Оцінка впливу фіксованої комбінації периндоприл/амлодипін на ураження органів-мішеней у пацієнтів з артеріальною гіпертензією та ішемічною хворобою серця (результати дослідження EPHES)
Authors: Radchenko H.D. , Mushtenko L.O. , Torbas O.O. , Kushnir S.M. , Yarynkina O.A. , Potashev S.V. , Sirenko Yu.M. 
Published: September 2016

Вступ. Дослідження EPHES (Evaluation of influence of fixed dose combination Рerindopril/Amlodi­pine on target organ damage in patients with arterial HypErtension with or without iSchemic heart disease) мало на меті оцінити ефективність фіксованої комбінації периндоприл/амлодипін щодо зниження артеріального тиску (АТ) та динаміки вираженості ураження органів-мішеней у хворих на артеріальну гіпертензію (АГ) з ішемічною хворобою серця (ІХС) та без неї. Ця стаття є результатом аналізу даних, отриманих у пацієнтів з АГ та клінічними ознаками ІХС. Матеріали та методи. У даний первинний аналіз включені дані 30 пацієнтів з АГ та верифікованою ІХС віком понад 30 років. Рівень систолічного (САТ) та/або діастолічного АТ (ДАТ) у хворих, які до цього не лікувалися, на момент включення мав бути ≥ 160/100 мм рт.ст., але < 200/120 мм рт.ст.; у тих, хто перебував на монотерапії або подвійній комбінованій терапії, — ≥ 140/90 мм рт.ст., але < 200/120 мм рт.ст. Усім пацієнтам у день рандомізації призначали фіксовану комбінацію периндоприл/амлодипін у початковій дозі 5/5 мг один раз на добу. При необхідності (АТ > 140/90 мм рт.ст.) дози компонентів фіксованої комбінації збільшували поступово кожні 2 тижні до 10/10 мг, а після 6 тижнів лікування додавався індапамід 1,5 мг. 96,7 % пацієнтів отримували бета-адреноблокатори. Усім пацієнтам проводили: вимірювання маси тіла та зросту, офісних рівнів САТ, ДАТ та ЧСС, проводили добове моніторування АТ, визначення швидкості поширення пульсової хвилі в артеріях еластичного (ШППХе) та м’язового типів, центрального САТ, біохімічне дослідження крові, електрокардіографію, ехокардіографію з допплерографією, вимірювання гомілково-плечового індексу, визначення товщини комплексу інтима-медіа (ТКIМ). Тривалість спостереження становила 12 місяців. Результати та обговорення. Лікування за допомогою фіксованої комбінації периндоприл/амлодипін (у дозах від 5/5 до 10/10 мг/добу) пацієнтів з ІХС та АГ, що не контролювалась на фоні прийому бета-блокаторів та інших антигіпертензивних препаратів, забезпечувало досягнення цільового рівня САТ і ДАТ у 76,7 % випадків на етапі 6 тижнів. Додавання індапаміду 1,5 мг на добу (n = 7) забезпечило контроль офісного САТ і ДАТ у 100 % пацієнтів на етапі 6 місяців лікування. Зниження офісного АТ супроводжувалося достовірним зменшенням середньодобового, денного та нічного САТ/ДАТ на 20,70 ± 0,08 мм рт.ст., 16,4 ± 0,2 мм рт.ст., 25,1 ± 0,1 мм рт.ст. та 12,6 ± 0,1 мм рт.ст., 14,10 ± 0,09 мм рт.ст., 11,5 ± 0,1 мм рт.ст. відповідно. Цільовий середньодобовий АТ (менше від 130/80 мм рт.ст.) було досягнуто у 28 (93,3 %) пацієнтів. При цьому зменшилася варіабельність денного та нічного САТ/ДАТ, середня величина ранкового підйому САТ та частка пацієнтів з величиною ранкового підйому САТ понад 55 мм рт.ст. Центральний САТ на фоні призначеного лікування достовірно знизився з 141,8 ± 3,5 мм рт.ст. до 121,3 ± 2,7 мм рт.ст. (Р < 0,001). Паралельно відбулося достовірне (Р < 0,02) зменшення індексу приросту з 29,9 ± 3,2 % до 20,1 ± 1,8 %. Ефективна щодо контролю АТ терапія протягом року призводила до достовірного регресу ураження органів-мішеней: зменшення гіпертрофії лівого шлуночка, рівня альбумінурії, ТКІМ, покращення діастолічної функції лівого шлуночка та пружно-еластичних властивостей аорти. Зміни рівня альбумінурії та величини ТКІМ достовірно та незалежно від змін рівня АТ (і офісного, і центрального) корелювали із змінами ШППХе. Проведена антигіпертензивна терапія добре переносилася хворими — із 31 пацієнта, яким призначили фіксовану комбінацію периндоприл/амлодипін, побічні явища зареєстровані в 3 (10 %), припинення лікування було лише в 1 (3,3 %) пацієнта. На фоні лікування спостерігалося зменшення кількості пацієнтів з такими скаргами, як головний біль, запаморочення та болі в ділянці серця, з 60, 20 та 80 % до 3,3; 0 та 46,7 % відповідно. Серед пацієнтів, які мали стенокардію на початку дослідження, значно зменшилася кількість приступів стенокардії за тиждень — з 2,5 ± 0,4 до 1,2 ± 0,2 (Р < 0,01).