bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Figure 3 from Concurrent RB1 Loss and BRCA Deficiency Predicts Enhanced Immunologic Response and Long-term Survival in Tubo-ovarian High-grade Serous Carcinoma
Authors: Saner Flurina A.M. , Takahashi Kazuaki , Budden Timothy , Pandey Ahwan , Ariyaratne Dinuka , Zwimpfer Tibor A. , Meagher Nicola S. , Fereday Sian , Twomey Laura , Pishas Kathleen I. , Hoang Therese , Bolithon Adelyn , Traficante Nadia , Alsop Kathryn , Christie Elizabeth L. , Kang Eun-Young , Nelson Gregg S. , Ghatage Prafull , Lee Cheng-Han , Riggan Marjorie J. , Alsop Jennifer , Beckmann Matthias W. , Boros Jessica , Brand Alison H. , Brooks-Wilson Angela , Carney Michael E. , Coulson Penny , Courtney-Brooks Madeleine , Cushing-Haugen Kara L. , Cybulski Cezary , El-Bahrawy Mona A. , Elishaev Esther , Erber Ramona , Gayther Simon A. , Gentry-Maharaj Aleksandra , Gilks C. Blake , Harnett Paul R. , Harris Holly R. , Hartmann Arndt , Hein Alexander , Hendley Joy , Hernandez Brenda Y. , Jakubowska Anna , Jimenez-Linan Mercedes , Jones Michael E. , Kaufmann Scott H. , Kennedy Catherine J. , Kluz Tomasz , Koziak Jennifer M. , Kristjansdottir Björg , Le Nhu D. , Lener Marcin , Lester Jenny , Lubiński Jan , Mateoiu Constantina , Orsulic Sandra , Ruebner Matthias , Schoemaker Minouk J. , Shah Mitul , Sharma Raghwa , Sherman Mark E. , Shvetsov Yurii B. , Soong T. Rinda , Steed Helen , Sukumvanich Paniti , Talhouk Aline , Taylor Sarah E. , Vierkant Robert A. , Wang Chen , Widschwendter Martin , Wilkens Lynne R. , Winham Stacey J. , Anglesio Michael S. , Berchuck Andrew , Brenton James D. , Campbell Ian , Cook Linda S. , Doherty Jennifer A. , Fasching Peter A. , Fortner Renée T. , Goodman Marc T. , Gronwald Jacek , Huntsman David G. , Karlan Beth Y. , Kelemen Linda E. , Menon Usha , Modugno Francesmary , Pharoah Paul D.P. , Schildkraut Joellen M. , Sundfeldt Karin , Swerdlow Anthony J. , Goode Ellen L. , DeFazio Anna , Köbel Martin , Ramus Susan J. , Bowtell David D.L. , Garsed Dale W.
Published: August 2024

Genomic landscape of high-grade serous ovarian tumors with co-occurring BRCA and RB1 alterations. A, Pathogenic germline and somatic alterations in HR and DNA repair genes detected by whole-genome sequencing and DNA methylation analysis of 126 primary HGSC samples (27) are shown, as well as alterations in immune genes and CCNE1. Samples are grouped by HR and RB1 status. Bars at the top indicate the number of alterations in each listed gene per patient. Patients are annotated with survival group (LTS, long-term survivor, OS > 10 years; MTS, mid-term survivor, OS 2–10 years; STS, short-term survivor, OS < 2 years), tumor CHORD (41) scores, and the proportion of structural variant (SV) type (DEL, deletion; DUP, duplication; INV, inversion; ITX, intra-chromosomal translocation). B, Kaplan–Meier estimates of progression-free survival (left) and overall survival (right) of patients according to HR status (BRCA1-type HRD; BRCA2-type HRD; or HRP tumors) and RB1 status (altered vs. wild-type).
Figure S2 from Rintatolimod in Advanced Pancreatic Cancer Enhances Antitumor Immunity through Dendritic Cell–Mediated T-Cell Responses
Authors: van Eijck Casper W.F. , Haddaoui Hassana el , Kucukcelebi Songul , Vadgama Disha , Fellah Amine , Mustafa Dana A.M. , Aerts Joachim G.J.V. , van Eijck Casper H.J. , Willemsen Marcella
Published: August 2024

Supplementary Figure S2. Relative abundance of peripheral immune cells. (A-D) Boxplots illustrating the differences in immune cell scores between baseline and post-rintatolimod (A), between progressive disease and stable disease patients at baseline (B), between progressive disease and stable disease patients post-rintatolimod (C), and delta change between progressive disease and stable disease patients (D). The x-axis displays the different immune cell subsets, and the y-axis displays the immune cell score or delta immune cell score (upper right).
Supplementary Data 1 from Oral Estrogen Receptor PROTAC Vepdegestrant (ARV-471) Is Highly Efficacious as Monotherapy and in Combination with CDK4/6 or PI3K/mTOR Pathway Inhibitors in Preclinical ER+ Breast Cancer Models
Authors: Gough Sheryl M. , Flanagan John J. , Teh Jessica , Andreoli Monica , Rousseau Emma , Pannone Melissa , Bookbinder Mark , Willard Ryan , Davenport Kim , Bortolon Elizabeth , Cadelina Gregory , Gordon Debbie , Pizzano Jennifer , Macaluso Jennifer , Soto Leofal , Corradi John , Digianantonio Katherine , Drulyte Ieva , Morgan Alicia , Quinn Connor , Békés Miklós , Ferraro Caterina , Chen Xin , Wang Gan , Dong Hanqing , Wang Jing , Langley David R. , Houston John , Gedrich Richard , Taylor Ian C.
Published: August 2024

Extended Methods
Supplementary Figure S2 from Preclinical Development of CAR T Cells with Antigen-Inducible IL18 Enforcement to Treat GD2-Positive Solid Cancers
Authors: Fischer-Riepe Lena , Kailayangiri Sareetha , Zimmermann Katharina , Pfeifer Rita , Aigner Michael , Altvater Bianca , Kretschmann Sascha , Völkl Simon , Hartley Jordan , Dreger Celine , Petry Katja , Bosio Andreas , von Döllen Angelika , Hartmann Wolfgang , Lode Holger , Görlich Dennis , Mackensen Andreas , Jungblut Melanie , Schambach Axel , Abken Hinrich , Rossig Claudia
Published: August 2024

Bioluminescence images 14 days after injection of luciferasetransduced
CHLA-255 tumor cells
Supplementary Figure S1 from Preclinical Development of CAR T Cells with Antigen-Inducible IL18 Enforcement to Treat GD2-Positive Solid Cancers
Authors: Fischer-Riepe Lena , Kailayangiri Sareetha , Zimmermann Katharina , Pfeifer Rita , Aigner Michael , Altvater Bianca , Kretschmann Sascha , Völkl Simon , Hartley Jordan , Dreger Celine , Petry Katja , Bosio Andreas , von Döllen Angelika , Hartmann Wolfgang , Lode Holger , Görlich Dennis , Mackensen Andreas , Jungblut Melanie , Schambach Axel , Abken Hinrich , Rossig Claudia
Published: August 2024

GD2 expression in cell lines after genome editing
Supplementary Table S2 from Spatially Informed Gene Signatures for Response to Immunotherapy in Melanoma
Authors: Aung Thazin N. , Warrell Jonathan , Martinez-Morilla Sandra , Gavrielatou Niki , Vathiotis Ioannis , Yaghoobi Vesal , Kluger Harriet M. , Gerstein Mark , Rimm David L.
Published: August 2024

Supplementary Table S2. Table shows the names of the genes in each signature; blue and gray shading indicate negative and positive coefficients, respectively.
Supplementary Table S1 from Spatially Informed Gene Signatures for Response to Immunotherapy in Melanoma
Authors: Aung Thazin N. , Warrell Jonathan , Martinez-Morilla Sandra , Gavrielatou Niki , Vathiotis Ioannis , Yaghoobi Vesal , Kluger Harriet M. , Gerstein Mark , Rimm David L.
Published: August 2024

Supplementary Table S1. Table shows the names of the genes in S100B single split signature and S100B forward selection signature; blue and gray shading indicate negative and positive coefficients, respectively.
Supplementary Figure S4 from Spatially Informed Gene Signatures for Response to Immunotherapy in Melanoma
Authors: Aung Thazin N. , Warrell Jonathan , Martinez-Morilla Sandra , Gavrielatou Niki , Vathiotis Ioannis , Yaghoobi Vesal , Kluger Harriet M. , Gerstein Mark , Rimm David L.
Published: August 2024

Supplementary Figure S4. Cross-testing (each signature tested in all possible compartment).
Supplementary Table S1 from A PDE3A-SLFN12 Molecular Glue Exhibits Significant Antitumor Activity in TKI-Resistant Gastrointestinal Stromal Tumors
Authors: Takaki Emiri O. , Kiyono Kunihiko , Obuchi Yutaka , Yamauchi Takeshi , Watanabe Takashi , Matsumoto Hideki , Karimine Miho , Kuniyoshi Yuki , Nishikori Shingo , Yokoyama Fumiharu , Nishimori Hikaru , Nabeshima Hiroshi , Nakamura Kazuhide
Published: August 2024

Supplementary Table 1. List of antibodies used in this study
Supplementary Data S4 from Missense Mutations in Myc Box I Influence Nucleocytoplasmic Transport to Promote Leukemogenesis
Authors: Arthur Nancy B.J. , Christensen Keegan A. , Mannino Kathleen , Ruzinova Marianna B. , Kumar Ashutosh , Gruszczynska Agata , Day Ryan B. , Erdmann-Gilmore Petra , Mi Yiling , Sprung Robert , York Conner R. , Townsend Robert R. , Spencer David H. , Sykes Stephen M. , Ferraro Francesca
Published: August 2024

Gene Ontology analysis of Cluster 3 genes
Supplementary Data S1 from Missense Mutations in Myc Box I Influence Nucleocytoplasmic Transport to Promote Leukemogenesis
Authors: Arthur Nancy B.J. , Christensen Keegan A. , Mannino Kathleen , Ruzinova Marianna B. , Kumar Ashutosh , Gruszczynska Agata , Day Ryan B. , Erdmann-Gilmore Petra , Mi Yiling , Sprung Robert , York Conner R. , Townsend Robert R. , Spencer David H. , Sykes Stephen M. , Ferraro Francesca
Published: August 2024

AML-associated MYC mutations Cosmic
Data from Early Evaluation of Risk Stratification and Clinical Outcomes for Patients with Advanced Breast Cancer through Combined Monitoring of Baseline Circulating Tumor Cells and DNA
Authors: Zhang Qiang , Cai Zheng , Gerratana Lorenzo , Davis Andrew A. , D’Amico Paolo , Chawla Akhil , Jacob Saya , Zhang Youbin , Jiao Jianhua , Qin Weijun , Reduzzi Carolina , Flaum Lisa , Shah Ami , Gradishar William J.
Published: August 2024

AbstractPurpose:
Early evaluation of tumor heterogeneity related to metastasis and outcomes is a major challenge in the management of advanced breast cancer (BCa) in the clinic. In this study, we introduced the value of baseline circulating tumor cells (CTC) and ctDNA for early differentiation of clinical stages, tumor heterogeneity, and prognosis in clinic.
Experimental Design:
A total of 292 patients with BCa were enrolled in this study, including 254 Stage IV and 38 Stage III patients, and examined the baseline levels of CTCs, CTC-clusters, and plasma ctDNA before initiating therapies. Outcomes including progression-free survival (PFS) and overall survival were evaluated using proportional hazards regression analysis.
Results:
The baseline CTCs, including HER2+ CTCs, in Stage IV patients were approximately 9.5 times higher than those detected in Stage III patients. Baseline CTC counts with a cutoff of 5 were significantly associated with the prognosis. Within each stage, patients with <5 CTCs had significantly longer PFS. Stage III patients with no CTCs exhibited the longest survival compared with patients with ≥1 CTC. CTC-clusters were only found in Stage IV patients, among whom 15 Stage IV patients with ≥5 CTC-clusters had the worst PFS compared with the 239 Stage IV patients with <5 CTC-clusters. Similar outcomes were observed in 28 out of 254 Stage IV patients who had at least one CTC-cluster detected, as these patients had shorter PFS compared with CTC-cluster negative group. The major differences in ctDNA mutations between patients with Stage III and Stage IV BCa were in PIK3CA and ESR1, which were associated with specific organ metastasis and worse outcomes.
Conclusions:
Assessing the baseline levels of CTCs, CTC-clusters, and mutational ctDNA profile could reliably aid in differentiation of clinical stage and early prediction of metastasis and outcomes in advanced BCa.
Data from A Novel Approach to Quantify Heterogeneity of Intrahepatic Cholangiocarcinoma: The Hidden-Genome Classifier
Authors: Song Yi , Boerner Thomas , Drill Esther , Shin Paul , Kumar Sandeep , Sigel Carlie , Cercek Andrea , Kemeny Nancy , Abou-Alfa Ghassan , Iacobuzio-Donahue Christine , Cowzer Darren , Schultz Nikolaus , Walch Henry , Balachandran Vinod , Groot Koerkamp Bas , Kingham Peter , Soares Kevin , Wei Alice , D’Angelica Michael , Drebin Jeffrey , Chandwani Rohit , Harding James J. , Jarnagin William
Published: August 2024

AbstractPurpose:
Intrahepatic cholangiocarcinoma (IHC) is a heterogeneous tumor. The hidden-genome classifier, a supervised machine learning–based algorithm, was used to quantify tumor heterogeneity and improve classification.
Experimental Design:
A retrospective review of 1,370 patients with IHC, extrahepatic cholangiocarcinoma (EHC), gallbladder cancer (GBC), hepatocellular carcinoma (HCC), or biphenotypic tumors was conducted. A hidden-genome model classified 527 IHC based on genetic similarity to EHC/GBC or HCC. Genetic, histologic, and clinical data were correlated.
Results:
In this study, 410 IHC (78%) had >50% genetic homology with EHC/GBC; 122 (23%) had >90% homology (“biliary class”), characterized by alterations of KRAS, SMAD4, and CDKN2A loss; 117 IHC (22%) had >50% genetic homology with HCC; and 30 (5.7%) had >90% homology (“HCC class”), characterized by TERT alterations. Patients with biliary- versus non-biliary-class IHC had median overall survival (OS) of 1 year (95% CI, 0.77, 1.5) versus 1.8 years (95% CI, 1.6, 2.0) for unresectable disease and 2.4 years (95% CI, 2.1, NR) versus 5.1 years (95% CI, 4.8, 6.9) for resectable disease. Large-duct IHC (n = 28) was more common in the biliary class (n = 27); the HCC class was composed mostly of small-duct IHC (64%, P = 0.02). The hidden genomic classifier predicted OS independent of FGFR2 and IDH1 alterations. By contrast, the histology subtype did not predict OS.
Conclusions:
IHC genetics form a spectrum with worse OS for tumors genetically aligned with EHC/GBC. The classifier proved superior to histologic subtypes for predicting OS independent of FGFR2 and IDH1 alterations. These results may explain the differential treatment responses seen in IHC and may direct therapy by helping stratify patients in future clinical trials.
Data from Rintatolimod in Advanced Pancreatic Cancer Enhances Antitumor Immunity through Dendritic Cell–Mediated T-Cell Responses
Authors: van Eijck Casper W.F. , Haddaoui Hassana el , Kucukcelebi Songul , Vadgama Disha , Fellah Amine , Mustafa Dana A.M. , Aerts Joachim G.J.V. , van Eijck Casper H.J. , Willemsen Marcella
Published: August 2024

AbstractPurpose:
Amid the need for new approaches to improve survival in pancreatic ductal adenocarcinoma (PDAC), immune-based therapies have garnered interest. Rintatolimod, a Toll-like receptor 3 (TLR-3) agonist, is a potential candidate due to its dual impact on restraining PDAC cell functions and boosting the antitumor immune response. This study investigates the effect of TLR-3 activation through rintatolimod on the peripheral immune landscape of patients with advanced PDAC.
Experimental Design:
Paired blood samples of 30 patients with advanced PDAC, collected at baseline and after 12 rintatolimod intravenous infusions, underwent comprehensive transcriptomic NanoString and proteomic flow cytometry profiling. The impact of rintatolimod and immunologic factors on survival outcomes was assessed through univariate Cox proportional hazards models.
Results:
Rintatolimod treatment enhances peripheral immune activity at the transcriptomic and proteomic levels, particularly involving type 1 conventional dendritic cells (cDC1) and T cells. Post-rintatolimod, the increased peripheral abundance of BTLA+ XCR1+ cDC1s and CD4+SELL+ T cells correlated with improved clinical outcomes. Patients with stable disease exhibited pronouncedDCand T-cell activation gene overexpression. Notably, the expression of immune checkpoints PD-L1 and PD-L2 decreased post-rintatolimod across all patients. However, those with progressive disease showed increased expression of genes encoding IDO1 and PD-1.
Conclusions:
This study presents compelling evidence of the immune-stimulatory properties linked to TLR-3 activation through rintatolimod. Rintatolimod may break immunologic tolerance by enhancing antitumor immunity through DC-mediated Th-cell responses. Furthermore, our findings lay the groundwork for investigating the potential synergy between TLR-3 activation and immune checkpoint inhibitor therapy to improve therapeutic outcomes.

See related commentary by Martínez-Riaño et al., p. 3355
Data from Early On-Treatment Assessment of T Cells, Cytokines, and Tumor DNA with Adaptively Dosed Nivolumab + Ipilimumab: Final Results from the Phase 2 ADAPT-IT Study
Authors: Smithy James W. , Kalvin Hannah L. , Ehrich Fiona D. , Shah Ronak , Adamow Matthew , Raber Vladislav , Maher Collen A. , Kleman Jenna , McIntyre Deborah A.G. , Shoushtari Alexander N. , Betof Warner Allison , Callahan Margaret K. , Momtaz Parisa , Eton Omar , Nair Suresh , Wolchok Jedd D. , Chapman Paul B. , Berger Michael F. , Panageas Katherine S. , Postow Michael A.
Published: August 2024

AbstractPurpose:
The Adaptively Dosed ImmunoTherapy Trial (ADAPT-IT;NCT03122522) investigated adaptive ipilimumab discontinuation in melanoma based on early radiographic assessment. Initial findings indicated similar effectiveness compared with conventional nivolumab-ipilimumab (nivo-ipi). Exploratory biomarker analyses and final clinical results are now reported.
Patients and Methods:
Patients with unresectable melanoma received two doses of nivo-ipi. Radiographic assessment at Week 6 informed continuation of ipilimumab before nivolumab maintenance. The primary endpoint was overall response rate at Week 12. Plasma was assayed for circulating tumor DNA and 10 cytokines using a multiplex immunoassay. Flow cytometry of peripheral blood mononuclear cells was performed with an 11-color panel.
Results:
Among the treated patients, expansion of proliferating T-cell populations was observed in responders and nonresponders. Baseline IL6 levels were low in patients achieving an objective radiographic response (median 1.30 vs. 2.86 pg/mL; P = 0.025). High baseline IL6 levels were associated with short progression-free survival [PFS; HR = 1.24, 95% confidence interval (CI), 1.01–1.52; P = 0.041]. At Week 6, patients with response had lower average tumor variant allele fractions than nonresponders (median 0.000 vs. 0.019; P = 0.014). Greater increases in average variant allele fractions from baseline to Week 6 correlated with short PFS (HR = 1.11, 95% CI, 1.01–1.21; P = 0.023). Week 12 overall response rate was 47% (95% CI, 35%–59%) with a median follow-up of 34 months among survivors. Median PFS was 21 months (95% CI, 10–not reached); 76% of responses (95% CI, 64%–91%) persisted at 36 months.
Conclusions:
Adaptively dosed nivo-ipi responses are durable and resemble historical data for conventional nivo-ipi. Baseline IL6 and circulating tumor DNA changes during treatment warrant further study as biomarkers of nivo-ipi response.
Data from A PDE3A-SLFN12 Molecular Glue Exhibits Significant Antitumor Activity in TKI-Resistant Gastrointestinal Stromal Tumors
Authors: Takaki Emiri O. , Kiyono Kunihiko , Obuchi Yutaka , Yamauchi Takeshi , Watanabe Takashi , Matsumoto Hideki , Karimine Miho , Kuniyoshi Yuki , Nishikori Shingo , Yokoyama Fumiharu , Nishimori Hikaru , Nabeshima Hiroshi , Nakamura Kazuhide
Published: August 2024

AbstractPurpose:
Gastrointestinal stromal tumor (GIST), the most common mesenchymal tumor with KIT or PDGFRA driver mutations, is typically treated with tyrosine kinase inhibitors (TKI). However, resistance to TKIs due to secondary mutations is a common challenge in advanced GISTs. In addition, there are currently no effective therapies for several other molecular subtypes, such as succinate dehydrogenase–deficient GISTs. Therefore, novel therapeutic strategies are needed.
Experimental Design:
To address this need, we tested the efficacy of a novel non-TKI compound, OPB-171775, using patient-derived xenograft models of GISTs. In parallel, we sought to elucidate the mechanism of action of the compound.
Results:
Our study revealed that OPB-171775 exhibited significant efficacy against GISTs regardless of their KIT mutation status by inducing complex formation between phosphodiesterase 3A (PDE3A) and Schlafen family member 12 (SLFN12), which are highly expressed in GISTs, leading to SLFN12 RNase-mediated cell death. Furthermore, we identified the activation of general control non-derepressible 2 and its downstream response as an effector pathway of SLFN12 in mediating anticancer activity and revealed potential pharmacodynamic markers.
Conclusions:
These findings suggest that OPB-171775, with its significant efficacy, could potentially serve as a novel and effective treatment option for advanced GISTs, particularly those resistant to TKIs.
The Impact of Li-Fraumeni and Germline Retinoblastoma Mutations on Leiomyosarcoma Initiation, Outcomes, and Genetic Testing Recommendations
Authors: Dermawan Josephine K. , Abramson David H. , Chiang Sarah , Hensley Martee L. , Tap William D. , Movva Sujana , Maki Robert G. , Mandelker Diana , Antonescu Cristina R.
Published: August 2024

Purpose:

Leiomyosarcomas (LMS) are clinically and molecularly heterogeneous, occurring mostly in sporadic but also syndromic settings. The role of pathogenic germline variants (PGV) as LMS drivers and their impact on outcomes remains uncertain.

Experimental Design:

We performed a comprehensive clinicopathologic and molecular analysis using a tumor-normal DNA next-generation sequencing assay (Memorial Sloan Kettering–Integrated Mutational Profiling of Actionable Cancer Targets) of germline-associated LMS compared with sporadic LMS.

Results:

Among 285 LMS [120 soft-tissue LMS (STLMS) and 165 uterine LMS (ULMS)] with germline testing, 78 (27%, 43 STLMS and 35 ULMS) cases harbored PGV, with 35/78 (45%) of PGV carriers showing biallelic inactivation of the corresponding gene in the tumor (26 STLMS and nine ULMS). The most frequent germline predispositions were TP53 (Li-Fraumeni syndrome; 17 patients, 16 in STLMS) and RB1 (retinoblastoma; 13 patients, 11 in STLMS). Germline TP53 and somatic RB1 alterations often co-occurred in the tumor andvice versa. Other biallelically inactivated PGV were enriched in DNA damage repair–related genes: CHEK2, MSH2, MSH6, RAD51D, BRCA2, and FANCA. Monoallelic PGV were mostly in ULMS and associated with co-occurring TP53 and RB1 somatic alterations. Patients with STLMS with biallelic but not monoallelic PGV were significantly younger than patients with sporadic STLMS (median ages 38 vs. 52 vs. 58 years). No differences in disease-specific or progression-free survival were observed in germline-associated versus sporadic LMS regardless of biallelic status.

Conclusions:

Although patients with ULMS had a relatively low proportion of PGV, a high percentage of patients with STLMS with PGV had tumor biallelic status, indicating that PGV drive tumorigenesis in these individuals. These findings have significant implications for genetic testing recommendations.
Oxygen-Enhanced MRI Detects Incidence, Onset, and Heterogeneity of Radiation-Induced Hypoxia Modification in HPV-Associated Oropharyngeal Cancer
Authors: Dubec Michael J. , Price James , Berks Michael , Gaffney John , Little Ross A. , Porta Nuria , Sridharan Nivetha , Datta Anubhav , McHugh Damien J. , Hague Christina J. , Cheung Susan , Manoharan Prakash , van Herk Marcel , Choudhury Ananya , Matthews Julian C. , Parker Geoff J.M. , Buckley David L. , Harrington Kevin J. , McPartlin Andrew , O’Connor James P.B.
Published: August 2024

Purpose:

Hypoxia mediates treatment resistance in solid tumors. We evaluated if oxygen-enhanced MRI–derived hypoxic volume (HVMRI) is repeatable and can detect radiotherapy-induced hypoxia modification in human papillomavirus–associated oropharyngeal head and neck squamous cell cancer.

Experimental Design:

A total of 27 patients were recruited prospectively between March 2021 and January 2024. HVMRI was measured in primary and nodal tumors prior to standard-of-care (chemo)radiotherapy and then at weeks 2 and 4 (W2 and W4) into therapy. Two pretreatment scans assessed biomarker within-subject coefficient of variation and repeatability coefficient (RC). Cohort treatment response was measured using mixed-effects modeling. Responding lesions were identified by comparing HVMRI change with RC limits of agreement.

Results:

Oxygen-enhanced MRI identified hypoxia in all lesions. The HVMRI within-subject coefficient of variation was 24.6%, and RC limits of agreement were −45.7% to 84.1%. A cohort median pretreatment HVMRI of 11.3 cm3 reduced to 6.9 cm3 at W2 and 5.9 cm3 at W4 (both P < 0.001). HVMRI was reduced in 54.5% of individual lesions by W2 and in 88.2% by W4. All lesions with W2 hypoxia reduction showed persistent modification at W4. HVMRI reduced in some lesions that showed no overall volume change. Hypoxia modification was discordant between primary and nodal tumors in 50.0% of patients.

Conclusions:

Radiation-induced hypoxia modification can occur as early as W2, but onset varies between patients and was not necessarily associated with overall size change. Half of all patients had discordant changes in primary and nodal tumors. These findings have implications for patient selection and timing of dose de-escalation strategies in human papillomavirus–associated oropharyngeal carcinoma.

See related commentary by Mason, p. 5503
Table 2 from Impact of Neoadjuvant Immunotherapy on Recurrence-Free Survival in Patients with High-Risk Localized HCC
Authors: Nakazawa Mari , Fang Mike , Vong Tyrus , Zorzi Jane , Griffith Paige , Anders Robert A. , Oshima Kiyoko , Kim Amy K. , Laurin Jacqueline , Lafaro Kelly J. , Shubert Christopher R. , Burns William R. , He Jin , Burkhart Richard A. , Philosophe Benjamin , Meyer Jeffrey , Liddell Robert P. , Georgiades Christos , Hong Kelvin , Ho Won Jin , Baretti Marina , Strauss Alexandra T. , Yarchoan Mark
Published: August 2024

Detailed baseline characteristics in the ICI-treated cohort by whether tumor was resectable at baseline according to BCLC criteria
XXV Congress of the European Society for Stereotactic and Functional Neurosurgery
Authors: Barbarisi Viviane
Published: August 2024

ESSFN Scientific Committee & Officers responsible for Abstract Selection
Rick Schuurman, Amsterdam, The Netherlands - President
Loránd Eröss, Budapest, Hungary - Vice President
Jocelyne Bloch, Lausanne, Switzerland - Secretary
Patric Blomstedt, Umea, Sweden - Second Secretary
Jean Regis, Marseilles, France - Treasurer

Conflict of Interest Statement
The abstracts included in this supplement were reviewed and selected by the ESSFN Scientific Committee and Officers responsible for Abstract Selection. The committee has no conflicts of interest in connection with the congress and the selection of abstracts.
ФАКТОРИ РОЗВИТКУ ОРГАННОГО ДОНОРСТВА ТА ТРАНСПЛАНТАЦІЇ ОРГАНІВ
Authors: Ковтун Г. І. , Канюра О. А.
Published: August 2024

Мета: провести соціологічне дослідження серед пацієнтів, лікарів-невропатологів, лікарів-анестезіологів як потенційних учасників процесу трансплантації органів і визначити фактори розвитку органного донорства та трансплантації органів.
Матеріали і методи. У роботі проведено медико-соціологічне дослідження лікарів-невропатологів, лікарів-анестезіологів, пацієнтів. Анкетуванням охоплено репрезентативну вибіркову сукупність: 417 лікарів-невропатологів, 453 лікарі-анестезіологів комунальних закладів охорони здоров’я України та 411 пацієнтів Інституту серця МОЗ України.
Результати. Трансплантологія сьогодні стала однією з галузей, де передові медичні технології поєднуються з багаторічним науковим досвідом. Актуальність проблеми вдосконалення системи організації трансплантації органів зумовлена високою поширеністю захворювань, що призводять до даної категорії оперативних втручань.
В Україні на фоні системи донорства органів, що розвивається, недостатньо вивчені такі аспекти, як специфіка організації системи трансплантації органів, підготовка кадрів для проведення трансплантації, відсутність аналізу ставлення населення до проведення донорства органів. Втім, одним із пріоритетних напрямків у вирішенні даної проблеми є моніторинг думки пацієнтів, лікарів-анестезіологів і невропатологів у розрізі організації роботи системи донорства та трансплантації органів.
У статті за допомогою соціологічного дослідження пацієнтів, лікарів-невропатологів, лікарів-анестезіологів, потенційних учасників процесу трансплантації органів, здійснено спробу виокремлення факторів розвитку органної трансплантації, що направлені на збереження життя пацієнтів із термінальною стадією захворювань серця, легень, печінки та нирок.
Зʼясовано, що респонденти достатньою мірою не володіють інформацією з проблем розвитку донорства та трансплантації органів, не орієнтуються в сучасній нормативно-правовій базі, що гальмує і без того прогрес цього напрямку.
Висновок. Отримані дані підтвердили доцільність виокремлення факторів розвитку органної трансплантації, що направлені на збереження життя пацієнтів.
АКТУАЛЬНІСТЬ І КОНЦЕПТУАЛЬНІ ЗАСАДИ РЕФОРМУВАННЯ ВІЙСЬКОВО-ЛІКАРСЬКИХ ТА МЕДИКО-СОЦІАЛЬНИХ ЕКСПЕРТНИХ КОМІСІЙ І ЦИФРОВІЗАЦІЯ ЇХ ЕКСПЕРТНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Authors: Сердюк О. І. , Короп О. А. , Просоленко Н. В. , Оганезова Г. В. , Крупеня В. І.
Published: August 2024

Мета: розробка і впровадження алгоритму реформування військово-лікарських та медико-соціальних експертних комісій (ВЛК і МСЕК) і цифровізації їх експертної діяльності в умовах воєнного стану.
Матеріали і методи. Проаналізовано закони і підзаконні акти, накази Міністерства оборони та Міністерства охорони здоровʼя України і наукові дослідження щодо медичної експертизи військовослужбовців та її цифровізації. Використано структурно-функціональний і SWOT-аналіз, методи моделювання та прогнозування.
Результати. Реформування ВЛК і МСЕК спрямоване на зручне та швидке обслуговування військовослужбовців, у зв’язку з чим розроблено алгоритм їх сумісної роботи і визначено основних стейкхолдерів реформування ВЛК та МСЕК і цифровізації їх експертної діяльності в умовах дії воєнного стану.
Підвищення рівня організації роботи медичного персоналу ВЛК і МСЕК передбачає оновлення медичних знань, навчання організаційних аспектів, забезпечення соціальної інклюзії та етики, використання інформаційних технологій, формування комунікаційних навичок й участь у навчальних програмах, семінарах, конференціях та практичних тренінгах.
Перевагами та критеріями ефективності цифровізації діяльності ВЛК і МСЕК є швидке та ефективне прийняття клінічних і управлінських рішень, покращення обʼєктивності експертизи, дистанційна робота та телемедицина, швидкий доступ до медичної інформації, моніторинг стану військовослужбовців у реальному часі, оптимізація робочих процесів, ефективне ведення статистики й аналіз даних, максимальна безпека та захист інформації й автоматизоване призначення та контроль лікування хворих. Основними аспектами цифровізації роботи ВЛК і МСЕК є застосування електронних технологій, автоматизація діяльності ВЛК і МСЕК, використання хмарних та телемедичних технологій і штучного інтелекту (ШІ).
Висновки. Комплексний підхід до вирішення питань реформування ВЛК і МСЕК в умовах воєнного стану дозволяє забезпечити всебічне вивчення проблеми та розробку ефективних рішень для реформування ВЛК і МСЕК та цифровізації їх експертної діяльності.
ВИЗНАЧНІ ПОДІЇ В ПЕРІОД РОЗВИТКУ ІСТОРІЇ ПРОМОЦІЇ ЗДОРОВ’Я
Authors: Смірнова В. Л. , Шемаєв О. О. , Панчишин Н. Я.
Published: August 2024

Мета: висвітлити визначні події в період розвитку історії промоції здоров’я і їх вплив на сучасне уявлення про зміцнення та збереження здоров’я.
Матеріали і методи. Для досягнення мети дослідження використано метод аналізу й синтезу документів, історико-хронологічний метод та узагальнення.
Результати. Визначено ключові події в період розвитку історії промоції здоров’я. Запропоновано періодизацію й охарактеризовано період розвитку промоції здоров’я. На підставі аналізу результатів глобальних конференцій із промоції здоров’я та відповідних документів розглянуто еволюцію підходів Всесвітньої організації охорони здоров’я до формування концепції зміцнення та збереження здоров’я. Встановлено, що уявлення про зміцнення та збереження здоров’я змінювалися від «права та обов’язку кожного щодо зміцнення здоров’я» до сприйняття промоції здоров’я як основного компонента «суспільства добробуту».
Висновки. Період розвитку (2005–2023) пов’язується з актуальними напрямами глобальної співпраці, таким як: розвиток промоції здоров’я та усунення прогалин у її реалізації; здоров’я в усіх політиках; промоція здоров’я в контексті цілей сталого розвитку, здоров’я для всіх і всі для здоров’я; створення суспільства добробуту, досягнення благополуччя з використанням підходу, спрямованого на промоцію здоров’я. Детальну характеристику змін уявлення про визначення, стратегії та концепції промоції здоров’я представлено у відповідних публікаціях третього глосарія з промоції здоров’я (2021), який включає 12 основних термінів та 47 загальних визначень.
СУЧАСНИЙ ПОГЛЯД НА РЕФЛЮКСНУ ХВОРОБУ У ДІТЕЙ
Authors: Шульгай О. М. , Шульгай А.-М. А.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Гастроезофагеальна рефлюксна хвороба (ГЕРХ) є досить поширеною патологією у дітей, але її не так часто можна побачити серед педіатричних діагнозів. Це пов’язано з тим, що діагностика та лікування ГЕРХ залишаються проблемою через неспецифічну симптоматику від раннього дитинства до підліткового віку.
Мета – висвітлити питання щодо рефлюксної хвороби у дітей.
Матеріал і методи. Стратегія пошуку включала мета-аналіз, рандомізовані контрольовані дослідження, клінічні дослідження та огляди. Пошук був обмежений англійською літературою та педіатричною віковою групою.
Результати. Гастроезофагеальна рефлюксна хвороба виникає, коли шлунковий вміст закидається в стравохід або ротоглотку та викликає тривожні симптоми та/або ускладнення. Ретельно зібраний анамнез та фізикальний огляд зазвичай є достатніми для встановлення діагнозу, а при сумнівах у діагнозі можуть використовуватися додаткові дослідження. Тривожні симптоми, які виникають на фоні ГЕРХ, вимагають подальшого, більш ретельного обстеження дитини. Лікування педіатричної ГЕРХ починається з модифікації способу життя, постуральної терапії та немедикаментозного лікування, тоді як фармакологічні засоби можуть бути призначені для полегшення симптомів для пацієнтів, хвороба яких не реагує на корекцію способу життя. Саме інгібіторам протонної помпи слід надавати перевагу в лікуванні педіатричної ГЕРХ. При лікуванні більш тяжкої рефлюксної хвороби для пацієнтів слід розглянути можливість більш широкого використання фармакологічних препаратів та хірургічного втручання.
Висновки. Інгібіторам протонної помпи віддають перевагу перед антагоністами H2-рецепторів через їхню вищу ефективність. Якщо ГЕРХ вчасно не діагностувати та не лікувати, можуть виникнути ускладнення, що значно погіршують якість життя педіатричних пацієнтів і є причиною затримки розвитку дитини.
ОСОБЛИВОСТІ МОРФОМЕТРИЧНИХ ЗМІН ГЕМОМІКРОЦИРКУЛЯТОРНОГО РУСЛА ДВАНАДЦЯТИПАЛОЇ КИШКИ В УМОВАХ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ОБТУРАЦІЙНОГО ХОЛЕСТАЗУ ТА ПІСЛЯ ЙОГО КОРЕКЦІЇ З ЗАСТОСУВАННЯМ ХОЛЕДОХОДУОДЕНОСТОМІЇ ТА ЕНТЕРОСОРБЦІЇ
Authors: Грабчак С. О. , Беденюк А. Д. , Буряк А. Є. , Мальований В. В.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. При обтураційному холестазі спостерігається виникнення внутрішньопечінкового блоку, наростання тиску в портальній системі з прогресуючим розвитком портальної гіпертензії, яка, в свою чергу, впливає на мікроциркуляторне русло дванадцятипалої кишки. Характер змін у судинному руслі дванадцятипалої кишки при даній патології потребує детальнішого дослідження.
Мета – проаналізувати ефективність використання ентеросорбентів у поєднанні з холедоходуоденостомією та їхнього впливу на функціональні зміни в судинному руслі дванадцятипалої кишки при обтураційному холестазі.
Матеріал і методи. З першого дня декомпресії жовчовивідних шляхів відбувається наростання рівня ендогенної інтоксикації, що має суттєвий вплив на відновлення функціональних та структурних змін судинного русла дванадцятипалої кишки, тому з метою зниження рівня інтоксикації та покращення процесів відновлення нами було досліджено 23 експериментальні тварини (статевозрілі свині-самці в’єтнамської породи) з 28-денним обтураційним холестазом, яким за 7 діб до декомпресії жовчовивідних шляхів додавали до харчування ентеросорбент групи карболайн у розрахунку 0,7 г/кг маси тварини. На 3 добу після хірургічної декомпресії було досліджено судинне русло дванадцятипалої кишки у 3 піддослідних тварин, після 7 діб – у 3 тварин, після 14 діб – у 4 свиней, після 28 діб – у 4 тварин. У дослідженні ми використовували рентгенологічний метод, аналіз архітектоніки судинного русла дванадцятипалої кишки проводили за уніфікованою методикою, яка була запропонована К. А. Шошенко для дослідження стереометричної організації судинних русел. На рентгеновазограмах визначали тип галуження, вимірювали діаметри, довжину «судинного трійника», основних і дочірніх гілок, кути відходження останніх від основних стовбурів. Отриманий цифровий матеріал був оброблений методом варіаційної статистики з використанням критерію Стьюдента і в інших викладках – за допомогою U-критерію Манна – Уїтні. Різницю між середніми величинами вважали достовірною при вірогідності альтернативної гіпотези не менше як 95 %.
Висновки. Проведені дослідження та отримані результати свідчать, що корекція обтураційного холестазу декомпресією жовчовивідних шляхів у поєднанні з ентеросорбцією позитивно впливає на морфогенез дванадцятипалої кишки. Виражено покращувався при цьому стан гемомікроциркуляторного русла. Так, діаметр артеріол у слизовій оболонці верхньої частини дванадцятипалої кишки дорівнював (31,2±0,93) мкм, передкапілярних артеріол – (15,10±0,45) мкм, гемокапілярів – (9,80±0,21) мкм, посткапілярів – (18,20±0,48) мкм, венул – (42,60±2,10) мкм.
ХАРАКТЕРИСТИКА СПІВВІДНОШЕННЯ ЖОВЧНИХ КИСЛОТ У ЖОВЧІ ЩУРІВ ПРИ ГЛУТАМАТ-ІНДУКОВАНОМУ ОЖИРІННІ ЗА УМОВ КОРЕКЦІЇ НАНОКРИСТАЛІЧНИМ ДІОКСИДОМ ЦЕРІЮ
Authors: Кондро М. М. , Вервега Б. М. , Берегова Т. В. , Співак М. Я.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Проблема ожиріння стає все актуальнішою, що пояснюється збільшенням частоти цього захворювання у зв’язку із надлишковим та незбалансованим харчуванням та зменшенням фізичної активності.
Мета дослідження – вивчити вплив нанокристалічного діоксиду церію на спектр жовчних кислот у жовчі щурів із змодельованим глутамат-індукованим ожирінням.
Матеріал і методи. За допомогою методу тонкошарової хроматографії вивчали спектр жовчних кислот у жовчі щурів із глутамат-індукованим ожирінням та за умови корекції даної патології нанокристалічним діоксидом церію. Розраховували і аналізували зміни коефіцієнтів кон’югації та гідроксилювання жовчних кислот у півгодинних пробах жовчі, одержаних упродовж тригодинного експерименту.
Результати. У щурів із глутамат-індукованим ожирінням виявлено зменшення холерезу, зростання концентрації холевої кислоти, вірогідне зниження концентрації таурохолевої і глікохолевої кислот у всіх пробах жовчі. Введення щурам нанокристалічного діоксиду церію приводить до посилення холерезу, зниження концентрації холевої кислоти та вірогідного зростання вмісту глікохолевої кислоти. Нанокристалічний діоксид церію знижує концентрацію вільних жовчних кислот у жовчі, що призводить до збільшення коефіцієнта кон’югації щодо значень у групі тварин із глутамат-індукованим ожирінням. Коефіцієнт гідроксилювання збільшується внаслідок зменшення концентрації дигідроксихоланових кислот у жовчі.
Висновок. У щурів із глутамат-індукованим ожирінням виявлено зменшення холерезу та дисбаланс між жовчними кислотами: підвищення концентрації холевої кислоти (р<0,05), зниження таурохолевої (р<0,05) та глікохолевої кислоти (р<0,05), зниження концентрації сумарних таурохенодезоксихолевої та тауродезоксихолевої кислот (р<0,05). Під впливом нанокристалічного діоксиду церію у щурів із глутамат-індукованим ожирінням посилюється холерез, знижується концентрація холевої кислоти, зростає вміст глікохолевої кислоти (р<0,05), збільшуються коефіцієнт кон’югації та коефіцієнт гідроксилювання.
ЗАГЛОТКОВІ КІСТИ
Authors: Андрейчин Ю. М. , Хоружий І. В. , Морозовський Ю. Б.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Кісти заглоткового простору є вкрай рідкісним явищем, проте ґрунтовний збір анамнезу з подальшим детальним ендоскопічним оглядом всієї глотки та КТ є достатніми для діагностики. Коблаторне видалення кісти заглоткового простору є високоефективним і безпечним методом лікування.
Мета – на основі даних клінічних обстежень хворого із заглотковою кістою оцінити ефективність хірургічного лікування методом коблаторного видалення.
Матеріал і методи. Наводимо власне клінічне спостереження. Чоловік В., віком 41 рік, із скаргами на біль у горлі, дискомфорт при ковтанні та відчуття клубка в горлі.
Результати. Після операції пацієнт повністю позбувся симптомів, що його турбували. При огляді на третій день після операційного втручання пацієнт почувався добре. Зберігався лише незначний дискомфорт у горлі. При наступному огляді через три місяці скарг не було.
Висновки. Ґрунтовний збір анамнезу з подальшим детальним ендоскопічним оглядом всієї глотки та КТ є достатніми для діагностики заглоткових кіст. Застосування ендоскопічного трансорального доступу з використанням ендоскопа та коблатора під час операції гарантує чіткий візуальний контроль, відсутність кровотечі та високі результати відновлення.
ПЕРЕБІГ ВРОДЖЕНОЇ КЛИШОНОГОСТІ У СПОРТСМЕНА З ПАУЕРЛІФТИНГУ
Authors: Процайло М. Д. , Крицький І. О. , Дживак В. Г. , Прокопа В. І. , Цісар О. М. , Горішний І. М.
Published: August 2024

РЕЗЮМЕ. Вроджена клишоногість – поширена вада розвитку стопи в усьому світі, яка на початкових етапах комплексного лікування забезпечує високий відсоток позитивних результатів.
Мета – загострити увагу практичних лікарів первинної ланки терапевтичного та хірургічного профілів на своєчасній діагностиці та адекватному лікуванні цієї тяжкої недуги.
Матеріал і методи. Ретроспективний аналіз результатів сучасних науковців за останні десять років на ґрунті великого практичного матеріалу докорінно змінили тактику лікування цього небезпечного захворювання. Класичні методи лікування клишоногості на сучасному етапі в ортопедії дитячого віку практично не використовують, замінивши їх менш травматичним і ефективнішим методом Понсеті.
Результати. Наведено приклад класичного способу лікування клишоногості з добрим результатом унаслідок ретельного оперативного та консервативного лікування протягом тривалого часу. Термін нашого диспансерного спостереження – 23 роки. Оперована ліва нога має невелику атрофію мускулатури стегна та гомілки в межах 2 см. Залишилося незначне приведення переднього відділу стопи з її поздовжнім вкороченням до 3 см. Спортсмен має вищу медичну освіту за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія». Завдяки ретельній адекватній реабілітації досяг високих показників у спорті – чемпіон Європи (2020 р.) та світу (2023 р.) з пауерліфтингу.
Висновки. 1. Класичний метод лікування вродженої клишоногості дає позитивний результат при ретельній довготривалій дороговартнісній реабілітації після оперативного лікування. 2. Наполегливість, стійкий характер, медична освіта молодого спортсмена сприяли повній реабілітації тяжкої вродженої клишоногості. 3. На сучасному етапі розвитку ортопедії доцільно застосовувати «золотий стандарт» лікування цієї недуги – метод Понсеті. 4. Позитивний успіх лікування можливий тільки при тісній співпраці лікаря, батьків і самої дитини.
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ЕМОЦІЙНОГО ІНТЕЛЕКТУ СЕРЕД СТУДЕНТІВ-МЕДСЕСТЕР
Authors: Дужич Н. В. , Марущак М. І. , Сачук Н. В. , Коробко Л. Р. , Мялюк О. П.
Published: August 2024

Вступ. Емоційний інтелект (ЕІ) – це здатність людини інтерпретувати та розрізняти власні почуття і ідеї та інших. Він складається з навичок, які вивчають та які розвиваються протягом життя для боротьби зі стресовими чинниками. Метою клінічної освіти в сестринській справі є розвиток професійних навичок і знань, необхідних для навчання впродовж життя, та критичного мислення. Професії медсестри властиве значне емоційне навантаження, включаючи управління в охороні здоров’я.
Мета роботи – проаналізувати чинники формування емоційного інтелекту в студентів-медсестер.
Основна частина. Дослідження проводили шляхом опрацювання наукових робіт на відповідну тематику. Медсестри з високим рівнем EI є більш емпатичними, співчутливими, турботливими та стійкими. Емоційний інтелект може бути важливим фактором успіху і професійної реалізації студентів-медсестер. Його рівень має тенденцію бути вищим у жінок, однак результати різних досліджень різняться залежно від віку, року навчання і статі. Емоційний інтелект також пов’язаний з академічним успіхом. Студенти, які ліпше від інших керують своїми емоціями, мають кращі академічні результати. Виявлено зв’язок між ЕІ та фізичним і психічним здоров’ям студентів-медсестер. Чим більш емоційно компетентні студенти, тим більше вони задоволені своїм життям і щасливі. Вони також мають нижчий рівень стресу, тривоги і депресії та менш схильні до вигорання. Крім того, в цих студентів краще здоров’я та самопочуття. Різні дослідження показують, що деякі риси особистості корелюють з рівнем EI. Наприклад, риса невротизму є змінною, яка може пояснити високий рівень стресу в студентів. Емоційний інтелект можна розвивати за допомогою цілеспрямованих освітніх заходів і програм.
Висновки. Емоційно розумні студенти медсестринства ефективніше справляються зі стресом та емоціями, мають краще здоров’я і ліпші стосунки з одногрупниками, викладачами.
ПОШУК АСОЦІАЦІЙ МІЖ МОТИВАЦІЙНИМИ ЧИННИКАМИ ТА РІВНЕМ СПРИЙМАНОГО СТРЕСУ В МЕДСЕСТЕР ТЕРАПЕВТИЧНИХ ТА ХІРУРГІЧНИХ ВІДДІЛЕНЬ
Authors: Синенко М. Ю. , Губенко І. Я.
Published: August 2024

Вступ. Стрес є новою проблемою в теперішньому житті медсестер. Стрес у медсестер на робочому місці викликає багато факторів. У надзвичайних ситуаціях медсестри, як правило, стикаються з вищими рівнями негативних наслідків для психічного здоров’я порівняно з лікарями. Тому важливим залишається дослідження позитивних та негативних чинників, що асоціюються з професійним стресом.
Мета роботи – встановити основні мотиваційні чинники роботи в медсестер терапевтичних та хірургічних відділень з різним рівнем сприйманого стресу.
Основна частина. У дослідженні взяли участь 45 медсестер, які проходили навчання на постійно діючих курсах підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних спеціалістів. Для визначення вираження стресу використано опитувальник «Шкала сприйманого стресу». З метою визначення мотиваційних чинників роботи медсестер терапевтичних та хірургічних відділень застосовано валідизований опитувальник «Дослідження мотивацій медичного персоналу». В медичних працівників терапевтичних та хірургічних відділень з помірним рівнем сприйманого стресу основними мотиваційними чинниками роботи була «робота, щоб допомогти іншим», «цікава робота», «тісна співпраця з людьми», «складна робота», «захоплююча робота», «відповідальність у роботі». При цьому рівень сприйманого стресу в медсестер терапевтичних відділень, в яких переважали середній і високий рівні стресу, вірогідно вищий стосовно медсестер хірургічних відділень, в яких переважали середній та низький рівні стресу, за мотиваційними стимулами «робота, щоб допомогти іншим», «безпечна робота», «соціальні виплати», «здатність зробити значний внесок у суспільство», «можливості подорожувати», «захоплююча робота», «можливості поєднувати сім’ю та роботу», «гнучкий графік роботи», «можливості просування по службі», «відповідальність у роботі», «приємні умови праці», «стартова зарплата» і «попит на професію» (p<0,05).
Висновки. Отримані дані свідчать про середній і високий рівні стресу в медсестер терапевтичних відділень, а також середній та низький рівні стресу в медсестер хірургічних відділень, які асоціюються з певними мотиваційними чинниками роботи.