Dato: 2025-02-25

Sammendrag: Mor og far fikk under et turbulent samliv to barn. Det var flere bekymringsmeldinger knyttet til barnas situasjon. Etter at samlivet ble avsluttet, ble det tvist mellom foreldrene om fast bosted, foreldreansvar og samvær. Tingretten og lagmannsretten fant at barna skulle ha fast bosted hos far, og at han skulle ha foreldreansvaret alene. Mor fikk samvær 16 timer i året med beskyttet tilsyn. For Høyesterett var saken begrenset til spørsmålet om samværet skal være med beskyttet eller støttet tilsyn, og til omfanget av mors samvær.

Høyesterett har kommet til at samværet fastsettes til 32 timer i året med støttet tilsyn. Støttet tilsyn innebærer blant annet et mindre omfattende tilsyn under samværet enn beskyttet tilsyn.

Beskyttet tilsyn er særlig aktuelt der det foreligger problematikk knyttet til vold, rus eller psykiske lidelser. I denne saken, der hovedproblemet er et særlig høyt konfliktnivå mellom foreldrene og at mor involverer barna i konflikten, mener Høyesterett det er tilstrekkelig med støttet tilsyn.

Dommen gir veiledning i bruk av samvær med beskyttet og støttet tilsyn.

D O M
avsagt 25. februar 2025 av Høyesterett i avdeling med
dommer Wilhelm Matheson
dommer Aage Thor Falkanger
dommer Arne Ringnes
dommer Eyvin Sivertsen
dommer Christian Lund
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)
Anke over Agder lagmannsretts dom 19. september 2024
A (advokat Halvard Helle)
mot
B (advokat Anne Grete Mjellelid Ytredal – til
prøve)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Lund:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder spørsmål om samvær etter barneloven skal gis med pålegg om beskyttet eller
støttet tilsyn, jf. barneloven § 43 a første ledd.
(3) A og B traff hverandre i 2008 og ble samboere kort tid etter. Samlivet varte til oktober
2022. De har sammen fått barna C, født 00.00.2016, og D, født 00.00.2021.
(4) Forholdet mellom mor og far har vært turbulent. Det var flere brudd i forholdet, og de
bodde tidvis hver for seg. Far ble i desember 2017 dømt til fengsel i to år for forsøk på
voldtekt. I forbindelse med soning av dommen overlot far midlertidig foreldreansvaret for
C til mor. Det ble også avtalt at C skulle ha fast bosted hos mor.
(5) Det foreligger allerede fra kort tid etter at C ble født i 2016 et stort antall
bekymringsmeldinger knyttet til barnas situasjon. Bekymringsmeldingene er inngitt til
barnevernstjenesten av både helsevesen, barnehager, skoler, foreldrene og som anonyme
meldinger. Barnevernstjenesten har foretatt flere undersøkelser og satt inn ulike tiltak i
familien.
(6) Ved stevning 23. desember 2022 til Vestfold tingrett krevde far felles foreldreansvar, fast
bosted for C hos seg og samvær med D. Tingretten traff 23. oktober 2023 foreløpig
avgjørelse etter barneloven § 60 første ledd om at barna skulle ha fast bosted hos mor, og
at far skulle ha samvær med begge.
(7) I to akuttvedtak 3. november 2023 av X barnevernstjeneste etter barnevernsloven § 4-2 ble
begge guttene flyttet til far. Mor ble gitt rett til samvær. Under samværene med C ble
barnevernstjenesten gitt rett til å føre tilsyn. Etter klage fra mor ble vedtakene
14. november 2023 opprettholdt av Barneverns- og helsenemnda i Oslo og omegn. X
barnevernstjeneste besluttet i vedtak 17. november 2023 tilsyn også under samværene med
D.
(8) I dom og kjennelse 8. januar 2024 fra Vestfold tingrett ble det bestemt at begge barna
skulle ha fast bosted hos far, som også fikk foreldreansvaret alene for begge barna. Mor ble
gitt rett til samvær med begge barna åtte ganger per år med to timer hver gang. Det ble
pålagt beskyttet tilsyn i regi av barnevernstjenesten i Y kommune. Tilsynsperioden ble satt
til to år. Domsslutningen lyder slik:
«1. B skal ha foreldreansvaret alene for C, født 00.00.2016 og D, født
00.00.2021.
2. C og D skal ha fast bosted hos sin far, B.
3. C og D skal ha samvær med sin mor, A, 8 – åtte – ganger per år med en
varighet av 2 – to – timer hver gang. Samværene skal skje under beskyttet
tilsyn i regi av barneverntjenesten i Y kommune som pålegges å oppnevne
tilsynsperson, jf. barneloven § 43 a første ledd, jf. tredje ledd.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

3
Tilsynsperioden skal ha en varighet på 2 – to – år, gjeldende fra
tilsynssamværet iverksettes.
4. Sakskostnader tilkjennes ikke.»
(9) Tingretten traff samtidig midlertidig avgjørelse med samme innhold som i domsslutningen.
(10) Mor anket dommen til Agder lagmannsrett, som 19. september 2024 avsa dom med
følgende slutning:
«1. Anken forkastes.
2. A betaler Bs sakskostnader med 250 000 – tohundreogfemtitusen – kroner
innen 2 – to – uker fra dommens forkynnelse.»
(11) Dommen ble avsagt under dissens. Én dommer mente at det var tilstrekkelig å pålegge
samvær med støttet tilsyn, med 32 timer over en tilsynsperiode på ett år.
(12) Mor har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder rettsanvendelsen ved
samværsvurderingen. Videre gjelder anken saksbehandlingen og bevisbedømmelsen ved
avgjørelsen av sakskostnader.
(13) I beslutning 6. desember 2024 ble anken tillatt fremmet for så vidt gjelder
rettsanvendelsen.
(14) Ankemotparten har for Høyesterett fremlagt noen nye bevis i form av samværsrapporter fra
tiden etter lagmannsrettens dom. Saken står likevel i det vesentlige i samme stilling som
for lagmannsretten.
(15) Under saksforberedelsen har Høyesterett innhentet uttalelser fra barnevernstjenesten i Y
kommune og fra Bufetat, region sør, jf. barneloven § 43 a fjerde ledd.
Partenes syn på saken
(16) Den ankende part – A – har i hovedsak gjort gjeldende:
(17) Vilkårene for å beslutte beskyttet tilsyn etter barneloven § 43 a er ikke til stede.
Bekymringene knyttet til mors omsorgs- og samværsevne gjelder hennes fungering i
morsrollen, samarbeidet med far og hennes syn på barnas helsesituasjon. Disse
bekymringene kan ikke begrunne et beskyttet samvær med kontinuerlig overvåkning og
med et sterkt begrenset timeantall.
(18) Lagmannsrettens flertall har underspilt mors utvilsomme omsorgskvaliteter slik de er
beskrevet i dommen, og har også sett bort fra den usikkerhet som knytter seg til fars
fungering som omsorgsperson både på kortere og lengre sikt. Det er også en feil ved
lagmannsrettens rettsanvendelse at det ikke er foretatt en individuell vurdering av hvert av
barna.
(19) Samlet sett vil beskyttet tilsyn stride mot barnas beste. Barna har gjennom hele livet vært
sterkt knyttet til mor. Det er svært viktig at kontakten beholdes og videreutvikles til tross
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

4
for at det har vært konflikter mellom foreldrene. På denne bakgrunn er det risikofylt å
fastlegge en samværsordning som direkte svekker kontakten mellom mor og de to barna.
(20) Fastsettelsen av beskyttet samvær i to år, med 16 timers samvær per år, innebærer også et
uforholdsmessig inngrep, og dermed en krenkelse av retten til familieliv etter Den
europeiske menneskerettskonvensjon (EMK) artikkel 8 og Grunnloven § 102.
(21) For begge barnas del vil det være riktig å fastsette støttet tilsyn med 32 timer per år. Det er
ikke nødvendig med tilsyn utover ett år. Når tilsynsordningen avvikles, bør det – i tråd med
vurderingen til lagmannsrettens mindretall – skje en gradvis opptrapping av samværene
over en periode på ett år for deretter å omfatte helge- og feriesamvær i tråd med
barnelovens normalordning.
(22) Det er lagt ned følgende påstand:
«Prinsipalt:
1. A, født 00.00.1982, skal ha samvær med barna C, født 00.00.2016 og D, født
00.00.2021, fastsatt etter rettens skjønn.
2. A / det offentlige tilkjennes sakskostnader for Høyesterett.
3. Lagmannsrettens sakskostnadsavgjørelse, domsslutningen pkt. 2, oppheves.
Hver av partene bærer sine sakskostnader for lagmannsretten.
Subsidiært:
1. Lagmannsrettens dom oppheves for så vidt gjelder spørsmålet om samvær.
2. A / det offentlige tilkjennes sakskostnader for Høyesterett.
3. Lagmannsrettens sakskostnadsavgjørelse, domsslutningen pkt. 2, oppheves.
Hver av partene bærer sine sakskostnader for lagmannsretten.»
(23) Ankemotparten – B – har i hovedsak gjort gjeldende:
(24) Det er omfattende problematikk knyttet til mors psykiske helse som medfører alvorlige
mangler i hennes foreldrefunksjoner. Manglene har sin årsak i personlighetstrekk som
rigiditet, overdreven tro på egne vurderinger, stort kontrollbehov og sannsynlig emosjonell
dissosiasjon, samt mangel på empati. Dette gir seg blant annet utslag i overdrivelser av
somatiske symptomer hos C og D. Konflikten mellom foreldrene kommer i tillegg til dette.
(25) Det er derfor helt avgjørende for ivaretakelsen av barnas beste under samvær med mor at
de har tilgang på beskyttelse i form av en tilsynspersons kontinuerlige tilstedeværelse.
Lagmannsrettens flertall har korrekt konkludert med at dette bare oppnås ved beskyttet
tilsyn.
(26) Lagmannsretten fant også – basert på sakkyndig psykologs vurderinger – at det måtte
dokumenteres betydelige endringer i mors fungering før alminnelig samvær kan bli aktuelt.
Slike positive endringer har ikke skjedd, noe som blant annet er underbygget gjennom
rapporter fra samvær gjennomført etter lagmannsrettens dom.
(27) Det fastsatte samværet utgjør ikke et uforholdsmessig inngrep i strid med EMK artikkel 8
eller Grunnloven § 102.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

5
(28) Domstolene har verken adgang eller plikt til å fastsette en opptrappingsplan når det, som i
denne saken, er konkludert med at barnet har behov for beskyttet tilsyn under samvær.
(29) Det er lagt ned følgende påstand:
«Anken forkastes.
B / det offentlige tilkjennes sakens omkostninger for Høyesterett.
Lagmannsrettens sakskostnadsavgjørelse, domsslutningen pkt. 2, oppheves.
B tilkjennes sakens omkostninger for lagmannsretten med kr. 396.250.»
Mitt syn på saken
Rammene for saken
(30) Vurderingen av hvilket samvær barna skal ha med mor, skal foretas på grunnlag av
forholdene på avgjørelsestidspunktet og skal ta sikte på å finne den løsningen som antas å
være best for barna i tiden fremover, jf. HR-2020-1843-A avsnitt 34 med videre
henvisninger. Partene har ikke fri rådighet over saken, jf. tvisteloven § 11-4. Retten har
plikt til å sørge for et forsvarlig faktisk avgjørelsesgrunnlag, jf. tvisteloven § 21-3 andre
ledd. Selv om det bare er anket over rettsanvendelsen, har Høyesterett derfor adgang til å
supplere bevisførselen med bevis som kaster lys over utviklingen etter at lagmannsretten
avsa sin dom, se som eksempel Rt-2005-682 avsnitt 10 og 27. I denne saken har dette
skjedd ved at det er fremlagt tilsynsrapporter fra samvær gjennomført etter
lagmannsrettens dom. Selv om anken kun ble tillatt fremmet for så vidt gjelder
rettsanvendelsen, kan Høyesterett også prøve bevisbedømmelsen, jf. NOU 2001: 32 B
Rett på sak side 785.
Reglene om beskyttet og støttet tilsyn
Lov og forskrifter
(31) Etter barneloven § 42 første ledd har et barn rett til samvær med begge foreldrene, selv om
de lever hver for seg. Den av foreldrene som ikke bor sammen med barnet, har rett til
samvær med barnet dersom ikke annet er avtalt eller fastsatt, se § 43 første ledd første
setning. Dersom samvær ikke er til det beste for barnet, skal samvær ikke fastsettes,
se § 43 første ledd siste setning. Av tredje ledd følger det at det i avtale eller dom kan
settes vilkår for samvær.
(32) Dersom tilsyn blir satt som vilkår for samværet, kan retten etter barneloven § 43 a gi
pålegg om beskyttet eller støttet tilsyn. De to første leddene i bestemmelsen har følgende
ordlyd:
«Dersom tilsyn blir sett som vilkår for samværet, kan retten i særlege høve og der
omsynet til barnet sine behov talar for det, påleggje kommunal barnevernsteneste eller
departementet å oppnemne ein person som skal føre tilsyn under samvær. Retten kan
gje pålegg om beskytta tilsyn eller støtta tilsyn.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

6
Pålegget skal fastsetje dei nødvendige vilkåra for samværet, under dette timetalet og
avgrensa varigheit.»
(33) Grunnvilkårene er altså at det må foreligge «særlege høve», og at «barnet sine behov» må
tale for tilsyn. Vilkårene er kumulative og reflekterer de ulike hensynene som må vurderes.
Tilsyn i regi av det offentlige er inngripende overfor både barn og samværsforelder. Dette
er hovedbegrunnelsen for at det stilles krav om «særlege høve», jf. Prop. 85 L (2012–2013)
side 50. Samtidig innebærer vilkåret om «barnet sine behov» at domstolen må gjøre en
«konkret vurdering av barnets behov her-og-nå for henholdsvis beskyttelse eller støtte», og
at domstolen må vurdere «om tilsyn er egnet til å oppnå beskyttelse av eller støtte for
barnet», jf. proposisjonen side 49.
(34) I forskrift 19. desember 2013 nr. 1636 om samvær med tilsyn etter barnelova er det gitt
nærmere regler om når tilsyn kan fastsettes, og om omfanget og gjennomføringen av
tilsynet. I § 4 første ledd er det fastsatt at beskyttet tilsyn «skal nyttast der avgrensa samvær
er til barnet sitt beste», men hensynet til barnet tilsier at «forelder og barn skal ha tilsyn
under heile samværet». Av andre ledd fremgår det at pålegg om beskyttet tilsyn kan gis
med inntil 16 timer per år. Av § 5 første ledd følger det at det er barnevernstjenesten i
kommunen der barnet bor fast som har ansvaret for å oppnevne tilsynspersonen. Det følger
av barneloven § 43 a sjette ledd at det offentlige dekker kostnadene for samvær under
tilsyn av offentlig oppnevnt tilsynsperson.
(35) Etter forskriften § 6 første ledd kan støttet tilsyn anvendes «der samvær er til barnet sitt
beste, men barnet treng støtte ved samvær eller samværsforelderen har behov for støtte og
vegleiing ved samvær». Pålegg om støttet tilsyn kan gis med inntil 32 timer per år, se andre
ledd. Ved støttet tilsyn er det regionkontoret til Barne-, ungdoms- og familietaten (Bufetat)
som har ansvaret for å oppnevne tilsynspersonen, jf. § 7 første ledd.
Lovhistorikken
(36) Domstolens adgang til å pålegge det offentlige å oppnevne en tilsynsperson ved samvær
kom inn i barneloven § 43 tredje ledd med virkning fra 1. januar 2007. Det fremgår av
lovforarbeidene at et hovedformål var å beskytte barn mot overgrep. I de særskilte
merknadene til bestemmelsen står det i Ot.prp. nr. 103 (2004–2005) side 55:
«Bestemmelsen tar sikte på situasjoner hvor det anses som positivt for barnet å kunne
ha et visst samvær, men hvor dette ikke kan skje uten tilsyn for å føre kontroll med at
barnet ikke lider overlast. En slik form for tilsyn er begrenset til særlige tilfeller og
situasjoner hvor det kun er aktuelt med sterkt begrenset samvær. Formålet med et slikt
samvær må hovedsakelig være at barnet skal ha kjennskap til forelderen og sikre et
minimum av kontakt. Dette kan være av stor betydning for barnets mulighet til å
realitetsorientere seg. Det er ikke meningen at ordningen skal omfatte samvær av
vanlig omfang. Ordningen vil typisk være aktuell hvor det for eksempel er snakk om
to til fire samvær i året med en varighet av to til fire timer hver gang.»
(37) Samme sted i proposisjonen fremgår det også at der formålet med tilsynet «er å avverge
eventuelle overgrep, er det viktig at tilsynet er konstant». Formålet med tilsynet kan også
være å «betrygge barnet eller bostedsforelderen». Det fremheves at for at tilsynsordningen
skal fungere etter sin hensikt, «er det viktig at formålet og tilsynspersonens rolle klart
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

7
defineres i domspremissene». Pålegget om å oppnevne tilsynsperson kunne omfatte inntil
16 timer samvær per år, jf. den nå opphevede forskrift 7. desember 2006 nr. 1360 § 2.
(38) I høringsnotat 21. juni 2012 fra Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet ble det
foreslått å utvide ordningen med offentlig oppnevnt tilsynsperson, samt å lovfestede at de
to hovedformålene med tilsyn skulle være henholdsvis beskyttelse og støtte, se punkt 1.4 i
høringsnotatet. Om beskyttet tilsyn ble det uttalt at det er aktuelt i familier der det er
problematikk knyttet til vold, rus, psykiatri (inkludert personlighetsavvik), men at det også
kunne brukes «i saker med spesielt høyt konfliktnivå». Støttet tilsyn vil etter høringsnotatet
«særlig» være aktuelt ved høykonfliktsaker og ved kontaktetablering. Det ble med andre
ord forutsatt at i høykonfliktsakene kunne både beskyttet og støttet tilsyn anvendes.
(39) I Prop. 85 L (2012–2013) gikk departementet videre med forslagene i høringsnotatet. Om
beskyttet tilsyn står det på side 52 i proposisjonen:
«Beskyttet tilsyn vil være den mest omfattende form for tilsyn og forutsetter at barnet
og samværsforelder overvåkes under hele samværet.
Beskyttet tilsyn er aktuelt i familier der det har vært noe problematikk knyttet til vold,
rus eller psykiske lidelser, men der samvær til tross for dette vil være til barnets
beste.»
(40) Samme sted viser departementet til tidligere forarbeidsuttalelser om at slikt tilsyn er
begrenset til tilfeller og situasjoner hvor det kun er aktuelt med «sterkt begrenset samvær».
(41) Departementet uttaler ikke spesifikt at beskyttet tilsyn også kan benyttes i
høykonfliktsakene. I de særskilte merknadene til § 43 a fremkommer at beskyttet tilsyn er
«mest aktuelt» der det er problematikk knyttet til vold, rus eller psykiske lidelser,
se side 87. Jeg legger derfor til grunn – slik det ble forutsatt i høringsnotatet – at det ikke er
utelukket å benytte beskyttet tilsyn også i høykonfliktsakene. Det avgjørende er om barnets
behov taler for det.
(42) Om støttet tilsyn uttaler departementet på side 53:
«Departementet opprettholder forslaget i høringsnotatet om at et annet hovedformål
med tilsyn skal være veiledning til samværsforelder og/eller støtte til
samværsforelderen og barnet ved samvær. Støttet tilsyn vil være særlig aktuelt i
tilfeller der det er vedvarende konflikt mellom foreldre og ved kontaktetablering
mellom barnet og samværsforelder. Denne form for tilsyn vil være et mindre
omfattende tilsyn, som kan anvendes i saker der det ikke foreligger et behov for
overvåking under hele samværet. Støttet tilsyn gir dermed rom for mer fleksible
løsninger. Eksempelvis kan man tenke seg at samvær i første fase skjer på et
familievernkontor under veiledning, og i andre fase dels i samværsforelders hjem
dersom forholdene tilsier det og barnet ønsker det.
Det er en forutsetning at tilsynspersonen er i tett dialog med samværsforelder og
barnet. Dette gjelder også dersom samvær dels kan skje uten tilsynsperson tilstede.
Tanken med støttet tilsyn er at det vil kunne skje en gradvis overgang til samvær med
privat tilsyn eller samvær uten tilsyn dersom dette er til barnets beste.»
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

8
Foreløpig oppsummering
(43) Samvær med tilsyn er et inngrep i barnets og forelderens rett til samvær og skal bare
brukes der det foreligger «særlege høve». Samtidig må et samvær være til det beste for
barnet. Hovedanvendelsesområdet for beskyttet tilsyn er der det foreligger problematikk
knyttet til vold, rus eller psykiske lidelser. Det er imidlertid ikke utelukket å benytte
beskyttet tilsyn også i andre tilfeller, for eksempel der det er et særlig høyt konfliktnivå
mellom foreldrene. Støttet tilsyn anvendes der det ikke er behov for overvåking under hele
samværet. Denne formen for tilsyn er særlig aktuell der det er vedvarende konflikt mellom
foreldrene, samt ved kontaktetablering mellom barnet og samværsforelderen.
(44) Det styrende for valget av tilsynsform er uansett en konkret vurdering av om barnet har
behov for beskyttelse, eller om barnet eller samværsforelderen har behov for veiledning
eller støtte, og om den aktuelle tilsynsformen vil oppnå formålet. Dersom beskyttet tilsyn
ikke gir barnet tilstrekkelig beskyttelse mot overgrep, skal samvær ikke tilkjennes. Dersom
barnet ikke har behov for beskyttelse og behovet for veiledning eller støtte kan oppnås ved
støttet tilsyn, er det derfor ikke rom for å pålegge beskyttet tilsyn.
(45) Jeg legger til at selv om lovgiver har forutsatt at det normalt vil være tilstrekkelig med
støttet tilsyn der det er et høyt konfliktnivå mellom foreldrene, må domstolen i hvert tilfelle
gjøre en konkret vurdering av om konfliktnivået mellom foreldrene eller
samværsforelderens fungering tilsier at det er påkrevd av hensyn til barnet at det pålegges
beskyttet tilsyn.
Omfang og varighet av samvær med tilsyn – fastsettelse av samvær etter tilsynsperioden
(46) Som nevnt tidligere er det i forskrift fastsatt at beskyttet tilsyn kan pålegges med inntil
16 timer i året, mens støttet tilsyn kan pålegges med inntil 32 timer i året. Ofte vil det være
aktuelt å fastsette et lavere antall timer enn dette. Dersom samvær med tilsyn er fastsatt for
å gi barnet kunnskap og et visst kjennskap til samværsforelderen, vil det kunne være
tilstrekkelig med et fåtall samvær i året, jf. Prop. 85 L (2012–2013) side 87. Hvis formålet
er å opprettholde og utvikle nære relasjoner, vil samværene kunne være hyppigere innenfor
timebegrensningen, se proposisjonen side 50.
(47) Domstolens pålegg skal også fastsette varigheten av samvær med tilsyn, se barneloven
§ 43 a andre ledd. Det er i forarbeidene forutsatt at domstolene skal legge et kortsiktig
perspektiv til grunn når de skal avgjøre om «det for tiden er til barnets beste med samvær»,
se proposisjonen side 72–73. Samme sted uttales det at «pålegg som samvær med tilsyn
primært bør være midlertidig og kortvarig, og ikke ha varighet utover ett år». En varighet
på mer enn ett år må begrunnes særskilt, se forskrift om samvær med tilsyn etter barnelova
§ 2 andre ledd andre setning.
(48) Den begrensede varigheten skal sikre flere formål. Tilsyn er som tidligere nevnt et inngrep
i samværsretten og bør ikke fastholdes lenger enn formålet med tilsynet og behovene i
saken tilsier. Samtidig kan erfaringene fra samvær bidra til å avklare om et fortsatt samvær
etter tilsynsperioden er til barnets beste, se proposisjonen side 72. Blant annet av den grunn
er det pålagt tilsynspersonen som hovedregel å lage rapporter fra samværene, se forskriften
§ 9. Tilsynspersonen og myndigheten som har ansvaret for tilsynet, er også pålagt særskilte
oppfølgningsplikter, se forskriften § 9 og § 10.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

9
(49) Dette innebærer etter mitt syn at domstolene bør vise forsiktighet med å fastsette samvær
etter utløpet av tilsynsperioden ved beskyttet tilsyn. Ved støttet tilsyn – spesielt der det er
en målsetning at samværet med støttet tilsyn skal gå over i samvær med privat tilsyn eller
samvær uten tilsyn – kan det oftere være aktuelt at det i dommen fastsettes samvær også
etter tilsynsperioden, se om dette også rundskriv fra Barne- og likestillingsdepartementet
(Q-2013-1220) side 4. Spesielt der tilsynsperioden er kort, kan dette være forsvarlig.
(50) Det er i rundskrivet forutsatt at tilsynsåret regnes fra dato for første gjennomførte
tilsynssamvær, se kommentaren til forskriften § 4 på side 5. Det fremgår ikke av
rundskrivet – eller av lovgrunnlaget ellers – hvordan dette skal håndteres ved
ankebehandling av et pålagt samvær med tilsyn. Der ankeinstansen pålegger tilsyn av en
annen type enn underinstansen, må ankeinstansen ha kompetanse til å pålegge et antall
timer samvær opp til de forskriftsbestemte grensene, og slik at det etableres et nytt
tilsynsår som starter ved det første gjennomførte tilsynssamværet etter ankeinstansens
dom. I og med at det skal gjøres en her-og-nå-vurdering av hva slags samvær som er til det
beste for barnet, og som barnet har behov for, mener jeg det samme må gjelde der
ankeinstansen pålegger samme type tilsyn som underinstansen.
Forholdet til Grunnloven § 102 og EMK artikkel 8
(51) Samvær med tilsyn er et inngrep i samværsforelderens og barnets rett til respekt for
familieliv etter Grunnloven § 102 og EMK artikkel 8. Ingen av partene har for Høyesterett
gjort gjeldende at regelverket om samvær med tilsyn generelt strider mot Grunnloven eller
EMK. Jeg er enig i dette. Slik jeg ser på saken, er det ikke grunn til å gå nærmere inn på
disse bestemmelsene.
Den konkrete vurderingen
(52) Lagmannsretten har funnet at konflikten mellom foreldrene er helt ødeleggende for
samarbeidsklimaet mellom dem, og at det er svakheter og mangler ved begge foreldrenes
omsorgskompetanse. Basert på vurderingene til psykolog Aud-Keila Bendiksen Kjær
– som var rettsoppnevnt sakkyndig for lagmannsretten – mente lagmannsretten at en
oppvekst hos mor, slik hun fungerte på tidspunktet for lagmannsrettens dom, potensielt
ville være skadelig for barna. Lagmannsretten uttaler deretter følgende knyttet til
spørsmålet om fast bosted:
«Den sakkyndiges vurdering tilsier, slik lagmannsrettens ser det, at det beste for barna
er å ha fast bosted hos far. Lagmannsretten har ved denne vurderingen også tatt
hensyn til at sakkyndig Kjær i sin forklaring for lagmannsretten fremhevet at barna
trenger begge foreldrene og mor har mange god egenskaper som er viktige for barna,
og at spesielt C er underernært på kontakt med mor. Mors fastlåste holdninger med
hensyn til barnas helse og hennes evne til å komme i konflikt med skole, barnehage og
hjelpeapparat, samt mistillit til fars evne til å ivareta barna, tilsier slik situasjonen nå er
at barna ikke bør ha fast bosted hos henne. Lagmannsretten har i denne forbindelse
også vært oppmerksom på vurderingene av mors fungering fra både psykologspesialist
Rog og terapeut Behn, som vurderer henne som godt fungerende, uten at dette kan
lede til noen annen vurdering av spørsmålet om hvor barna skal bo fast.»
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

10
(53) Selv om denne vurderingen gjelder spørsmålet om fast bosted, får den – etter mitt syn –
også relevans ved spørsmålet om samvær, noe jeg kommer tilbake til.
(54) Ved vurderingen av hvilket samvær mor skal ha med barna, tar lagmannsretten
utgangspunkt i den rettsoppnevnte sakkyndiges vurderinger, som jeg også finner grunn til å
gjenta her:
«Barna er i behov av en samværsordning som ivaretar deres relasjon til mor. Under
samvær burde mor ideelt sett ikke ha fokus på barnas helse eller problemfokus av noe
slag. Heller ikke utspørring eller oppdragelse/korrigering burde prioriteres. Hun burde
være fokusert på ‘her og nå’ i samværene, hvor rolige sekvenser med lek og nærhet
ble på barnas premisser. Gjennom de observerte samværene fremstår det som om mor
har sekvenser med god samværskompetanse. Dersom mor kan greie å stole på at far
ivaretar barnas helse, og at hun kan stole på veilederne, slik at hun kan ta imot og
nyttiggjøre seg den hjelp og veiledning hun kan få for å bedre kvaliteten på
samværene - burde en langsiktig målsetting kunne være et samvær i tråd med lovens
‘normalordning’.»
(55) Under forhandlingene i lagmannsretten uttalte den rettsoppnevnte sakkyndige også at «det
kreves en betydelig endring hos mor før alminnelig samvær kan bli aktuelt».
(56) Lagmannsretten tar ved vurderingen utgangspunkt i at beskyttet tilsyn er mest aktuelt der
det dreier seg om problematikk knyttet til vold, rus og psykiske lidelser, men der samvær
likevel er til barnets beste, og at støttet tilsyn er mest aktuelt i saker med høyt konfliktnivå
mellom foreldrene. Fremstillingen er knapp, men det er isolert sett ikke noe å utsette på
lagmannsrettens rettslige utgangspunkt.
(57) Ved den konkrete vurderingen av samværsspørsmålet deler lagmannsretten seg i et flertall
og et mindretall.
(58) Flertallet finner at «arten og omfanget av foreldrekonflikten i denne saken er så spesielt at
beskyttet tilsyn er helt nødvendig». Flertallet tar utgangspunkt i rapportene fra samværene
med beskyttet tilsyn i perioden etter tingrettens dom og uttaler så:
«Lagmannsrettens flertall kan ikke se at rapportene fra samværene viser en utvikling
som gir holdepunkter for at mor har endret sin atferd i retning av ikke å eksponere
barna for foreldrekonflikten under samværene. Det fremstår derfor for flertallet som
klart at tilsynspersonenes kontinuerlige tilstedeværelse fortsatt er nødvendig for å
kunne gripe inn og korrigere mor. Flertallet peker i denne forbindelse på at både den
sakkyndiges vurdering av mors samværskompetanse, og tilsynsrapportene, viser at det
kreves betydelige endringer hos mor før alminnelig samvær kan bli aktuelt.»
(59) Sitatet kan gi inntrykk av at flertallet i lagmannsretten har vurdert behovet for samvær med
beskyttet tilsyn opp mot alminnelig samvær. Det er i så fall feil vurderingstema. Jeg savner
i flertallets redegjørelse en vurdering av hvorfor det mindre inngripende tiltaket støttet
tilsyn ikke i tilstrekkelig grad vil ivareta barnas behov.
(60) Flertallet fastsetter timeantallet med beskyttet tilsyn til 16 timer i året og uttaler i den
forbindelse at samværsomfanget «med fordel kunne vært satt noe høyere». Jeg oppfatter
dette som en erkjennelse av at barna har behov for et mer omfattende samvær enn det som
er mulig å fastsette ved beskyttet tilsyn. Også her savner jeg en forklaring fra
lagmannsrettens flertall på hvorfor støttet tilsyn ikke er et aktuelt alternativ.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

11
(61) Lagmannsrettens mindretall tar utgangspunkt i at det er knyttet betydelig usikkerhet til
begge foreldrenes omsorgskompetanse, og at begge har begrenset evne til å se hvordan
deres opptreden virker på barna. Jeg oppfatter at disse vurderingene deles også av flertallet,
jf. vurderingene lagmannsretten gjør under fastsettelsen av hvor barna skal bo fast. Det
samme gjelder mindretallets henvisning til den usikkerhet som knytter seg til Cs relasjon
til far og til fars tidligere rusproblem. Deretter uttaler mindretallet:
«Begge barna har sin emosjonelt sterkeste tilknytning til mor. Et brudd i den tette
relasjonen til henne må antas å ha vært opprivende for begge guttene. Dette kommer
tydelig frem i Cs uttalelser overfor sakkyndig Kjær. Han tilkjennegir et klart ønske om
å være mer sammen med mor. I tråd med Kjærs vurdering legges til grunn at et lite
barn som D ikke vil være i stand til å opprettholde relasjonen til mor med så begrenset
samvær som fastsatt av tingretten. Mor er en betydelig intellektuell resurs og hun
vurderes viktig for barnas utvikling på dette punkt. Hun har også stor kapasitet for
aktivt samspill med barna.
I denne situasjonen vil samvær med støttet tilsyn best trygge barnas oppvekst og
utvikling. Ordningen vil gi C tilstrekkelig bistand dersom mor skulle involvere ham i
tema om helse eller foreldrekonflikten. Den vil også ivareta behovet for veiledning av
mor dersom slike tema bringes på bane. Samværene med støttet tilsyn bør
gjennomføres i mors bolig. De vil slik kunne foregå i omgivelser og med aktiviteter
som gir barna gode opplevelser sammen med mor.»
(62) Jeg er langt på vei enig i disse vurderingene. Jeg viser her også til de vurderingene en
samlet lagmannsrett gjorde knyttet til fast bosted, som jeg har sitert tidligere, og som viser
at særlig C er underernært på kontakt med mor.
(63) Støttet tilsyn i denne saken er godt i samsvar med de situasjonene der lovgiver har forutsatt
at slikt tilsyn særlig er aktuelt. Det tar hensyn til Cs klare ønsker og begge barnas behov for
mer samvær enn det begrensede samværet som følger av beskyttet tilsyn. Støttet tilsyn
fremstår i denne saken som bedre for å ivareta hensynet til at barna får utviklet sin relasjon
med mor, samtidig som det i tilstrekkelig grad er mulig å gi barna støtte dersom mor
involverer dem i foreldrekonflikten eller i spørsmål om helse. Jeg er derfor enig med
mindretallet i at støttet tilsyn best trygger barnas oppvekst og utvikling, med mål om på
sikt å etablere et alminnelig samvær med mor.
(64) Spørsmålet om samvær skal basere seg på hva som er best for barna på
avgjørelsestidspunktet, og skal ta sikte på å finne den løsningen som antas å være best for
barna i tiden fremover, se HR-2020-1843-A avsnitt 34. Jeg legger derfor også vekt på at
samvær med beskyttet tilsyn nå har vart i omkring ett år, og at et samvær med støttet tilsyn
vil være et naturlig neste steg på vei mot alminnelig samvær. Jeg kan ikke se at det er noe i
rapportene fra samvær gjennomført etter lagmannsrettens dom som tilsier at en
opptrapping til mer omfattende samvær med støttet tilsyn ikke vil være forsvarlig. De
problemer som er rapportert fra disse samværene, synes å gjelde forhold som kan håndteres
gjennom veiledning og støtte til barna og mor, og uten at det er behov for kontinuerlig
overvåkning av samværet.
(65) Begge parter har bedt Høyesterett om å avsi realitetsavgjørelse. Jeg er enig i at det vil være
svært uheldig for barna om saken sendes tilbake til lagmannsretten for ny avgjørelse, med
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

12
den forlengelse av rettsprosessen som det vil medføre. Høyesterett har også etter mitt syn
tilstrekkelig grunnlag for å treffe en realitetsavgjørelse i saken.
Konklusjon og sakskostnader
(66) Jeg mener etter dette at C og D skal ha samvær med støttet tilsyn med mor med
32 timer i året. Varigheten av hvert samvær bør, som nå, være to timer. Tilsynsperioden
bør være ett år, som regnes fra det første samværet med støttet tilsyn etter Høyesteretts
dom. Samværene bør helst – som angitt av lagmannsrettens mindretall – gjennomføres i
mors bolig. Bufetat, region sør har ansvar for å oppnevne tilsynsperson, jf. forskrift om
samvær med tilsyn etter barnelova § 7 første ledd. Jeg forutsetter at Bufetat, region sør om
nødvendig – i og med at mor bor i Oslo – kan koordinere samværene med Bufetat, region
øst. Mor må ta kontakt med Bufetat, region sør for å få satt i verk samværet,
jf. forskriften § 3.
(67) Som nevnt tidligere bør det være et langsiktig mål at det etableres alminnelig samvær
mellom barna og mor. Jeg finner imidlertid ikke at det nå kan fastsettes samvær for tiden
etter tilsynsperioden. Hva slags samvær som da vil være aktuelt vil avhenge av erfaringene
fra samværene med støttet tilsyn. Målet må være at mor og far etter tilsynsperioden blir
enige om samværsordningen, om nødvendig med bistand fra Bufetat eller andre
myndigheter. Blir foreldrene ikke enige, er det opp til mor å reise sak for å få fastsatt
samværet.
(68) Mor er innvilget fri sakførsel for Høyesterett og har krevd sakskostnader for seg og det
offentlige for behandlingen i Høyesterett. Mor har i det vesentlige vunnet frem med sin
anke og har i utgangspunktet krav på å bli tilkjent sakskostnader, jf. tvisteloven
§ 20-2 første og andre ledd. Saken har imidlertid reist prinsipielle spørsmål som
Høyesterett ikke har tatt stilling til tidligere. Saken er også av stor velferdsmessig
betydning for begge parter. Jeg mener derfor at tungtveiende grunner gjør det rimelig å
frita far fra kostnadsansvaret, jf. tvisteloven § 20-2 tredje ledd.
(69) Mor har også anket over lagmannsrettens sakskostnadsavgjørelse. Høyesterett legger sitt
resultat til grunn for avgjørelsen av sakskostnader for lagmannsretten, jf. tvisteloven
§ 20-9 andre ledd. Ved avgjørelsen må det tas hensyn til at lagmannsretten rettskraftig har
avgjort spørsmålene om fast bosted og foreldreansvar, og at mor her ikke fikk medhold.
Etter mitt syn har ingen av partene i det vesentlige vunnet saken for lagmannsretten, men
begge parter har fått medhold av betydning, jf. tvisteloven § 20-3. Det foreligger imidlertid
ikke tungtveiende grunner som tilsier at det tilkjennes sakskostnader for lagmannsretten.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)

13
(70) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. C, født 00.00.2016, og D, født 00.00.2021, skal ha samvær med sin mor, A,
16 ganger per år med en varighet av 2 timer hver gang. Samværene skal skje
under støttet tilsyn, jf. barneloven § 43 a første ledd, jf. tredje ledd.
Tilsynsperioden skal ha en varighet på 1 år, gjeldende fra første
tilsynssamvær etter dato for denne dommen.
2. Sakskostnader tilkjennes ikke for noen instans.
(71) Dommer Sivertsen: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(72) Dommer Falkanger: Likeså.
(73) Dommer Ringnes: Likeså.
(74) Dommer Matheson: Likeså.
(75) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. C, født 00.00.2016, og D, født 00.00.2021, skal ha samvær med sin mor, A,
16 ganger per år med en varighet av 2 timer hver gang. Samværene skal skje
under støttet tilsyn, jf. barneloven § 43 a første ledd, jf. tredje ledd.
Tilsynsperioden skal ha en varighet på 1 år, gjeldende fra første
tilsynssamvær etter dato for denne dommen.
2. Sakskostnader tilkjennes ikke for noen instans.
HR-2025-382-A, (sak nr. 24-184791SIV-HRET)