Dato: 2025-06-26

Sammendrag: En ung kvinne hadde over en periode på halvannen måned sendt til sammen 16 brev og e-poster med trusler til 12 forskjellige offentlige og private institusjoner. Det ble blant annet satt fram generelle drapstrusler mot «alle mulige mål». To av brevene inneholdt i tillegg et hvitt pulver. E-postene inneholdt også GPS-koordinater til steder som hadde tilknytning til adressatene.

Tingretten kom til at drapstruslene ble satt fram i terrorhensikt, og kvinnen ble dømt for 16 tilfeller av terrortrusler. Hun ble også dømt for ulovlig bevæpning på offentlig sted. I tingretten og lagmannsretten ble straffen satt til fengsel i tre år.

Høyesterett mener truslene ikke skal anses som 16 selvstendige overtredelser, men som ett sammenhengende straffbart forhold. Høyesterett kommer til at riktig straff er fengsel i to år.

Høyesterett viser til at selv om en terrortrussel ikke oppfattes som særlig reell, er det likevel tale om en svært samfunnsskadelig handling. Ved én enkeltstående handling ville straffen ha vært fengsel i sju til åtte måneder. Siden det var 16 trusler og truslene ble videreutviklet og gjentatt overfor visse mottakere, er utgangspunktet en straff på fengsel i opp mot tre år. Kvinnens tilståelse gir fradrag i straffen. At handlingene syntes å ha sammenheng med kvinnens psykiske helse, kan ikke føre til en reduksjon i straffen. Personlige forhold vil komme i bakgrunnen ved fastsettelsen av straff for denne typen forbrytelser.

Dommen avklarer straffenivået for drapstrusler med terrorhensikt. Den avklarer også når flere terrortrusler skal bedømmes som ett eller flere straffbare forhold.

D O M
avsagt 26. juni 2025 av Høyesterett i avdeling med
dommer Henrik Bull
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Kine Steinsvik
dommer Knut Erik Sæther
dommer Thomas Chr. Poulsen
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)
Anke over Agder lagmannsretts dom 17. mars 2025
A (advokat Erik Ulvesæter)
mot
Påtalemyndigheten (statsadvokat Geir Evanger)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Poulsen:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder straffutmåling for terrortrusler, jf. straffeloven § 134, og ulovlig bevæpning
på offentlig sted, jf. straffeloven § 189. Det er blant annet spørsmål om terrortruslene skal
bedømmes som enkeltstående lovovertredelser eller ett sammenhengende straffbart
forhold.
(3) Politiets sikkerhetstjeneste (PST) siktet 25. september 2024 A for 16 overtredelser av
straffeloven § 134 om terrortrusler (post I) og for overtredelse av straffeloven § 189 andre
ledd om ulovlig bevæpning på offentlig sted (post II).
(4) Grunnlaget for siktelsen post I er at A i perioden 10. januar til 15. februar 2024 sendte til
sammen 16 brev og e-poster til 12 forskjellige mottakere med følgende innhold:
«Ingen er trygge noe sted. Skoler, kjøpesentere, sykehus, gudshus, politi, militær,
kongehuset, regjeringen, tog, buss, ute på gaten. Alle mulige mål. Jeg er ikke redd for
å dø. Er du? Forvent det første angrepet denne måneden.»
(5) Mottakerne av brev (post I a til k) var Det kongelige slott, Stortinget, Forsvaret ved
Jørstadmoen leir, Forsvarsdepartementet, Vest politidistrikt, Oslo politidistrikt, Politiets
sikkerhetstjeneste, Bane NOR, Bergens Tidende, Det Mosaiske Trossamfund og
Universitetet i Bergen. Brevene som ble sendt til Jørstadmoen leir (post I d) og Oslo
politidistrikt (post I e), inneholdt i tillegg et uidentifisert hvitt pulver. E-postene (post I l til
p) ble sendt til Stortinget, Universitetet i Bergen, Bane NOR, Det Mosaiske Trossamfund
og Jødisk Museum i Oslo. E-postene inneholdt også GPS-koordinater til steder som hadde
tilknytning til adressatene.
(6) Telemark tingrett avsa 20. november 2024 tilståelsesdom med slik rettet slutning:
«1. A, født 00.00.1999, dømmes for overtredelse av straffeloven § 134 første
ledd (16 tilfeller) til fengsel i 3 – tre – år jf straffeloven § 79 bokstav a.
Fradrag for utholdt varetekt er 270 – tohundreogsytti – dager per 18.
november 2024 jf. straffeloven § 83.
2. A, født 00.00.1999, dømmes til å tåle slik inndragning etter straffeloven § 69
og § 70 jf § 75 til fordel for staten:
1. Sak 16356159; A-1 Kniv, A-2 Softgun og A-3 Pepperspray.
2. Sak 16354656; A-5 Manhete, A-6 Sort kniv Stainless steel USA,
A-7 Kniv med militært kamogrep, A-8 Foldekniv m. militærkamo,
A-9 Foldekniv market Marines, A-10 Lommekniv med treskaft,
A-11 Foldekniv market Biltema og A-12 Airsoft market Sport 106.
3. I sak 16354656; B-1 en Samsung Galaxy mobiltelefon.»
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

3
(7) Tingrettens domsslutning punkt 1 nevner ikke overtredelsen av straffeloven § 189 (post II),
men dommen må anses å omfatte også denne, slik partene har lagt til grunn.
(8) Tingretten mente at terrortruslene i utgangspunktet tilsa en straff på fengsel i fire år og
tre måneder, og at overtredelsen av straffeloven § 189 medførte et tillegg til dette på
tre måneder. Etter fradrag for As uforbeholdne tilståelse ble straffen fastsatt til fengsel i
tre år.
(9) Om bakgrunnen for handlingene i post I heter det følgende i As protokollerte forklaring for
tingretten:
«Siktede forklarte at formålet var at folk skulle bli redde og at det skulle være masse
væpnet politiet i gatene og at det skulle være mye oppstyr. Hun valgte seg ut det som
hun synes var viktige institusjoner som politi og forsvar. Hun valgte det mosaiske
trossamfunn fordi det er mye om dette i avisene og at det ville skape ekstra
oppmerksomhet. Slottet og Stortinget var viktige for de er mer beskyttet og da ble det
ekstra truende. Hun ville at truslene skulle nå ut i media og hun ble frustrert da de ikke
gjorde det. Truslene ble utformet dels spesifikt og dels uspesifikt fordi det ville skape
mest frykt dersom angrepene kunne skje når som helst og hvor som helst. Frykten
kunne føre til mer beredskap og mer politi.
Hun vet at hvitt pulver i posten skaper større reaksjoner. Det ønsket hun. Hun tok med
gps-koordinater for å vise noen steder det kunne skje. Da hun ikke fikk noen respons
på de første brevene, tok hun med gps-koordinater for å få mer oppstyr.»
(10) Tingretten ga følgende beskrivelse av As personlige forhold:
«Siktede er en kvinne på 25 år som tidligere er domfelt ved en anledning i
tilståelsesdom fra Hordaland tingrett for fire overtredelser av straffeloven § 351 første
ledd ved å tenne på inventar på toaletter på flere kjøpesentre i Bergensområdet. Hun
ble dømt til fengsel i 7 måneder hvor 2 måneder ble gjort betinget med en prøvetid
2 år på det særvilkår at hun gjennomførte et behandlingstilbud knyttet til
sinnemestring og aggresjonskontroll. Forholdene hun nå domfelles for ble begått i
prøvetiden, men det er ikke påstått fullbyrdelse av den betingede del og retten finner
heller ikke grunn til det. Siktede ble den 22. januar 2024 ilagt et forelegg for
overtredelse av våpenloven.
Det er på det rene at siktede har betydelige utfordringer knyttet til sin psykiske helse
og at hun har vært behandlingstrengende, dog med ulik grad av funksjonsnedsettelse,
fra første innleggelse i psykiatrien da hun var 14 år. Siktede har opplyst at hun har en
Aspergerlidelse, at hun er depressiv og periodevis kan ha psykosesymptomer. I
varetekt behandles hun med antipsykotika og antidepressiva. Hun forklarte at hun var
en vanskelig periode da hun utførte de straffbare handlingene, men at hun har det
bedre nå. Den 14. august 2023 ble det utarbeidet en rettspsykiatrisk erklæring. På
bakgrunn av denne, oppdaterte opplysninger og siktedes forklaring i retten er det ikke
holdepunkter for å anta at siktede kan ha vært utilregnelig på handlingstidspunktet
eller at hun er det nå.»
(11) A anket over straffutmålingen. Agder lagmannsrett avsa 17. mars 2025 dom der anken ble
forkastet. Avgjørelsen ble avsagt under dissens, idet de to fagdommerne og én meddommer
mente straffen burde settes til fengsel i ett år og ti måneder.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

4
(12) Etter at saken var tatt opp til doms, men før dom ble avsagt, sendte lagmannsretten brev til
aktor og forsvarer og tok opp om handlingene i siktelsens post I skulle anses som
selvstendige overtredelser eller ett sammenhengende straffbart forhold. Lagmannsrettens
flertall synes ikke å kommentere problemstillingen uttrykkelig, men ut fra domsgrunnene
for øvrig må det legges til grunn at flertallet, i likhet med tingretten, mente det var tale om
16 enkeltstående overtredelser.
(13) A har anket over straffutmålingen til Høyesterett. Det er gjort gjeldende at post I må
bedømmes som ett sammenhengende straffbart forhold, og lagt ned påstand om at straffen
må settes ned, subsidiært at lagmannsrettens og tingrettens dommer oppheves.
(14) Påtalemyndigheten mener tingretten og lagmannsretten korrekt har lagt til grunn at det er
tale om 16 selvstendige overtredelser av straffeloven § 134, og at straffen er riktig utmålt.
Det er lagt ned påstand om at anken forkastes.
Mitt syn på saken
Én eller flere overtredelser av straffeloven § 134?
(15) Jeg ser først på spørsmålet om handlingene i post I må bedømmes som flere selvstendige
overtredelser av straffeloven § 134, eller om det foreligger ett sammenhengende straffbart
forhold.
Høyesteretts kompetanse
(16) Partene har lagt til grunn at dette er et lovanvendelsesspørsmål som ligger utenfor
ankegrunnen – reaksjonsfastsettelsen – men at Høyesterett har kompetanse til å prøve
spørsmålet i medhold av straffeprosessloven § 342 andre ledd nr. 1.
(17) Etter min mening ligger spørsmålet, slik denne saken ligger an, innenfor ankegrunnen. Om
det foreligger flere overtredelser i konkurrens eller ett sammenhengende straffbart forhold,
har betydning i flere sammenhenger i strafferetten og straffeprosessen. For eksempel om et
straffbart forhold er foreldet, og rettens adgang til å gå utenfor tiltalen,
jf. straffeprosessloven § 38. Hvilken ankegrunn spørsmålet skal rubriseres under, vil derfor
avhenge av hvilken sammenheng problemstillingen har betydning i. I saken her har
spørsmålet betydning for den konkrete anvendelsen av bestemmelsen i straffeloven
§ 79 bokstav a, som hever den øvre strafferammen der det foreligger konkurrens. Dette er
et spørsmål som hører under lovanvendelsen under straffespørsmålet, og som dermed faller
inn under den påberopte ankegrunnen – reaksjonsfastsettelsen.
Rettslige utgangspunkter
(18) Utgangspunktet for vurderingen av om det foreligger flere selvstendige overtredelser eller
ett sammenhengende straffbart forhold, må tas i utformingen av det straffebudet som er
overtrådt. Noen ganger framgår det av gjerningsbeskrivelsen at flere handlinger skal
betraktes som ett sammenhengende straffbart forhold, slik som i straffeloven § 282 om
mishandling i nære relasjoner.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

5
(19) Der loven selv ikke løser spørsmålet om flere krenkelser skal bedømmes som ett eller flere
straffbare forhold, må det avgjøres etter «en helhetsvurdering, der sammenheng i tid,
tilknytning til samme sted og et eventuelt felles forsett er momenter av betydning»,
jf. Rt-1994-203 på side 204.
(20) At det foreligger et felles eller enhetlig forsett, innebærer at gjerningspersonens motivasjon
favner videre enn det enkelte lovbruddet, jf. Ørnulf Øyen, «Fortsatt forbrytelse», Jussens
Venner 2005 side 218–258, på side 241.
(21) Likheter og forskjeller i krenkelsenes art og karakter er også et sentralt moment,
jf. Rt-2006-964 avsnitt 15.
(22) Dersom handlingene eller unnlatelsene har krenket flere fornærmede, er hovedregelen at
det foreligger minst like mange overtredelser som antallet fornærmede, jf. for eksempel
Rt-1992-445, der det på side 446–447 heter:
«Det er den alminnelige regel at det anses å foreligge ett straffbart forhold for hver
enkelt fornærmet selv om krenkelsene er likeartet i karakter. Dette er kanskje likevel
ikke et hinder for at man etter omstendighetene kan anse også krenkelser mot flere
fornærmede som et fortsatt straffbart forhold.»
(23) Her må det sondres mellom integritetskrenkelser og andre typer krenkelser. Ved fysiske
integritetskrenkelser som volds- og seksuallovbrudd har det vært lagt til grunn at man
normalt har å gjøre med minst like mange straffbare handlinger som antall krenkede
personer. Dersom straffebudet ikke primært tar sikte på å beskytte det bestemte
enkeltindividets interesser, men også eller for det meste offentlige eller mer allmenne
hensyn, er utfallet mer åpent. Det må derfor tas hensyn til hvor tyngdepunktet i
interessekrenkelsen ligger.
Særlig om terrortrusler
(24) Post I gjelder terrortrusler, jf. straffeloven § 134. Bestemmelsen lyder slik:
«Den som truer med å begå en handling som nevnt i § 131 eller §§ 137 til 144, straffes
med fengsel inntil 10 år.
Dersom trusselen leder til en følge som nevnt i § 131 annet ledd, straffes handlingen
med fengsel inntil 21 år.»
(25) Ordlyden gir ikke gir nærmere veiledning i spørsmålet om flere terrortrusler skal anses
som ett eller flere straffbare forhold.
(26) Det generelle straffebudet mot trusler i straffeloven § 263 verner om «den personlige frihet
og fred», se overskriften til kapittel 24, der bestemmelsen er plassert. Trusler om drap, som
saken her gjelder, er derfor integritetskrenkelser, noe som normalt må medføre at det er
tale om like mange overtredelser av trusselbestemmelsen som antall fornærmede, jf. for
eksempel Rt-2014-745. Av og til kan likevel trusler mot flere regnes som ett
sammenhengende forhold, se som eksempel Rt-2015-788.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

6
(27) Den forbrytelsen det er truet med i vår sak, er imidlertid en terrorhandling, jf. straffeloven
§ 131. Som terrorhandlinger regnes overtredelse av ulike straffebud som skal beskytte
viktig infrastruktur, liv og helse med videre, herunder drapsbestemmelsen i § 275, når
overtredelsen er begått med terrorhensikt som beskrevet i § 131 andre ledd:
«Terrorhensikt foreligger dersom en handling som nevnt i første ledd begås i den
hensikt
a. å forstyrre alvorlig en funksjon av grunnleggende betydning i samfunnet,
som for eksempel lovgivende, utøvende eller dømmende myndighet,
energiforsyning, sikker forsyning av mat eller vann, bank- og pengevesen
eller helseberedskap og smittevern,
b. å skape alvorlig frykt i en befolkning, eller
c. urettmessig å tvinge offentlige myndigheter eller en mellomstatlig
organisasjon til å gjøre, tåle eller unnlate noe av vesentlig betydning for
landet eller organisasjonen, eller for et annet land eller en mellomstatlig
organisasjon.»
(28) Selv om også forbudet mot terrortrusler verner om individuelle interesser, er det her
primært offentlige interesser, nærmere bestemt kollektiv frihet og fred, som står i sentrum.
Dette kommer særlig tydelig fram ved trussel om terrorhandling, jf. straffeloven § 131, der
det som nevnt kreves at gjerningspersonen har terrorhensikt. En slik terrorhensikt vil som
regel peke i retning av at gjerningspersonens motivasjon går utover den enkelte trusselen,
slik at truslene må ses som del av en større enhet. I så fall vil det foreligge et felles eller
enhetlig forsett. Ut fra dette er jeg enig med Erling Johannes Husabø, Terrorisme i norsk
strafferett. Ein analyse av straffelova kapittel 18, 2018, som i punkt 5.7 på side 147 tar til
orde for at «[l]iksom ein terroraksjon med fleire drepne vert rekna som éi terrorhandling,
må ein trussel med terrorhensikt om å drepa fleire personar normalt reknast som éin
terrortrussel». Dette må som et utgangspunkt gjelde uavhengig av om trusselen om å drepe
flere blir framsatt i én eller flere ytringer.
(29) Det må likevel foretas en konkret helhetsvurdering, der det tas hensyn til hvor
tyngdepunktet i interessekrenkelsen ligger, og – slik som ellers – om det foreligger
sammenheng i tid og sted, samt likheter og forskjeller i truslenes karakter. Det kan for
eksempel tenkes at terrorhensikt bare foreligger for én trussel, eller at gjerningspersonen
har hatt flere former for terrorhensikt ved truslene. Som påpekt av Husabø på samme sted
som jeg har sitert fra, vil dette kunne trekke i retning av at det foreligger flere straffbare
forhold.
Den konkrete vurderingen
(30) A er i post I som nevnt domfelt for å ha sendt til sammen 16 brev og e-poster med
drapstrusler til 12 forskjellige mottakere. Innholdet i truslene var likelydende, likevel slik
at to av brevene inneholdt et hvitt pulver, samt at e-postene i tillegg hadde
GPS-koordinater til steder som hadde tilknytning til adressatene. Handlingene skjedde over
et relativt begrenset tidsrom. Flere av e-postene ble sendt samtidig.
(31) Videre er det endelig avgjort at A ved truslene hadde terrorhensikt, nærmere bestemt «å
skape alvorlig frykt i en befolkning», jf. straffeloven § 131 andre ledd bokstav b.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

7
(32) Selv om det er tale om drapstrusler, mener jeg at terrorhensikten i dette tilfellet klart taler
for at terrortruslene bør anses som ett sammenhengende straffbart forhold, ikke
tolv selvstendige forhold, som ville vært alternativet. At det er spesifikke institusjoner som
er mottakere av truslene, og at det i truslene også heter «jeg er ikke redd for å dø. Er du?»,
slik at truslene henvender seg til mottakerne i de aktuelle institusjonene, kan isolert sett
peke i retning av at truslene bør bedømmes som separate forhold. Noen av institusjonene er
også nevnt i trusselteksten, men når det samtidig står «ingen er trygge noe sted», oppfatter
jeg dette først og fremst som eksempler på at alle borgere og institusjoner i Norge kan være
mål. As forklaring, som tingretten har bygget på for å konstatere terrorhensikt, viser etter
mitt syn tydelig at truslenes utforming og adressater ble valgt for å skape mest mulig
kollektiv frykt og oppstyr, og ikke for å ramme spesifikke institusjoner eller personer
direkte.
(33) Basert på straffebudets utforming og hvilke interesser som primært vernes ved trusler om
terrorhandlinger, og basert på nærhet i tid, likhet i forøvelsesmåte og ikke minst As
motivasjon for handlingene, mener jeg at terrortruslene bør bedømmes som ett
sammenhengende straffbart forhold.
Straffutmålingen
Generelt om straff for terrortrusler
(34) Før jeg går inn på den konkrete straffutmålingen, finner jeg det hensiktsmessig å si noe
mer generelt om straffutmålingen ved terrortrusler.
(35) Straffeloven § 134 setter straff for den som truer med en terrorforbrytelse. Det vil si en
terrorhandling, jf. § 131, eller slike terrorrelaterte handlinger som er nevnt i
§§ 137 til 144.
(36) Bestemmelsen viderefører straffeloven 1902 § 147 a andre, fra og med 21. juni 2013
tredje ledd, som kom inn i loven i 2002 i forbindelse med at det ble innført lovtiltak mot
terrorisme.
(37) Som jeg allerede har vært inne på, finnes det i straffeloven § 263 et generelt straffebud mot
trusler. Den øvre strafferammen er her fengsel i ett år, som heves til tre år for grove trusler,
jf. § 264. Bakgrunnen for at det ble innført en særregel om terrortrusler, er at slike trusler
«er av en så alvorlig karakter at strafferammen i den alminnelige trusselbestemmelsen ikke
vil fange det opp», jf. Ot.prp. nr. (2007–2008) side 192.
(38) I forbindelse med lovendringen i 2002 påpekte Stortingets justiskomité at trusler om
terrorvirksomhet «skaper store problemer og merkostnader for det sivile samfunn og må
tas på alvor», og at slike trusler «kan i seg selv forårsake stor skade og oppfylle noe av
terrorvirksomhetens målsetting; sette det sivile samfunn ut av spill»,
jf. Innst. O. nr. 70 (2001–2002) punkt 5.2 på side 11.
(39) Samtidig er det i forarbeidene understreket at selv om terrortrusler kan være klart
samfunnsskadelige, er de som regel mindre alvorlige enn fullbyrdede terrorhandlinger,
jf. Ot.prp. nr. 61 (2001–2002) side 37 og Ot.prp. nr. 8 (2007–2008) side 192.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

8
(40) Den øvre strafferammen for terrortrusler er som nevnt fengsel i 10 år. Dersom trusselen
gjelder terrorhandling, jf. § 131, og trusselen har fått slike følger som nevnt i § 131 andre
ledd, økes strafferammen til fengsel i inntil 21 år. Bakgrunnen for regelen, som i slike
tilfeller gjør at en trussel om en terrorhandling og en fullbyrdet terrorhandling gis samme
strafferamme, er at «en trussel i spesielle … tilfeller kan ha like inngripende virkninger
som fysiske terrorhandlinger», jf. Ot.prp. nr. 61 (2001–2002) side 95.
(41) Ved straffutmålingen må det – her som ellers – tas utgangspunkt i krenkelsens art, omfang
og alvor, samt graden av subjektiv skyld. Terrorforbrytelser omfatter handlinger av så vidt
ulik karakter og alvorlighetsgrad at det ikke kan angis noe normalstraffenivå.
(42) For det første bør det ses hen til hva slags terrorforbrytelse det trues med, herunder hva
strafferammen er dersom en slik terrorforbrytelse fullbyrdes. Videre må det etter mitt syn
tas hensyn til innholdet i den aktuelle trusselen, hvilke interesser som trues, hvor reell
trusselen framstår, og hvor alvorlige konsekvenser trusselen har eller kunne ha fått.
Den konkrete vurderingen
(43) Det skal utmåles straff for terrortrusler bedømt som ett sammenhengende straffbart
forhold, jf. straffeloven § 134, samt ulovlig bevæpning på offentlig sted, jf. straffeloven
§ 189. Straffeloven § 79 bokstav a kommer til anvendelse, og summen av lengstestraffene,
jf. bokstav a tredje punktum, gir en samlet øvre strafferamme på fengsel i elleve år.
Straffen skal fastsettes i samsvar med straffskjerpelsesprinsippet, som innebærer at det tas
utgangspunkt i det mest alvorlige forholdet, og at det deretter gis et tillegg i straffen for de
øvrige overtredelsene, jf. HR-2025-813-A avsnitt 75 med videre henvisning. Jeg ser derfor
først på hva overtredelsen av straffeloven § 134 isolert sett ville gitt i straff.
(44) Terrorforbrytelsen det er truet med i vår sak, er terrorhandlinger, jf. straffeloven § 131,
nærmere bestemt trusler om drap med terrorhensikt. Den aktuelle terrorhensikten er «å
skape alvorlig frykt i en befolkning», jf. § 131 andre ledd bokstav b. Truslene skapte ikke
slik alvorlig frykt, og strafferammen for dette forholdet er da fengsel inntil ti år.
(45) Når straffenivået skal fastlegges, mener jeg det er naturlig å ta utgangspunkt i straffenivået
for drapstrusler i den generelle trusselbestemmelsen i straffeloven § 263.
(46) I Rt-2008-401 avsnitt 11 ble det uttalt at «15 til 30 dagers fengsel er et utgangspunkt ved
alvorlige trusler, men at det, avhengig av de konkrete omstendigheter, kan være aktuelt
både med strengere eller mildere straff». I den saken var det tale om en drapstrussel mot en
ansatt på et postkontor. Trusselen framkom spontant og uten tanker på realisering, og
Høyesterett mente trusselen lå i nedre sjikt av utgangspunktet på fengsel i 15–30 dager.
(47) Som eksempler på mer alvorlige saker nevner jeg først Rt-2014-745, som gjaldt trusler
med en pistol og et sverd overfor fire polititjenestepersoner. I avsnitt 19 uttales det at
truslene, som ble oppfattet som høyst reelle drapstrusler, i utgangspunktet tilsa en straff på
fengsel i ti måneder.
(48) Rt-2015-788 gjaldt blant annet trusler mot Nav-ansatte. Domfelte, som var misfornøyd
med et avslag på søknad om sosialstønad, hadde oppsøkt Nav-kontoret og avfyrt ett skudd
mot taket før han rettet pistolen mot flere av de ansatte. En av de ansatte ble truet i om lag
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

9
en halv time, delvis med våpenet rettet direkte mot hodet og kroppen. Det ble uttalt at
drapstruslene, som ble subsumert under straffeloven 1902 § 227 andre straffalternativ
– trussel under særdeles skjerpende omstendigheter om å foreta en straffbar handling når
dette fører til alvorlig frykt – isolert sett kvalifiserte til i overkant av ett års fengsel,
jf. avsnitt 21.
(49) I vår sak er truslene generelt og nokså vagt utformet. Det er ingen beskrivelse av en
ideologisk eller politisk agenda, og truslene ble framsatt i «jeg-form». Jeg er enig med
lagmannsrettens mindretall, som har beskrevet truslene slik at de «framstår som et utslag
av psykisk uhelse». Samtidig forklarte A ifølge tingrettens dom at hun «brukte mye tid på å
formulere truslene, og det var et viktig poeng at de var såpass uspesifikke at ingen kunne
vite når eller hvor et angrep kunne skje». Det er også på det rene at A hadde skaffet seg
våpen, blant annet flere kniver som hun hadde med seg på offentlig sted, og at hun hadde
tenkt gjennom hvordan et terrorangrep med kniv kunne gjennomføres i praksis.
(50) Personlige forhold vil komme i bakgrunnen ved den konkrete fastsettelsen av straff for
denne typen forbrytelser, jf. Rt-2013-789 avsnitt 72. Det at terrortrusler har sammenheng
med gjerningspersonens psykiske helsetilstand, er ikke ensbetydende med at de er uten
realitet. Ikke sjelden vil det dessuten være vanskelig å bedømme hvor reelle truslene er.
Institusjoner med ansvar for samfunnssikkerheten må derfor ta også slike trusler alvorlig.
I saken her varierte det i hvilken grad mottakerne oppfattet truslene som reelle. Noen av
mottakerne opplyste at de var blitt vant med å motta slike brev, og at de ikke ble
nevneverdig påvirket av trusselen. Andre mottakere, blant annet Forsvaret, politiet og Det
Mosaiske Trossamfund, oppfattet trusselen av ulike årsaker som mer reell.
(51) Selv om en terrortrussel ikke oppfattes som særlig reell, er det likevel tale om en svært
samfunnsskadelig handling. Som nevnt heves den øvre strafferammen fra fengsel i 10 år til
21 år dersom trusselen faktisk fører til «alvorlig frykt i en befolkning». Det gir etter min
mening et signal om at terrortrusler, iallfall trusler om terrorhandlinger, må straffes strengt
også der de ikke framstår som særlig reelle, og der faregraden forblir uavklart.
(52) Dersom det i vår sak bare hadde vært tale om én enkeltstående handling, mener jeg at
straffen ville ha vært fengsel i syv til åtte måneder, altså i nedre sjikt av strafferammen. For
brevene som i tillegg inneholdt hvitt pulver, ville straffen isolert sett ha ligget noe over
dette.
(53) Her er det altså ikke tale om én terrortrussel, men i alt 16 trusler bedømt som ett
sammenhengende straffbart forhold. At det er ett straffbart forhold, innebærer at
straffskjerpelsesprinsippet ikke direkte gjelder for fastsettelsen av straff for truslene.
Betydningen for straffen av at det er flere trusler, blir likevel langt på vei parallell med en
tilsvarende vurdering av flere separate straffbare forhold basert på
straffeskjerpelsesprinsippet, jf. HR-2024-1672-A avsnitt 25. Som det der påpekes, er det
sentrale i hvilken grad det økte antallet krenkelser øker straffverdigheten samlet sett.
Tillegget i straffen vil gradvis flate ut etter hvert som antallet handlinger blir høyt,
jf. HR-2024-1901-A avsnitt 21.
(54) Etter min mening bidrar ikke bare det høye antallet trusler, men også det at truslene ble
videreutviklet og gjentatt overfor visse mottakere, til en økt straffverdighet. Da de første
truslene ikke medførte slike følger som A ønsket, valgte hun bevisst å komme med nye
trusler som inneholdt GPS-koordinater, til noen av adressatene. Et slikt fast, forbrytersk
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

10
forsett må medføre et markert tillegg i straffen. I tillegg kommer at et par av brevene
inneholdt hvitt pulver, som var egnet til å skape økt frykt hos adressaten selv.
(55) Når det også tas hensyn til den utflatingen av straffenivået som etter praksis skal skje der
det foreligger mange krenkelser, er jeg kommet til at overtredelsen av straffeloven
§ 134 alene kvalifiserer til en straff på fengsel i tett opp mot tre år.
(56) Det skal så gis et tillegg i straffen for ulovlig bevæpning på offentlig sted, jf. straffeloven
§ 189. Grunnlaget for domfellelsen er at A hadde med seg en foldekniv med et ca. 15 cm
langt blad og en såkalt softgun til en behandlingstime ved DPS. Dette er overtredelse av
henholdsvis straffeloven § 189 andre ledd og første ledd bokstav c. Ifølge den protokollerte
forklaringen for tingretten hadde A med våpnene «fordi hun kunne bruke det til å true seg
ut av situasjonen dersom det ble aktuelt med tvangsinnleggelse». Selv om A opplyste om
våpnene til DPS og ga dem frivillig fra seg, utgjør formålet med bevæpningen et klart
skjerpende element.
(57) Bedømt isolert mener jeg post II, når det tas hensyn til bakgrunnen for bevæpningen i
saken her, ville gitt en straff på fengsel i 15–30 dager.
(58) I skjerpende retning kommer også at A ved Hordaland tingretts tilståelsesdom 29. august
2023 ble dømt for fire tilfeller av skadeverk i form av ildspåsettelse på toaletter på tre ulike
kjøpesentre i Bergensområdet, jf. straffeloven § 77 bokstav k. Straffen ble satt til fengsel i
syv måneder, hvorav to måneder ble gjort betinget på vilkår om gjennomføring av
behandling knyttet til sinnemestring og aggresjonskontroll. Handlingene i saken her er for
øvrig begått i prøvetiden.
(59) Samlet sett tar jeg etter dette utgangspunkt i en straff på fengsel i tre år for post I og II før
fradrag for formildende omstendigheter.
(60) A meldte selv fra til DPS om at hun hadde sendt trusler, og hun tilsto umiddelbart begge
postene overfor politiet. Hun har samarbeidet under etterforskningen, blant annet ved å gi
tilgang til elektroniske enheter. Den uforbeholdne tilståelsen har gitt en klar
prosessøkonomisk gevinst. Fradraget i straffen bør være på en tredjedel, slik både aktor og
forsvareren har tatt til orde for, jf. straffeloven § 78 bokstav f.
(61) Jeg mener det ikke kan være grunnlag for en reduksjon i straffen grunnet lang
saksbehandlingstid. Riktignok tok det drøyt seks måneder fra avhøret av A til PST sendte
saken til statsadvokaten med forslag om påtaleavgjørelse. Men det særlige ansvaret PST
har etter politiloven § 17 b første ledd nr. 5 for å etterforske visse terrorlovbrudd, må etter
mitt syn innebære at PST gis rom til å etterforske slike handlinger relativt bredt uten at det
nødvendigvis leder til fradrag i straffen som formildende omstendighet. Trusselbildet har
lenge vært vurdert som komplekst, jf. blant annet Meld. St. 21 (2012–2013)
Terrorberedskap, side 29–30, der det heter at enkeltpersoner og små miljøer som opererer
uavhengig av de organiserte miljøene, representerer en stor utfordring. I saken her mente
PST det blant annet var nødvendig å undersøke om det var flere gjerningspersoner
involvert, og om As sårbarheter var utnyttet av andre aktører, herunder fremmed
etterretning.
(62) Det er på det rene at A over lang tid har hatt betydelige utfordringer knyttet til sin psykiske
helse. Handlingene hun er domfelt for, synes å ha sammenheng med dette. Men som jeg
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

11
allerede har gitt uttrykk for, vil personlige forhold komme i bakgrunnen når det skal
fastsettes straff for terrorforbrytelser. Når straffeloven § 78 bokstav d ikke kommer til
anvendelse, mener jeg derfor det ikke kan være grunnlag for en reduksjon i straffen på
grunn av As psykiske helse.
Konklusjon
(63) Jeg er etter dette kommet til at straffen settes til fengsel i to år. Til fradrag kommer
484 dager for utholdt frihetsberøvelse.
(64) Dommen er en tilleggsdom til forelegg vedtatt 22. januar 2024 for overtredelse av
våpenloven, jf. straffeloven § 82. I lys av dette og av at tingrettens slutning mangler
henvisning til straffeloven § 189, samt at post I skal anses som ett sammenhengende
forhold, finner jeg det hensiktsmessig å utforme en ny domskonklusjon for straffekravet,
som trer i stedet for punkt 1 i tingrettens domsslutning.
(65) Jeg stemmer for slik
D O M :
A, født 00.00.1999, dømmes for overtredelse av straffeloven § 134 første ledd og
straffeloven § 189 første ledd bokstav c og andre ledd til fengsel i 2 – to – år,
jf. straffeloven § 79 bokstav a.
Til fradrag kommer 484 – firehundreogåttifire – dager for utholdt frihetsberøvelse,
jf. straffeloven § 83.
Dommen er en tilleggsdom til forelegg vedtatt 22. januar 2024, jf. straffeloven § 82.
(66) Dommer Sæther: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(67) Dommer Arntzen: Likeså.
(68) Dommer Steinsvik: Likeså.
(69) Dommer Bull: Likeså.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)

12
(70) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
A, født 00.00.1999, dømmes for overtredelse av straffeloven § 134 første ledd og
straffeloven § 189 første ledd bokstav c og andre ledd til fengsel i 2 – to – år,
jf. straffeloven § 79 bokstav a.
Til fradrag kommer 484 – firehundreogåttifire – dager for utholdt frihetsberøvelse,
jf. straffeloven § 83.
Dommen er en tilleggsdom til forelegg vedtatt 22. januar 2024, jf. straffeloven § 82.
HR-2025-1226-A, (sak nr. 25-064009STR-HRET)