітлено підхід Каса Мудде до виокремлення головних складових ідеології сучасних крайніх правих. Розкрито сутність терміну «нативізм» у розумінні елемента ціннісних засад даної групи політичних партій та окреслено переваги і недоліки його використання у вітчизняному політологічному дискурсі. Представлено основні прояви нативізму у програмах сучасних крайніх правих політичних партій в європейських державах, зокрема, протиставлення ними «своїх» та «чужих». Означено ставлення крайніх правих до мультикультуралізму та його проявів. На основі класифікації К. Мудде виокремлено три головні групи «ворогів» з погляду крайніх правих – євреї, мусульмани та роми – і наведено приклади їх характеристики у програмних документах крайніх правих в Німеччині, Австрії, Франції та Угорщині. Підкреслено відмінності у вирізненні ворогів західноєвропейськими та східноєвропейськими крайніми правими, перші з яких розглядають у якості таких насамперед іммігрантів, особливу увагу приділяючи мусульманам, а другі – етнічні меншини, що проживають на території країни (найчастіше – спільноти ромів). Розглянуто загрози, які створюються такими ворогами – руйнування відчуття національної ідентичності і солідарності, зловживання державною допомогою, зростання рівня злочинності.
Виборчі технології та політична реклама як інструмент становлення політичного лідера
Authors: Zelman O. M.
Published: September 2019

Описано та проаналізовано процес становлення політичного лідера за допомогою використання виборчих технологій, зокрема політичної реклами. Досвід американських спеціалістів у галузі реклами показує можливості ефективного застосування методик, що були успішно використані в сфері комерційної реклами в США першої половини ХХ століття. Особливої актуальності питання виборчих технологій набуває в контексті виборів в Україні. Політичні лідери часто не знаходять підтримки серед населення. Справа в тому, що їх месиджі, адресовані електорату, часто не відповідають потребам останнього. Досвід майже кожної виборчої кампанії говорить тільки про зовнішній аспект застосування виборчих технологій. Це надто мало і надто примітивно  для здобуття голосів політичним кандидатом чи конкретною політичною силою. Стратегія виборчих технологій є настільки часто використовуваною, що останнім часом не знаходить належної підтримки та оцінки з боку електорату. Значна частина коштів, що йде на побудову образу політичного лідера, викидається на вітер. Це в кращому випадку, а в гіршому – працює як антиреклама. Політтехнологи невміло використовують медіаресурси. В політичній рекламі це призводить до викривлення каналів комунікації між політичним лідером та електоратом. Проаналізовано практику проведення виборчих кампаній та використання виборчих технологій спеціалістами у галузі реклами в період першої половини ХХ в США. Розглянуто перевірені методики, котрі спрацювали в свій час. Вони є класичними і можуть бути адаптованими як елементи сучасних виборчих технологій.
Поняття знака у контексті переходу від античної до середньовічної філософії (на матеріалі творів Томи з Аквіну)
Authors: Sodomora P. A.
Published: September 2019

Простежується взаємопов’язаність грецького та латинського періодів філософії на основі поняття знака. Досліджується зміст і суть цього поняття та витоки науки семіотики. Ключові філософські тези щодо визначення терміну розглянуто на матеріалі творів Августина і Томи з Аквіну. Показано глибинність поняття «знак» з точки зору головних філософських понять. Виділено основні вихідні позиції переходу від греки до латини. Прослідковано вплив попередніх філософів на формування середньовічної філософії. Аналізується питання перцептивності поняття знака. Проводиться зіставлення поняття знака, як воно виявляється у визначеннях Августина та його послідовників. Проводиться аналіз наступних визначень поняття знака у різних філософів середньовіччя. Вказано ряд термінів, дотичних до поняття знака, а саме – поняття аналогії, яке з’являється ще у Аристотеля. Це питання постає як фрагмент проблеми знаків у пізнанні. Виявлено, що Аристотель вкладав у поняття аналогії дещо інший зміст, аніж у нього вкладали філософи середньовіччя, зокрема Тома з Аквіну. Проблема знака постає із першого питання, яке ставить Аквінат у своїй філософії – питання буття як першого пізнаваного. Вказано, що поняття знака цікавило українських науковців ще у Києво-Могилянській академії. Проаналізовано праці сучасних науковців.
Російські «західники». Історія партії «Демократичний вибір Росії» (1992 – 1999 роки)
Authors: Banach V. M.
Published: September 2019

Дана стаття присвячена російським ліберально-демократичним ідеям, що стали панівними в перші роки розпаду СРСР. Прихильників тісних взаємовідносин із країнами ЄС та США, ринкових економічних перетворень, впровадження представницької демократії, свободи слова, друку, віросповідання тощо традиційно в російській суспільно-політичній думці називали «західниками». В публікації, на основі раніше неопублікованих архівних матеріалів та преси того часу, розглядається історія становлення, головні ідейні засади найбільш послідовної у відстоюванні прозахідного вектора розвитку пострадянської Росії – партії «Демократичний вибір Росії». Особливу увагу зосереджено на участі ДВР у парламентських виборах в Росії 1993, 1995 та 1999 років, ставленні ідеологів партії до Першої та Другої чеченських воєн, зовнішньополітичні погляди лідерів партії, особливо щодо інтеграційних процесів у межах Співдружності Незалежних Держав. Проаналізовано головні причини поразки провідних ліберально-демократичних сил в Росії впродовж 1990-х років, що привело у підсумку до згортання демократії та поступового впровадження у 2000-х роках авторитарного режиму В. Путіна.
Особливості функціонування соціального інституту освіти в інформаційному суспільстві: соціально-філософський аналіз
Authors: Lytovchenko I. V.
Published: September 2019

Стаття присвячена вивченню особливостей соціального інституту освіти в інформаційному суспільстві. Показано, що становлення і розвиток інформаційного суспільства, яке базується на інформації, знаннях та інноваційних технологіях як основних соціально-культурних цінностях, потребує якісного підвищення людського інтелектуального потенціалу, і тим самим обумовлює її важливість у суспільному розвитку. Автор статті відзначає, що трансформація освіти як соціального інституту в Україні відповідно до вимог інформаційного суспільства передбачає процеси інформатизації освіти, головним завданням якої є створення єдиного інформаційно-освітнього середовища. Процеси інформатизації освіти сприяють реалізації таких важливих її завдань, як формування й розвиток компетентності, світогляду, творчого мислення тощо. Показано, що сучасні інформаційні технології є основою процесу інформатизації освіти, реалізація якого передбачає: підвищення ефективності навчального процесу на основі його індивідуалізації та інтенсифікації, покращення якості навчання за допомогою більш повного використання доступної інформації, досягнення необхідного рівня професіоналізму в оволодінні засобами інформаційно-комунікаційних технологій, інтеграцію різноманітних видів діяльності в межах єдиної методології, що ґрунтується на використанні інформаційних технологій, підготовку всіх учасників навчального процесу до умов життєдіяльності в інформаційному суспільстві тощо.
Соціальне розшарування як виклик освітнього інституту
Authors: Saguychenko V. V.
Published: September 2019

У статті розглянуто тенденції посилення прояву соціального розшарування учнівської молоді на ранніх етапах здобуття освіти і виховання: починаючи від дитячих дошкільних закладів до вищих навчальних закладів. Досліджується механізм впливу соціальних інституцій на наступне соціальне розшарування. Запропоновано розглядати цю складну проблему починаючи з особистості вчителя, що впливає, у першу чергу, на якість освіти та наступне за ним соціальне розшарування. Досліджено один з головних, на думку автора, механізмів соціального розшарування, який пов’язаний з поділом учнів за рейтингами успішності та здібностей. Акцентовано увагу на важливість економічного та культурного багажу батьків учнів, які обирають навчальні заклади для своєї дитини. Вирішення проблеми соціального розшарування запропоновано розглядати через філософію освіти як методологію педагогічного проектування освітніх реформ, де центральне місце належить створенню діалогу різнопланових фахівців: педагогів, психологів, фахівців з сучасної філософії комунікацій, управлінців, економістів, залучення батьківських та громадських організацій, фондів, органів місцевого самоврядування до розуміння і підтримки реформованої освітньої політики.
Партійний лідер у системі політичних комунікацій: теорія і практика
Authors: Morar N. V.
Published: September 2019

Досліджується місце та роль політичної комунікації в іміджмейкерстві партійного лідера. Розкриті особливості партійної комунікації як важливого різновиду політичної комунікації. Проаналізовані види партійної комунікації й дано характеристику змінам у контексті загальної інформатизації суспільства. Результати дослідження свідчать про суттєву роль та значущість партійного лідера в системі політичних комунікацій. Одним із найважливіших напрямів політичної діяльності партійних лідерів є партійна комунікація. Вона є складовою більш широкого поняття - політичної комунікації. Політична комунікація натомість є специфічним видом політичних відносин і розглядається як невід’ємний елемент політичної сфери суспільства. Головним призначенням партійної комунікації є створення передумов для публічної політики та публічної влади через інформаційний вплив політичних акторів один на одного та навколишнє соціальне середовище. Особливість партійної комунікації полягає в тому, що вона передбачає різного роду повідомлення та інформацію, яка циркулює всередині партії між її структурними елементами та членами, або ж з ініціативи партії передається особі, громадянину, групі, іншій партії, політичному актору чи політичному інституту. Розуміння теоретичних засад партійної комунікації, їхнє творче застосу- вання у розвитку партійних кіл є запорукою успіху діяльності партійних лідерів і зростання авторитету серед мас.
Визначення поняття «соціальна темпоральність»
Authors: Cherkun Y. S.
Published: September 2019

У статті здійснено теоретичний аналіз інтерпретації понять «темпоральність», «соціальне» та «соціальна темпоральність». Виділяються такі атрибути темпоральності: темпоральність як внутрішній час; темпоральність як послідовність; темпоральність як часовість; темпоральність як інтервал часу, певний момент; темпоральність як плин подій. Проведено демаркацію зі схожими поняттями та визначені смислові аспекти поняття «соціальна темпоральність». Автор констатує, що існує багато визначень поняття «темпоральність», кожне з яких має право на існування, проте інтеграція існуючих сенсів дозволяє визначити соціальну темпоральність, як поняття, яке позначає швидкість плинності в часі подій, що виникають у процесі життєдіяльності людини в суспільстві. Підкреслюється, що в представленій інтерпретації поняття «соціальна темпоральність» інтегруються інтеріоризація та екстеріоризація, а також поєднуються дискретність та цілісність. Автор аналізує зв’язок поняття «соціальна темпоральність» з поняттями «соціальний час», «соціальний простір» та «хронотоп». Зв’язок цих понять представлений тим, що в соціальному хронотопі представлена траєкторія потоку подій, які виникають в соціальному просторі та рухаються в соціальному часі, а соціальна темпоральність визначає швидкість плинності цих подій. Таким чином,у статті був встановлений зв’язок між смисловими аспектами соціальної темпоральності та визначенням часово-просторової специфіки глобальних конфліктів.