Definitsioon: läänemeresoome, lapi ja samojeedi keeltele iseloomulik häälikuvaheldus, mille puhul sama sõnajuur v. sufiks esineb häälikuloolistest tingimustest sõltuvalt tugevas v. nõrgas astmes (EKSS)
Mõiste: vältevaheldus
Ülemmõiste: tüvevaheldus