Dato: 2024-12-19

Sammendrag: I mai 2021 oppsto det brann i lokalene til et motorsykkelverksted i Bergen. Brannen ble utløst av at en av motorsyklene som sto inne til reparasjon, tok fyr som følge av elektrisk feil. Motorsykkelen var forsikret i Gjensidige, og verkstedet og forsikringsselskapet for bygningen krevde erstatning av selskapet. Gjensidige bestred ansvar.

Det var uomstridt at det i utgangspunktet forelå ansvar etter bilansvarslova § 4 om skade som motorvogn gjør. Spørsmålet var om unntaket i lovens § 2 bokstav b kom til anvendelse. Bestemmelsen gjør unntak for skader som oppstår mens motorvognen er forsvarlig bortsatt på et sted der allmenheten ikke kan ferdes.

Høyesterett har kommet til at unntaket ikke får anvendelse og at skadene derfor er dekket av bilansvaret. Med utgangspunkt i den såkalte carport-dommen (HR-2021-822-A), der en bil som sto parkert i en carport, begynte å brenne, kommer Høyesterett til at ordinære verkstedopphold ikke faller inn under unntaket. Unntaket i § 2 bokstav b må forstås i sammenheng med EUs motorvognforsikringsdirektiv artikkel 3 om at forsikringen skal omfatte bruk av kjøretøy. Det følger av rettspraksis fra EU-domstolen at parkering mellom kjøreturer utgjør et ledd i bruk av kjøretøy. På lignende måte må verkstedopphold anses som et ledd i bruk av motorvogn.

Dommen har betydning for rekkevidden av bilansvaret ved verkstedopphold.

D O M
avsagt 19. desember 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Aage Thor Falkanger
dommer Cecilie Østensen Berglund
dommer Erik Thyness
dommer Thom Arne Hellerslia
dommer Christian Lund
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET og sak nr. 24-010484SIV-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 24. november 2023
Gjensidige Forsikring ASA (advokat Merete Anita Utgård)
mot
Bergen MC-Center AS (advokat John Christian Elden)
Fremtind Forsikring AS (advokat Jan Aubert)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Hellerslia:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder bilansvar for skader etter brann forårsaket av at en motorsykkel som sto til
reparasjon på et verksted, tok fyr som følge av teknisk svikt. Spørsmålet er om skadene er
unntatt fra bilansvaret etter bilansvarslova § 2 bokstav b, der vilkårene er at motorvognen
er «forsvarleg fråsegsett utanfor gate, veg eller annan stad der ålmenta kan ferdast».
(3) Natt til mandag 24. mai 2021 oppsto det brann i lokalene til Bergen MC-Center AS i
Åsane i Bergen. Brannen medførte omfattende skader på motorsykler, utstyr og varelager i
verkstedet, samt på bygningen. Det oppsto også tap ved driftsavbrudd.
(4) Brannteknisk undersøkelse konkluderte med at brannen hadde startet ved undersiden av
bensintanken på en av motorsyklene som var inne til reparasjon. Brannårsaken var ifølge
rapporten mest sannsynlig elektrisk feil grunnet svikt i isolasjonen.
(5) Eieren hadde kjøpt motorsykkelen i april 2021. Han hadde bare kjørt to–tre turer før han
ikke klarte å starte motoren. Sykkelen sto deretter parkert hjemme hos han et par uker før
han fraktet den til verkstedet lørdag 22. mai 2021. Han ønsket at startproblemene, samt
clutch og brems, skulle bli undersøkt. Sykkelen ble startet av ansatte på verkstedet på
lørdagen for å kjøre den inn i verkstedhallen, og på søndagen i forbindelse med
undersøkelser. Startproblemene ble utbedret søndagen. Det var planlagt at service på clutch
og brems skulle skje tirsdag 25. mai, og at sykkelen deretter ville være klar for avhenting.
(6) Motorsykkelen var forsikret i Gjensidige Forsikring ASA. Bergen MC-Center rettet derfor
krav om dekning av sitt tap mot Gjensidige. Bygget der MC-senteret leide lokaler, var
forsikret i Fremtind Forsikring AS. Fremtind rettet regresskrav mot Gjensidige. Kravene
ble avslått, og Bergen MC-Center og Fremtind tok ut stevning mot Gjensidige for
Hordaland tingrett, som forente søksmålene til felles behandling og avgjørelse.
(7) Tingretten avsa 15. februar 2023 dom der Gjensidige ble frifunnet. Frifinnelsen bygger på
at unntaket i bilansvarslova § 2 bokstav b kom til anvendelse, og at skadene derfor ikke var
omfattet av bilansvaret.
(8) Både Bergen MC-Center og Fremtind anket dommen. Også Gulating lagmannsrett forente
sakene til felles behandling og avgjørelse. Lagmannsretten fant at bilansvarslova
§ 2 bokstav b ikke kom til anvendelse og avsa 24. november 2023 dom med slik
domsslutning:
«1. Gjensidige Forsikring ASA pliktar å dekke det økonomiske tapet Bergen
MC-Center AS blei påført som følgje av brann 24. mai 2021.
2. Gjensidige Forsikring ASA vert dømt til å betale Bergen MC-Center AS sine
sakskostnadar for lagmannsretten med
174 811 – eitthundreogsyttifiretusenåttehundreogelleve – kroner
innan 2 – to – veker etter at dommen er kunngjort.
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

3
3. Gjensidige Forsikring ASA vert dømt til å betale Bergen MC-Center AS sine
sakskostnadar for tingretten med
240 569 – tohundreogførtitusenfemhundreogsekstini – kroner
innan 2 – to – veker etter at dommen er kunngjort.
4. Gjensidige Forsikring ASA er erstatningsrettsleg ansvarleg for Fremtind
Forsikring AS sitt tap som følge av brann i Litleåsveien 29 24. mai 2021.
5. Gjensidige Forsikring ASA vert dømt til å betale Fremtind Forsikring AS
sine sakskostnadar for lagmannsretten med 152 657 –
eitthundreogfemtitotusensekshundreogfemtisju – kroner innan 2 – to – veker
etter at dommen er forkynt.
6. Gjensidige Forsikring ASA vert dømt til å betale Fremtind Forsikring AS
sine sakskostnadar for tingretten med
169 350 – eitthundreogsekstinitusentrehundreogfemti – kroner med tillegg
av ankegebyr innan 2 – to – veker etter at dommen er forkynt.»
(9) Gjensidige har anket til Høyesterett. Anken gjelder både kravet fra Bergen MC-Center og
kravet fra Fremtind. Anken mot de to ankemotpartene behandles for Høyesterett i
kumulasjon som én sak. Saken står i det vesentlige i samme stilling som for
lagmannsretten.
Partenes syn på saken
(10) Ankende part – Gjensidige Forsikring ASA – har i korte trekk argumentert slik:
(11) Motorsykkelen var «forsvarleg fråsegsett» på et avlukket verksted uten tilgang for
allmennheten, og skadene faller derfor inn under unntaket i bilansvarslova § 2 bokstav b.
Motorsykkelen hadde ikke vært i regelmessig bruk, og den måtte på grunn av
startproblemer fraktes til verkstedet. Saksforholdet skiller seg derfor fra
HR-2021-822-A carport.
(12) I nevnte dom er forarbeidene til bestemmelsen feilaktig forstått. Plassering på verksted er
uansett uttrykkelig nevnt som eksempel i forarbeidene på at unntaket kommer til
anvendelse. Det blir lite igjen av unntaket dersom lagmannsrettens dom opprettholdes.
(13) Det er heller ikke dekning for synspunktet i carport-dommen om at lovgiver ønsket å sikre
seg mot direktivstrid – det er ikke grunnlag for å anta at lovgiver har ønsket å gå lenger enn
nødvendig. Motorvognforsikringsdirektivet harmoniserer kun reglene for
ansvarsforsikringen, ikke statenes regulering av erstatningsansvar for motorvogn.
Direktivet kommer derfor ikke til anvendelse i saken her, da det ikke foreligger personlig
erstatningsansvar. Verkstedopphold kan uansett ikke regnes som «use of vehicles» i
direktivets forstand.
(14) Gjensidige Forsikring ASA har lagt ned slik påstand:
«1. Gjensidige Forsikring ASA blir frifunne.
2. Gjensidige Forsikring ASA får dekt sine kostnader for tingretten,
lagmannsretten og Høgsterett.»
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

4
(15) Den ene ankemotparten – Bergen MC-Center AS – har i korte trekk argumentert slik:
(16) Bilansvarslova § 2 bokstav b skal tolkes i tråd med motorvognforsikringsdirektivet.
Lovgiver har forutsatt at bestemmelsen skal tolkes slik uavhengig av om dette følger av
Norges EØS-rettslige forpliktelser. Etter direktivet artikkel 3 beror anvendelsesområdet på
om kjøretøyet er i bruk – «use of vehicles». Begrepet er gitt en vid anvendelse i
rettspraksis fra EU-domstolen. Et kjøretøy er i bruk også når det står parkert mellom
kjøreturer, jf. dom 20. mai 2019 i sak C-100/18 Línea Directa. Verkstedopphold faller
derfor utenfor unntaket.
(17) Alternativet vil være at forsikringspremien refunderes under verkstedopphold, noe som
ikke synes å være praksis.
(18) Bergen MC-Center AS har lagt ned slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. Bergen MC-Center AS tilkjennes sakens omkostninger for Høyesterett.»
(19) Den andre ankemotparten – Fremtind Forsikring AS – har i korte trekk argumentert slik:
(20) Verken de opprinnelige forarbeidene eller det øvrige rettskildematerialet gir støtte for at
opphold på verksted innebærer at kjøretøyet er tatt ut av bruk. Unntaket i § 2 bokstav b
kommer derfor ikke til anvendelse.
(21) Likheten med HR-2021-822-A carport og EU-domstolens dom i Línea Directa-saken er
stor, og resultatet må bli det samme. Opphold på verksted er en integrert del av kjøretøyets
anvendelse som transportmiddel.
(22) Fremtind Forsikring AS har lagt ned slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. Gjensidige Forsikring ASA dømmes til å betale sakens kostnader for
Høyesterett.»
Mitt syn på saken
Bilansvaret og unntaket i bilansvarslova § 2 bokstav b
(23) Bilansvarslova regulerer erstatning for skade som motorvogn gjør på personer eller ting og
forsikring for slik skade, jf. § 1. Etter § 15 har eier av motorvogn forsikringsplikt, og etter
§ 4 har forsikringsforetaket objektivt ansvar for skade som motorvogn «gjer».
(24) Reguleringen er særegen ved at loven etablerer en obligatorisk forsikringsordning med
egne preseptoriske regler – «trafikktrygding». Det erstatningsansvaret som reguleres i
loven, er forsikringsforetakets ansvar direkte overfor skadelidte. Loven regulerer ikke
eierens eller førerens personlige erstatningsansvar etter alminnelige erstatningsregler. Jeg
viser her til § 11 om eget ansvar og § 12 om regress, som forutsetter at det kan foreligge et
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

5
slikt ansvar. Der det foreligger personlig ansvar, får trafikkforsikringen preg av å være en
ansvarsforsikring for skadevolder, jf. § 11 tredje ledd, mens den får preg av å være en
ulykkesforsikring for skadelidte der slikt ansvar ikke foreligger. I vår sak foreligger det
ikke personlig ansvar.
(25) Det er uomtvistet at skadene som oppsto som følge av brannen, i utgangspunktet er dekket
av forsikringsselskapets ansvar etter loven, da dette var skader som motorvogn «gjer»,
jf. § 4. Spørsmålet er om unntaket i § 2 bokstav b kommer til anvendelse. Bestemmelsen
lyder slik:
«Ein skade går ikkje inn under lova i tilfelle då skaden
…
b. er gjord medan vogna er forsvarleg fråsegsett utanfor gate, veg eller annan
stad der ålmenta kan ferdast …»
(26) Det er tale om tre kumulative vilkår. Motorvognen må være «fråsegsett» – eller «bortsatt»
som det het i lovutkastet på bokmål, se Ot.prp. nr. 24 (1959–1960) side 55. Bortsettelsen
må dessuten være forsvarlig, og motorvognen må være bortsatt et sted der allmennheten
ikke kan ferdes. Det er ikke tvilsomt i saken her at motorsykkelen var satt på verksted på
en forsvarlig måte. Spørsmålet er om de to andre vilkårene er oppfylt. Som jeg kommer
tilbake til, må vilkårene ses i sammenheng.
(27) Før jeg går nærmere inn på unntaket, er det grunn til å se nærmere på reguleringen av
bilansvar i EØS-regelverket.
EØS-regelverket
(28) Motorvognforsikringsdirektivet, europaparlaments- og rådsdirektiv 2009/103/EF, er et
konsolidert direktiv som samler bestemmelsene i en rekke tidligere direktiver om
ansvarsforsikring. Formålet med reglene er dels å sikre fri bevegelighet av kjøretøy og
personer, dels å sikre at skadelidte får en ensartet behandling uavhengig av hvor i EU
uhellet finner sted, jf. EU-domstolens dom 20. desember 2017 i sak C-334/16 Torreiro
avsnitt 25 og 26.
(29) Direktivet regulerer ikke erstatningsansvar, men ansvarsforsikring. Det overlater altså til
statene å fastsette reglene for erstatningsansvar, for eksempel om det skal være objektivt
ansvar for trafikkskade, men krever at erstatningsansvaret som følger av nasjonal rett, er
dekket av en ansvarsforsikring som oppfyller vilkårene i direktivet.
(30) Dette er bare et utgangspunkt. På grunn av den nære sammenhengen mellom erstatning og
forsikring følger det av rettspraksis at det stilles visse minstekrav til nasjonal
erstatningsrett, for eksempel om innholdet i bortfallsregler. Dette var bakgrunnen for at den
tidligere bestemmelsen i bilansvarslova § 7 tredje ledd bokstav b om bortfall av erstatning
for passasjer som var klar over eller måtte vite at føreren var ruspåvirket, kom i motstrid
med EØS-regelverket, jf. Rt-2000-1811 Finanger I på side 1825.
(31) Etter artikkel 3 i direktivet plikter medlemsstatene å treffe alle hensiktsmessige tiltak for å
sikre at erstatningsansvar ved bruk av kjøretøy – «use of vehicles» i den engelske
versjonen – er dekket av forsikring. Det er dette vilkåret som ligger nærmest
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

6
avgrensningen i den norske bilansvarslova § 2 bokstav b mot motorvogner som er
«fråsegsett».
(32) Begrepet «use of vehicles» skal forstås autonomt. Det er altså ikke opp til den enkelte
medlemsstat å definere innholdet, se for eksempel EU-domstolens dom 4. september
2014 i sak C-162/13 Vnuk avsnitt 41.
(33) EU-domstolen har avsagt en rekke dommer om innholdet i «use of vehicles», som
innebærer at begrepet er gitt en forholdsvis vid anvendelse. En sentral dom for
problemstillingen i saken her, er dom 20. juni 2019 i sak C-100/18 Línea Directa.
(34) Saken gjaldt en bil som hadde stått parkert i en privat garasje i mer enn 24 timer, og som
kom i brann som følge av en feil i bilens elektriske anlegg, med skade på bygningen som
følge. Føreren hadde et objektivt ansvar for denne skaden etter spansk rett, og spørsmålet
fra den spanske domstolen var om artikkel 3 var til hinder for at ansvarsforsikringen dekket
et slikt tilfelle. EU-domstolen besvarte spørsmålet med at artikkel 3 skal forstås slik at det
aktuelle tilfellet er omfattet av begrepet «use of vehicles». Det oppsto med andre ord ingen
motstrid.
(35) Norge er forpliktet til å gjennomføre direktivet i norsk rett. En gjennomføring av
bestemmelsene i direktivet ved anvendelsen av de norske bestemmelsene i bilansvarslova
byr imidlertid på enkelte utfordringer. Direktivet samordner den løsningen som er vanlig i
EU-statene: Erstatningsansvaret som fører eller eier av en motorvogn har etter den enkelte
stats erstatningsregler, dekkes av en ansvarsforsikring. Siden den norske ordningen avviker
fra dette, kan ikke direktivets bestemmelser uten videre sammenholdes med bestemmelser i
bilansvarslova. Pliktene etter direktivet forutsetter et underliggende erstatningsansvar.
Dersom et skadetilfelle ikke utløser erstatningsansvar etter alminnelige norske
erstatningsregler, vil det derfor ikke være i strid med direktivet å unnta tilfellet fra
trafikkforsikringen. Dersom et skadetilfelle utløser slikt ansvar, vil imidlertid unntak fra
trafikkforsikringen innebære direktivbrudd.
(36) Europaparlaments- og rådsdirektiv (EU) 2021/2118 er et endringsdirektiv til
motorvognforsikringsdirektivet 2009/103/EF. Endringsdirektivet er ikke innlemmet i
EØS-avtalen per i dag. Når det gjelder artikkel 3 og vilkåret «use of vehicles», tar det nye
direktivet ikke sikte på noen materielle endringer, men det er i artikkel 1 nr. 1 a tatt inn en
definisjon av begrepet som skal gi uttrykk for innholdet slik dette er fastlagt i rettspraksis.
Det går her fram at «use of vehicles» omfatter enhver bruk som er i overensstemmelse med
kjøretøyets funksjon som transportmiddel, og at det ikke er avgjørende om kjøretøyet står
stille eller er i bevegelse.
Rettsavklaringen som følger av HR-2021-822-A carport
(37) Unntaket i § 2 bokstav b er nærmere behandlet i HR-2021-822-A carport. Saken gjaldt en
bil som sto parkert i en carport og voldte skade på bygninger etter at bilen hadde begynt å
brenne som følge av svikt i det elektriske anlegget. Som i vår sak forelå det ikke grunnlag
for personlig erstatningsansvar for eieren av bilen. Spørsmålet var om forsikringsselskapet
var ansvarlig etter bilansvarsloven. Det avgjørende var da om § 2 bokstav b fikk
anvendelse.
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

7
(38) Førstvoterende foretar først en gjennomgang av ordlyden og av de opprinnelige
forarbeidene. Det går fram av avsnitt 57 at vilkårene «fråsegsett» og «utanfor gate, veg
eller annan stad der ålmenta kan ferdast» må ses i sammenheng. Med vekt på at verken
ordlyden eller forarbeidene er klare, og at forarbeidene understreker den risiko og de
skader som var ment omfattet, samt domstolenes rolle i utfylling av lovteksten, konstateres
det at skader forårsaket av parkerte biler i relativt vid utstrekning må omfattes av
bilansvaret, se avsnitt 72.
(39) Deretter ser førstvoterende på forarbeidene til senere lovendringer, og med særlig vekt på
uttalelser i Prop. 137 L (2018–2019) konkluderes det med at departementets siktemål med
lovendringene i stor utstrekning har vært å oppnå fullt samsvar med
motorvognforsikringsdirektivet. I nevnte proposisjon ble det vurdert å endre § 2 bokstav b
ut fra rettspraksis om «use of vehicles», men det ble ikke funnet nødvendig da «fråsegsett»
måtte ses i sammenheng med «use of vehicles», se dommen avsnitt 80–82 med
henvisninger. Departementets syn innebar med andre ord at «dersom et kjøretøy må anses
å være i bruk (‘use’), vil det ikke samtidig kunne være ‘fråsegsett’», jf. avsnitt 83. Etter å
ha vist til Línea Directa-dommen heter det i avsnitt 87 at bilansvarslova «må tolkes på
samme måte», jf. også oppsummeringen i avsnitt 91 og 92.
(40) Dommen ble avsagt under dissens 4–1. Rekkevidden av flertallets syn forstås best om det
leses i sammenheng med mindretallets votum, jf. HR-2023-2433-A avsnitt 49. Mindretallet
i carport-dommen hadde et annet syn på forståelsen av de opprinnelige forarbeidene og så
det slik at unntaket i § 2 bokstav b kom til anvendelse ut fra de internrettslige kildene, jf.
avsnitt 114. Mindretallet fant videre at motorvognforsikringsdirektivet ikke medførte noen
plikt til at bilansvaret skulle dekke det aktuelle tilfellet, i og med at det ikke forelå noe
personlig erstatningsansvar, og at det ikke kan legges til grunn at departementet har ment
at bilansvarslova skal gå lenger enn hva som følger av direktivet, jf. avsnitt 135.
Mindretallet pekte også på at dersom motorvognen er «fråsegsett» på en uaktsom måte, vil
bilansvaret gjelde på vanlig vis, ut fra vilkåret i § 2 bokstav b om at motorvognen må være
«forsvarleg» bortsatt, jf. avsnitt 127.
(41) Dommen avklarer at unntaket i § 2 bokstav b som et utgangspunkt ikke kommer til
anvendelse hvis situasjonen faller inn under begrepet «use of vehicles» i
motorvognforsikringsdirektivet. Høyesterett fant med andre ord at ordlyden og
forarbeidene samlet sett ga tilstrekkelig rom for en slik tolkning, i motsetning til hva som
var tilfelle i Finanger I-dommen, og at en slik tolkning hadde støtte i forarbeidene til senere
endringer av loven. Tolkningen var generell på den måten at den ble lagt til grunn
uavhengig av om det foreligger personlig erstatningsansvar.
Er det grunnlag for å fravike HR-2021-822-A carport?
(42) Gjensidige har argumentert for en forståelse av forarbeidene og av forholdet til
EØS-regelverket som i det alt vesentlige tilsvarer mindretallets syn i carport-dommen, og
som derfor må forstås som en invitasjon til å fravike denne. Jeg kan ikke se at det er
grunnlag for det.
(43) Det er ikke lagt fram noe nytt, verken av rettskilder eller argumenter ellers, som ikke var
framme ved den tidligere behandlingen. Terskelen for å fravike et prejudikat kun på
grunnlag av en annen vurdering av det samme rettsstoffet, er høy, jf. Jens Edvin A.
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

8
Skoghøy, Rett og rettsanvendelse, 2. utgave 2023, side 160. Det heter samme sted at det
bør kreves at prejudikatet fører til en urimelig løsning eller av andre grunner framstår som
rettspolitisk klart uheldig. Saken her gir ikke foranledning til å gå nærmere inn på terskelen
for fravikelse i slike tilfeller, da det etter mitt syn uansett ikke er grunn til å vurdere de
rettslige spørsmålene annerledes enn i carport-dommen.
(44) Jeg nevner i denne forbindelse at departementet i ettertid synes å ha bekreftet flertallets
forståelse om at departementet forutsetter at direktivet gjennomføres gjennom
bilansvarslova, og at unntaket i § 2 bokstav b gir samme avgrensning som «use of
vehicles» i direktivet. I høringsnotat 14. mars 2023 om forslag til endringer av
bilansvarslova som følge av gjennomføring i norsk rett av endringsdirektivet til
motorvognforsikringsdirektivet, direktiv (EU) 2021/2118, foretar departementet en ny
vurdering av behovet for å endre § 2. Bakgrunnen er definisjonen av «use of vehicles» i det
nye direktivet. Definisjonen bygger imidlertid som nevnt på tidligere rettspraksis, og
departementet viser derfor til vurderingen i Prop. 137 L (2018–2019), se punkt 4.2 i
høringsnotatet. Dersom departementet hadde hatt et annet syn på gjennomføringen av
direktivet enn hva departementet er tillagt i carport-dommen, ville det vært naturlig å
kommentere dette.
(45) Etter min oppfatning taler gode grunner for å opprettholde utgangspunktet om at
§ 2 bokstav b skal tolkes i samsvar med direktivet artikkel 3. Riktignok vil det medføre,
slik Gjensidige har påpekt, at innholdet i unntaket forstås i snever forstand også i tilfeller
der direktivet ikke krever dette fordi det ikke foreligger et personlig erstatningsansvar. En
nøyaktig tilpasning av direktivets krav til de situasjoner der det foreligger et personlig
erstatningsansvar, vil imidlertid bryte med bilansvarslovas system, som innebærer at det
personlige erstatningsansvaret kommer i bakgrunnen. Som jeg kommer tilbake til, vil ikke
forsvarlighetskravet i § 2 bokstav b fange opp alle situasjoner med personlig
erstatningsansvar. Dersom direktivbrudd skal unngås, vil det derfor – slik carport-dommen
bygger på – måtte skje en mer grovmasket tilpasning gjennom tolkningen av § 2 bokstav b,
så langt det er rom for dette.
(46) Jeg kan for øvrig ikke se at en slik forståelse innebærer at § 2 bokstav b mister sitt innhold.
Det vil fortsatt kunne skje at en motorvogn blir forsvarlig «fråsegsett» på et område der
allmennheten ikke kan ferdes, og som også faller utenfor «use of vehicles».
Særlig om opphold på verksted
(47) Jeg ser først på de internrettslige kildene.
(48) De opprinnelige forarbeidene gir ingen generell omtale av verkstedopphold. Det heter
imidlertid i NUT 1957: 1 Innstilling om revisjon av reglene om motorvognansvaret på
side 66 at unntaket som kom inn i § 2 bokstav b særlig tar sikte på tilfeller hvor
motorvognen «står lagret på en lukket lagerplass eller er bortsatt for ikke-bruk i en garasje
eller på et lukket verkstedområde». I og med at det vises til «ikke-bruk», er det uklart om
det siktes til ordinære verkstedopphold.
(49) Det går videre fram på side 67 i innstillingen at det foreslås unntak fra bilansvaret for blant
annet den som har påtatt seg å reparere motorvognen. At et slikt unntak kan bli aktuelt, er
begrunnet med at utkastet forutsetter at forsikringsforetaket etter omstendighetene «kan bli
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

9
erstatningspliktig etter parkeringsregelen for skade som under reparasjon m.v. voldes en
tredjemann, såframt ikke vognen er satt ut av bruk på lukket område». Uttalelsen synes å
forutsette at en reparasjon ikke i seg selv innebærer at bilen er satt ut av bruk. I
proposisjonen ble unntaket foreslått utvidet til å også gjelde for situasjoner der
motorvognen er i bevegelse i forbindelse med reparasjon, jf. Ot.prp. nr. 24 (1959–1960)
side 45. Det aktuelle unntaket ble tatt inn i § 5 i loven, men ble opphevet i forbindelse med
inngåelsen av EØS-avtalen, jf. Ot.prp. nr. 72 (1991–1992) side 16 og 76. Opphevelsen gir
for øvrig støtte for den sammenhengen med direktivet som er lagt til grunn ovenfor, da det
i begrunnelsen for opphevelsen ikke sondres mellom tilfeller med og uten et underliggende
erstatningsansvar.
(50) Jeg forstår etter dette de opprinnelige forarbeidene slik at det ikke er utelukket at
verkstedopphold faller utenfor unntaket.
(51) Når det så gjelder EU-rettslige kilder, kan jeg ikke se at det foreligger rettspraksis etter
direktivet som gir noen uttrykkelig avklaring av om verkstedopphold er omfattet av «use of
vehicles». Etter mitt syn gir imidlertid premissene i Línea Directa-dommen noen sentrale
utgangspunkter også i denne sammenheng.
(52) Det heter i avsnitt 42 i dommen at et kjøretøy anvendes i overensstemmelse med dets bruk
som transportmiddel også når det er parkert mellom to kjøreturer. Det går videre fram av
avsnitt 44 at dette også gjelder for parkeringen som i det konkrete tilfellet hadde vart i over
24 timer, da parkering fram til neste kjøretur forutsetter at kjøretøyet noen ganger står stille
i lengre tid. En slik tolkning er ifølge avsnitt 46 i overensstemmelse med formålet om å
beskytte ofrene for uhell forvoldt av motorvogner.
(53) Det er etter mitt syn nærliggende å se verkstedopphold som et ordinært ledd i bruken av
motorvogn som transportmiddel – «use of vehicles». Dette gjelder både der
verkstedoppholdet skyldes behov for vedlikehold eller reparasjon av motorvognen som
transportmiddel, og der dette er obligatorisk som ledd i såkalt EU-kontroll.
(54) Også formålet om å beskytte ofrene ved uhell som skyldes motorvogn, taler for at
verkstedopphold er omfattet. Slike opphold vil normalt omfatte faktisk bruk av
motorvognen som kan medføre uhell – kjøring inn og ut av verkstedhallen, testkjøring mv.
Jeg finner det ikke tvilsomt at slike situasjoner vil være dekket av begrepet «use of
vehicles». Det samme gjelder uhell som skjer i forbindelse med undersøkelse og
reparasjon, og som også vil kunne skyldes typisk farlige egenskaper ved motorvogner.
(55) Dersom uhellet kan knyttes til et underliggende erstatningsansvar, krever direktivet at
skaden er dekket av ansvarsforsikring. Jeg kan ikke se at dekning under bilansvaret i et
slikt tilfelle kan knyttes til om motorvognen er «forsvarleg» bortsatt; selve bortsettelsen på
verksted vil kunne være forsvarlig også om det skjer et uhell under verkstedoppholdet som
skyldes uaktsomhet. For å unngå brudd på direktivet i slike tilfeller må derfor unntaket i
§ 2 bokstav b forstås slik at motorvognen ikke er «fråsegsett» alene av den grunn at den er
satt på verksted.
(56) Når motorvognen ikke kjøres eller repareres, vil den stå parkert innenfor eller utenfor
verkstedbygningen. Jeg kan ikke se at det er grunn til å bedømme slik parkering annerledes
enn parkering ellers, altså slik som i den norske carport-dommen og i Línea Directa-
dommen.
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

10
(57) Riktignok vil en avlåst verkstedbygning neppe kunne regnes som et sted allmennheten kan
ferdes, men som det følger av carport-dommen, må vilkårene i § 2 bokstav b vurderes
samlet, jf. avsnitt 57. Det sentrale kriteriet ved verkstedopphold vil være om motorvognen
er «fråsegsett», tolket i samsvar med direktivets begrep «use of vehicles».
(58) Slik jeg ser det, vil derfor ordinære verkstedopphold falle utenfor unntaket i § 2 bokstav b,
og om oppholdet er langvarig.
Konkret vurdering
(59) Motorsykkelen i saken her ble på ordinært vis plassert på verksted fordi eieren hadde
problemer med å starte den. I tillegg var det et ønske om å undersøke clutch og brems. Den
ble satt på verksted en lørdag, og var planlagt ferdigstilt for henting og videre bruk uken
etter. Motorsykkelen hadde vært forholdsvis lite i bruk i tiden før verkstedoppholdet, men
ikke i mindre omfang enn hva som ofte er tilfelle. Det kan derfor ikke legges til grunn at
motorsykkelen var tatt ut av bruk. Verkstedoppholdet var et naturlig ledd i planlagt fortsatt
bruk av motorsykkelen som transportmiddel. Jeg er derfor kommet til at unntaket i
bilansvarslova § 2 bokstav b ikke kommer til anvendelse.
Konklusjon og sakskostnader
(60) Lagmannsrettens rettsanvendelse er etter dette riktig, og anken skal forkastes.
(61) Bergen MC-Center har krevd dekket 315 500 kroner eksklusiv merverdiavgift i
sakskostnader. Fremtind har krevd dekket 304 725 kroner, med tillegg av merverdiavgift,
til sammen 380 343. Kravene er hver for seg rimelige i en sak av denne karakter. De
framstår noe høye når det tas hensyn til at det er de samme rettslige spørsmålene som
gjelder for de to ankemotpartene, og den muligheten det gir for å samordne forberedelse og
gjennomføring av saken, jf. Rt-2011-1089 avsnitt 67. Jeg er likevel under noe tvil kommet
til at det ikke er grunnlag for å redusere kravene. Kravene tas derfor til følge, jf. tvisteloven
§ 20-2 første ledd og § 20-5 første ledd.
(62) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler Gjensidige Forsikring ASA til
Bergen MC-Center AS 315 500 – trehundreogfemtentusenfemhundre – kroner
innen to uker fra forkynnelsen av denne dom.
3. I sakskostnader for Høyesterett betaler Gjensidige Forsikring ASA til Fremtind
Forsikring AS 380 343 – trehundreogåttitusentrehundreogførtitre – kroner
innen to uker fra forkynnelsen av denne dom.
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)

11
(63) Dommer Østensen Berglund: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(64) Dommer Thyness: Likeså.
(65) Dommer Lund: Likeså.
(66) Dommer Falkanger: Likeså.
(67) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler Gjensidige Forsikring ASA til
Bergen MC-Center AS 315 500 – trehundreogfemtentusenfemhundre – kroner
innen to uker fra forkynnelsen av denne dom.
3. I sakskostnader for Høyesterett betaler Gjensidige Forsikring ASA til Fremtind
Forsikring AS 380 343 – trehundreogåttitusentrehundreogførtitre – kroner
innen to uker fra forkynnelsen av denne dom.
HR-2024-2350-A, (sak nr. 24-009217SIV-HRET)