bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Simulated effects of gypsum amendment on phosphorus losses from agricultural soils
Authors: Jaakkola Elina , Tattari Sirkka , Ekholm Petri , Pietola Liisa , Posch Maximilian , Bärlund Ilona
Published: July 2018

Our objective was to incorporate the effects of gypsum on phosphorus (P) losses into the field-scale ICECREAM model and to simulate the treatment of 93 ha of clayey soil with gypsum in a catchment located in southern Finland. In addition to the gypsum effects, a macropore flow description was added to ICECREAM. First, a sensitivity analysis was performed for the new macropore parameters, retrieved from a literature survey. After this, the model was calibrated for a reference period by setting of the macropore parameters to correspond to the P losses observed in the catchment experiment. Next, the effect of gypsum was added to the model in line with laboratory and field experiments that suggested decreased P losses and changed hydraulic properties of the soil. Finally, the modified model was verified for four seasons after the gypsum amendment in the catchment experiment. The model was able to simulate the P losses in three out of the four seasons. According to the simulations, gypsum reduced total P losses by 44%. Although the effect of gypsum on P and erosion is a complex process, our relatively simple modifications to the ICECREAM model described the impact with reasonable accuracy. However, to increase confidence in the performance of the model, it should be tested under other environmental conditions.
Eri uuttomenetelmlen vertailua helppoliukoisen fosforihapon esiintymissuhteiden selvittämisessä etelä-poh janmaan kasvinviljelyskoeaseman koekentällä
Authors: Salonen Martti
Published: July 2018

Esilläolevassa tutkimuksessa on vertailtu muutamien kemiallisten fosfaatinmääritysmenetelmien tuloksia viljelysalueella, jonka kasvuominaisuudet tunnetaan lähes 20:n vuoden ajalta. Fosfaatinmääritykset on tehty koekentältä järjestelmällisesti otetuista näytteistä ja muutamista toisaalta otetuista suuremmista ja muissa yhteyksissä tarkemmin tutkituista maanäytteistä. Vertailuun on otettu Spurwayn esittämä kenttämenetelmä 0.025 n. etikkahapolla uuttosuhteessa 1: 6, Egnérin esittämä menetelmä kalsiumlaktaatin ja suolahapon seoksella uuttosuhteessa 1: 50, Truogin esittämä menetelmä 0.002 n. rikkihapolla, jossa on 3 g/l ammoniumsulfaattia, uuttosuhteessa 1: 200, ja uusi menetelmä kalsiumasetaattipuskurilla, jonka pH on 3.7, uuttosuhteessa 1: 10. Käytetyistä menetelmistä antoi Spurwayn menetelmä parhaiten viljelyskokemuksien kanssa yhteen käyviä tuloksia. Lähes yhtä hyvin kävivät asetaattipuskurilla saadut tulokset yhteen niiden kanssa. Huonompi oli yhteenkäyminen Egnérin menetelmän tuloksilla ja kaikkein huonoin Truogin menetelmän tuloksilla.
Hernekääriäisen (Grapholitha nigricana Steph.) peltoherneelle aiheuttamista vahingoista
Authors: Inkilä Oiva
Published: July 2018

Hernekääriäinen (Grapholitha nigricana Steph.) on erittäin yleinen tuhohyönteinen maamme herneviljelyksillä, ja sen toukan aiheuttamat tuhot ovat useina vuosina olleet varsin huomattavat, etenkin maamme varsinaisella herneen viljelysalueella. Maatalouskoelaitoksen kasvinjalostusosastolla Jokioisissa olivat hernekääriäisen aiheuttamat vahingot vv. 1944, 1945 ja 1947 verraten vähäiset. Toukkien syönnistä johtunut suoranainen sadon vähennys vaihteli 2.3—2.8 %:iin ja vioittuneiden herneiden määrä sadossa oli 5.1—11.2 %:a eli 100—170 kg/ha. Vuonna 1946 hernekääriäisen tuhot sitävastoin olivat poikkeuksellisen suuret. Suoranainen satotappio oli keskim. 9.8 % eli 130 kg/ha, vioittuneiden herneiden määrän ollessa 32.8 %. Vioituksen suuruuden ja kukinnan alkamisajan välillä todettiin yksityisinä vuosina melko selvä riippuvaisuussuhde. Aikaisin kukintansa aloittaneet lajikkeet olivat vioittuneet enemmän kuin myöhäiset. Kasvukauden »aikaisuudella» ei näyttänyt olevan vaikutusta riippuvaisuussuhteeseen. Myös kukinta-ajan pituuden havaittiin vaikuttavan vioituksen suuruuteen. Tuhot olivat suurimmat lajikkeilla, joiden kukinta kesti kauan. Selvin oli vuorosuhde niinä vuosina, jolloin kukinta-aika yleensä oli suhteellisen pitkä. Kukinta-ajan pituudella ei kuitenkaan näyttänyt olevan ratkaisevaa merkitystä tuhojen suuruuteen. Niinpä vuonna 1946, jolloin kukinta tapahtui verraten nopeasti, vahingot olivat poikkeuksellisen suuret. Sitävastoin näytti hernekääriäisen muninta-aikana vallinneilla sääsuhteilla olevan tärkeä merkitys toukkien esiintymisrunsauteen. Mainittuna vuonna oli herneen kukinta-aika varsin lämmin ja poutainen. Vaihtelut vioituksen suuruudessa eri lajikkeilla näyttävät johtuvan pääasiassa lajikkeiden aikaisuuden ja kukinta-ajan pituuden eroista. Koska lajikkeiden varsinaisessa kestävyydessä hernekääriäisen tuhoja vastaan ei näyttänyt olevan mainittavia eroja, lienee kasvinjalostustyöllä varsin vähän mahdollisuuksia vähentää hernekääriäisen aiheuttamia vahinkoja. Päähuomio olisi näinollen kiinnitettävä kemiallisten torjuntakeinojen kehittämiseen tehokkaiksi ja taloudellisesti kannattaviksi. Myös olisi syytä selvitellä mahdollisuuksia vähentää kääriäistuhoja muilla torjuntamenetelmillä.
Iron as a disturbing factor in the determination of phosphate by the molybdenum blue method
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The interference of ferric and ferrous iron in the determination of phosphate by the molybdenum blue method has been studied. It was found that the presence of ferric iron in the solutions could cause either an increase or a decrease in the colour intensity depending on the amount of stannous chloride applied and on the acid and molybdate concentrations in the reagent. Also the phosphorus concentration exerted its effect upon the course of the errors. If the original modification of Truog and Meyer was employed, generally, the most convenient way for the elimination of the interference of ferric iron was to dilute the solution. An increase in the amount of stannous chloride largely helped to prevent the fading effect of ferric iron, provided the phosphorus concentration was not lower than 0.25 ppm. When the effect of ferric iron upon the development of molybdenum blue at various concentrations of sulphuric acid and ammonium molybdate was studied, the observation was made that at each acidity there could be found a concentration of molybdate in which the effect of even fairly high amounts of ferric iron was almost negligible. In lower molybdate concentrations the presence of ferric iron caused an increase in the colour intensity, in higher molybdate concentrations the fading effect of ferric iron was marked. This most suitable level of the molybdate concentration depended to a certain degree on the phosphorus concentration of the solution and on the amount of stannous chloride applied. Fairly good results could be obtained, if the ratio of molybdate (expressed as mg/ml) to acid (expressed as normality) in the solution to be reduced was five times as high as the acidity of the solution to be reduced (expressed as its normality), e.g. 4 in 0.8 N acid, 3.5 in 0.7 N acid, 3 in 0.6 N acid etc. Although it seemed to be fairly possible to avoid the interference of ferric iron by a proper choice of the concentrations of acid and molybdate and of the amount of stannous chloride applied, the fading effect of ferrous iron could not be prevented, if only sulphuric acid was used in the reagents. But the substitution of sulphuric acid by hydrochloric acid totally prevented the fading effect of ferrous iron. On the contrary, a slight increase in the colour intensity was demonstrated. This was true also when only one half of the acid present was hydrochloric acid. It was found that this mixture of sulphuric acid and hydrochloric acid in the molybdate reagent offers an available way for the elimination of the disturbing effect of iron.
Determination of organic phosphorus in samples of peat soils
Authors: Kaila Armi , Virtanen Oili
Published: July 2018

Attention was paid in the present paper to the fact that the precision of the values obtained by different methods for the total organic phosphorus in soil cannot be very high. Even the variation caused by the treatment of the extracts and connected with the colorimetric estimation of phosphate in the solution makes it impossible to report the results more accurately than by 10—20 ppm organic P, at least if routine analyses are in question. Although the somewhat modified methods of Dean, Wrenshall and Dyer,. Pearson, and Mehta et al. yielded equal results for the organic phosphorus content of the respective mineral soils and of most of the peat soils analyzed, the treatment with cold alkali in the Wrenshall and Dyer procedure apparently failed to extract the organic phosphorus from two peat samples as quantitatively as the treatment with hot alkali in the other methods. On the basis of this observations a new modification of the method of Wrenshall and Dyer was proposed. It consists of an extraction of 1-g sample with 25 ml of 4 N sulphuric acid at room temperature for 18 hours, followed by washing with water and two successive extractions with 100 ml of 0.5 N sodium hydroxide, the first of them for 18 hours at room temperature, the second for 4 hours at 90°C. This method was found to extract from 40 peat soil samples on the average about 97 per cent of the total phosphorus dissolved by the Kjeldahl digestion and about 9 per cent more organic phosphorus than the method of Pearson. Experiments concerning the ignition and acid extraction procedures indicated that the method of Ghani was not suitable for the determination of organic phosphorus in the twelve samples analysed. The extraction with sulphuric acid showed no marked differences between the increase in the soluble phosphorus due to the ignition when the ratio of extraction was varied from 1:40 to 1:200, and the extractant from 0.2 N acid to 5 N acid. The results obtained for 40 peat samples by ignition for one hour at 600°C and extraction of the ignited and untreated samples with 0.2 N sulphuric acid in a ratio of 1:100 for half an hour were on the average 8 per cent higher than those given by the proposed acid-alkali extraction. The total organic phosphorus content of soil may probably be somewhat higher than the figure yielded by the acid-alkali extraction and slightly lower than the value obtained by the ignition method. For the present, the most reliable result seems to be found in the average of the data given by these two methods.
Tulvaniittytutkimuksia Helsingin Yliopiston koetilalla Inarin Muddusniemessä
Authors: Pohjakallio Onni , Laurila Kaiho
Published: July 2018

Muddusniemen koetilan (69°4' pohj. lev., 27°3' it. pit.) n. 50 ha:n suuruisilla Kaamasenjoen tulvaniittyalueella suoritettujen tutkimusten perusteella on tehtävissä seuraavat tärkeimmät johtopäätökset: 1. Vesisaraikkojen ilmakuiva hehtaarisato oli keskimäärin n. 650 kg, maasaraikkojen lähes 1000kg, korteikkojen n. 1150 kg ja heinäkasviniittyjen n. 1250 kg hehtaaria kohden. Satojen vaihtelu eri vuosina ja niityn eri alueilla oli suuri (140— 1720 kg/ha). 2. Saraikkojen ja heinäkasviniityn satojen pienuus johtui suureksi osaksi kasvualustan ravinneköyhyydestä, mutta myös tulvaveden korkeuden suurista vaihteluista. 3. Lannoituksella oli suuri vaikutus tulvaniityn sadon määrään. Kun tulvaniitty voi joinakin vuosina jäädä melkein kokonaan veden alle, tuntuu lannoituksen taloudellinen kannattavaisuus kuitenkin epävarmalta. 4. Lannoitus lisäsi erityisesti tulvanarkojen kasvilajien (heinäkasvit ym.) osuutta kasvustoissa. Siten se heikensi kasvustojen tulvankestävyyttä. Kun sitä paitsi lannoituksen vaikutus osoittautui hitaaksi, kohdannee tulvaniityn tarkoituksenmukainen lannoittaminen suuria vaikeuksia. 5. Kalkituksella, varsinkin lannoituksen ohella, oli pikemminkin haitallinen kuin satoa lisäävä vaikutus. 6. Tulvaniitylle kylvetyt 15 nurmikasvilajia eivät ilman lannoitusta antaneet satoa. Lannoitetulla tulvaniityllä niistä menestyivät parhaiten timotei- ja nurmipuntarpää, mutta runsaan sadon ne antoivat vain heinäkasvi-maasaravyöhykkeellä. Silloinkin kun tulvaveden liiallinen korkeus ei ollut ehdottomana esteenä, varsinainen sato saatiin vain 1—2 vuotena. 7. Kylvetyt heinälajit antoivat eräissä kokeissa satoa lannoitetun luonnonheinän sekaan kylvettyinä. Yleensä ne kuitenkin saivat jalansijaa vain muokatussa maassa, jossa niiden sato poikkeuksetta oh runsain (huippusato n. 4000 kg/ha). - Tulvaveden vaihtelujen ja työn vaivalloisuuden vuoksi ei Kaamasenjoen tulvaniittyjen yleistä muokkausta voitane ennen huomattavia vedenpinnan laskemistoimenpiteitä toteuttaa. 8. Lannoitetun maan nopea sammaloituminen ilmeisesti vaikeutti heinälajien menestymistä tulvaniityllä. 9. Karhunsammal (Polytrichum swartzii) ja timotei (Phleum pratense) sietivät jokseenkin yhtä ankaran tulvavesi vaikutuksen.
Perunasyövän levinneisyys ja torjunta Suomessa
Authors: Ylimäki Aarre
Published: July 2018

Syksyllä 1954 tuli ensimmäisen perunasyöpätapauksen toteamisesta maassamme kuluneeksi 30 vuotta. Tänä aikana ovat kasvinsuojeluviranomaiset todenneet tautia kaikkiaan 59 nyky-Suomen kunnassa 582 perunamaassa, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 47.61 ha. Kuten kartasta s. 201 näkyy, on levinneisyys rajoittunut pääasiassa maan lounais-, etelä- ja itäosiin. Lukumääräisesti on perunasyöpäesiintymistä ollut 62.3 % asutuskeskuksissa, joilla tässä tarkoitetaan kaupunkeja ja kauppaloita. Niissä ovat saastuneet viljelykset kooltaan keskimäärin 38.7 % pienempiä kuin maaseudulla ja enimmäkseen vain muutaman aarin suuruisia puutarha- ja palstaviljelyksiä. Varmaa on, että vuonna 1925 säädettyyn kasvinsuojelulakiin perustuvalla perunasyövän torjuntatoimenpiteillä on ollut ratkaisevasti taudin leviämistä hidastava ja rajoittava vaikutus. Maatalousministeriön antamalla päätöksellä on nykyisin 6 kaupunkia, 6 kauppalaa, 2 maalaiskuntaa ja 10 muuta kuntaa julistettu perunasyövän saastuttamiksi, mikä merkitsee, että niiden alueella on syövänarkojen perunalajikkeiden viljely ja kauppaaminen kielletty. Syövänkestävien perunalajikkeiden valikoima on nykyisin jo varsin runsas ja monipuolinen. Kuitenkaan ei niitä, vuonna 1950 saatujen tietojen mukaan, viljellä kuin vajaalla kolmanneksella (31.6 %) koko peruna-alaamme. Perunasyövän kauimmin ja pahimmin vaivaamilla seuduilla lounais-, etelä- ja itä-Suomessa se on kuitenkin selvästi yleisempää kuin muualla johtuen ilmeisesti nimenomaan näillä seuduilla harjoitetusta valistus- ja neuvontatoiminnasta. Maatalouden koetoiminnan taholla vuonna 1954 tehdyllä päätöksellä syövänarkojen perunalajikkeiden hylkäämisestä kokeista muualla paitsi Oulun, Lapin ja Vaasan lääneissä tulee varmasti olemaan kauaskantoinen merkitys syövänkestävien perunalajikkeiden yleistymisessä. Vasta täydellinen siirtyminen syövänkestävien perunalajikkeiden viljelyyn poistaisi sen perunanviljelyä uhkaavan vaaran, mikä liittyy uusien, nykyisiä syövänkestäviäkin perunalajikkeita saastuttavien perunasyövänaiheuttajan rotujen syntymiseen.
Maamme perunalajikkeiden viljelylaajuus ja viljelyalueet
Authors: Saksa P. J.
Published: July 2018

Vuoden 1950 maatalouslaskennan yhteydessä suoritettu otantatiedustelu perunalajikkeiden viljelylaajuuksista osoittaa, että myöskin Suomessa viljelty perunalajikkeisto on varsin kirjava, ja että huomattavan suurilla aloilla vielä viljellään tuntemattomia, sekalaisia ja maatiaislajikkeita. Yleisimmin viljelty perunalajikkeemme on Ruusulehti, mutta senkään viljelyala ei ole ollut suurempi kuin 1/8 maan koko peruna-alasta. Selvitettyjen lajikkeiden hallussa oleva viljelyala on ollut 2/3 koko peruna-alasta, joten kolmanneksella viljelyalasta vielä viljellään sekalaisia (10.7 %), tarkemmin määrittelemättömiä tai tuntemattomia (18.9 %) ja maatiaisia (3.6 %). Vastaisen lajikeohjauksen tulisi epäilemättä kohdistua juuri näiden ryhmien osuuden pienentämiseen. Niinikään olisi pyrittävä supistamaan myös vanhojen heikkosatoisten perunalajikkeiden viljelyä. Edelleen olisi lajikevalintaohjaus kohdistettava erityisesti pienikokoisiin viljelmiin, joiden perunalajikkeisto kaipaa eniten uusimista, kuten taulukosta 2 voidaan todeta. Toiselta puolen on lajikeohjausta suunniteltaessa ja toteutettaessa muistettava, että valtaosa maan perunasadosta tuotetaan yli 10 ha peltoa sisältäviltä viljelmiltä. Tulevaa lajikeohjausta ja sen tuloksellisuuden seuraamista silmällä pitäen tullaan vastaisuudessakin panemaan toimeen esitetynlaisia lajiketiedusteluja. Suunnitelmien mukaan tapahtuisivat tiedustelut joka viides vuosi.
Lactate-utilizing Corynebacterium from the rumen of cattle
Authors: Gyllenberg Helge , Lampila Martti
Published: July 2018

A lactate-utilizing aerobic bacterium from the rumen of cattle is described. The characteristics of the strain showed a close resemblance to Corynehacterium enzymicum, earlier considered to be derived only from human sources. The relatively low counts of the bacterium in the rumen and its relatively wide temperature range indicated that it is only a casual inhabitant of the rumen, an that its natural habitat is the soil, and hay or related materials. Since this finding is compatible with the corresponding conclusions of other authors as regards closely related corynebacteria, it can be presumed that those corynebacteria hitherto reported only from human sources may be more widely distributed in nature.
Tiineysajan pituus viikin opetus- ja koetilan ayrshirekarjassa
Authors: Mäkelä Aarne , Oittila Raija
Published: July 2018

Tiineysajan pituutta ja siihen vaikuttavia tekijöitä on tutkittu Viikin opetus- ja koetilan Ayrshire-karjaa koskevan kirjanpidon perusteella. Aineistoon kuului 382 sellaista tiineystapausta, joissa vasikka syntyi elävänä. Tällöin päädyttiin seuraaviin tuloksiin: 1. Tiineysajan pituuden keskiarvo ilman kaksosvasikkatapauksia oli 279.92 ± 0.222 vuorokautta, hajonta 4.30 vuorokautta ja muuntelukerroin 1.54 %. Tiineysajan pituus vaihteli 265—293 vuorokauteen. 2. Kaksosvasikkatapauksissa tiineysajan pituus oli 6.78 4; 1.24 vuorokautta lyhyempi kuin silloin, kun syntyi ainoastaan yksi vasikka. 3. Sonnivasikoiden sikiökausi oli keskimäärin 0.81 ± 0.45 vuorokautta pitempi kuin lehmävasikoiden. 4. Ensikantoisten lehmien tiineysajan pituus ei ollut mainittavasti lyhyempi kuin vanhempien lehmien. 5. Tiineysajan pituuden ja lehmän normaalipainon välillä ei havaittu riippuvaisuussuhdetta. Samoin tiineysajan pituus ei ainakaan huomattavasti ollut riippuvainen lehmän lihavuusasteesta. 6. Tiineysajan pituuden ja vasikan painon väliseksi vuorosuhdekertoimeksi saatiin r= + 0.146 ± 0.052 koko aineiston perusteella. Vastaavan lehmien sisäisen vuorosuhteen arvo oli r = + 0.333 ja regressiokertoimen arvo R(y/x) = 0.395 kg/vrk. 7. Vasikan painon (y) ja lehmän normaalipainon (x) välinen vuorosuhde oli r = + 0.113 ± 0.085. Ensimmäistä kertaa poikineiden lehmien vasikoiden paino oli keskimäärin 2.98 ± 0.609 kg pienempi kuin neljättä kertaa poikineiden. Sonnivasikoiden keskipaino oli 2.22 + 0.495 kg suurempi kuin lehmävasikoiden. Tutkittaessa tiineysajan pituutta ja siihen vaikuttavia tekijöitä on päädytty yleensä samanlaisiin tuloksiin kuin ne, joita kirjallisuuskatsauksessa on esitetty. Ensikantoisten lehmien tiineysaika ei kuitenkaan ollut merkitsevästi lyhyempi kuin vanhempien lehmien niinkuin kirjallisuuskatsauksessa mainituissa tapauksissa oli. Lehmän lihavuusasteen vaikutusta tiineysajan pituuteen tiettävästi ei aikaisemmin ole tutkittu.
Determination of the degree of humification in peat samples
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The theoretical difficulties in the determination of the degree of humification in peat samples is discussed and the possibilities offered by some conventional methods are examined. A colorimetric method based on the extraction of air dry and ground peat samples with 0.025 M sodium pyrophosphate solution was compared with the direct examination of fresh samples by the method of von Post. A significant but not very high correlation was found between the data given by these two methods. It was supposed that colorimetric prodecures of this kind can only be used as supplements of other methods. A rather close correlation was found between the volume weights of air-dry and ground samples and the corresponding values determined by the method of von Post. Because of this result and in view of the fact that the volume weight is a quantity generally determined always when peat analyses are performed, it would offer a convenient basis for the estimation of the degree of humification. Since the material studied contained only some very well humified samples the applicability of the volume weight to the determination of the degree of decomposition of this kind of samples was not proved. A simple scale of humification based on the volume weight was adopted. Its basic unit was 0.08 or the volume weight obtained for the undecomposed plant material collected from various kinds of peat land. It depends, of course, on the method employed for the determination of the volume weight. The elimination of the effect of the ash content of these virgin peat samples did not significantly improve the correlation of the H-values and the volume weights. The material of this investigation consisted of 220 samples collected from various depths of virgin peat soils.
The effect of freezing-drying, cloudiness and concentration on the keeping quality of various blackcurrant products
Authors: Kuusi Taina
Published: July 2018

Experiments have been made in the development of various new black-currant products, such as cloudy juice, juice concentrate and various freeze-dried preparations, along with a study of the effect of these different methods of preparation on the initial quality and storage properties. The quality was assessed from the stability of ascorbic acid and colour, the aroma number, and organoleptic evaluation. Storage lasted up to 8 months. It was established that the cloudiness exercised a slight protective effect on ascorbic acid. However, the instability of the cloud meant that the appearance of the cloudy juice was less attractive than that of the clear juice. No well-founded advantage of the cloudy juice could be demonstrated. Concentration proved less suitable, as there occurred harmful changes in ascorbic acid, colour and organoleptic properties. The freezing-drying method was excellent with respect to ascorbic acid and colour. In contrast, considerable losses in aroma occurred, with consequent weakening of the organoleptic properties. This method would be of advantage only in combination with aroma recovery, and solution of the financial problems involved. The results are discussed in the light of relevant literature.
Mustaherukan kukankehitys ja marjanmuodostus
Authors: Hårdh J. E. , Wallden Johanna
Published: July 2018

Lepaan musta -lajikkeen kukanaiheiden erilaistuminen alkaa Viikissä heinäkuun 10. p:n, Rovaniemellä elokuun 10. p:n aikaan. Talvehtivan asteen kukanaiheet saavuttavat lokakuun loppuun mennessä. Brödtorpin kukanaiheiden erilaistuminen alkaa Viikissä kolmea viikkoa myöhemmin kuin Lepaan mustan kukanaiheiden, ja viimeiset kukanaiheet ovat talvehtimisasteella tammikuun puolivälissä. Ulkomaisista lajikkeista Wellington xxx:n kukanaiheiden erilaistuminen alkoi Viikissä elokuun puolivälissä, Silvergieterin ja Laxtons Tinkerin kukanaiheiden elokuun 20. p:n aikaan, Oulun seudulla vastaavasti syyskuun 5. p:n aikaan ja lokakuun alussa, Rovaniemen korkeudella syyskuun 20. p:n ja lokakuun 1. p:n aikaan. Mustaherukan kukanaiheiden erilaistuminen alkoi eri osissa maata vasta sen jälkeen kun luontainen päivä oli lyhennyt noin 13 tunnin pituiseksi. Tätä pitempi päivä viivyttää kukanaiheiden kehitystä, joten sanottu kehitys kasvissa on kvantitatiivisesti lyhyenpäivän reaktio. Kotimaiset lajikkeet Lepaan musta ja Brödtorp ovat tässä suhteessa paremmin sopeutuneet pitkänpäivän olosuhteisiin kuin ulkomaiset Wellington xxx ja Laxtons Tinker. Eri lajikkeiden kukinta alkoi Viikissä vuonna 1962 2—4 päivää myöhemmin ja kesti 2—3 viikkoa kauemmin kuin v. 1963. Syynä näytti olevan alhaisempi toukokuun ja kesäkuun lämpötila v. 1962. Lepaan musta kuuluu pölytyskokeiden perusteella täysin itsefertiileihin mustaherukkalajikkeisiin, Brödtorp osittain itsefertiileihin. Kumpaakin voidaan viljellä yksinomaisena lajikkeena, mutta Brödtorpin satoisuus on parempi, jos pölytys tapahtuu vieraan lajikkeen siitepölyllä. Kummallekin lajikkeelle aiheutti kukansisäinen pölytys paremman marjanmuodostuksen kuin lajikkeensisäinen kukkien välinen pölytys.
Apparent recovery of fertilizer nitrogen
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

Attention is paid in the present paper to the conflicting information in the literature about the recovery of fertilizer nitrogen by crops. One reason for this inconsistency is suggested to be the fact that in several cases the difference in the nitrogen content of the crops receiving all the main nutrients and that of the unfertilized crops is supposed to represent the amount of nitrogen taken up from the fertilizer. This has been done even when results of the same experiment distinctly show that an application of potassium or phosphorus fertilizers has markedly increased the amount of nitrogen in the crop as compared with the unfertilized one. In some Danish and Finnish longterm field experiments the uptake of fertilizer nitrogen by the crops of the whole rotation has been reported to be 60 to 104 per cent. When the apparent recovery of fertilizer nitrogen is computed on the basis of results from treatments which differ only in regard to the nitrogen application, values ranging from 11 to 55 per cent of the amount applied are obtained from these experiments. In two American longterm rotation experiments with grains the recovery of fertilizer nitrogen varies from 18 to 42 per cent. The present of root crops in the rotation appears to increase the recovery of fertilizer nitrogen. It seems that the residual effect of fertilizer nitrogen is worth some more consideration. Results of Finnish pasture experiments are in accordance with the statement by COOKE (3) that on the average two thirds to three quarters of the applied fertilizer nitrogen is taken up by grass. In field experiments carried out with oats by the present institute the apparent recovery of fertilizer nitrogen by grains and straw ranged from 24 to 76 per cent of nitrogen applied as calcium nitrate or ammonium nitrate limestone. In general, the recovery was related to the nitrogen conditions of the soils characterized by the contents of total nitrogen and mobilizeable nitrogen. The relative recovery did not seem to depend on the rate of application. No significant difference could be found between the uptake of nitrogen from the two fertilizers, although some tendency towards a slightly better utilization of calcium nitrate may exist. The variation in the uptake of fertilizer nitrogen is large, but obviously, the apparent recovery by arable crops, except by root crops, is usually more likely to be less than 50 per cent than to exceed 70 per cent. Therefore, studies on the improvement of the efficiency of nitrogen fertilizers seem to be necessary.
Some phosphorus test values and fractions of inorganic phosphorus in soils
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The relation between the P test values obtained by four methods and the inorganic phosphorus fractions of soil was studied on the basis of a material consisting of 346 samples of mineral soils originating from the surface layer and from the deeper layers. Fairly large differences were found in the results between the sand and finesand soils and the clay soils. The Bray 1 test gave higher average values in the former soils than in the latter group, and the contrary was true with the acetic acid test. On the average, the Bray 1 test and the Olsen test extracted equal amounts of phosphorus, the values of the acetate test were very low, and the acetic acid test values were between these except in the deeper layers of loam and silt soils and clay soils in which the acetic acid values tended to be higher than the other ones. The Bray 1 test values and the Olsen test values were closely correlated with each other, and somewhat less closely correlated with the acetate values. The acetic acid values were correlated with the other test values only in the sand and fine sand soils. The variation in the Bray 1 test values was most closely connected with the variation in the NH4F-soluble P, and only in the clay soils the NH4CI-soluble and the alkali-soluble fractions appeared to be of importance. In the Olsen test both the NH4F-soluble and the alkali-soluble fractions had to be taken into account, in clay soils also the NH4CI-soluble fraction. Adding the acid-soluble fraction did not increase the part of the variation in these two test values which could be explained. The acetate test value was most closely associated with the NH4CI-soluble fraction, except in the sand and finesand soils where the alkali-soluble P appeared to be of importance. Taking into account the acid-soluble fraction increased to some extent the part of the variation in the acetate values which could be explained by the variation in the three other fractions. The variation in the acetic acid test value, on the other hand, appeared to depend only on the acid-soluble fraction in other groups than the sand and finesand soils. Less than one half of the variation in it could be explained by the variation in these four fractions or soil pH. It is suggested that the Bray 1 test and the Olsen test would be recommendable for the measurement of the capacity factor of the soil P status.
On the breakdown of sugars during the drying of plant samples and their subsequent dry storage
Authors: Salo Maija-Liisa
Published: July 2018

In the present studies various drying procedures were investigated and compared to freeze-drying. The persistence of sugars in some of the dried samples was also investigated. In addition, the effect of some organic acids or their salts on fructose during heating was investigated. The following results were obtained: A drying temperature exceeding 40° caused sugar losses at least in some of the plant materials. Brassica species were found to be the most sensitive to heat. The sugar content remained practically the same in vacuum drying at 40° as in freezedrying. Drying at 40° must be carried out in the absence of oxygen. During vacuum drying at 70°, oxalic, citric and malic acids – even in concentrations of only 1 % –produced a considerable decrease in the reducing activity of fructose; oxalic acid had the same effect even at 40°. The dry matter loss was not so serious. When grass samples, vacuum dried at 70°, were subsequently kept at room temperature, and when similar samples, freeze-dried, were kept at about —8°, their sugar contents after 4 months of storage were the same as immediately after drying.
Fixation of potassium by soil samples under various conditions
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The fixation of added potassium under various conditions was studied using soil samples collected from three layers of ten mineral soils. The type of soil ranged from finesand to heavy clay, the soil reaction from pH 3.3 to pH 6.4 (in 0.01 M CaCl2), and the total potassium content from 1.99 to 3.41 per cent. The fixation against an extraction with neutral ammonium acetate distinctly depended on the conditions used for the application of potassium: on the average, without drying the samples fixed during one hour somewhat more than 80 per cent of the amount fixed during 18 hours, when the samples were treated with KCI-solutions corresponding to 2.5 me K/100 g soil. Drying the suspension at 80°C resulted in a fixation 1.2 to 4.1 times as high as that under the »wet» conditions within one hour. The results of these two methods were not particularly closely correlated (r = 0.73***). The results of the »dry» method were found to be of the same order as the fixation of potassium in samples incubated for three months at room temperature. The results of the »dry» fixation were positively correlated with the pH (r = 0.75***) and negatively correlated with the contents of organic carbon (r = —0.63***) and exchangeable potassium (r = —0.40*), but they were not correlated with the contents of clay or the acid soluble potassium. Under the »wet» conditions the relative fixation generally decreased with an increase in the application of potassium, but there were samples which fixed a rather low but almost equal portion of all the applications from 0.625 to 40 me K/100 g soil. The fixation from the highest addition was correlated with the clay fraction
Effect of liming on the mobilization of soil phosphorus
Authors: Kaila Armi
Published: July 2018

The effect of liming on the soil phosphorus fractions was studied under the laboratory conditions. 28 samples of mineral soils (pH in 0.01 M CaCl2 suspension 4.0 to 6.0) were incubated with 1 per cent CaCO3 or without lime for six months at about 18—20°C. In an other experiment, six samples (pH from 3.3 to 4.3) were incubated with 0, 0.5, 1, or 2 per cent CaCO3 also for six months. At the end of the incubation period the soil pH in the limed samples of the first experiment ranged from pH 5.9 to pH 7.5, in the second experiment the highest application kept the soil pH at 6.5 to 7.0. In the air-dried samples the content of organic phosphorus and the fractions of inorganic phosphorus were determined, and the increases or decreases due to the incubation and liming were calculated. Incubation without lime brought about decrease in the organic phosphorus content of several samples, and the presence of lime tended to intensify this effect, although only in a few cases the decrease due to liming was statistically significant. Liming also tended to increase the accumulation of NH4F-soluble inorganic phosphorus. The acid-soluble fraction was often increased in the limed samples but not in the unlimed ones. The alkali-soluble fraction was decreased in most soils in the limed samples, while it increased in some of the unlimed ones. In the second experiment the incubation caused marked decrease in the alkali-soluble phosphorus without a corresponding increase in the other phosphorus fractions determined in the subsoil samples. It was concluded that in these experiments the relatively heavy liming in the first place affected the distribution of inorganic phosphorus increasing the NH4F-soluble and acid-soluble forms at the expense of the alkali-soluble fraction. The effect on the mineralization of organic phosphorus seemed to be in most soils of minor importance.
Luettelo Suomessa ilmestyvistä juoksevista aikakauslehdistä ja sarjoista maatalouden, eläinlääkinnän, metsätalouden, metsästyksen, kalastuksen ja kotitalouden aloilta
Authors: Wickholm Rita
Published: July 2018

Tämän luettelon sisältämät nimet on ryhmitetty aakkostettujen aineenmukaisten otsikoiden alle. Joka ryhmässä nimet on sijoitettu aakkosjärjestykseen. Julkaisuista on seuraavat tiedot tässä järjestyksessä: nimi, ensimmäinen ilmestymisvuosi, numeroiden lukumäärä vuosittain, julkaisijan nimi (ellei se sisälly julkaisun nimeen) sekä osoite, josta julkaisua voidaan tilata. Seuraavanlaatuisia julkaisuja ei ole otettu mukaan: vuosi- ym. kertomuksia joissa ei ole tieteellistä sisältöä, tilastoja, kirjastojen hankintaluetteloita, siemenluetteloita. Sen sijaan on otettu huomioon yhteispohjoismaiset julkaisut. Lopussa on aakkosellinen hakemisto, jossa on viittaus julkaisun numeroon luettelossa.
Näkökohtia tilastotieteellisten tutkimusmenetelmien käytöstä maatalousekonomiassa
Authors: Kettunen Lauri
Published: July 2018

Edellä olevassa korostetaan tilastollisiin tutkimusmenetelmiin liittyviä todennäköisyysteoreettisia olettamuksia. Tältä kannalta tarkastellaan kirjanpitoaineistonsoveltuvuutta tutkimuskohteeksi ja todetaan, että siitä saatavia tuloksia ei tavallisesti voida yleistää koko maata koskeviksi, sillä kyseinen aineisto ei ole edustava näyte koko maan tiloista. Eräänä poikkeuksena esitetään kuitenkin tietyin varauksin mahdollisuus estimoida kirjanpitoaineistosta yleistettäviä kokonaistuotantofunktioita. Toiseksi artikkelissa painotetaan korrelaatio- ja regressiokertoimien estimointiin liittyvää ceteris paribus-ehtoa ja asetettujen mallien loogisuutta: vaikutussuunnan selvittämistä ja primääristen tekijöiden valitsemista estimoitaviin funktioihin. Korrelaatiokertoimen liiallista korostamista kehotetaan välttämään silloin, kun voimakas riippuvuussuhde on tiedossa jo a priori. Lopuksi esitetään muutamia näkökohtia hypoteesien testaamisesta ja kiinnitetään huomiota ennen muuta siihen, että vaikka tilastolliset testit osoittavatkin todennäköisyyslakien mukaisia eroja, kyseisten erojen käytännöllinen merkitys jää tutkijan subjektiivisen harkinnan varaan.
Myöhäisen typpilannoituksen vaikutus kevätvehnän satoon ja leivinominaisuuksiin
Authors: Raininko Kyösti
Published: July 2018

Helsingin yliopiston kasvinviljelytieteen laitoksella, Viikin koetilalla, suoritettiin vuosina 1962—64 kokeita myöhäisen typpilannoituksen vaikutuksesta vehnän satoon ja leivinominaisuuksiin. Myöhäinen typpilannoitus annettiin vehnän kukkiessa, käytetyt typpimäärät olivat 25 ja 50 kg N/ha. Myöhäisessä vaiheessa annettu typpilannoitus kohotti vehnän jyväsatoa vähemmän kuin peruslannoituksen lisäksi oraille annettu typpilannoitus ja merkitsevästi vain vuonna 1964. Myöhäinen typpilannoitus kohotti raakavalkuaisen ja kostean sitkon pitoisuutta jyvissä; pienemmällä typpimäärällä oli lähes yhtä hyvä vaikutus kuin suuremmalla. Sitkon laatuun ei typpilannoitus vaikuttanut. Typpilannoitus ei myöskään vaikuttanut tärkkelyksen diastaattiseen tilaan. Leivinominaisuuksien pieni paraneminen johtui siten lähinnä sitkon määrän lisääntymisestä. Käytettyjen typpilannoitteiden, urean ja kalkkisalpietarin, vaikutus oli samanlainen. Typpilannoituksen kanssa samanaikaisesti annettu MCPA-ruiskutus ei vaikuttanut selvästi typpilannoituksen tehoon. Tutkituista lajikkeista (Svenno, Touko, Nora ja Apu) oli Svennon α-amylaasiaktiviteeti muita suurempi. Vehnäsadon ominaisuudet riippuivat kuitenkin huomattavasti enemmän kasvukauden ja korjuuajan säästä kuin käytetyistä lajikkeista ja lannoituksesta.
Ruusukaalin säilytys ja sen C-vitamiinipitoisuus
Authors: Suhonen Irma
Published: July 2018

Ruusukaalin silmujen varastointia ja askorbiinihapon säilyvyyttä niissä tutkittiin Helsingin yliopiston puutarhatieteen laitoksella v. 1962—66. Ruusukaali varastoitiin avonaisissa laatikoissa sekä revitetyissä MSAT-pusseissa. Avonaisissa laatikoissa tapahtuu silmuista alhaisesta lämpötilasta (–5—2°) huolimatta niin suurta haihduntaa, että 30 vrk:n kuluttua erät ovat kauppaan kelpaamattomia. MSAT-pusseissa haihtumistappio on 30 vuorokautta jatkuneen säilytyksen jälkeen 4—5 % ja –2.5—2°:ssa varastoidut erät kauppakelpoisia. 60:n säilytysvuorokauden jälkeen 1—2°:ssa MSAT-pusseissa säilytetyt silmut ovat osittain kellastuneita ja homehtuneita, –2.5—1°:ssa säilytetyt kauppakelpoisia. Laatikoissa –2.5°:ssa ja –5°:ssa sekä MSAT-pusseissa –5°:ssa varastoidut silmut pehmenevät sulaessaan. Silmujen askorbiinihappopitoisuus satoa korjattaessa on 99—198 mg % tuorepainosta. Korkein askorbiinihappopitoisuus 227 mg % todettiin Long Island-lajikkeen silmuista, jotka olivat menettäneet 36 % painostaan haihdunnan takia. Silmujen askorbiinihappopitoisuus aleni säilytysajan pidetessä ja sitä nopeammin, mitä alhaisempi oli säilytyslämpötila.
On nematode-destroying fungi in Finland
Authors: Ruokola Anna-Liisa , Salonen Arvi
Published: July 2018

In the investigation concerning the microflora of 60 samples, collected from the »saunas» (bath house) from various parts of Finland, and consisting of shavings from the floors and platforms with benches, it was established that many of the samples were infected by nematodes; nematode-destroying fungus species, belonging to Fungi imperfecti were established simultaneously. Of these, Arthrobotrys superba has been previously reported in Finnish literature; new in Finland are the following ten fungi: Nematoctonus concurrens, N. leiosporus, Cephalosporium balanoides, Harposporium lilliputanum, H. oxycoracum, Dactylaria candida, Arthrobotrys oligospora, A. dactyloides, Dactylella brochopaga and D. gephyropaga.
The relationship between household consumption expenditure and various factors
Authors: Honkanen Maire
Published: July 2018

The purpose of this study has been to elucidate the relationship between various factors and household consumption expenditure. The data, collected by households, are from the rural consumption investigation carried out in 1959/60. The data were studied in two separate groups, farming households and wage-earner households. The research unit was a household. The seven different expenditure groups (tables 1 and 2) were studied in detail and the variations in their share of the total expenditure were studied by stepwise regression analysis. The equations developed for studying the monetary consumption expenditure are given in tables 3 and 4. It is notable that the third degree function of the expenditure class rise gave the best explanation for the variations in some expense groups for all these households. Of the variations in the other expenditure group for the wage earners, almost a half were determined by the parabolic function of the increase in expenditure alone. In explaining the variations in the different expenditure groups, the models given in tables 3 and 4 proved somewhat more efficient than the original models (tables 1 and 2). It must be kept in mind, however, that the data on many of the expenditure groups were rather limited in both an absolute and a relative sense. Regularities that would explain the expenditure variations were not provided by the independent variables for all relationships. It should also be kept in mind that the results are based on data from each household for consumption expenditure for a period of one month. The available data also imposed certain restrictions on the variables tested for their relationships with the consumption expenditure.
Preliminary tests on winter cereal varieties of resistance to low temperature parasitic fungi in controlled conditions
Authors: Blomqvist H. H. , Jamalainen E. A.
Published: July 2018

The present work describes a method for the testing of the resistance of winter cereal varieties to Fusarium nivale, Typhula ishikariensis and T. incarnata. The shooting of the plants was carried out in greenhouses and after a period of 3 weeks of coldhardening the plants were infected, covered with cellulose wadding and placed in a temperature of 2°C. Once the varieties with the highest susceptibility were severely infected by the fungi the test was suspended and the plants were given some 2 weeks to recover prior to being analysed. The tested varieties were well known from field trials during a number of years. The results agree in the main with those obtained in the field. The Finnish winter wheat and winter rye varieties showed a greater degree of resistance to the above fungi than the Swedish ones. The injury inflicted by F. nivale on winter rye was more severe than that on the winter wheat varieties. T. ishikariensis and T. incarnata were considerably more pathogenic to wheat than F. nivale, and the tested varieties showed varying degrees of resistance to these fungi. The results likewise point to a correlation existing in the resistance to the three low temperature parasitic fungi.
Test and demonstration carriage for tractor-powered implements
Authors: Oksanen Erkki H.
Published: July 2018

A movable test and demonstration carriage for tractor-powered implements (Figure 1) was constructed mainly for machine demonstrations to the agricultural students at the University of Helsinki. The carriage is provided with a PTO-shaft run by a 3 kW electric motor trough two car gear boxes. The PTO-speeds on different gear combinations are 30—550 RPM (Table 1). For attachment of the implements, the carriage is also provided with a 3-point hydraulic lift, run by the electric motor.
Rainbow trout (Salmo irideus) produced in Finland V. Heat penetration in canned trout products during processing
Authors: Laine Jorma J.
Published: July 2018

In the present study the heat penetration of two canned trout products was investigated. Heat penetration was measured and fh117 parameter were calculated. In the processing, a comparison with a non-rotating (10 RPM) sterilization was made. The results indicated that smoked trout in vegetable oil (can size ø 73 X 103 mm) reached fh117 in 32 minutes with a rotation of 10 RPM and in 38 minutes without rotation. The corresponding values for trout in its own juice (can size ø 73 X 64 mm) were 79 and 81.5 minutes. At the end of the processing the cooling time from + 117°C to + 30°C was 15.5 minutes for the smoked trout in vegetable oil with a rotation of 10 RPM and 19 minutes in the non-rotating sterilization. The corresponding values for the trout in its own juice were 18.5 and 26 minutes.
Kasvua hillitsevien aineiden vaikutus pavun taimien kasvuun II. Vaikutuksen riippuvuus yölämpötilasta ja kasvualustasta
Authors: Kaukovirta Erkki
Published: July 2018

B-ninen, Cycocelin ja Phosfonin vaikutus pavun, Phaseolus vulgaris var. vulgaris ’Juli’, taimien kasvuun tutkittiin hiekka-, multa- ja turvealustoilla 10, 13 ja 18 asteen yölämpötilassa. Kaikki kolme kokeissa mukana ollutta kasvunsäädettä hillitsivät pavun taimien pituuskasvua, mutta niiden aiheuttama pituuden lyheneminen riippui kasvualustasta ja yölämpötilasta. B-ninen suhteellinen pituuskasvua rajoittava vaikutus oli suurin hiekassa, Cycocelin turpeessa ja lähes yhtä suuri hiekassa, Phosfonin suurin hiekassa, mutta 2—3 kertaa pienempi turpeessa. Yölämpötilasta aiheutunut taimien suhteellisten pituuksien ero oli suurimmillaan B-nine-käsittelyissä 11, Cycocel-käsittelyissä 13 ja Phosfon-käsittelyissä 23 %-yksikköä. Kasvualustan erilaisuudesta johtuvat erot olivat suurimmillaan vastaavasti 23, 37 ja 60 %- yksikköä. Phosfonin pituuskasvua rajoittava vaikutus oli kaikilla alustoilla suhteellisesti suurin siinä yölämpötilassa, missä vastaavien verrannekasvien kasvu oli voimakkainta. Cycocelin vaikutuksen riippuvuus yölämpötilasta osoitti samanlaista suuntaa, mutta ei yhtä selvästi. B-nine ja Cycocel eivät pienentäneet merkitsevästi lehtipinta-alaa eivätkä taimien tuorepainoa, mutta sen sijaan kuivapaino oli merkitsevästi pienempi verrannekasveihin verrattuna B-ninellä käsitellyissä kasveissa 10° C:ssa hiekassa ja Cycocelilla käsitellyissä kasveissa hiekassa 10° C:ssa ja turpeessa 18° C:ssa. B-nine lisäsi merkitsevästi kuivapainoa turpeessa 18 ja 13 asteessa. Lehtien paino lisääntyi B-nine-käsittelyn vaikutuksesta turpeessa, mutta ei muilla alustoilla. Cycocel ei merkitsevästi muuttanut lehtien osuutta koko painosta. Phosfon rajoitti merkitsevästi lehtien kasvua sekä tuore- ja kuivapainon kasvua hiekassa lämpötilasta riippumatta, mutta lisäsi kuiva-ainepitoisuutta verrannekasveihin verrattuna. Turpeessa Phosfon lisäsi kuivapainoa merkitsevästi lämpötilasta riippumatta. Myös lehtien koko ja tuorepaino oli turpeessa kasvaneissa Phosfonilla käsitellyissä kasveissa suurempi kuin verranteessa.
Keräsalaatin kaasuvarastointi
Authors: Suhonen Irma
Published: July 2018

Salaatin kaasuvarastointia tutkittiin Viikissä vuosina 1963—66 ja 1968. Tutkittavina lajikkeina olivat avomaalla viljellyt Herttaässä ja Great Lakes. Varastoinnissa käytettiin menetelmää, jossa ilman koostumusta säädellään kasvinosien hengityksen ja tuuletuksen avulla. Tutkimuksessa selvitettiin tappioitten suuruutta, umpinaisessa tilassa tapahtuvaa ilman koostumuksen muuttumista ja CO2-pitoisuuden vaikutusta säilyvyyteen. Kaasuvarastossa salaatin haihtumistappio oli pieni, alle 10 % neljä viikkoa jatkuneessa säilytyksessä. Kylmävarastossa haihdunta saattoi samanpituisena aikana nousta 30 %:iin. Herttaässä-salaatin kokonaistappio kaasuvarastossa oli keskimäärin puolta pienempi kuin kylmävarastossa. Great Lakes -salaatilla ei näin suuria eroja havaittu. Kaasuvaraston ilman CO2-pitoisuuden lisääntyessä Herttaässän kokonaistappio pieneni. Great Lakes sen sijaan saattoi muuttaa ilman koostumusta niin paljon, että vioituksia aiheutui. Kilomäärää kohti kehittyi Herttaässästä runsaammin hiilidioksidia kuin Great Lakesista. Varastointiajan pidetessä CO2-pitoisuuden nousu kaasuvarastossa hidastui, mikä johtui luontaisesta ja ilman muuttuneen koostumuksen aiheuttamasta hengityksen hidastumisesta.