bluuebunny/crossref_metadata_2025 huggingface dataset:
Розуміння концепта «реклама» в соціології Ж. Бодрійяра
Authors: Sogorin A. A.
Published: September 2019

Визначення сутність позиціонування реклами в теорії Ж. Бодрійяра, яке полягає у трактуванні її як засобу масової інформації, який виключає можливість відповіді, що робить неможливим будь-який процес комунікативного обміну. Цей вид некомунікації має своєю метою соціальний контроль, маніпулювання і придушення. Представлено теоретичні основи формування концепції «суспільства споживання» та розкрито роль реклами у сучасному споживацькому дискурсі. Показано, що сучасні засоби масової комунікації інтенсивно впливають на соціум, виробляють помилкову реальність і віддаляють індивідів від соціальної дійсності. Розглянуто поняття «гіперреальність», що є сферою симуляції, де відбувається змішання екранних образів і епізодів реальності, дійсного і телевізійного часу, інтимного та публічного життя, внутрішнього і зовнішнього, справжнього соціального буття і уявного простору, в результаті її важко відрізнити від реальності справжньої.Доведено, що у роботі «Система речей» Ж. Бодрійяр вказує, що сила реклами базується на вірі в неї масового споживача. Корінь цієї віри – у так званій «функції інфантильного обдаровування», яка створює у людини відчуття міфічної причетності, що має в даному контексті соціальний характер.
Реалізація принципу субсидіарності в процесі децентралізації
Authors: Hrubas V. V.
Published: September 2019

Децентралізація – це  спосіб територіальної організації влади, при якому держава передає право на прийняття рішень з визначених питань або у визначеній сфері структурам локального або регіонального рівня. Очікуваними позитивними наслідками децентралізації влади є: підвищення політичної активності громадян шляхом їх залучення до процесу прийняття рішень, покращання якості надання державних послуг населенню, ощадливе використання бюджетних коштів тощо. А негативними наслідками в свою чергу можуть бути: загроза макроекономічній стабільності, жорсткі бюджетні обмеження та ін. Основними причинами загроз є або недостатність коштів, або недостатність повноважень, що передані місцевим органам влади. У процесі децентралізації повноваження всіх рівнів влади мають бути максимально чітко розділені. Для мінімізації потенційних ризиків неефективності управлінської діяльності, внаслідок занадто великих чи занадто малих повноважень та відсутності необхідних ресурсів, має використовуватися принцип субсидіарності як необхідний критерій для визначення, яким чином повноваження доцільно розділити між різними рівнями державного управління та місцевого самоврядування, враховуючи специфіку регіонів, рівень розвитку суспільства та готовність місцевих еліт і громадян до участі в процесі управління.
Постнекласичний аналіз освітніх сенсів українського буття в аспекті метафізики історії
Authors: Sklovs’kyy I. Z.
Published: September 2019

Виявлення метафізичних критеріїв інформаційної культури, як постнеокласичного осмислення розподілу ролей влади і суспільства, особистості, що засвоює  дух  патріотизму, оскільки на рубежі тисячоліть актуалізується осмислення етнонаціонального простору посттоталітарної доби України. Економіка надії обмежує схематизм «гвинтика», а тоді суспільство шанує чесність і порядність, професійну вимог­ливість до себе і інших, що є складовими взаємної відповідальності за майбутнє України.В цей же час у середовищі провідних педагогів та філософів нашої держави відбулося більш-менш повне усвідомлення того, що традиційна система освіти не може забезпечувати викривлені форми потреб сучасної економіки,  щоб бути адекватними життю, долі і творчості наших видатних і філософів, і педагогів минулих часівЦе дуже важливе у трансцендентному контексті з тим, щоб виявити дух постнекласичного пізнання, як духовної активності, де виявляється його прихильність до антропологічно-історичного знання, - саме і виявляє активність тих цивілізованих патріотів, що в перспективі майбутнього стають європейцями, щоб подолати той рівень стереотипізації духу малоросійської меншовартосності, які треба рішуче відкинути еволюційним шляхом власних знань, це відповідає часу цивілізаційно-європейських перетворень на зламі тисячоліть.
Феномен еволюції культури: методолого-схемологічний аспект
Authors: Forkosh S. M.
Published: September 2019

У сучасних методологічних дослідженнях культури виникли підходи та методи, які потребують систематизації та узагальнення. Така потреба обумовлена тим, що на основі знань, які є результатом використання різних методів, неможливо прийти до єдиного уявлення про культуру, а отже, і спрогнозувати її подальший розвиток. У статті пропонується один із можливих варіантів такої об’єднуючої стратегії і позначається як методологічна схема еволюції культури. Дана методологічна схема враховує два ключові аспекти існування культури, її історичний розвиток та  її ціннісні орієнтири. Головними структурними елементами такої схеми є: змістовний аспект, що визначає сутнісні характеристики на кожному історичному етапі, діяльнісний аспект, що відображає головні тенденції прояву і діяльної реалізації культури, форма усвідомлення, яка може бути виражена через світоглядні орієнтири, культурний імператив, який узагальнює ціннісні орієнтири тієї чи іншої культури. Але сама методологічна схема опирається на вихідні філософські рефлексії, а отже від методологічної ситуації в філософії залежить і можливість розробки стратегії досліджень культури. У цьому плані відмічається трансформація філософії — від філософії до культурософії.
Секуляризація та зміна функцій релігії в сучасному суспільстві
Authors: Medviedieva Y. Y.
Published: September 2019

Статтю присвячено проблемі визначення засад соціологічної рефлексії секуляризації як передумови формування буржуазного соціуму. Авторкою зроблено висновок про те, що традиційні способи бачення світу за умов секуляризації були замінені профанним і науковим світоглядом. З цієї причини можна стверджувати, що духовність і божественність більше не сприймаються як постійно присутні в навколишньому середовищі, а їх атрибути зміщуються на соціальні утворення, що призводить до заміни інтерперсональних відносин людини із Вищою силою громадо­опосередковуючими. За умов секуляризованої соціальності люди, вважаючи себе релігійними, оцінюють релігійний вплив на їхнє життя як менш важливий в порівнянні з минулими епохами. Отже, соціальне життя все більше й більше зазнає зниження впливу релігії та церкви, оскільки світські переконання і світськість постійно посилюються у світогляді західних cуспільств. З іншого боку, процес секуляризації характеризує вихід інституційних церков за межі тих сфер, які були контрольовані ними або перебували під їх впливом. Це вперше виявилося в відокремленні церкви від держави, і в експропріації церковних цінностей і територій в ХVІІІ столітті. У результаті церкви і релігійні інститути втратили своє багатство, престиж і вплив у суспільстві. Зменшення їх політичного і соціального впливу, навіть у нашому нинішньому столітті, є цілком очевидними.
Інформаційна війна як комунікативна технологія впливу на масову свідомість та громадську думку
Authors: Stadnyk A. H.
Published: September 2019

У статті визначено ключові аспекти суті і впливу інформаційної війни на масову свідомість і громадську думку. В матеріалі ми розглядаємо інформаційну війну не як допоміжний механізм реальної війни, а як механізм впливу саме на громадську думку. І оскільки громадську думку не можна сформувати остаточно (поки є інформаційний контент, думка громадськості буде змінюватися постійно), оскільки в руках ЗМІ інформація виступає як справжня зброя націлена на масову свідомість. У статті детально обговорюються чотири основні чинники, які визначають ефективність інформаційного впливу: 1) суб’єкти інформаційних війн, які впливають на населення, масову свідомість, громадську думку; 2) інформаційна зброя війни; 3) сам контент, зміст інформації, що транслюється у ході інформаційної війни; 4) специфіка масової свідомості населення у тих чи інших країнах, формування та функціонування у них громадської думки. І оскільки інформаційна війна характерна для кризових ситуацій (як приклад можна взяти Україну з початку Майдану 2013 року), то подача інформації націлена на маніпулювання громадською свідомістю і, відповідно, громадською думкою як зовнішнім вираженням свідомості.
Спогади В.Г. Авсєєнка про істориків університету Св. Володимира
Authors: Tarasenko O. O.
Published: September 2019

У статті проаналізовано автобіографічні спомини письменника, критика, публіциста, журналіста, мемуариста Василя Григоровича Авсєєнка (1842–1913) «Школьные годы. Отрывки из воспоминаний. 1852–1863» в яких пошановуються засновники історичної освіти і науки в Університеті Св. Володимира професори В. Я. Шульгін (1822–1878), П. В. Павлов (1823–1895), О. І. Ставровський (1809–1882), які започатковували і розвивали традиції школи істориків Університету Св. Володимира та які обіймають почесні місця серед викладачів і вчених України середини та другої половини ХІХ ст. Досліджено, як у спогадах В. Г. Авсєєнко виразно реконструює портрети професорів кафедри всесвітньої історії В. Я. Шульгіна та О. І. Ставровського, професора кафедри російської історії П. В. Павлова та як він згадує особливі риси, які визначали університетське життя під час його навчання у 1859–1863 роках. Установлено, як В. Г. Авсєєнко виявляє значення впливу представників школи істориків Університету Св. Володимира на студентство, що дозволяє глибше зрозуміти постаті істориків, які уособлювали та невтомно творили свій час.
Вони були першими: А.П. Жмайло – випускник Криворізького вечірнього робітничого технікуму 1926 р. (90-річчю першого випуску Криворізького національного університету присвячується)
Authors: Doyar L. V.
Published: September 2019

У статті досліджено життєвий та трудовий шлях першого випускника Криворізького національного університету, студента Криворізького вечірнього робітничого технікуму 1922-1926 рр., одного з організаторів гірничорудної промисловості Кривого Рога, учасника повоєнної відбудови Криворізького залізо- рудного басейну, першого в історії Криворізького гірничорудного інституту Героя Соціалістичної Праці. Біографія Андрія Павловича Жмайла (1903-1961) – є яскравим віддзеркаленням радянської епохи в історії України, вмістилищем ключових подій та явищ першої половини ХХ століття, а саме: утворення робітничих факультетів для навчання малоосвіченого пролетаріату і селянства, в одному з яких (Криворізькому вечірньому робітничому технікумі) А.П. Жмайло отримав кваліфікацію гірничого техніка; кампанії коренізації – українізації 1920-х – початку 1930-х рр., що забезпечила можливість кар’єрного зростання представникові української нації і знайшла відображення у навчальних планах тогочасних вищих навчальних закладів України; форсованої індустріалізації міжвоєнного періоду, внаслідок якої було утворено гірничорудну галузь соціалістичного Кривбасу; Великої Вітчизняної війни (1941-1945 рр.), під час якої було проведено безприкладну у світовій історії евакуацію виробничих сил в глиб країни та продемонстровано масовий трудовий героїзм; післявоєнної відбудови зруйнованого господарства, коли було проведено реевакуацію виробництв і кадрового потенціалу зі Сходу на Захід і забезпечено функціонування відновленого народного господарства. Андрій Павлович Жмайло уникнув сталінських репресій, однак, жив в умовах тоталітарної дисципліни, яка жорстко карала за помилки, допущені у роботі: у 1935 р. Жмайло був знятий з посади, виключений з партії і отримав судовий вирок. Однак цей прикрий епізод фактично не вплинув на біографію випускника КВРТ і не завадив йому здобути звання Героя Соціалістичної Праці у 1958 р., що, в принципі, було нетипово для радянської практики державних нагород.
Перспективні моделі дослідження процесів політичної модернізації
Authors: Khorishko L. S.
Published: September 2019

Мета дослідження полягає у визначенні особливостей акторної, структуралістської, фігураційної моделей політичної модернізації та конкретизації перспективних напрямів дослідження даних процесів в умовах сучасної політичної дійсності. Акторна модель політичної модернізації переміщує наукові дискурси на дослідження окремих стратегій діяльності політичних суб’єктів на індивідуальному та груповому рівнях у конкретних мікросоціальних ситуаціях і діяльнісних практиках. Водночас поза увагою залишаються дослідження значення та ролі певних структурних складових модернізаційних процесів. У рамках структураційної моделі були закладені основи поєднання мікро- та макрорівнів аналізу процесів політичної модернізації. Це актуалізувало необхідність дослідження суб’єкта модернізаційної діяльності, який в ході інституалізації набуває необхідних ресурсів та процедур для її ефективного здійснення. Фігураційна модель політичної модернізації актуалізувала наукові дискусії з окресленої проблематики в контексті визначення конкретних просторово-часових характеристик змін, впливу ендогенних та екзогенних факторів та продовжила пошуки попередніх моделей стосовно ролі інституалізованого в конкретній структурі суб’єкта в здійсненні модернізаційної діяльності на основі особистісних та організаційних ресурсів.
Ідея об'єднаної Європи в умовах кризи
Authors: Kyurdzhieva D. G.
Published: September 2019

В статье рассматривается влияние кризисов (внутренних и внешних) на идеологию объединенной Европы. Каждый новый вызов, с которым сталкивается Союз, наносит все больший урон фундаментальным основам европейской интеграции и приводит к расколу в рядах европейцев. Объединение неспособно оперативно и эффективно принимать решения для преодоления кризисных явлений, что подрывает авторитет Европейского Союза, как международного актора, и что самое главное – пошатывает веру европейцев в целесообразность существования наднациональных институтов. Также в статье анализируется рост националистических настроений в странах-участницах, как реакция на политику Брюсселя, наносящую ущерб национальным экономикам или ставящую под угрозу государственную безопасность. Поэтому данный этап в истории объединенной Европы является переломным. Будущее Союза зависит от того признают ли европейцы превалирующим усиление наднациональных институтов и углубление интеграционных процессов, либо сделают выбор в пользу государственного суверенитета и отстаиванию, в первую очередь, национальных интересов.
Релігійність та економічна безпека в країнах заходу: до проблеми співвідношення
Authors: Medviedieva Y. Y.
Published: September 2019

Метою даного дослідження був доказ того, що релігійна віра і пов’язані з нею значення перебувають у стійкому співвідношенні з економічною безпекою та рівнем модернізації суспільства. У цьому контексті було залучено теорії секуляризації та їх впливу на суспільство. Останні мали служити основою для розуміння виникнення процесу модернізації та її значення для суспільства. Крім того, було відзначено, що погляд на світ, який є грунтованим на традиційних віруваннях і цінностях, мав поступитися місцем науковому світогляду. В рамках наукового світогляду відбулася заміна незрозумілої містичної «логіки» на логіку матеріалістичну і світську. Замість того, щоб шукати духовний порятунок, люди поміняли мотивацію порятунку на мотивацію економічних досягнень, яка визначила їхні основні цілі та прихильність до сучасного суспільства. З вищеозначеного випливає, що секуляризація і модернізація нерозривно пов’язані одна з одною. Обидві ма- ють негативний вплив на релігію, заохочуючи людей використовувати свої знання, щоб контролювати їх навколишнє середовище і долю, а не покладатися на традиційні вірування релігійних вчень. Якщо погодитися із цим постулатом, то стає зрозумілим, що модернізація, яка є рухомою світським світоглядом, призводить до пріоритетності економічних цінностей у порівнянні з релігійними переконаннями і цінностями. Зв’язок між зниженням релігійності та рівнем економічної безпеки може бути емпірично-підтвердженим. Крім того, для підтвердження означеної тези було запропоновано здійснити вторинний аналіз даних дослідження семи західних країн, який показав, що п’ять із семи країн вписуються в означену тенденцію. На модернізацію в досліджених спільнотах, зокрема, в США, сильно вплинули релігійні рухи, які виникли в результаті реформації католицької церкви. У порівнянні з традиційними різновидами християнської релігії, ці нові конфесії, секти і релігії у сфері релігійної етики володіють вираженою толерантністю підприємницької успішності і накопичення, але й економічну самоактуалізацію як субститут духовної самоактуалізації. Навіть якщо секуляризація і модернізація можуть бути ідентифікова- ними як поточні процеси майже в усіх західних соціумах, деякі традиційні цінності, які є вкоріненими в релігії, завжди будуть слугувати показником соціального порядку і стабільності (наприклад, у контексті негативної морально-етичної оцінки злочинів, зокрема злодійства або вбивства, які переслідуються не тільки в рамках кримінального права, але й релігійної етики). Хоча традиційні цінності, очевидно, втрачають свій вплив у ряді сфер суспільного життя, деякі з них ще відповідають соціальним експектаціям і тому залишаються релевантними сучасності.
Українська художня література як джерело дослідження місця музики у повсякденному житті киян другої половини ХІХ – початку ХХ ст.
Authors: Musiiachenko O. S.
Published: September 2019

У статті проаналізовано аспекти музичного повсякдення та місце музики у повсякденному житті різних прошарків киян другої половини ХІХ - початку ХХ ст. на прикладах фрагментів творів української художньої літератури – «Кайдашева сім’я», «Київські прохачі», «Вечір на Владимирській горі» Івана Нечуя-Левицького, «За двома зайцями» Михайла Старицького, «Голосні струни» Лесі Українки. В цих працях досліджено стан музичної освіти інтелігенції, її гру на музичних інструментах, пісенний репертуар, ставлення до музики, музичні смаки, музичні вечори, моду на концерти у саду Купецького зібрання. Розглянуто епізоди із життя київських робітників та колишніх селян, які приїхали на заробітки до Києва: вечірні гуляння у центрі та співи, можливість послухати здалека концерти в саду Купецького зібрання. Охарактеризовано сприйняття музики гостями міста: вплив на прийшлих прочан церковного співу у Києво-Печерській Лаврі. Проаналізовано місце музики в житті київської бідноти. Визначено особливості використання української художньої літератури як історичного джерела та ступінь висвіт- лення даного питання у наукових публікаціях. Звернено увагу на доцільність використання отриманих результатів на заняттях з нової історії України.
Функціонування міфу і наративу в сучасній масовій свідомості
Authors: Surina H. Y.
Published: September 2019

У статті досліджено погляди В.Винниченка щодо стану тогочасного суспільства, проаналізовано у властивості психолінгвістичних структур людини, що сприяють утворенню різноманітних смислів і впливають на буденну масову свідомість. Сучасні міфи відрізняються від архаїчних своєю ґенезою і чіткою прагматикою, сформованою під певну соціальну спільноту. Це споріднює сучасну міфологію з ідеологією. Наратив стає засобом обслуговування останньої, перетворюючи фабулу різноманітних подій на черговий міфологічний сюжет. Тому в статті розглянуто процес ґенези наративу з міфу; порівнюються сформовані згодом спільні й відмінні риси міфу і наративу. Спільними для них є такі характеристики, як метафоричність, символічність, образність. Міф і наратив спираються на метафоричну теорію істини. Їх головною функцією постає не пошук істини, а утворення смислів через інтерпретування і трактування. Аналізуються також відмінності між класичним міфом і наративом (зведені в таблицю), які зумовлені головним чином різним сприйняттям часу – циклічного для міфу, лінійного для наративу. Також вказа- ні показники, що відрізняють сучасний політичний міф від класичного традиційного.
Продуктивність сучасної освіти в контексті пристосування людини до життя в нових цивілізаційних умовах
Authors: Kostyuchkov S. K.
Published: September 2019

У статті розглядаються підходи до аналізу продуктивності сучасної освіти в контексті цивілізаційних умов третього тисячоліття; аналізуються тенденції сучасного соціального розвитку через їх усвідомлення в контексті філософії освіти; автор акцентує увагу на розгляді поняття «освіта» як механізмі пристосування особистості до життя, інструменту трансляції культурних цінностей, соціальних норм і сенсожиттєвих установок; висувається аргументоване твердження, що сучасна освіта, незважаючи на безліч теорій, тенденцій, моделей, орієнтованих традиційно на гуманізм, не володіє достатнім ресурсом для формування людини майбутнього та забезпечення виживання людства в нових цивілізаційних умовах. Підкреслюється, що сучасна освіта повинна спрямовуватись на пристосування особистості до життя й нових цивілізаційних умов та нагромадження соціально значущого особистісного знання. Автор зауважує, що в сучасній освіті формується новий тип наукової раціональності; гуманістичний вимір сучасної освіти зумовлено й специфікою інформаційного суспільства, й змістом нового погляду на світооблаштування, детермінованого необхідністю вирішення глобальних проблем. У статті наголошується на актуальності положення, відносно якого довгостроковий стійкий розвиток на основі законів живої природи повинен стати домінуючою метою всіх країн світу, що вимагає сприймати і розуміти систему освіти, як продуцента суспільного авангарду, представники якого мають оволодівати такою системою знань, завдяки якій освічена людина буде здатна не тільки розуміти всю складність процесів і явищ оточуючого світу, пояснювати їх, але й конструктивно впливати на цей світ.
Необхідність становлення антропокосмічної педагогіки у ХХІ столітті (філософсько-освітній, педагогічний і духовний аспекти)
Authors: Polischuk N. V.
Published: September 2019

У статті наведено визначення предмета «антропокосмічна педагогіка» в сучасному філософсько-педагогічному дискурсі. Запропоновано авторське трактування підходів до експлікації основних термінів і понять антропокосмічної педагогіки і розкриття їх філософсько-освітньої, педагогічної та духовної сутності. Доведено, що в зв’язку з необхідністю сприяти якісному переходу розумної матерії Землі із планетарного стану в стан космічної сили, необхідно забезпечити розселення і розмноження розумної матерії Землі в масштабах Сонячної системи з перспективою виходу на галактичні і метагалактичні простори. Але для цього необхідно реалізувати космічну освіту, а отже, потрібно сформувати концепцію високодуховно-моральної особистості майбутньої високорозвиненої космічно-екзопланетної цивілізації на основі антропокосмічної філософії освіти та педагогіки. Подані змістовні складові нової антропокосмічної концепції і поняття антропокосмічної інформа- ційно-високотехнологічної технічної цивілізації в рамках професійного, феноменально-світоглядного, синергетичних підходів, а також їх синтезу. На основі компаративного аналізу подано основні характеристики нововведених термінів і понять антропокосмічної філософії освіти та педагогіки.
Духовна культура та процес соціалізації
Authors: Hirlina N. Y.
Published: September 2019

Культура у своєму духовному вимірі надає смисли людському буттю у всій тотальності його проявів. Духовно-продуктивна діяльність забезпечує формування духовних цінностей, а духовно-практична діяльність стосується опанування людиною та соціальними групами накопичених людством духовних цінностей у процесі власного культурного розвитку. Саме другий процес лежить в основі соціалізації підростаючого покоління і має найбільше значення для формування духовної культури молоді. Його результатом є набуття молоддю духовного досвіду, розвитку ціннісних орієнтацій, духовних потреб і духовних почуттів. Сутністю духовної культури є набування сенсу життя у вигляді усталених на особистісному рівні ціннісно-смислових життєвих орієнтирів, що здійснюється на основі трансформування універсуму зовнішнього буття у внутрішній світ особистості. В основі соціально-філософського дискурсу дослідження духовної культури молоді має лежати проблематика взаємозв’язку та взаємодетермінації особистісного духовного розвитку та духовного життя суспільства загалом. Саме соціальний вимір фено- мена духовної культури як наслідок взаємодії особистості та суспільства має знаходитися у центрі соціально-філософського аналізу. У межах соціально-філософського дискурсу духовна культура особистості має аналізуватися як процес набування людиною людського через інтеграцію до соціального простору свого буття. Розкриваючи соціально-філософський зміст поняття духовної культури як чинника соціалізації, слід насамперед підкреслити його системостворюючий стосовно суспільного розвитку потенціал.
Філософське осмислення музики у творчості О. Лосєва
Authors: Karpenko O. O.
Published: September 2019

Філософські погляди О. Лосєва на музику складаються в цілісну систему, яка являє собою виразну філософську концепцію музики. Виходячи за межі музикознавчої площини, що насичена термінами, біографічними фактами й сповнена догматизму, О. Лосєв здійснює спробу осягнути багатовимірність музично-звукового простору, розглядаючи різноманітні аспекти буття музики від символічного вираження самої себе до вчення про гармонії сфер. В основі музики як мистецтва часу лежить становлення – постійне виникнення і зникнення водночас, тож музика є суцільною плинністю, з одного боку, та напругою і вибуховістю з іншого. Буття у музиці являє собою єдність і синтез свідомого й несвідомого, пізнавального і предметного. Музика є своєрідний феномен, ідеальна субстанція, вона є час, в якому існує число, яке пронизує Всесвіт і буття людини. Здійснене дослідження дозволяє констатувати синкретичний характер осмислення феномена музики у творчості О. Лосєва, що визначається темпоральною онтологією музичного мистецтва. Музика чинить супротив спрямованій до неї думці, оскільки сама прагне заповнити цю інтенціональність свідомості. О. Лосєв прагнув віднайти форму справжньої діалектики, де осмислення музики досягало б рівня музики самого мислення.
Європейський економічний простір у системі зовнішньої політики ЄС: норвезька перспектива
Authors: Barna B. Y.
Published: September 2019

Європейський економічний простір став одним з перших прикладів розбудови відносин ЄС з країнами-партнерами європейського континенту, що відмовляються від повноправного членства у цьому інтеграційному об’єднанні. Цей формат співпраці вже понад двадцять років забезпечує стабільність, передбачуваність та конструктивну розбудову відносин із трьома європейськими партнерами, зокрема Норвегією. Нині ЄЕП розглядається як модель найглибшої інтеграції без формального набуття членства в ЄС. Варто також зазначити, що цей формат довів свою стійкість щодо зовнішніх потрясінь, як скорочення кількості членів ЄАВТ, розширення ЄС та ухвалення нових угод. Тому в Брюсселі схвально ставляться до функціонування ЄЕП та ніколи офіційно не ставили на порядок денний питання про припинення цієї угоди чи перегляду її положень. Зі свого боку, переважна більшість норвезьких політичних сил теж обстоює статус-кво. Водночас все частіше лунають голоси про необхідність оновлення ЄЕП, особливо після ухвалення Лісабонського договору. Також необхідно ствердити, що норвезька модель взаємодії з ЄС втратила свою первинну винятковість, зокрема також і після набуття чинності угоди про Асоціацію з Україною. Осло доводиться все частіше конкурувати з цілою низкою інших країн, неурядових організацій та інших лобістських груп за увагу з боку ЄС. Ускладнює відносини Норвегії з ЄС асиметричність зобов’язань у межах ЄЕП, адже вона зобов’язана в односторонньому порядку імплементувати комунітарний доробок, при цьому не маючи дієвих важелів впливу на процес ухвалення рішень у ЄС. Іншим викликом є слабкість опори ЄАВТ у ЄЕП, адже доводиться взаємодіяти з інтеграційним об’єднанням, членами якого є 28 європейських країн. Існують також інші негативні аспекти, що поступово зменшують роль Норвегії у відносинах з ЄС. З огляду на наявні виклики, опрацьовуються різні сценарії щодо подальшої розбудови відносин Норвегії з Євросоюзом. У відповідності до одного з них в Осло є три основні опції: збереження статус-кво у межах ЄЕП; пошук іншого формату відносин з ЄС поза межами ЄЕП; набуття повноцінного членства у ЄС. Однак найбільш продуктивним підходом стало б оновлення ЄЕП, яке б належним чином врахувало виклики сьогодення.
Технології формування та підтримки зовнішньополітичного іміджу держави
Authors: Petrov P. H.
Published: September 2019

У статі аналізуються особливості технологій формування зовнішньополітичного іміджу держави, висвітлюються узагальнюючі фактори, які представляють декілька груп соціологічних, політичних географічних, економічних, наукових та інших особливостей, що впливають на побудову дієвого та конкурентоспроможного іміджу, котрий є умовою та стратегічним ресурсом для досягнення цілей держави та її всебічного розвитку. Висвітлюються головні принципи політики держави, що спрямовані на формування та побудову дієвої, успішної політики іміджу та досягнення позитивних результатів у зовнішньополітичній діяльності держави. Досліджується алгоритм його побудови, що є універсальним для створення іміджу держави, незважаючи на те, що кожна держава є особливою, і тому необхідна своя система формування іміджу. Досліджуються етапи, їх особливості, характеристики побудови алгоритму іміджу. У статті окрема увага приділена встановленню та аналізу аспектів, що спрямовані на підтримку створеного зовнішньополітичного іміджу держави, що має на меті постійний розвиток існуючої системи іміджу, створення узгодженого комплексу заходів за основними фундаментальними напрямками, котрі б гарантували дієвість та виконання встановлених завдань, що спрямовані на досягнення певних результатів у зовнішньополітичному курсі держави.
Модуси естетизації екранного насильства
Authors: Plyusnin E. V.
Published: September 2019

Актуальность исследуемой темы обусловлена изобилием образов зрелищного насилия на экране и недостаточной изученностью проблемы в украинском научном дискурсе. Соприкасаясь с информационным пространством, индивиды неизбежно сталкиваются с разнообразными образами насилия. В процессах рецепции экранных образов жестокости на первый план выходят зрелищность и притягательность внешней формы. Как правило, стремление к эстетизации образов насилия нивелирует в сознании зрителя нравственные императивы и снимает визуальные табу. Насилие, столь широко распространенное на современных экранах, приобретает особую значимость, оказывая на зрителя сильное эмоциональное воз-действие. Автором проведена серьезная работа по изучению различных теоретических подходов к исследованию экранной жестокости. В статье определены основные дефиниции и обозначены отличительные черты экранного насилия. На основе проведенного качественного контент-анализа аудиовизуальных документов и фокусированного интервью выделены четыре способа эстетизации насилия: романтизированный, карнавализированный, абсурдизированный и аглитизированный. Они четко прослеживаются в структуре жанрового кинематографа и практически неприменимы в авторском кинематографе в связи с уникальностью повествовательной линии и реализации личных замыслов режиссера, которые оказыва- ются вне жанровых клише.
Методологічні аспекти дослідження процесу соціалізації у медіакультурному просторі інформаційного суспільства
Authors: Hirlina N. Y.
Published: September 2019

Інтегрована у межах соціально-філософського дискурсу міждисциплінарна методологія, що опирається на класичну філософську методологію аналізу соціокультурних феноменів, дає можливість цілісного уявлення про досліджуваний феномен. З методологічної точки зору важливо визначитися з соціально-філософським розумінням впливу медіакультурного простору на становлення особистості в умовах динамічно мінливого соціокультурного оточення. важливою соціально-філософською методологічною настановою слід вважати тезу щодо постійної присутності медіакультури в людині як просторі її буття внаслідок того, що людина є соціальна істота, а інформаційнОГО суспільства без медіакультури як свого атрибуту не існує. Філософським «стрижнем» дослідження духовної культури молоді є гуманізм у самому широкому сенсі, тобто розуміння досліджуваного феноменА передусім як багатовимірного  культивування загальнолюдських цінностей. Підпорядкування матеріалістичних детермінант медіакультурного простору духовним чинникам можливе лише в умовах домінування гуманістичних цінностей. При всьому різноманітті до розуміння духовного виміру взаємозв’язку особистості з соціокультурним середовищем спільною домінантною ідеєю філософських настанов є визнання духовно-культурної автономності людини. Глобалізація і пов’язані з нею цивілізаційні і технологічні процеси мають розглядатися як зов­нішньосоціальні стосовно людини, у той час як внутрішньодуховним змістом є процеси культурні. Антропологічно орієнтований культурний простір соціалізації грунтується на міжособистісній культурній взаємодії, яка продукує унікальні та самобутні особистості.
Методологічний пошук у полі сучасної культури
Authors: Forkosh S. M.
Published: September 2019

Сучасні стратегії дослідження культури зазнають суттєвих змін пов’язаних із принципами і підходами реалізації самих дослідницьких проектів. В умовах глобалізації склалася ситуація, в якій дослід­ження феномена культури і культурної традиції, її статусу і ролі в культурно-історичному процесі стає одним з найбільш перспективних напрямків сучасного соціально-філософського пізнання. Буття культурної традиції є безперервною комунікацією в єдності історичного і футурологічного вимірювань. Вона є способом зв’язків змістовних просторово-часових характеристик соціальної реальності. У цьому полягають її спрямованість і евристичність. Одна з найважливіших функцій культурної традиції полягає в тому, що вона стабілізує механізм, завдяки якому здійснюється спрямована реінтерпретація світоглядних ідей і фундаментальних символів культури віднсно до нових завдань і потреб, а досвід поколінь адаптується до соціально-історичних умов сучасності. На даний час можна виділити три підходи в дослідженні як культури в цілому, так і культурної традиції зокрема, які тематично охоплюють велику частину дослідницьких стратегій: парадигмальні бачення; тезаурусна динаміка; еволюціонуюча традиція. Найвиразніше реалізацію даних підходів можна побачити в методологічній схемі, яка також відповідає трансформаційним процесам у сучасній культурі: лінгвістичні знаки - теоретичний сенс - соціальний зміст. Розроблене ж соціологами поняття практик найбільш адекватно охоплює прояви сучасної культури і дає можливість охопити культуру через три аспекти - проективний, діяльний і результативний.
Якість вищої освіти в оцінках студентів університету
Authors: Hylyun O. V.
Published: September 2019

Стаття присвячена проблемі формування системи забезпечення якості вищої освіти в сучасній Україні. Звертається увага на дискусію щодо форм залучення студентів до оцінювання якості освітніх послуг у вищих навчальних закладах. Визначається, що важливим інструментом моніторингу якості освіти є комплексне вивчення громадської думки студентів щодо якості освіти в конкретних університетах. Соціологічні опитування дозволяють оперативно отримувати оцінки та пропозиції щодо освітніх послуг від їх безпосередніх споживачів, тобто студентів, які з середини здатні помітити ті недоліки навчального закладу, які непомітні для зовнішнього середовища. У статті підкреслюється, що якість освіти залежить не тільки від діяльності викладачів та співробітників університетів, але і від самих студентів. Одна з вимог Болонської декларації - залучення студентів до участі в оцінці організації і змісту освіти у вищих навчальних закладах . На основі аналізу результатів вибіркового репрезентативного соціологічного дослідження «Студенти ДНУ імені Олеся Гончара про якість освіти в університеті» зроблений висновок, що студенти спроможні оцінювати якість освіти в університеті.  Більш точні оцінки та важливі практичні рекомендації щодо якості освітніх послуг в університеті можна очікувати переважно від старшокурсників. Але і студенти молодших курсів, які не мають ще достатнього академічного досвіду, за певних умов можуть також надавати цікаву для викладачів та керівництва університету інформацію. Залучення студентів  до  різних форм таких опитувань безумовно буде сприяти формуванню у них розвинутих освітніх мотивів, бажань компетентно брати участь в житті університету, зокрема в оцінюванні та контролі якості освіти.
Гендерна культура в індуїзмі: традиціоналістський та модернізаційний аспекти
Authors: Svyatnenko I. O.
Published: September 2019

Статтю присвячено проблемі співвідношення між традиційними і модернізаційними вимірами в гендерній культурі індуїзму. Автором зроблено висновок про те, що жінки в класичних індуїстських текстах, таким чином, часто сприймаються як істоти нижчого порядку, іноді зведені до рівня шудр, незалежно від їх фактичної кастової приналежності. З іншого боку, образи жінок позиціоновані у вигляді різних богинь, які є, вочевидь, позитивними прототипами дхармічних жінок. Водночас традиційні гендерні ролі індуських жінок у домашньому господарстві в Індії, на думку дослідника, змінилися за останні п’ятдесят-сто років. Західні країни вплинули на ці зміни. Триваюче відновлення соціального статусу жінок призвело до значних змін, які стосувалися широкого спектра проблем: освіти, медико-санітарних заходів, сільських та промислових схем соціального забезпечення, проблем ранніх шлюбів, носіння паранджі, статусу вдів, виборчого права жінок, представництва жінок в органах влади. Соціально-статусне позиціювання жінок істотно поліпшилося завдяки буддизму. Жінки і чоловіки були рівними в етиці, яка була істотно пом’якшеною в аспекті розширення кількості прав жінок. У той час як патріархальне суспільство і патріархально-сексистська гендерна культура брахманізму залишалися незмінними, в буддійському суспільстві жінки набули більше свободи і розглядалися як незалежні, їм було дозволено ставати монахинями та бути релігійно- і соціально-активними особистостями.
Організаційно-структурне оформлення вірменських громад Київщини та Кіровоградщини (1990 – перша половина 2010-х рр.)
Authors: Berezhna N. O.
Published: September 2019

У статті завершено аналіз процесів організаційно-структурного оформлення вірменських громад Центральної України, яким авторка присвятила свої публікації, присвячені особливостям інституціоналізації аналогічних вірменських осередків у Полтавській, Чернігівській та Черкаській областях. Дослідження структуризації Київської та Кіровоградської областей проведено з використанням переваг компаративістського підходу. Він дав змогу простежити як спільне, так і відмінне, зокрема виділити особливості, пов’язані зі «столичним» статусом Київщини. Щодо Кіровоградщини, то тут процеси фундації громад тривали з незначним запізненням, водночас вони були в першу чергу зумовлені труднощами, які переживало місцеве населення у зв’язку з різким зростанням чисельності іммігрантів. Формування осередків відбувалося з ініціативи активу, причому відсутність традиційного для спюрка церковного храму спонукало своєрідно компенсувати цей недолік створенням молодіжного та жіночого осередків. У цілому для становлення вірменських громад характерною була така ознака, як регіональність, тобто синхронність до вже існуючого адміністративно-територіального устрою. Завдяки праці активістів у другій половині 1990-х рр. вдалося напрацювати новітній досвід нормалізації відносин людей різних етнічних культур та дещо відмінних релігійних субкультур. Його буде використано для зміцнення вірменських громад у перші десятиліття ХХІ століття.
Причини початку громадянської війни в Римі в 49 р. до Р.Х.: Юлія і Красс
Authors: Koval A. P.
Published: September 2019

В статті розглянуто теорію, згідно з якою загибелі Юлії і Марка Ліцинія Красса вважаються одними із безпосередніх причин громадянської війни між Помпеєм Великим і Юлієм Цезарем. Значна частина сучасних дослідників притримується саме такої думки, розтиражованої в античних джерелах І-ІІІ ст. – ніби лише вони стримували двох полководців від зіткнення. Встановлено, що подібний погляд на Юлію і Красса не був притаманний античним авторам середини І ст. до Р.Х. На основі текстологічного аналізу джерел виявлено, що уявлення про них як «запоруку згоди» між Помпеєм і Цезарем сформувалися в середовищі римських істориків періоду раннього принципату. З’ясовано, що ця думка знайшла найбільше відображення у поемі Лукана «Фарсалія», звідки вона була запозичена пізнішими античними авторами.
Регіональна неоднорідність електорального простору: порівняльний аналіз (на матеріалі 100 національних кейсів)
Authors: Avksentiev A. O.
Published: September 2019

У статті автором досліджуються залежність електоральної поведінки виборців від територіальної приналежності. Концептуалізовані категорії «регіональної неоднорідності» та «електорального простору». Аргументовано, що подібна регіональна неоднорідність є властивістю електорального простору і може бути квантифікована. Кількісний вимір регіональної неоднорідності держави має прямий зв’язок із ризиками сепаратизму, громадянськими конфліктами або кризою легітимності влади на окремій території. Запропоновано формулу для оцінки кількісного виміру регіональної неоднорідності, засновану на інструментарії статистичного аналізу (зокрема, коефіцієнті варіації). Окреслено можливі напрями досліджень із використанням цього індексу по відношенню до окремих політичних суб’єктів та всього електорального простору різних рівнів (держава, регіон, виборчий округ). Наведено розрахунки відповідних індексів для українського електорального простору (за результатами виборів 1991­ - 2015) та 100 інших національних кейсів. Проаналізована динаміка регіональної неоднорідності України за матеріалами електоральної статистики 1991 - ­2015 років.
The models of use of information sources by the population of the free part of the Luhanska oblast
Authors: Петренко О. С.
Published: September 2019

The article describes some results of the research project «The mass consciousness in the zone of military conflict in the Donbass» and an attempt was made to identify patterns of using information sources for the population of the free part of the Luhanska oblast. The survey is based on data from a panel survey conducted in January-December 2017. It was found that the main sources of new information are TV, Internet and the closest social environment (friends, acquaintances, relatives, colleagues). The last two groups have a network character and often disseminate unofficial information. It was also found that the main sources of important information are Internet, TV and the closest social environment. There are statistically significant differences in the use of different sources of information depending on gender, type of settlement, age and education level. Also, a factor analysis of the use of new information sources was made, in the course of which four factors are distinguished: 1 – Internet, information received during stay in educational institutions, information from friends and acquaintances, relatives; 2 – traditional media (newspapers, radio, television); 3 – from colleagues and managers; 4 – from advertisement, from random people, from magazines. Also, factor analysis of the sources of important information was conducted. It was established what the new information of non-private nature was perceived by respondents during the day: in the first place – «political life in Ukraine», in the second place – «prices and tariffs», in the third place – «the war on the Donbass». This is the evidence that the war becomes part of everyday life and there is reduction of people’s attention to it. The differences were found in the receipt of such information depending on gender and age. Also, estimates of the emotional impact of daily new information are given. Basic practices of using the Internet and watching TV are defined. The rating of TV channels in the north of Luhanska Oblast is given in the article – Ukrainian nationwide channels prevail. It was found that both Ukrainian and Russian media’s level of distrust far exceeds the level of trust, but the level of trust to Ukrainian media is still higher. In the use of information sources there is a steady increase of the role of network sources of information (electronic social networks, networks of communication with relatives, acquaintances, friends, colleagues).
Center-peripheral processes in Ukraine
Authors: Ковтун O. С.
Published: September 2019

This article presents the tendencies of the social development in Ukraine as a socio-territorial system. The demographic trends and tendencies of internal migration in Ukraine are considered from the perspective of the center-peripheral approach. The concept of the peripherization in Ukraine as well as the centralization of human resources is disclosed. As a result of the analysis of these outstanding trends, it was established that the center acts as an exploiter of regional human resources that at the same time creates additional risks of the regional development. The authors determine basic social mechanisms of regions peripherization. These include mainly the demographic degradation of the regions, what is reflected in the population reduction as a consequence of the negative natural population growth and migration which is concentrated around the center (Kyiv) and the semiperiphery (industrial regions). It is revealed that the internal migration movement manifests itself in two main forms: educational migration and labor migration. The educational migration in Ukraine is aimed at a small number of university centers, where the largest is the city of Kyiv. Therefore, despite the negative balance of the educational migration rates in most oblasts, Kyiv accumulates the largest amount of university entrants. It was also established that educational migration has not only quantitative but also a qualitative dimension. This is how the center primarily concentrates the most successful students. All listed causes a significant imbalance in the distribution of the intellectual potential of the country in favor for the center and increases its competitiveness regarding to the regions. The maintenance and the reproduction of this situation is also supported by the system of the scholarships distribution in Ukrainian Institutions of Higher Education. The similar migration trends are also observed in the labor sphere, what creates additional risks for the economic development of the regions. The tendencies for concentration of the national labor and intellectual potential in the center are denoted by the human resources centralization concept where this type of resources becomes the main interest, exploited by the center. As a consequence, we get the transformation of regions into the internal periphery of Ukraine. This process occurs unequally, depending on the basic competitive position of the region and its integration into the general socio-territorial structure. This is especially relevant for areas that are in or close to the military conflict zone. According to the main results of the research, there were outlined the following vectors for scientific elaboration: designing the criteria to escribe territories to the zones of the semi-periphery and periphery; further in-depth studying of peripherization mechanisms; defining ways to overcome the imbalances in the development of Ukraine as a socio-territorial integrity.