Adelskultur og herregårdsjagt i tiden mellem Junigrundloven og Lensafløsningen
Authors: Laursen Jesper 
Published: February 2016

<p class="MsoNormal"><p class="MsoNormal"><span style="line-height: 15px;"><span style="mso-bidi-font-size: 14.0pt; line-height: 150%; mso-bidi-font-weight: bold;">Indledningsvis pr&aelig;senteres baggrunden for landadelens storhedstid i sidste halvdel af 1800-tallet i Danmark. Det </span>var denne del af adelen, der for alvor havde mulighed for at manifestere noget, der lignede adelig suver&aelig;nitet, hvilket i s&aelig;rdeleshed gjaldt majoratsbesidderne, som foruden herreg&aring;rde med alt, hvad dertil h&oslash;rte, havde &oslash;konomiske midler til deres r&aring;dighed, som ingen andre kunne pr&aelig;stere p&aring; den tid. Og det havde den et gr&aelig;nsel&oslash;st behov for at stille til skue, s&aring;vel i sin livsf&oslash;relse p&aring; herreg&aring;rdene som i enhver anden sammenh&aelig;ng. Jagterne kom til at spille en fremtr&aelig;dende rolle i disse statusmarkeringer, og en lensgreve gav direkte udtryk for, at han ans&aring; dem for at v&aelig;re en del af den luksus, som var n&oslash;dvendig for at give standen <em style="mso-bidi-font-style: normal;">&eacute;clat</em>. Dette udsagn synes at rumme n&oslash;glen til en n&aelig;rmere forst&aring;else af den h&oslash;jere landadels ekstravagante livsf&oslash;relse, og det leder tanken hen p&aring; teorier udviklet af social&oslash;konomen Thorstein Veblen i bogen <em style="mso-bidi-font-style: normal;">The Theory of the Leisure Class</em> og af socialantropologen og sociologen Roland Girtler i bogen <em style="mso-bidi-font-style: normal;">Die feinen Leute</em>. I artiklen diskuteres det, i hvilket omfang Veblens teorier om i&oslash;jnefaldende fritid og forbrug og Girtlers teorier om menneskets iboende str&aelig;ben efter fornemhed og de dynamiske aspekter forbundet hermed kan bidrage til en forst&aring;else af den betydning, som jagten fik for landadelen i den p&aring;g&aelig;ldende periode. Emnet har tidligere v&aelig;ret behandlet i forbindelse med en bredt anlagt afhandling om herreg&aring;rdsjagtens historie i Danmark. Her bliver det gjort til genstand for en sammenfattende diskussion ud fra den opfattelse, at landadelen ganske vist anvendte jagterne og andre statusmarkeringer som led i en generel manifestation af adelig suver&aelig;nitet og eksklusivitet, men at bestr&aelig;belserne nok is&aelig;r var drevet af indbyrdes kappestrid og konkurrence om at opn&aring; en h&oslash;jere grad af fornemhed, snarere end at det handlede om at distingvere sig i forhold til det fremvoksende industri- og handelsborgerskab.</span></p><p class="MsoNormal"><span style="line-height: 15px;">N&aring;r det lige netop var jagterne, som kom til at spille s&aring; fremtr&aelig;dende en rolle i landadelens statusmarkeringer, skyldes det, at den var et &aelig;ldgammelt fyrsteligt og adeligt v&aelig;rdighedssymbol, som var baseret p&aring; privilegeret godsbesiddelse. I Christian 8.s tid som prins og konge fik kongehusets jagter en ren&aelig;ssance, og de ansporede den statusbevidste landadel til at g&oslash;re sig g&aelig;ldende med noget, der lignede p&aring; sine egne besiddelser. I l&oslash;bet af 1850&rsquo;erne begyndte man for alvor at afholde store efter&aring;rsjagter, som strakte sig over flere dage og derfor var forbundet med herremiddage og anden selskabelighed. <span style="mso-bidi-font-weight: bold;">De f&oslash;lgende &aring;r blev scenen sat for en &aring;benlys herskabelig manifestation, som med r</span>eference til adelens deltagelse i kongehusets jagter i enev&aelig;ldens tid, faldt fint i tr&aring;d med den h&oslash;jere landadels behov for at stille sin s&aelig;rlige status til skue.</span></p> <p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">P&aring; grevskabet Frijsenborg iscenesatte man et herskabeligt liv med tilh&oslash;rende jagter i n&aelig;sten fyrstelig stil med henblik p&aring; at manifestere en udpr&aelig;get h&oslash;jadelig status over for ikke mindst de andre adelige samt gennem uds&oslash;gte fornemhedsmanifestationer at n&aelig;rme sig en fyrstelig position, som gjorde &eacute;n selvskreven til at modtage kongelige bes&oslash;g. Set i relation til Veblens begreber &ndash; i&oslash;jnefaldende fritid og forbrug &ndash; var forholdene p&aring; Frijsenborg lige efter bogen. Jagtud&oslash;velsen var i sig selv i&oslash;jnefaldende, og p&aring; Frijsenborg fik den fuld skrue ikke blot ved store landskabelige iscenes&aelig;ttelser med masser af fotografier og s&aring;gar malerier heraf, men ogs&aring; derved, at herskabet, n&aring;r de opholdt sig hjemme p&aring; g&aring;rden, kunne v&aelig;re ude p&aring; jagt 70 af &aring;rets dage. Jagtpersonalet, der talte op imod 20 mand, kan i lighed med tjenestefolkene i hovedbygningen med Veblens terminologi anskues som &rdquo;stedfortr&aelig;dende fritidsud&oslash;vere&rdquo;, idet de ikke befattede sig med produktivt arbejde i traditionel forstand, men fortrinsvis var besk&aelig;ftiget med arbejde i tilknytning til herskabets fritidsliv og s&aring;ledes udstiller det yderligere.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">Med hensyn til det i&oslash;jnefaldende forbrug var forholdene p&aring; Frijsenborg ikke til at tage fejl af. De ekstravagante jagter og de dermed forbundne pragtfulde selskaber med alt, hvad dertil h&oslash;rte af stilfuldhed, taler n&aelig;sten for sig selv. I forbindelse med s&aring;danne tiltag inddrages g&aelig;sterne if&oslash;lge Veblen som medakt&oslash;rer i forbruget, han tildeler dem i denne sammenh&aelig;ng rollen som &rdquo;stedfortr&aelig;dende forbrugere&rdquo;, og det giver anledning til indbyrdes konkurrence. Under middagsselskaberne indgik kvinderne i en veritabel kappestrid om at v&aelig;re kl&aelig;dt i den mest pragtfulde robe. De optr&aring;dte i den fornemste kl&aelig;dedragt, med de pr&aelig;gtigste smykker, stort tjenerskab og den mest forfinede levem&aring;de og stillede s&aring;ledes &aelig;gtemandens overflod &oslash;dselt til skue, hvilket ogs&aring; er en af Veblens pointer. Kvinderne fungerede s&aring;ledes som mandens forl&aelig;ngede arm, n&aring;r det handlede om at demonstrere fritid og forbrug.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">Ud over at v&aelig;re velegnede som led i bestr&aelig;belserne p&aring; at demonstrere i&oslash;jnefaldende fritid og forbrug havde jagterne ogs&aring; det fortrin, at de afspejlede eksistensen af et mere eller mindre kompliceret system af rang og grader, som if&oslash;lge Veblen kendetegner den udviklede fritidsklasse. For herskabsjagternes vedkommende kommer dette til udtryk derved, at de var gradueret, s&aring; de faldt i flere afdelinger, der var organiseret hierarkisk, tjente forskellige form&aring;l og dermed ogs&aring; blev iscenesat med forskellige m&aring;lgrupper for &oslash;je, men generelt set var det en eksklusiv foreteelse, der som regel var forbeholdt adelige standsf&aelig;ller, mens borgerlige godsejere yderst sj&aelig;ldent deltog i de fineste af jagterne.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">P&aring; Fyn forholdt det sig s&aring;ledes, at man i forbindelse med de fine herskabsjagter inviterede repr&aelig;sentanter fra andre fynske godser i et omfang, s&aring; n&aelig;sten alle adelige besiddelser indgik i et vidt forgrenet netv&aelig;rk, som bestod af j&aelig;gere, der kom regelm&aelig;ssigt hos hinanden.</p> <p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">Det var naturligvis betydningsfuldt at v&aelig;re inkluderet i et s&aring;dant netv&aelig;rk af godsbesiddere, som byttede jagt med hinanden. De t&aelig;tte relationer godserne imellem var i nogen grad familiebetingede, men de afspejler ogs&aring; jagtens betydning som standsm&aelig;ssig manifestation af adelig eksklusivitet og sammenhold.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">En gennemgang af udvalgte jagtentusiasters personlige jagtjournaler viser med al &oslash;nskelig tydelighed, at jagterne lagde beslag p&aring; en stor del af deres tid. De mest ih&aelig;rdige kunne p&aring; &aring;rsbasis v&aelig;re af sted hver tredje eller hver fjerde dag, og foruden jagterne p&aring; egne revirer gjaldt det i efter&aring;rss&aelig;sonen deltagelse i talrige klapjagter p&aring; andre herreg&aring;rde.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">Herskabsjagternes uovertrufne eksponeringsmuligheder bevirkede, at de blev tillagt stor betydning ogs&aring; blandt godsbesiddere, som normalt ikke selv gik p&aring; jagt. Selv i disse tilf&aelig;lde fik jagten ofte en fremtr&aelig;dende rolle i det herskabelige liv og blev anset for at v&aelig;re en absolut n&oslash;dvendighed i samspillet med standsf&aelig;ller og kongehus.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">Med spektakul&aelig;re landskabelige iscenes&aelig;ttelser af masseskyderi af fasaner bliver det meget tydeligt, at jagterne ikke alene er udtryk for, hvad Veblen karakteriserer som i&oslash;jnefaldende fritid og forbrug, men at de ogs&aring; er et klart vidnesbyrd om det element af &oslash;dselhed, der if&oslash;lge Veblen som regel vil v&aelig;re forbundet med demonstrativ fritids- og forbrugsudfoldelse.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;"><span style="mso-bidi-font-weight: bold;">Mange historieladede tiltag p&aring; jagtens omr&aring;de vidner sammenholdt med landadelens </span>&oslash;vrige tilb&oslash;jeligheder til at tage historien til indt&aelig;gt for sin g&oslash;ren og laden<span style="mso-bidi-font-weight: bold;"> &ndash; herunder opf&oslash;relse af hovedbygninger i historicistiske stilarter &ndash; om standens behov for at p&aring;kalde sig fordums tider, da konge og adel regerede i f&aelig;llesskab og dermed m&aring;ske ogs&aring; legitimere den symbiose, der var mellem godsejerregeringer og kongehus i sidste halvdel af 1800-tallet. Som Veblen p&aring;peger, er fritidsklassen nemlig bl.a. kendetegnet derved, at den er sk&aelig;rmet mod presset fra de stadige forandringer i det moderne samfund, og den er derfor i stand til at fastholde et livsm&oslash;nster &ndash; eller som her genoplive traditioner &ndash; som h&oslash;rer fortiden til. Samtidig skal man dog ikke v&aelig;re blind for, at landadelen med brug af de udpr&aelig;get kongelige jagtsymboler har ladet sig friste til at pryde sig med l&aring;nte fjer i sin idelige str&aelig;ben efter en h&oslash;jere grad af fornemhed.</span></p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">Inddrages adelens vinterophold i K&oslash;benhavn med henblik p&aring; at unders&oslash;ge de i&oslash;jnefaldende aktiviteters karakter og betydning under disse anderledes omst&aelig;ndigheder, synes de samme forhold som ved jagterne i store tr&aelig;k at g&oslash;re sig g&aelig;ldende blot med den forskel, at mulighederne for at synligg&oslash;re bestr&aelig;belserne var langt mere mangfoldige i hovedstaden, hvor ogs&aring; hele eliten var forsamlet. Som ved jagterne handlede det om en generel manifestation af adelig suver&aelig;nitet og eksklusivitet, men ogs&aring; om indbyrdes kappestrid og konkurrence om at opn&aring; en h&oslash;jere grad af fornemhed.</p><p class="MsoNormal" style="line-height: 150%;">I mods&aelig;tning til, hvad man m&aring;ske kunne forvente, er der ikke noget, der tyder p&aring;, at landadelen var specielt optaget af at distingvere sig i forhold til det fremvoksende industri- og handelsborgerskab, om end det ogs&aring; ved hoffet begyndte at tr&aelig;ngte sig p&aring;. I denne sammenh&aelig;ng var rangforordningen stadig et velegnet redskab til at fastholde den herskende orden.</p></p>