num_pages: 128
description: Шеста книга от поредицата Вулгарни романиПродължение на "Нерон Вълкът", "Калигула Бесният" ,"Цикълът на Месалина" ,"Ликвидирайте генерала" и "Оратория за козел и ангорска котка"Когато НАТО удари Белград, Козела излезе от апатията. Тефик, семейството му и Габи бяха в избата, имитация на бомбоубежище, но той отдавна беше претръпнал за живота си и изгледа като театрален зрител бомбения ад, който се извисяваше над града. „Заради някакъв боклук, пък бил той и Милошевич, ще избият цял народ шибаните им мръсници" - без грам гняв в душата си мислеше той. - „Щом са толкова курназ, да съберат един взвод от супергерои... Сталоун, Шварценегер, Стивьн Сийгъл... как се казваше онзи белгиец... Жан-Клод Ван Дам, да хвърлят един десант над президентската резиденция и да си решат проблема тъпите му ебалници! Цял народ заради някакъв си Милошевич!"Козела се изкъпа, махна от фалшивото си лице двайсетдневната си брада, преоблече се и излезе. В къщата беше тихо и тъмно, но небето вреше като геена огнена. Запали колата и подкара към центъра.Белградският площад „Република" беше претъпкан от възбудени, гневни, яростни, но в никакъв случай уплашени хора. Козела изслуша няколко патриотични речи и от комунисти, и от демократи, после за негова изненада започна концерт. На импровизираната сцена излезе някаква рок - група, но около нея се струпаха част от сръбските звезди, които чакаха своя ред да застанат зад микрофона. Сред тях беше и Цеца Величкович, жената на войводата Аркан, именно той му трябваше. Козела се взираше дълго в лицата на мъжете около нея, но "Дивата котка" не беше сред тях. Когато се увери, че е излишно да търси войводата в тълпата, започна да си пробива път към естрадата. Рок групата отстъпи микрофона на някаква фолкзвезда… наближаваше и редът на Цветана Величкович, или Цеца, както с обожание я наричаше цяла Сърбия.- Госпожо - тихо каза той, когато успя да застане зад гърба й. - Спешно търся мъжа ви.Естрадната легенда се извърна рязко и почти ужасено каза:- Но вие сте българин!- Да - кимна Козела. - Бях българин и по време на югоембаргото. Тогава на Аркан му трябваше бензин. Много бензин, госпожо Величкович.Жената го изгледа, неразбиращо, няколко секунди, после внезапно взе някакво решение, отвори чантата си, извади визитка, написа някакъв номер на гърба й и му я подаде.- Това е номерът на мобилния му телефон. Нищо повече няма да ви кажа, българино.Козела потърси Аркан, но телефонът му беше глух и ням.
language: Bulgarian
title: Кървавият път на коприната
publisher: Десита 9