bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Latinski participi u vidsko-vremenskom pogledu
Authors: Kravar Miroslav
Published: September 2018

Inventar od nekoliko indoevropskih glagolsko-pridjevskih tvorba, koje su se drugdje, npr. u arijskom, grčkom i slavenskom, šire kategorizirale prema rodu i vidu, a kadšto i vremenu, u participe, sačuvao se u italskom, poimence u latinskom, u prilično ograničenu opsegu: sveden, to jest, na dvije stare jedinice, faciens i factus, i dopunjen dvjema novima, facturus i faciendus. Kao takav integrirao se više ili manje u latinski novi glagolski sustav, odakle, potreba da se i vidsko-vremenska semantika njegovih oblika istražuje u tome novom okviru. Jedna funkcionalna analiza, oslanjajući se na dosta raznolik izbor primjera, dovodi nas do sljedećih zaključaka: Oblik faciens kao particip prezenta aktiva nosi u sebi obilježje "paratatičkoga" vida pa je samim time sposoban pokrivati i relativno-vremenski odnos istovremenosti, dok je factus kao particip perfekta pasiva "sinteličkoga" vida, bilo u perfektnom ili aorisnom smislu, pokrivajući također i relativno-vremenski odnos prijevremenosti. Tako se dva oblika, ne uzimljući u obzir rod, kojim se većinom razlikuju, mogu u uspoređenju sa slavenskim suprotstaviti kako slijedi: faciens .factus = čineći: učinjen. Što se tiče dvaju participa futura, aktiva facturus i pasiva faciendus, ovoga bolje poznata kao gerundiva, oni su kao oblici načinskih boja uglavnom vidski neutralni stojeći u pogledu vremena između načinske bezvremenosti i futura. To se može predočiti, polazeći od participa prezenta, u odnosu: faciens: facturus/faciendus, gdje se dva participa futura ako ne suprotstavljaju, a ono bar među sobom zbližuju. Ta je šarolika vidsko-vremenska slika latinskoga participa očigledan rezultat raznorodna porijekla njegovih oblika.
Granice "opozicijske" i dometi "pozicijske lingvistike"
Authors: Ćosić Vjekoslav
Published: September 2018

Pod "opozicijskom lingvistikom" podrazumijeva se lingvistika strukturalističkog tipa, točnije binaristička formulacija razrađena prvotno od R. Jacobsona za potrebe fonologije. Ta lingvistika u središte svoje metode stavlja razlikovno obilježje po kojem se identificiraju jezične jedinice, slijedom de Saussureove tvrdnje da u jeziku "postoje samo razlike". U prilogu se istražuju granice strukturalističke metode na važnijim jezičnim razinama. Navode se primjeri neutralizacije, sinkretizma i homonimije, koji uprkos svojoj paradoksalnoj prirodi bitno ne remete funkcioniranje sistema jezika. Analizom opozicija dolazi se do spoznaje da one funkcioniraju samo u okviru zadanog sistema ili podsistema i da nužno vode do stanovitih pozicija koje se nalaze na granici jezičnog i izvanjezičnog (lingvističkog i gnozeološkog). Te su pozicije ključ za razumijevanje sistema i njegove (binarne) strukture na planu izraza. Tamo gdje opozicijska lingvistika prestaje biti operativna započinje pozicijska lingvistika. Ona se oslanja ne na plan izraza več na plan sadržaja služeći se dinamičnim modelom prikazivanja pozicija pomoću vektora, pri čemu opozicije binarnog modela upisuju svoje pozicije slijedom koji ide od općenitog prema pojedinačnom. Teorijske postavke ilustriraju se na primjeru gramatičke kategorije lica i rečeničnog modaliteta. Dva navedena modela lingvističke analize ne suprotstavljaju se već dopunjuju i predstavljaju grosso modo ono što se obično naziva deskriptivnim (opozicijska) i eksplikativnim (pozicijska) lingvističkim modelom.
Konsonantizam goranskih i ostalih kajkavaca
Authors: Lisac Josip
Published: September 2018

U radu se obrađuje sudbina praslavenskih suglasnika u dva goranska kajkavska govora. Također se prikazuju osnovne značajke goranskoga kajkavskog konsonantizmu, i to u usporedbi s ostalim kajkavcima, pa i s čakavcima i s govornicima slovenskog jezika. Izdvajaju se goranske osobine koje Gorane povezuju s ostalim kajkavcima odnosno s čakavcima.
Etimologija riječi kletva i psovka
Authors: Sambunjak Slavomir
Published: September 2018

Polazeći od nesigurne etimologije riječi kletva i psovka, autor otkriva da je većina naziva iz naslova Govorni čini verbalne agresije (kojemu su proklinjanje i psovanje sadržajnom osnovicom) zajednička i lingvistici i magiji. Dapače, osnovna je terminologija magije podudarna s lingvističkom, jer su obje utemeljene na riječi: magija na moći riječi, a lingvistika na njezinoj biti. Paralelizam između magije i lingvistike vrijedi na području pisane riječi koliko i na području govorne. Stoga i ne čudi da neke glotogonijske teorije polaze od magije kao ishodišta jezika i pisma (slično je već dokazano i za poeziju). Nije čudno ni to da je i danas živa prastara ideja o analogiji između riječi i stvari, bitno simpatijska, dakle magijska.
Sintaktička uobičajenost ili sintaktička rijetkost u suvremenom makedonskom jeziku: udvajanje prijedloga
Authors: Hajdić Avgustina
Published: September 2018

U članku se, kroz odabrane primjere iz pripovjedaka stanovita broja suvremenih makedonskih pisaca (B. Varošlija, B. Ivanov, B. Pavlovski, M. Nedelkoski, Ž. Čingo i dr.) kao i iz makedonskog prijevoda Novoga zavjeta, čini pokušaj, nakon što se razmotre prosti, složeni te udvojeni prijedlozi, da se odgovori na pitanje postavljeno u njegovu naslovu: je li uobičajeno ili, naprotiv, rijetko, u suvremenom makedonskom jeziku da se upotrebljavaju udvojeni prijedlozi? Posebna je pozornost posvećena razlici između složenih i udvojenih prijedloga koji se često smatraju jednom te istom pojavom što nije ni u kom slučaju točno. Kao zaključak iznosi se tvrdnja da se ova sintaktička pojava (koja jest prisutna u suvremenom makedonskom jeziku, ali ne toliko često da bi se smatrala uobičajenom, a ipak ne toliko rijetko da bi se smatrala rijetkom, iznimnom) treba upotrebljavati uvijek kada za to postoji mogućnost, jer u tom slučaju izraz postaje precizan, dorečen, makedonski zvučan.
Nefuturska upotreba perfektivnog prezenta u ruskom jeziku
Authors: Vojvodić Dojčil
Published: September 2018

U radu se razmatraju razna nefuturska značenja perfektivnoga prezenta. Riječ je o neaktualnoj upotrebi ovog glagolskog oblika, u kojoj se futuralnost, kao osnovno (vremensko) značenje, ili uopće ne ispoljava ili postaje sekundarna i nebitna za iskaz. Članak predstavlja pokušaj da se, na konkretnom materijalu, otkriju i objasne tzv. "skrivena značenja", koja su izražena posebnim aspektualno-temporalnim (modalnim) sredstvima i odnosima.
Zabilješke uz starofrancuski leksik
Authors: Gerersdorfer Vera
Published: September 2018

Članak sadrži tri zabilješke, koje je autor pravio prilikom sređivanja leksičkog gradiva za Starofrancusko-hrvatski rječnik. One se odnose na; 1. proučavanje starofrancuskog leksika; 2. starofrancuske rječnike; 3. bibliografiju leksikoloških proučavanja starofrancuskog jezika. Temu prve zabilješke čini osvrt na dosadašnje rezultate, ali i manjkavosti dvaju pristupa proučavanju leksikološke problematike starofrancuskog jezika: tradicionalnog "klasičnog" i individualnog znanstvenog pristupa. Druga zabilješka sadrži kritičku analizu kvaliteta starofrancuskih rječnika s obzirom na njihovu primjenljivost u praktičkim leksikološkim i leksikografskim istraživanjima. Treća zabilješka bavi se pitanjem nužnosti i potrebe bibliografije starofrancuskih leksikoloških proučavanja i njihovih rezultata. Karakteristični primjeri potkrepljuju nova stanovišta, tumačenja i zaključke. Konačno, rad ima za cilj proširili uski okvir domaće znanstveno-stručne literature o problematici srednjovjekovnog francuskog jezika, koja ne silazi s repertoara svjetskih romanističkih istraživanja.
Kontrastiranje frazeologizama
Authors: Mikić Pavao
Published: September 2018

Frazeologizmi su važno jezično sredstvo, te prema tome bi i učenik stranog jezika morao raspolagati jednim određenim fondom istih, i to kako radi proširivanja i nijansiranja govorne kompetencije, tako i radi poboljšanja prevodilačke sposobnosti. Frazeologizmi nisu dovoljno zastupljeni u nastavi i u udžbenicima. Budući da rezultati kontrastivne lingvistike potpomažu boljem i efikasnijem učenju stranog jezika, onda i ovaj članak ima isti cilj, naime, stvoriti okvir kontrastivnim radovima čiji bi rezultati potpomogli boljem i učinkovitijem učvršćivanju frazeologizama u proces učenja njemačkog jezika.
Upotreba poslovica u osječkom dnevnom listu "Glas Slavonije"
Authors: Matulina Željka
Published: September 2018

U ovome radu prikazuju se rezultati istraživanja poslovica u hrvatskim dnevnim novinama "Glas Slavonije", tj. ustanovljuje se koje se poslovice pojavljuju na stranicama tih novina, u kakvom se kontekstu upotrebljavaju i s kojom učestalošću, te kakvim formalnim preinakama podliježu.
Pitanje periodizacije starije hrvatske književnosti (hrvatska književnost romaničkog razdoblja)
Authors: Kolumbić Nikica
Published: September 2018

Periodizacija je neizbježiva u svakom pristupu povijesno-razvojnom pregledu pojedine nacionalne književnosti. Pri tome se, međutim u književnoj znanosti primjenjuju raznorodni kriteriji. K tome je višestolječna epoha hrvatske srednjovjekovne književnosti tek u novije vrijeme priznata kao osebujna stilska formacija sa sada već uvriježenim nazivom srednjovjekovna, za razliku od ranije upotrebljavanih termina glagoljska, crkvena itd. Ali podjela na razdoblja unutar te velike vremenske epohe i dalje počiva više na filološkom i kultunopovijesnom aspektu nego na književnoestetskom. U tom smislu Autor nastoji ispitati one stilske i misaone elemente najstarijih hrvatskih pjesničkih tekstova u kojima je izražen duh najprije romaničkog (do sredine 13. st.), a zatim gotičkog razdoblja (do kraja 15. si.), kako bi se i u hrvatsku književnopovijesnu periodizaciju unio dosljednije primijenjen umjetničko-estetski kriterij.
Hrvatski latinisti o djelu Ivana Gundulića
Authors: Glavičić Branimir
Published: September 2018

Hrvatska je književnost XV-XIX-og stoljeća znatnim dijelom dvojezična, hrvatsko-latinska, s tim da je latinski udio u nekim periodima bio čak istaknutiji. Između hrvatskoga i latinskog jezika nije dolazilo do većeg suparništva i netrpeljivosti: hrvatski se upotrebljavao za domaće prilike, a latinski, u književnosti, u prvom redu zato da bi se preko njega kao svjetskog jezika strana javnost informirala o našim problemima i duhovnim dostignućima. Latinisti su, i oni koji su pisali isključivo latinski, s velikim simpatijama i ponosom gledali na književno stvaralaštvo svojih sunarodnjaka na narodnom jeziku. To je najbolje došlo do izražaja u jednodušnim pohvalama djelu Ivana Gundulića što ih čitamo u latinskim bio-bibliografskim priručnicima XVIII-og stoljeća iz pera Ignjata Đurđevića, Sebastijana Slade i Serafina Crijevića.
Ana Vidović i Vincenzo Solitro u venecijanskom časopisu "Il Vaglio" (Preporod i talijansko-hrvatska simbioza)
Authors: Nižić Živko
Published: September 2018

U ovom se članku govori o prikazu Pjesama Ane Vidović u venecijanskom tjedniku Il Vaglio, a rezultat je interesa Dalmatinaca (Talijana i Hrvata) koji su djelovali u Italiji, za propagiranje stvaralaštva na hrvatskom jeziku. Ana Vidović kao pjesnik preporodne književnosti iz Dalmacije, pišući i na talijanskom, dakle svjetskom jeziku, pridonijela je upoznavanju naše kulture i povijesti u Europi. Vincenzo Solitro u svom članku ne pokazuje spoznaju da se radi o predstavniku preporodne književnosti. Ističe morlakizam u poeziji Ane Vidović, što je romantički interes, ali su mu podloga raniji članci iluminističkog pristupa, a jezik kojim autorica piše doživljava također u panslavističkoj romantičnoj maniri. Komparacije s Kažotićem i Pellegrinijem govore o Solitrovu poznavanju književnosti u Dalmaciji i o rezultatima hrvatsko-talijanske simbioze. Kontekst u kojem se pojavio članak govori o značajnoj nazočnosti "veza" Dalmacija-Venecija u jednom od modernih talijanskih časopisa.
Germanistika kao prevratnička znanost: tajna društva na njemačkim sveučilištima u izvješćima ck. višeg redarstva (1819-1830)
Authors: Pederin Ivan
Published: September 2018

Poslije 1808. u Njemačkoj su se osnivala militantna nacionalistička društva čija je ideologija bila nadahnuta romantičarskom književnošću i germanistikom kao mladom nacionalnom znanošću oslonjenom na protestantizam. Najvažnije od tih društava - burschenschaftliche Vereine bilo je studentsko. Nepovjerenje vlasti prema tim društvima raslo je i doseglo je vrhunac 1819. kad je student protestantskog bogoslovlja u Erlangenu Karl Ludwig Sand ubio kazališnog pisca Augusta Kotzebuca kojeg je sud nekog društva bio osudio na smrt. Društva su zabranjena, sveučilišta su dobila kuratore i uvedena je cenzura. Suprotno od onoga što se do sada držalo, ta društva nisu se pokorila zabrani, već su nastavila postojati, ali kao konspirativna subverzivna društva s čvrstom vertikalnom organizacijom i bezuvjetnim posluhom svoga članstva. Njihov cilj bilo je nasilno obaranje vlasti i ujedinjenje Njemačke kao republike. Po tom karakteru ova konspirativna društva oslanjala su se na tradicije njemačkih slobodnih zidara i illuminata u XVIII. st. Takav karakter i organizacijske oblike ona su dala u nasljedstvo komunističkoj partiji. U tim društvima je zbog konspiracije svaki oblik pismenog ophođenja bio zabranjen pa su izvješća redarstva sve što o njima možemo saznati. Ta društva održavala su veze s odgovarajućim radikalnim društvima u Evropi, slala su možda agente i u Hrvatsku i Crnu Goru, a igrala su znatnu ulogu u grčkom ustanku 1821.
Tin Ujević u znaku Antuna Gustava Matoša
Authors: Dorkin Mladen
Published: September 2018

U radu "Tin Ujević u znaku Antuna Gustava Matoša" autor otkriva istinu o fenomenu što se zove Tin - Matoš, istinu koja u sebi utjelovljuje istovremeno i afirmativni i rušilački odnos Tina Ujevića prema Matoševoj poetici i Matoševoj poeziji.
Poetika istarskog egzodusa
Authors: Rabac-Čondrić Glorija
Published: September 2018

Rapalski ugovor potpisan 1920. označava početak fašističke vladavine u Istri i viae crucis istarske mladeži, posebno inteligencije, kojoj su presječeni svi putovi normalnog intelektualnog i duhovnog razvitka. Drago Gcrvais, Male Balota, Zvane Crnja, Ivan Bostjančić i drugi emigranti, rastavljeni od rodne zemlje, našli su u egzodusu svoju stvaralačku poetiku. Zajednička im je bila ljubav prema zavičaju, koja ih je uputila na predmetno tematska vrela i na čakavski dijalekt kao pjesnički izraz. Daleko od pomisli da esteliziraju vlastito sudjelovanje u dehumaniziranoj stvarnosti, čakavci su svojim pjesničkim nitima spajali duhovno opustjelu ruralnu sredinu i veliku mozaičnu sliku s vremenskim i prostornim oznakama kako bi istarska drama postala prepoznatljiva. Njihova poetika nije izašla iz škole već je nikla u egzodusu, iskrsla je iz unutarnje jezgre ukopane u duši beskućnika. Ona im je omogućila da urone u istarsku žalosnu stvarnost u kojoj su se ispreplele socijalne, nacionalne, etičke i druge komponente, da medu društvenim naslagama pronađu lirske elemente i unesu ih u pjesme bez artificijalnosti, kao autentične sastavnice. Iz lih razloga Antun Barac reče da njihova poezija “ima pravo na egzistenciju“.
Neke osobite pojave u talijanskoj međuratnoj književnosti
Authors: Gracin Juraj
Published: September 2018

U skladu s naslovom rada autor iz talijanske književne produkcije između dva rata izdvaja tek nekoliko pojava: Cardarellijev "rondistički" krug, jednu pjesmu G. Ungarettija, dvije pjesme E. Montalea; romane La coscienza di Ženo Itala Sveva, Gli indifferenti Alberta Moravije i Conversazione in Sicilia Elija Viitorinija, te dramski bljesak Uga Bottija. Sintetičkom interpretacijom autor ističe njihovu posebnost te univerzalnu vrijednost i poruku; čime talijanska književnost, po njegovu sudu, iz totalitarističkim aklivizinom tada zahvaćena društvenog miljea, nastavlja, prema svojoj najboljoj tradiciji, emitirati znake rafinirane zauzetosti za umjetničke i trajne ljudske vrijednosti.
Virginia Woolf i poetika završetka
Authors: Petrić-Bajlo Estella
Published: September 2018

Završne stranice romana Mrs. Dalloway i To the Lighthouse V. Woolf evociraju specifičnu fikcionalnu situaciju, podsjećajući nas na pojavu poznatu kao déjà vu efekt: naime, nemoguće je izbjeći porivu da se ta dva završetka usporede. Sličnosti tako ustanovljene mogu se razraditi i proširiti i na neke druge romane V. Woolf koji, zajedno s dva već spomenuta, čine jedinstvenu cjelinu. Ovaj rad pokušava istražiti ovu pojavu ukazujući na mogućnost da je u vulfijanskoj fikciji prisutna specifična poetika završetka koja proizlazi iz interakcije između iskustva i kreacije a odražava "strah od smrti".
John Barth: His fictions, realities and histories
Authors: Grgas Stipe
Published: September 2018

Čitanje Priobalnih priča (1987) omogućuje autoru članka da se usredotoči na dvostruko kretanje, u djelima Johna Bartha, za jedno od kojih je vjerojatno da će se predvidjeti u kritičkim osvrtima čija je glavna nakana da Bartha predstave kao metafikcionalista. Uvažavajući tu stranu njegovih romana, ono što bismo mogli nazvali strategijama imaterijalizacije, autor se osvrće na Barthovo djelo od Ploveče opere (1956) do Himere (1972). Nalazi se potkrepljuju osvrtom na Pisma (1979), roman koji u izobilju nudi dokaze metafikcionalnosti Barlhova djela, ali u kojemu se istodobno osjeća i oprečna kretnju, sile zemljine teže i pritisci zbilje. Izdvajaju se zajednička geografska pozadina njegovih romana i činjenična povijest nazočna u njima kao dokazni materijal koji ide usuprot Barlhovim strategijama imaterijalizacije. U zaključnim opaskama, autor uopćava svoje nalaze i pokazuje kako se oni tiču vječnog pitanja fikcije i zbiljnosti.
Putopisi Franje Račkoga
Authors: Franić Ante
Published: September 2018

Franjo Rački (1828-1894), poznat kao vrstan hrvatski historičar, manje kao književnik, napisao je i tri putopisna teksta, od kojih su dva, opsegom kraća, ostala nespomenuta u literaturi o njemu kao putopiscu (S. Ježić, M. Peić). Opsežniji putopis Putne uspomene o Rusiji, objavljen u Vijencu (1886-87) i u malutiražnom separatu (1887), svjedoči o putovanju od Zagreba do Krakova preko Beograda, Bukurešta, Crnoga mora, Odesc, Kijeva, Moskve, Petrograda i Varšave. Putovanje je poduzeo u povodu poziva da sudjeluje na 6.Kongresu arheologa u Odesi 1884. Nakon dvomjesečnog putovanja napisao je taj putopis i tako stvorio u hrvatskoj književnosti 19. stoljeća najopsežnije svjedočanstvo o onodobnoj Rusiji. Taj putopis, osim što ima neosporne književne odlike putopisnoga tipa, ističe se i znanstvenim svojstvima, pa zato, što načinom iskaza što sadržajem, nadilazi žanrovsko određenje klasičnog oblika putopisa.
Dileme aktivista Nacua Koudile iz Kranjecova romana “Zemlja se z nami premika”
Authors: Murn Ante
Published: September 2018

Kranjceova trilogija Povest o oblasti (‘‘Priča o vlasti") trebala je prikazali socijalizaciju sela u poratnom razdoblju i dakako, sve one probleme koji su bili vezani uz to. S prvim romanom Pisarna (“Pisarnica”) autor nije uspio; drugi Pod zvezdo ("Pod zvijezdom") znatno se više približio realnom životu, pa je i središnji lik Koudila, sekretar i aktivist ne samo nosilac socijalizacije, nego i pokretač/usmjerivač cjelokupnog društveno-poliličkog života svoga sela. Svoje zadatke rješava kao vojnik Partije uvjeren da tako mora biti. Poslije par godina pokaže se da eksperiment sa zadrugama nije uspio. Zemlja se z nami premika (“Zemlja se s nama pokreće") najizazovniji je po autorovoj hrabrosti da svoga junaka dovede u delikatnu situaciju; vraćen iz politike na selo postaje bogati seljak, dakle ono protiv čega se je bivši sekretar borio! U novoj situaciji Koudila pokušava razmišljati kao seljak. Sada vidi daje odnos vlasti prema seljaku bio pogrešan, te da ovaj socijalizam nije riješio neka osnovna pitanja (siromaštva, sezonskih radnika, uvjeta života). Ideologija i seljak nisu se mogli razumjeti. Koudila gubi ravnotežu: dotukao ga je život koji ne trpi eksperimente i paragrafe. Njegov preobražaj u seljaka i povratak zemlji, jedinom čvrstom fundamentu, neće ga u potpunosti usrećili, niti će razriješili sumnje koje ga razdiru.
A dialect or a vernacular?
Authors: Jutronić-Tihomirović Dunja
Published: September 2018

Istraživanja nestandardnih jezičnih varijeteta, vernakulara i dijalekata u svakodnevnom društvenom kontekstu, naročito u gradu, centralni je zadatak socijalne ili urbane dijalektologije. Ovaj zadatak nije naišao na veći odaziv kod naših lingvista. Razloge možemo sažeti u nekoliko točaka: 1. Postoji predrasuda koja pripada području narodne lingvistike (folk linguistics) da je jezik grada iskvareni tip govora; 2. Dijalektolozi su prvenstveno zainteresirani za seoske dijalekte; 3. Društveni status informanata u dijalektološkim istraživanjima uglavnom se zanemaruje; 4. Slavisti koji vrše ovakva istraživanja nisu uvijek upoznati s najnovijim istraživanjima u sociolingvističkoj teoriji. U članku se daje deskriptivna analiza urbanog idioma u gradu Splitu. U diskusiji se raspravlja u raznim stupnjevima gubljenja dijalekta pod utjecajem standardnog jezika i ustupanjem dijalekta pred gradskim vernakularom. Analiza govora dvadesetogodišnjaka zasigurno potvrđuje da se urbani splitski govor ne može nazvati čistim čakavskim. Ovo je jasno uvidom u mnoge nečakavske karakteristike kako su prikazane u analizi. Autorica članka smatra da ovaj tip govora ne možemo ni nazivati dijalektom i zalaže se da ga nazovemo gradskim vernakularom. Isto tako smatra da konverzacijski urbani vernakular nije kaotičan ni nesistematičan kao što se možda čini na prvi pogled već da je to vid govora koji je prilično stabilan i koji ima svoj vlastiti prestiž.
Jezik goranske dijalektalne književnosti (Prilog jezičnoj problematici hrvatske literarne novokajkavštine)
Authors: Lisac Josip
Published: September 2018

Jezik goranske dijalektalne književnosti prikazuje se obradbom jezika glavnih njezinih predstavnika Ivana Gorana Kovačića, Zdravka Cadeža, Viktora Jurkovića, Franje Švoba-Franine i Zlatka Pochobradskoga. U radu se ne daju podaci samo o jeziku goranskog dijela hrvatske dijalektalne književnosti nego i o govorima mjesta u kojima su ti pisci rođeni, jer su svoje dijalektalne tekstove pisali na temelju kajkavskih idioma rodnih mjesta. To znači da se više pažnje poklanja usporedbi jezika umjetnika s dijalekatskim stanjem u određenim idiomima nego stilističkim pitanjima, s time da se jezik pojedinih pisaca obraduje tako da se podaci mogu što lakše uspoređivati. Zajedničke osobine goranskog dijalekta i razlike među mjesnim govorima dobro su vidljive i iz goranske dijalektalne književnosti te i širi krug čitatelja već prema tim tekstovima može suditi o goranskom dijalektu kao stanovitoj realnosti, o snažnoj unutarnjoj diferencijaciji te o složenim povijesnim prilikama koje su u velikoj mjeri uvjetovale novije odnosno suvremeno govorno stanje. To ipak ne znači da u tekstovima goranske dijalektalne književnosti nema značajki tuđih određenim mjesnim govorima, osobito u nadgradnji. Osobine nenazočne u tim idiomima obično su posljedica pjesničke slobode, pa dolazi do interferencije raznih sustava, nastale prema potrebama izraza u času inspiracije. U ovom prilogu jezičnoj problematici hrvatske literarne novokajikavštine sažeto se obrađuju i (orto)grafijske značajke goranske dijalektalne književnosti.
Concerning the dialectical lexis of the croatian-serbian northwest
Authors: Lisac Josip
Published: September 2018

U prilogu se obraduje leksik goranskih kajkavaca u usporedbi sa stanjem kod čakavaca (osobito sjevernih), ostalih kajkavaca i u slovenskom jeziku, djelomično i kod zapadnih štokavaca. Također se odabrani goranski leksik promatra u kajkavskom kontekstu, razrađuju se unutargoranske razlike, a posebno se klasificiraju vrlo brojne tuđice, među kojima se najviše javljaju germanizmi. Zaključeno je kako goranski leksik mnogo govori o utjecajima na promatrane idiome, ali i o izrazito arhaičnim jezičnim crtama.
The use of the perfective present meaning present time in russian, serbo-croatian and in other slavic languages
Authors: Vojvodić Dojčil
Published: September 2018

Da li slavenski perfektivni prezent može imati značenje sadašnjosti ili ne može, pitanje je na koje niz lingvista (naročito poslije F. Mlklosicha, koji je ustvrdio da svršeni vid ne ide sa sadašnjim vremenom) pokušava dati argumentirani odgovor. Ponuđeni odgovori najčešće su izazivali suprotna mišljenja. Ruska, hrvatskosrpska, poljska i češka jezična sredina posvećivale su ovom pitanju više prostora nego ostale jezične sredine. Međutim, gotovo svi lingvisti, koji su se dotakli ovog problema, prilazili su istome, a da nisu povlačili i paralelu zajedničku svim slavenskim jezicima, iako je ona očigledna. Uz kritički osvrt na dosadašnje pristupe ovom spornom pitanju, u članku se iznosi i mišljenje potkrepljeno vlastitim istraživanjem i zapažanjem autora. Naime, dolazi se do zaključka da radnja perfektivnog prezenta u slavenskim jezicima ne može biti fiksirana za vremenski plan sadašnjosti. Razlog, zbog kojeg se perfektivni prezent ne može upotrijebiti u značenju sadašnjosti jest taj što značenje cjelovitosti svršenoga vida dolazi u konflikt s kontekstualnom okolinom, pa makar ta okolina zahvaćala (između ostalog) I trenutak govora, kao što je, na primjer, slučaj s upotrebom ovog glagolskog oblika u negativnim pitanjima ili u slučaju koincidencije. Takva upotreba perfektivnog prezenta uvjetovana je posebnom situacijom, odnosno kontekstom, a i semantikom samih glagola koji se upotrebljavaju, Radnja perfektivnog prezenta u tim slučajevima je vremenski neodređena i modalna; ako je kontekst takav da može dopustiti upotrebu ovog glagolskog oblika, onda redovito dolazi do posebne napetosti i ekspresivnosti, odnosno ispoljavaju se razna modalna značenja.
The concept of the article in french and its development from the 17th century to the present
Authors: Ćosić Vjekoslav
Published: September 2018

Rad predstavlja sažeti pregled povijesnog razvoja pojma člana u francuskom jeziku od XVII. st. do danas. Glavna pažnja posvećena je razmatranjima o stilskoj vrijednosti člana, o članu kao vrsti riječi, o problemu neodređenog člana, o determinacijskoj funkciji člana i o značenju člana. Kao izvori uzeti su: Gramatika Port-Royala, Dumarsais, Duclos, Condillac, J. Harris, Thurot, Wailly i Petitot (za XVII. i XVIII. st.) te Guillaume, Grevisse, Moignet i Wilmet (za XX. st.). Nastoje se otkriti ključni momenti i kvalitativni pomaci u razmišljanjima o članu, njihova uvjetovanost i njihov utjecaj na daljnji razvoj spoznaja. Utvrđena je razlika u razmišljanju onih koji su se oslanjali na latinsku gramatičku tradiciju i onih koji se izravno oslanjaju na grčke gramatičare. Delikatna i sporna priroda člana još uvijek ostaje otvorena tema rasprava: član kao vrsta riječi i status neodređenog člana. Ona zahtijeva osjetljivost na nijanse jezičnog izraza i suptilnost lingvističke analize. Rasprave o članu u francuskom jeziku dovele su do nekih fundamentalnih otkrića, počevši od stupnjeva determinacije člana le koji odgovaraju onome što je klasična logika nazivala jedinkom, vrstom i rodom, pa do otkrića kategorije ekstenziteta, koja se krije pod opozicijom un/le i predstavlja formalni izraz osnovnog mehanizma partikularizacije i generalizacije na kojem počivaju konstruktivni i funkcionalni principi jezika. Rasprave o članu završavaju vrlo često tamo gdje lingvistički problemi postaju opći problemi ljudske misli i ljudske spoznaje.
Formvarianten von analytischen Verbformen ’ver- den/mussen/sollen/wollen + Inf.’ im Fruhneuhochdeutschen
Authors: Bogner Ištvan
Published: September 2018

Velika raznolikost u načinu pisanja istih gramatičkih oblika je jedna od karakteristika ranonovovisokonjemačkog. Tokom ovog perioda u historijografiji njemačkog jezika javlja se tendencija ka ujednačenoj primjeni gramatičkih oblika. Ovaj proces ujednačavanja prikazuje se na primjerima analitičkih oblika 'werden/müssen/sollen/wollen + Inf.'. Sinkrona i dijakrona analiza potvrda vrši se na osnovi korpusa čiji tekstovi pokrivaju vremenski period između 1350. i 1700.
Die logisch—semantische verbvalenz als ausgangspunkt für die satzmodellierung
Authors: Matulina-Jerak Željka
Published: September 2018

Podaci o sintaktičkoj valentnosti govore o tome kako se logička i semantička valentnost ostvaruju na sintaktičkoj razini, pa na taj način služe kao pravila za stvaranje prihvatljivih rečenica jednog jezika. Čest je slučaj da se isti sadržaji iz objektivnog svijeta u raznim jezicima ostvaruju doduše istim logičkim relacijama, ali ne posve identičnim semantičkim i sintaktičkim pojavama. Uspoređenjem nekoliko njemačkih glagola i njihovih hrvatskih ili srpskih ekvivalenata željeli smo u ovome članku pokazati kako se logička valentnost, semantička valentnost i sintaktička valentnost intralingvalno i interlingvalno odnose jedna naspram drugoj. Pri opisu se služimo već postojećim instrumentarijom (Engel—Mrazović, Engel—Savin, Helbig—Schenkel i dr.), ali uvodimo i neke nove simbole i jedinice jer nam je cilj da jezične pojave što egzaktnije opišemo.
Die satzphonetik im rahmen des deutschen als fremdsprache
Authors: Elbracht Karl-Heinz , Matulina-Jerak Željka
Published: September 2018

Polazeći od praktične nastave fonetike njemačkog jezika kao stranog postavlja se pitanje, kako obuhvatiti ona obilježja izgovora njemačke rečenice koja imaju normativan karakter, pa stoga trebaju poslužili kao teoretska podloga u nastavi fonetike. Medu postojećim priručnicima iz gramatike i fonetike koji su namijenjeni nastavi njemačkog jezika kao stranog nema nijednog koji bi, s jedne strane, obuhvatio sve važne fonetsko-fonološke pojave u njemačkoj rečenici, a koje bi, s druge strane, bile prezentirane na jednostavan pa zato prihvatljiv način. To nas je potaklo da prikažemo neke od najvažnijih fonetskih osobina njemačke rečenice, kako bi učenici, kojima je materinski jezik hrvatski ili srpski, od toga imali praktične koristi. Prvenstvenu smo pažnju posvetili mjestu rečeničnog akcenta, logičkoj pauzi i razdiobi izričaja na manje akcenatske cjeline. Pritom smo bili svjesni poteškoća koje nastaju kad se iz kompleksa prozodijskih obilježja rečenice (a taj se kompleks obilježja uvijek aktualizira istovremeno) nastoje Izdvojiti i izolirano opisivati samo neka od njih. Pravilima smo pristupili kontrastivno, jer nam je namjera bila da upozorimo na razlike između njemačkog i hrvatskog ili srpskog, a one su jedan od razloga nastajanju pogrešaka.
Virtues in proverbial expressions of serbo-croatia, english and german
Authors: Škara Danica , Mikić Pavao
Published: September 2018

Kreposti, shvaćene kao duševna djelatnost koja je u skladu s razumom imaju veoma važnu ulogu u životu čovjeka, stvaranju skladnih međuljudskih odnosa. Kako kreposti čine jednu od najbrojnijih semantičkih cjelina u poslovičnom izražavanju, zaslužuju pažnju i detaljniju analizu. U ovom radu analiziraju se one kreposti (istinitost, ljubav, poštenje, hrabrost, mudrost, pravednost, vjera i nada) koje su našle svoj specifičan izraz u poslovicama hrvatskog ili srpskog, engleskog i njemačkog jezika. Poslovice koje govore o krepostima, mogu pokazati znatne sličnosti u poimanju pojedinih kreposti u raznim jezicima, i to tako da se pojavljuju potpuno ekvivalentne poslovice i poslovice koje se podudaraju samo u značenju, a razlikuju u leksiku i slikovitosti. Svakako su najbrojnije potpuno različite poslovice koje su nastale kao odraz specifičnosti određene kulture i jezika. Osnovni interes ovog rada je da ukaže na sličnosti i razlike u poimanju pojedinih kreposti.
Croatian literature in the journal »Smotra dalmatinska« (scetches/novelletes/stories)
Authors: Rados Zvjezdana
Published: September 2018

U vremenu koje obuhvaća čak tri razdoblja u razvoju hrvatske književnosti (već formirani realizam, modernu i početke ekspresionizma), kad je Zadar značajno kulturno i književno središte, i Smotra dalmatinska (1888-1918) djelomično se uključuje u praćenje aktualnih zbivanja u hrvatskoj književnosti. Njezin urednik Petar Kasandrić postupno je i s mnogo opreza (jer — Smotra je bila službeni politički list Dalmatinskog namjesništva) počeo u podlistak uvrštavati priloge iz hrvatske književnosti. U prvoj deceniji izlaženje ovog lista takvih je priloga veoma malo: jedini vredniji tekst jest lirska simbolistička crtica »Fantazij« I. Vojnovića. U razdoblju najvećeg razmaha hrvatskog modernističkog pokreta (oko smjene stoljeća) Smotru je najotvorenija prema zbivanjima u suvremenoj hrvatskoj književnosti, pa objavljuje uglavnom modernističke crtice i novele (M Nikolića, B. Lovrića, Z. Kveder, Z. Marković i drugih, danas nepoznatih autora) a sporedno i radove realističkog izraza (B. Budisavljevića, J.E. Tomića i dr.). U tom periodu Smotra je daleko manje opterećena nacionalno-prosvjetiteljskom koncepcijom nego u posljednjoj deceniji svoga Izlaženja, kada Kasandrić podlistak ispunjava pričama V. Vuletića-Vukasovića. M. Krstića i (najviše) M. Vežića Jadrtovca, autora izrazito zastarjela folklornog izraza.
Matoš's poetics and his poetry in the critical-creative system of high school optional courses
Authors: Dorkin Mladen
Published: September 2018

U radu autor modelira na temu Matoševe poetike i Matoševe poezije jedan od mogućih metodičkih uzoraka kako stvaralački i kritički pristupiti na književnoteorijskoj razini komparativnom istraživanju i uspoređivanju Matoševe poetike i Matoševe poezije, a s ciljem da se pokaže koliko je Matoš slijedio a koliko po crti stvaranja prevladavao svoje teorijske postavke o sonetu, stihu, ritmu, rimi i pjesničkom jeziku.
The village and the authorities in Zidar's novel »Sveti Pavel« (Saint Paul)
Authors: Murn Ante
Published: September 2018

O poratnom slovenskom selu pisali su uglavnom književnici starije generacije (većina njih afirmirala se u razdoblju socijalnog realizma, manji njen dio nastavio je ili obnovio tu temu), pa je pojava Pavla Zidara (1932) značila pravo osvježenje i najpozitivnije iznenađenje. Sveti Pavel (1965) roman je o selu koje su nagrizale unutrašnje slabosti te ugrozili novi oblici života. Zidarov je naglasak na raslojavanju sela, raspadanju tradicije i provođenju socijalizacije. Uz to je naglašena uloga aktivista, ljudi koji su trebali predstavljati vlast na selu, ali su svojim postupcima (nehumanošću, grubošću, primitivnošću i iživljavanjem na ljudima) unosili među seljake nemir i nezadovoljstvo te ih udaljavali od vlasti. Osim toga prevladavalo je nakaradno shvaćanje o seljaku (kulački mentalitet, eksploatator) što je dovodilo do konfrontacija bilo s pojedincima bilo sa seoskom zajednicom (osobito kod otkupa, poreza, raznih uzimanja). Premda hod povijesti udaljuje selo od prošlosti, čovjekova vezanost za zemlju i prirodu iznad je svih životnih vrednota: Frenka Debevca ubija životarenje u zvoniku Sv. Pavela, selo ga žrtvuje i izdaje kada bude odvojeno od stoke, zemlje i djece; Žan Debevc kao aktivist prolazi sve uspone i padove te se razočaran vraća — zemlji.
Neorealism and the village motif in italian and croatian writers
Authors: Rabac-Čondrić Glorija
Published: September 2018

Djelovanje sterilne umjetnosti pod njegom fašizma počelo se povlačiti uoči rata da bi stalo čim je uspostavljen mir pod pritiskom dokumentarno obojenog realizma. Unutarnji glas savjesti navodio je talijanskog pisca da spasi književnost izmučenu dvadesetogodišnjim mistifikacijama i obmanama, da je izliječi od euforije i laži fino umotane u prazni estetizam ili u patriotsku pergamenu. Generacija talijanskih pisaca, koja je sazrijevala između dva rata, opredijelila se za novu neorealističku koncepciju stvaralačkog čina i kreče u potragu za novim izvorima nadahnuća zaustavljajući pažnju na socijalnim motivima obilato prisutnim u ruralnoj sredini. U par decenija neorealizam je uhvatio duboke korijene što se odrazilo na mnoštvu knjiga koje su nosile u sebi nove, ljudske poruke. Veliki broj njih preveden je na hrvatskosrpski jezik već pedesetih godina. U ovom radu istraživanja su usmjerena na otkrivanje dodirnih niti Između djela neorealista koji su svoje kazivanje usredotočili na selo i nekih romana dalmatinskih pisaca — Vladana Desnice i Mirka Božića na primjer — koji su medu seljacima pronašli uzvišeni smisao pričanja. Uspoređujući Fontamaru I. Silonea, Krist, se zaustavio u Eboliju C. Levija, Zimsko Ijetovanje V. Desnice i Kurlane M. Božića autor dolazi do konstatacije da su se pomenuti pisci uputili na selo iz sličnih pobuda, da su preskočili ograde klasičnog načina izlaganja stvari, da su postavili sebi kao cilj očitovanje istine o jednom s vremenom mistificiranom ljudskom bitisanju. Njima se desetak godina kasnije pridružuje Fulvio Tomizza svojim prvijencem Materada (1960). Iz navedenih djela izbija težnja da se kroz povijesnu determinantnu predoči sudbina odbačenog svijeta, koji »životari na ivici ponora«, čiji je duh srastao sa zemljom i umrtvio, da književnu riječ stave u službu čovjeka koga od pamtivijeka pogađa nepravda, koji je najveća žrtva civilizatotskog procesa. Motivi sela našli su dostojno mjesto u književnom stvaralaštvu kome je otvorio put neorealizam, čiji je glas dopro i do dalmatinskih umjetnika.
Zeno's conscience - The conscience of an epoch
Authors: Festini Mario
Published: September 2018

Želja je autora ovog napisa da odredi u kojoj je mjeri književno djelo Itala Sveva još uvijek aktualno u današnjem povijesnom trenutku talijanske književnosti i u kojoj se mjeri ono može uklopiti u njezin kronološki slijed kao književni poziv kojim se u neku ruku završava talijanska književna tradicija iz druge polovice 19. stoljeća i najavljuju nove tendencije koje će karakterizirati talijansku književnost prve polovice 20. stoljeća. Poslije uvodnog dijela, u kojem je odredio mjesto (uz Pirandella) u kontekstu kompleksnih odjeka talijanskog Risorgimenta, autor analizira književnu pojavu poznatu kao »Slučaj Svevo« koja je svojevremeno (slično »Slučaju Silone« i »Slučaju Lampedusa«) zaokupljala interes talijanske i evropske književne kritike i utvrđuje da je Svevo morao najprije steći evropsku i svjetsku slavu da bi tek potom bio priznat i kao talijanski književnik. Talijanska je književna kritika, zaista, gotovo šutke prešla preko njegovih književnih djela od pojave njegova prvog romana 1898. pa sve do 1925. godine. U procjepu dvaju evropskih kultura, talijanske i njemačke, Svevo je, naime, izrastao u osebujnu književnu ličnost čija se djela, tematski i jezično (bez obzira ne neke leksičke i sintaktičke nekorektnosti koje su se, po savjetu vodećih talijanskih jezikoslovaca, posebno Devota, mogle lako ispraviti) nisu mogla bezbolno uklopiti u talijansku književnu tradiciju na prijelazu dvaju stoljeća, te su ih književni kritičari, dijelom nenamjerno a dijelom i namjerno, gotovo u cijelosti ignorirali. Kasnije, poslije objavljivanja njegova trećeg romana Zenova savjest, posredovanjem B. Crémieuxa, V, Larbauda i posebno J. Joycea — koji su Svevovu slavu pronijeli Evropom — talijanska se književna kritika nije više mogla oglušiti i Svevo je gotovo preko noći postao za talijanske književne kritičare i historičare bezmalo najzanimljivija tema. Put Svevova konačnog priznanja u Italiji raskrčio je prvi Eugenio Montale 1925. godine.
Rougemont’s catharist thesis in the light of statistics
Authors: Gerersdorfer Vera
Published: September 2018

Katarska teza Denisa de Rougemonta pripisuje stvaranje trubadurskog lirskog pjesništva utjecaju učenja hereze katara koji su s trubadurima živjeli u istoj zemlji, Okcitaniji, i u isto doba. u XII stoljeću. Realnu mogućnost takvog utjecaja mogla bi potkrijepiti brojčana snaga zastupljenosti katara koja se može iskazati podacima o brojčanim omjerima ili pak nerazmjerima između broja heretika i pravovjernika u općoj masi stanovništva Okcitanije u XII stoljeću. Budući da srednji vijek nije era statistike, potrebno ju je rekonstruirati na temelju brojčanih podataka sporadički rasijanih u — ljetopisima, aktima, registrima, zapisnicima inkvizijskih sudova ltd; — dokumentima i bilješkama iz prošlosti južnofrancuskih zamkova i gradova, bivših azila progonjenog kalarstva; — povijesti migracijskih kretanja katara iz Okcitanije u Italiju i Španjolsku koja također sadrži i poneke brojke i važne datume. U ovom se radu sažeto prikazuju povijesno-statistički elemetni označene višeslojne grade s osnovnim zaključkom da je statistička rekonstrukcija odlučujući zahvat u izloženu problematiku u cilju da se verificira znanstvena utemeljenost Rougemontove teatarske teze što nije dosada još nigdje učinjeno.
Some elements of Boethius’ de consolatione philosophiae in Ben Jonson’s comedy Volpone
Authors: Mardešić Ivo
Published: September 2018

Nasuprot tvrdnjama da je tematika Jonsonove komedije Volpone »ne- engleska« autor nastoji pokazati i dokazati da su svi problemi prikazani u toj komediji bili sveopće prisutni u engleskom društvu Jonsonova vremena, a samo djelo bilo je inspirirano stvarnim događajima, osobama ili društvenim kontekstom u najširem smislu. U umjetničkom oblikovanju autorovih preokupacija igrala su određenu ulogu i neka starija filozofska djela koja je Ben Jonson očito poznavao (kao što je Boethiusovo djelo De Consolatione Philosophiae), a ovaj rad pokušava utvrditi neke relacije između tog djela i Jonsonove komedije Volpone.
Doubts in the later work of Virginia Woolf
Authors: Grgas Stipe
Published: September 2018

Ovaj rad polazi od pretpstavke da u romanu Valovi Virginia Woolf izražava skepticizam glede mogućnosti umjetnosti da predstavi svijet koji je nespojiv s njenom ranijom modernističkom poetikom (koja se ilustrira primjerom romana Ka svjetioniku). Ovo samovrednovanje umjetničke produkcije će kulminirati u njenom posmrtno objavljenom romanu Između činova. Ukratko se izlažu neka moguća objašnjenja ovih preinaka.
Hemingway’s limited vocabulary of sensation
Authors: Valčić Sonja
Published: September 2018

Prikazan je Hemingwayev stil pisanja preko upotrebe jezika. Istaklo se da njegov stil izražava kontroliranu i suzdržanu upotrebu Jezika nastojeći sačuvati »neartlkuliranost« kao paralelu sa životom — iskustvom. Budući da je on kao pisac primarno zainteresiran za realnost i činjenice, riječi mu služe samo za transkripciju životnih iskustava, Emotivnost u njegovim djelima je maksimalno reducirana, on je težio da se izdigne »izvan emocija«, tako je i upotreba riječi reducirana na minimalnu i to u svrhu izražavanja instinkta i akcija, Njegov neobičan »krnji« stil pisanja često je u službi izražaja misaonih procesa njegovih protagonista, što je istaknuto primjerima iz Hemingwayevih novela »Velika rijeka s dva srca«, »U drugoj zemlji«, »Vojnikov povratak«, »Ubice« kao i drugim djelima. Povučena je i paralela između Hemingwaya te Melvilla i Twaina, dvaju pisaca iz 19. st. To je dovelo do zaključka da su Hemingwayevi junaci »ranjiviji« nego protagonisti Melvtllovih ili Twalnovih djela. Stoga su i Hemingwayeve »tišine« i »neartikuliranost« glavnih junaka mnogo izrazitiji. Hemingwayeva gramatika neartikuliranosti tako, moglo bi se reći, služi da označi filozofiju života njegovih likova koji pokazuju posebnu disciplinu, te čak i treniraju određena pravila discipline i forme da bi na ta] način postigli svoj kompromis sa životom. Hemingway odbacuje jezičnu retoriku da bi na taj način u cjelini uspio izraziti, odnosno transkribirati život-iskustvo.
The love story in the works of Heinrich Boll
Authors: Kabić Slavija
Published: September 2018

Na primjeru nekoliko djela Heinricha Bolla (1917—1985), jednog od najistaknutijih književnika Savezne Republike Njemačke, predstavlja se način oblikovanja ljubavne priče odnosno Böllovo kompleksno shvaćanje teme ljubavi kao jedne od najznačajnijih u njegovoj estetici humanog. Böll ne odvaja tjelesnu od duhovne ljubavi jer jedna ne postoji bez primjese druge. Time što spolnoj ljubavi dodjeljuje metafizičku kvalitetu, on potvrđuje njenu humanost i moć da se odupre lažnim silama.
Sociolingvističke zadaće u slavenskom jezičnom svijetu
Authors: Brozović Dalibor
Published: September 2018

Slavistička jezična istraživanja prešla su dug put od vremena Dobrovskoga do naših dana, njihov se karakter mijenjao jednako kao i opseg sadržaja i kao idejne koncepcije u kojima su se odvijala. Navikli smo slavenske studije gledati u okvirima evropskoga trojstva slavistike, germanistike i romanistike,pod zajedničkim svodom indoevropeističkih interesa i još i danas idejno indoevropeistički orijentirane evropske opće lingvistike. Ali na tome prijeđenom putu slavenska jezična znanost nikada nije bila istom pojavom poput njezinih sestara u romanskom i germanskom svijetu, uvijek je, od Dobrovskoga do danas, predstavljala nešto osobito, samo što se na to nije obraćala ozbiljna pažnja, jer ozbiljnom pažnjom ne možemo smatrati neka starija romantičarsko-idealistička »objašnjavanja« slavenskih posebnosti, u svemu pa i u jezičnoj situaciji i jezičnoj znanosti.
O perifrastičnom futuru budem + infinitiv u hrvatsko-srpskom jeziku*
Authors: Kravar Miroslav
Published: September 2018

Među brojnim u slavenskim jezicima poznatim futurskim perifrazama što se tvore s pomoću načinskih ili akcionalnih glagola (imamu, hošto odnosno načuno, vučung, stano s infinitivom) istraživana je više puta i pojedinačno zastupljena veza bodo + infinitiv, koja se odlikuje svojom vidsko-vremenskom podlogom, ali je to rađeno nepotpuno, a s obzirom na hrvatski ili srpski jezik nikada posebno. Bolje poznata u zapadnim i istočnim slavenskim jezicima, gdje se javlja u funkciji imperfektivnoga futura u suprotnosti prema perfektivnom prezentu pro futuro, obrađuje se u južnoslavenskim jezicima gotovo samo uzgred i letimično, pa i to većinom u opće- slavenskom okviru, gdje se njezine specifične crte u hrvatsko-srpskom jezičnom prostoru mogu jedva temeljito istražiti i opširno raspraviti. Tu ona pripada izrazito hrvatskom dijelu dotičnoga jezičnog područja, pri čemu njegov srpski dio gotovo sasvim zaobilazi, dok je slovenski, makedonski i bugarski jezik (s onim prvim i hrvatski kajkavski dijalekt) uopće ne poznaju. S toga ju je razloga već Vondrak s pravom pripisao hrvatskom krugu. Ovdje će se u nastavku i razmatrati pod tim imenom.
O nasljeđu antike u hrvatskoj renesansnoj komediji
Authors: Švelac Franjo
Published: September 2018

Već i sumaran pogled na hrvatsku renesansnu književnost otkriva kako značajno mjesto u njezinu konstituiranju, pored drugih, ima antička kultura. Nedvojbeno o tome, kraj svega ostaloga, svjedoče djela brojnih hrvatskih latinista kao i djela također brojnih pisaca hrvatskog izraza, u istom razdoblju. Iz toga golemog kompleksa kao predmet raspravljanja izdvojio bih reflekse antičke komedije (prvenstveno Plautove i Terencijeve) u djelima komičkog žanra u hrvatskih pisaca XVI stoljeća.
On the role of dialects in croatian literature and on the problem of their translation
Authors: Košutić-Brozović Nevenka
Published: September 2018

Govoreći o fenomenu dijalekta u književnosti s teoretskoga stanovišta, moramo razlikovati njegovu ulogu u književnom izrazu prije i nakon formiranja jezičnoga standarda — u prvom slučaju sam dijalekt vrši funkciju literarnoga jezika (tj. dijalekt je dani jezični medij književnoga stvaranja), u drugome je samo veoma specifično izražajno sredstvo (tj. dijalekt je izabrani jezični medij književnoga stvaranja). Hrvatska literatura poznaje obje pojave. No iako ćemo takvu dvojnu situaciju naći i u nekim drugim evropskim jezicima, u hrvatskoj je književnosti ona odigrala izuzetno važnu ulogu iz dva razloga: 1) hrvatska književnost ima i u evropskim razmjerima vrlo dugu tradiciju, dok se današnji hrvatski jezični standard formirao relativno kasno, tek u tijeku 18. i 19. stoljeća; 2) nakon definitivnog formiranja standardnog jezika u Hrvatskoj se početkom našega stoljeća razvila i još se uvijek razvija opsegom i značenjem veoma važna dijalektalna književnost, kojoj bar dijelom svog opusa pripadaju i najznačajnija imena hrvatske književnosti, dok niz istaknutih pisaca stvara isključivo ili gotovo isključivo na dijalektu.