Sammendrag: Skoghøy, Dolva, Matningsdal, Stabel og ScheiA ble i tingretten dømt til 30 dager betinget fengsel for uaktsomt å ha forvoldt en betydelig personskade. Han hadde i X sentrum kjørt på en person som var i ferd med å krysse vegen i et gangfelt. Det var mørkt, men gangfeltet var opplyst. Påkjørselen kunne ikke ha noen annen forklaring enn at A over flere sekunder ikke hadde hatt tilstrekkelig oppmerksomhet rettet mot gangfeltet. Den som ble påkjørt, ble påført en alvorlig hjerneskade. Lagmannsretten skjerpet straffen til 30 dager ubetinget.Høyesterett fremholdt at det for det forhold A var dømt for, må reageres med ubetinget fengsel med mindre det foreligger spesielle omstendigheter, jf. Rt. 2001 side 447. På bakgrunn av den lange saksbehandlingstiden fant Høyesterett at straffen i det foreliggende tilfellet kunne gjøres betinget. Etterforskningen var i hovedsak avsluttet i desember 2001, og fra mars 2002 til tiltale ble tatt ut i april 2003, skjedde det omtrent intet. Tiltalte var 18 år og 10 måneder da handlingen fant sted, og den lange tiden som gikk før det ble tatt noenpåtalemessig avgjørelse, måtte ha vært til stor belastning for ham. I kombinasjon med den lange saksbehandlingstiden la Høyesterett også en viss vekt på at den tilskadekomne var en av domfeltes beste kamerater, og at dette må ha gjort ventetiden særlig tung.

NORGES HØYESTERETT
Den 22. april 2004 avsa Høyesterett dom i
HR-2004-00764-A, (sak nr. 2004/215), straffesak, anke,
A (advokat Arne Meltvedt)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (statsadvokat Jenny Pedersen)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Skoghøy: Saken gjelder straffutmåling for uaktsom forvoldelse av betydelig
legemsskade ved motorvogn.
(2) Statsadvokatene i Nordland satte 28. april 2003 A, født 00.00.1982, under tiltale ved
Vesterålen tingrett til fellelse etter
”I Straffeloven § 238
for uaktsomt ved bruk av motorvogn å ha forvoldt betydelig skade på legeme eller
helbred.
Grunnlaget for tiltalen er følgende forhold:
Fredag 26. oktober 2001 ca kl 21.30 i X, kjørte han en --- med kjennemerke LH -----
langs E10 fra ---brua mot X sentrum, uten å være tilstrekkelig aktpågivende og varsom
idet kjøreforholdene var vanskelige på grunn av mørke og/eller mørk asfalt og/eller
regn, og idet han nærmet seg et fotgjengerfelt sør for …vegen. Han ble ikke, i tide,
oppmerksom på og fikk ikke bremset opp eller stanset for B, som var i ferd med å
krysse veibanen i fotgjengerfeltet, med den følge at han kjørte på B, som ble kastet om
lag 15 meter bortover og i en grøft. B ble påført alvorlig hodeskade og ble innlagt i
sykehus fra 26. oktober 2001 til 20. mars 2002, hvor han blant annet ble operert for en
blodansamling under den harde hjernehinnen på høyre side og for brudd i venstre
ankel.
II Vegtrafikkloven § 31, 1. ledd, jfr § 3, 1. ledd
bestemmelsen om at enhver skal ferdes hensynsfullt og være aktpågivende og varsom så
det ikke kan oppstå fare eller voldes skade og slik at annen trafikk ikke unødig blir
hindret eller forstyrret.

2
Grunnlaget for tiltalen er følgende forhold:
Til tid og på sted som nevnt under post I, og som fører av den der nevnte bil, forholdt
han seg som der nærmere beskrevet, med den følge som der nærmere er beskrevet.”
(3) Ved tingrettens dom 4. juli 2003 ble A dømt i samsvar med tiltalen. Tingrettens dom har
denne domsslutning:
”A, f. 00.00.72 dømmes for overtredelse av strl. § 238 og vegtrafikkloven § 31, 1. ledd jfr
§ 3, 1. ledd sammenholdt med strl. § 62, 1. ledd til en straff av fengsel i 30 dager som
gjøres betinget med en prøvetid på to år, jfr strl. § 52 til § 54.”
(4) Det bemerkes at fødselsåret 72 i domsslutningen er feilskrift for 82.
(5) Påtalemyndigheten anket til Hålogaland lagmannsrett over straffutmålingen, mens A
motanket over bevisbedømmelsen og lovanvendelsen under skyldspørsmålet og
saksbehandlingen. Påtalemyndighetens anke ble ved lagmannsrettens beslutning
11. august 2003 henvist til ankeforhandling, mens motanken ved beslutning 18. august
2003 ble nektet fremmet.
(6) Lagmannsretten avsa 18. desember 2003 dom med slik domsslutning:
”I tingrettens dom gjøres den endring at bestemmelsen om å gjøre straffen betinget,
bortfaller.”
(7) Det nærmere saksforhold og domfeltes personlige forhold fremgår av tingrettens og
lagmannsrettens dommer.
(8) Domfelte har påanket lagmannsrettens dom til Høyesterett. Anken gjelder
straffutmålingen. Det er anført at straffen – særlig på grunn av den lange
saksbehandlingstiden – bør gjøres betinget.
(9) Jeg er kommet til at anken bør tas til følge.
(10) Lagmannsretten har i samsvar med As forklaring lagt til grunn at han ved påkjørselen
holdt en fart på ca 30–35 km/t. B som var i ferd med å krysse ***gata i gangfeltet, kom
fra As venstre side. Han var kommet nesten over veibanen da han ble truffet av bilen ved
høyre frontlys. Det var mørkt, våt vegbane og regnvær da ulykken skjedde, men ***gata,
herunder fotgjengerfeltet, var opplyst med oransje gatebelysning. Fotgjengerovergangen
var ikke skiltet, men A var godt kjent og var klar over at det var en fotgjengerovergang på
stedet. Til tross for at B hadde mørke klær og ikke brukte refeks, har lagmannsretten lagt
til grunn at han var godt synlig mens han oppholdt seg i fotgjengerfeltet.
(11) Etter det lagmannsretten har lagt til grunn, gikk B hurtig eller småløp over ***gata, men
det ville likevel ha tatt ham opp mot fire sekunder å krysse gaten. A har ikke gitt noen
akseptabel forklaring på hvorfor han ikke oppdaget B i tide og kan derfor over flere
sekunder ikke ha hatt noen oppmerksomhet rettet mot gangfeltet.
(12) Som følge av påkjørselen ble B blant annet påført omfattende hodeskade og var innlagt på
sykehus fra ulykkesdagen 26. oktober 2001 til 20. mars 2002. Det fremgår av

3
legeerklæring 18. mars 2002 at B har fått en alvorlig hjerneskade. I denne heter det blant
annet:
”Det er sannsynlig at han vil få varige følgetilstander både i forhold til fysisk funksjon
og i forhold til det vi kaller kognitiv funksjon. Å ha kognitive vansker kan innebære
problemer på ett eller flere av bl.a. følgende områder: hukommelse, planlegging,
konsentrasjon og oppmerksomhet, initiativ, utholdenhet, kommunikasjon. Det er
imidlertid for tidlig å si hvor omfattende følgevirkningene vil bli, og hvilke
konsekvenser de vil ha for hans funksjon på lang sikt.”
(13) B bor i dag i egen leilighet og går på videregående skole. Han er fysisk svekket, har
talevansker og må ha hjelp med daglige gjøremål som blant annet matlaging.
(14) Som lagmannsretten har fremholdt, har A – ved over flere sekunder å ikke ha hatt
oppmerksomhet rettet mot gangfeltet – utvist en alvorlig svikt i de krav som må stilles til
ham som sjåfør. Denne uoppmerksomheten har resultert i en betydelig personskade. Etter
den rettspraksis som er etablert, må det for det forhold som A er dømt for, reageres med
ubetinget fengselsstraff med mindre det foreligger spesielle omstendigheter. Jeg viser her
særlig til Høyesteretts avgjørelse i Rt. 2001 side 447 med gjennomgang av tidligere
rettspraksis.
(15) På grunn av den lange saksbehandlingstiden finner jeg imidlertid at straffen i den
foreliggende sak bør gjøres betinget. Det er nå gått to år og seks måneder siden ulykken.
Etter det som er opplyst, var etterforskningen i hovedsak avsluttet i desember 2001.
Deretter ble det blant annet innhentet legeerklæringer, men fra mars 2002 til tiltale ble tatt
ut i april 2003, skjedde det omtrent intet. I denne perioden ble det fra tiltaltes forsvarer to
ganger purret på saken. Etter at tiltale ble tatt ut, er saken blitt behandlet så raskt man kan
forvente, men den lange tiden som gikk fra saken var etterforsket til tiltale ble tatt ut, er
etter min mening i høy grad kritikkverdig. Tiltalte var 18 år og 10 måneder da ulykken
fant sted, og den lange tiden som gikk før det ble tatt noen påtalemessig avgjørelse, må ha
vært til stor belastning for ham. Det er av allmennpreventive grunner viktig å reagere
strengt når en bilfører opptrer med en slik grad av mangel på aktsomhet som i dette
tilfellet, men straffen bør da komme så raskt som mulig etter forgåelsen.
(16) Forsvareren har – i tillegg til den lange saksbehandlingstiden – blant annet vist til at B var
en av As beste kamerater, og at A – som i dag er student ved Høyskolen i Y – etter
ulykken har hatt problemer med søvn og konsentrasjon, og at de belastninger han har fått,
har gått ut over studiene. Til dette er å bemerke at det ikke er uvanlig at en trafikkulykke
går ut over noen som bilføreren har et nært forhold til, og at ulykken kan påføre føreren
ulike former for belastninger. På denne bakgrunn kan de belastninger ulykken har påført
A, etter min oppfatning ikke i seg selv begrunne en betinget dom, men i kombinasjon med
den lange saksbehandlingstiden må dette kunne tillegges en viss vekt. Det forhold at B
var en av As beste kamerater, må ha gjort ventetiden særlig tung.
(17) Jeg er etter dette kommet til at straffen bør settes til 30 dager betinget fengsel.
(18) Jeg stemmer for denne

4
DOM:
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at fullbyrdelsen av den straff som er utmålt av
tingretten, utstår etter reglene i straffeloven §§ 52–54 med en prøvetid på 2 – to – år.
(19) Dommer Dolva: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(20) Dommer Matningsdal: Likeså.
(21) Dommer Stabel: Likeså.
(22) Justitiarius Schei: Likeså.
(23) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom gjøres den endring at fullbyrdelsen av den straff som er utmålt av
tingretten, utstår etter reglene i straffeloven §§ 52–54 med en prøvetid på 2 – to – år.