Sammendrag: Rieber-Mohn, Bruzelius, Stabel, Øie og Oftedaø BrochSaken gjaldt spørsmålet om anke inngitt innenfor ankefristen av en statsadvokat som ikke var ankeberettiget, var for sent fremsatt når den ankeberettigede påtalemyndighet - riksadvokaten - etter ankefristen tiltrådte anken umiddelbart etter at kompetansemangelen ble oppdaget. A ble i tingretten domfelt for en rekke forbrytelser, men frifunnet for den alvorligste tiltaleposten, som gjaldt salg av narkotika for til sammen 960 000 kroner og var subsumert under straffelovens § 162 annet, jf. første ledd. Tiltale var her tatt ut etter ordre fra riksadvokaten, fordi statsadvokaten først foreslo tiltale etter § 162 tredje, jf. første ledd, jf. straffeprosesslovens § 65 nr.1.Oslo statsadvokatembeter anket blant annet over frifinnelsen for den alvorlige narkotikaforbrytelsen, uten å forelegge ankespørsmålet for riksadvokaten, jf. straffeprosesslovens § 68 første ledd. Feilen ble først oppdaget av møtende aktor under ankeforhandlingens første dag og umiddelbart forelagt riksadvokaten, som dagen etter godkjente anken etter straffeprosesslovens § 319 annet ledd om avhjelping av uforsettlige feil. Forsvarer for lagmannsretten begjærte saken avvist fordi anken ikke var fremsatt av kompetent myndighet i rett tid. Lagmannsretten besluttet imidlertid anken fremmet. A ble deretter dømt for den alvorlige narkotikaforbrytelsen og en rekke andre forhold til fengsel i 4 år og 6 måneder.

Anken til Høyesterett gjaldt saksbehandlingen - at anken var besluttet fremmet for så vidt gjaldt frifinnelse for den alvorlige narkotikaforbrytelsen. Det ble anført at den skulle vært avvist som for sent fremsatt, og at den begåtte feil ikke kunne repareres i ettertid av kompetent påtalemyndighet. Domfelte viste til at den absolutte ankefristen i § 310 tredje ledd på 4 uker for påtalemyndighetens anke, som ble tilføyet i 2002, ville bli uthulet hvis det skulle være adgang til slik etterfølgende reparasjon som i denne saken. Høyesterett kom til at tilføyelsen av et nytt annet punktum i § 310 tredje ledd, med innføringen av en absolutt frist på 4 uker fra dommen kom inn til påtalemyndigheten eller den som utførte aktoratet, særlig var begrunnet i et ønske om å hindre at en sak ble liggende å flyte hos ikke-ankeberettiget påtalemyndighet uten at ankefristen begynte å løpe. Det er ingen antydning i forarbeidene til bestemmelsen om at denne skulle medføre begrensninger i anvendelsesområdet til §§ 318 og 319. Den feil som var begått i saken, kunne repareres etter § 319 annet ledd, jf. første ledd som "en annen feil" enn de som særskilt er nevnt.

Resultatet hadde også gode grunner for seg. Statsadvokatens anke var forkynt på vanlig måte, og tiltalte hadde innrettet seg etter den som om den var inngitt av berettiget påtalemyndighet. Han hadde en vanlig adgang til å forberede sitt forsvar.

Uttalelse om en feil i utformingen av straffeprosessloven § 319 tredje ledd annet punktum.

NORGES HØYESTERETT
Den 19. september 2005 avsa Høyesterett kjennelse i
HR-2005-01498-A, (sak nr. 2005/704), straffesak, anke,
A (advokat Erling O. Lyngtveit)
mot
Den offentlige påtalemyndighet (assisterende riksadvokat Hans-Petter Jahre)
S T E M M E G I V N I N G :
(1) Dommer Rieber-Mohn: Saken gjelder spørsmålet om anke inngitt innenfor ankefristen
av en statsadvokat som ikke var ankeberettiget, er for sent fremsatt når den
ankeberettigede påtalemyndighet – riksadvokaten – etter ankefristen tiltrådte anken
umiddelbart etter at kompetansemangelen ble oppdaget.
(2) A, født 00.00.1968, ble 20. april 2004 av Oslo statsadvokatembeter satt under tiltale for
en rekke forbrytelser, derunder straffelovens § 162 første og annet ledd, jf. femte ledd
som gjaldt salg av narkotika for til sammen 960 000 kroner. Denne tiltalepost var av
statsadvokaten opprinnelig forelagt riksadvokaten med forslag om tiltale etter
straffelovens § 162 første og tredje ledd, jf. femte ledd, jf. straffeprosesslovens § 65 nr. 1.
Riksadvokaten fant imidlertid at narkotikaforbrytelsen burde subsumeres under § 162
første og annet ledd og ba om at tiltale ble utferdiget etter denne bestemmelsen.
(3) Oslo tingrett avsa 15. juni 2004 dom med slik domsslutning:
”A, født 00.00.68, dømmes for overtredelse av straffeloven § 127, første ledd, første
straffalternativ, straffeloven § 162, første og annet ledd, jf femte ledd, straffeloven § 162,
første ledd, straffeloven § 228, første ledd, straffeloven § 270, første ledd nr. 1, jf. annet
ledd og straffeloven § 333, jf. straffeloven § 62 og § 63 annet ledd til fengsel i 1 – ett – år.
Frihetsberøvelse under etterforskning kommer til fradrag med 310 – trehundreogti –
dager, jf straffeloven § 60.
Til fordel for statskassen inndras hos A en stk Tanita digitalvekt, jf straffeloven § 35,
jf § 37 d).

2
A frifinnes for tiltalebeslutningens post I a) og post VII.”
(4) Frifinnelsen for tiltalebeslutningens post I a gjaldt det alvorligste forholdet, nemlig den
allerede nevnte narkotikaforbrytelsen. Frifinnelsesdommen ble her avsagt under dissens,
idet rettens formann stemte for fellelse.
(5) Oslo statsadvokatembeter anket 5. juli 2004 blant annet over frifinnelsen for
tiltalebeslutningens post I a. Ved Borgarting lagmannsretts beslutning 5. oktober 2004 ble
anken henvist. Også domfeltes anke over en del av straffespørsmålet ble henvist.
(6) Under ankeforhandlingens første dag ble møtende aktor oppmerksom på at spørsmålet om
å anke frifinnelsen for den alvorlige narkotikaforbrytelsen – tiltalens post I a – ikke var
forelagt riksadvokaten, jf. straffeprosesslovens § 68 første ledd. Ved en påtegning av
samme dag – 26. april 2005 – ble spørsmålet om etterfølgende godkjennelse av anken lagt
frem for riksadvokaten. Det ble vist til straffeprosesslovens § 319 annet ledd om
avhjelping av uforsettlige feil.
(7) I påtegning 27. april 2005 til Oslo statsadvokatembeter skrev riksadvokaten, etter å ha vist
til straffeprosesslovens § 68 første ledd:
”Statsadvokatens anke av 5. juli 2004 er således ikke fremsatt av kompetent
ankemyndighet. Denne feilen er prosessuelt en ”annen feil”, som reguleres av
straffeprosessloven § 319, jf. Andenæs, Norsk straffeprosess, bind II side 19 og
Bjerke/Keiserud, Straffeprosessloven, Kommentarutgave Bind II s. 1074 (i
kommentaren til § 317). Det går frem av § 319 annet ledd at uforsettlige feil – som i
saken her – bør søkes avhjulpet og at retten om nødvendig kan gi den ankende part en
kort frist for å rette feilen.
Riksadvokaten har tidligere – i forbindelse med at ordre om tiltale ble gitt – gått
gjennom sakens dokumenter. En har nå også vurdert tingrettens dom, og det
fremkommer ingen opplysninger som endrer riksadvokatens syn på bevisene i saken.
Riksadvokaten tiltrer derfor statsadvokatens anke. Den formelle feil som heftet ved
anken er derved reparert, og riksadvokaten legger til grunn at saken kan fremmes.”
(8) Møtende aktor forela deretter lagmannsretten denne skriftveksel. Forsvareren begjærte
anken avvist fordi den ikke var fremsatt av kompetent myndighet i rett tid.
Lagmannsretten traff beslutning om at anken fremmes, og uttalte ”at denne
saksbehandlingsfeilen er å anse som uforsettlig og at den dermed kan avhjelpes”. Selv om
lagmannsretten ikke direkte viste til straffeprosesslovens § 319, er det således ikke
tvilsomt at det er denne bestemmelse som er anvendt.
(9) Lagmannsretten avsa 28. april 2005 dom med slik domsslutning:
”1. A, født 00.00.1968, dømmes for overtredelse av straffeloven § 162 annet ledd,
jf. første ledd, straffeloven § 271, jf. § 270 og de forhold som er rettskraftig
avgjort ved Oslo tingretts dom 15. juni 2004, jf. straffeloven § 62 første ledd
og § 63 annet ledd til fengsel i 4 – fire – år og 6 – seks – måneder. Dommen er
en særskilt dom i forhold til Oslo tingretts dom 9. september 2004,
jf. straffeloven § 64 første ledd. Til fradrag i straffen går 316 –
trehundreogseksten – dager for utholdt varetekt.
2. I medhold av straffeloven § 34, jf. § 37 d inndras til fordel for statskassen
960 000 – nihundreogsekstitusen – kroner.

3
3. A dømmes til å betale erstatning til Oslo kommune med 520 630,55 –
femhundreogtyvetusensekshundreogtredve 55/100 – kroner innen 2 – to –
uker fra dommens forkynnelse med tillegg av renter etter
forsinkelsesrenteloven § 3 første ledd fra forfall og til betaling skjer.
4. Saksomkostninger idømmes ikke.”
(10) Som det fremgår av domsslutningen, ble A domfelt blant annet for forbrytelse mot
straffelovens § 162 annet ledd, jf. første ledd. Lagmannsretten fant det bevist at ”tiltaltes
salg av narkotika har generert et beløp tilsvarende de 960 000 kronene som er beslaglagt”.
(11) Domfelte har anket dommen til Høyesterett. Anken gjelder saksbehandlingen for så vidt
gjelder domfellelsen etter straffelovens § 162 annet ledd jf. første ledd. Det anføres at for
denne tiltalepost skulle saken ikke ha vært fremmet.
(12) Forsvareren for Høyesterett har i hovedsak gjort gjeldende at anke inngitt av en
ikke-berettiget påtalemyndighet er en nullitet som ikke kan repareres i ettertid av den
kompetente påtalemyndighet. Etter endringen i straffeprosesslovens § 310 tredje ledd i
2002, er det som ledd i effektiviseringen av strafferettspleien innført absolutte frister for
påtalemyndighetens anke, som ikke i noe tilfelle må inngis senere enn fire uker fra
dommen kom inn til påtalemyndigheten eller til den som utførte aktoratet. Denne
absolutte fristen på fire uker vil bli uthulet hvis det skal være adgang for kompetent
påtalemyndighet til etter fristens utløp å ”reparere” en anke som er tatt ut av ikke-
ankeberettiget påtalemyndighet innenfor ankefristen, jf. straffeprosesslovens §§ 318 og
319.
(13) Aktor har i hovedsak gjort gjeldende at § 310 utelukkende behandler spørsmålet om
ankefrister og er uten betydning for det spørsmål som denne saken gjelder. Det er i
forarbeidene til lovendringen i 2002 ingen holdepunkter for at fristene i § 310 skal være
absolutte i den forstand at etterfølgende ”reparasjon”, som i denne sak, skal være
utelukket. Spørsmålet om godkjennelse eller avhjelping av for sent inngitt eller
mangelfull anke reguleres fortsatt av lovens §§ 318 og 319. Og i dette tilfellet er det
straffeprosesslovens § 319 som er den rette bestemmelse.
(14) Jeg er kommet til at anken må forkastes.
(15) Jeg nevner først at innføringen i straffeprosesslovens § 310 tredje ledd annet punktum av
en absolutt frist på fire uker fra dommen kommer inn til påtalemyndigheten eller den som
utførte aktoratet, var særlig begrunnet i et ønske om å hindre at en sak ble liggende å flyte
hos ikke-ankeberettiget påtalemyndighet uten at ankefristen begynte å løpe. Før
tilføyelsen av annet punktum ved lov av 28. juni 2002 var regelen den at ankefristen på to
uker først begynte å løpe når dommen kom inn til den ankeberettigedes kontor, jf. § 310
tredje ledd første punktum. Jeg finner her grunn til å peke på at lovteksten i det nye annet
punktum i tredje ledd synes å lide av en meningsforvirrende feil. I bestemmelsen heter det
at den absolutte fireukers-fristen løper fra det tidspunkt dommen kommer inn til ”den
påtalemyndighet som er ankeberettiget”. Men den situasjonen er dekket av tredje ledd
første punktum. Meningen antas å være at fristen etter annet punktum begynner å løpe når
dommen kommer inn til en påtalemyndighet som ikke er ankeberettiget, eller til den som
utførte aktoratet, jf. straffeprosesslovens § 76 annet ledd. Jeg viser i denne forbindelse til
Ot.prp. nr. 66 (2001–2002) side 109–112.

4
(16) Jeg går så over til å se nærmere på forholdet mellom § 310 tredje ledd og adgangen til
senere å reparere en for sen eller mangelfull anke.
(17) I forarbeidene til endringen i 2002 er det – som anført av aktor – ingen antydning om at
innføringen av en absolutt frist for påtalemyndighetens anke skulle medføre
begrensninger i anvendelsesområdene til straffeprosesslovens §§ 318 eller 319.
Paragraf 318 gjelder fortsatt direkte den situasjon at anke er fremsatt etter ankefristens
utløp, og dette må selvsagt ta sikte på oversittelse av fristene i § 310, enten fra domfelte
eller fra påtalemyndigheten.
(18) Jeg er også enig med aktor i at den feil som er begått i denne sak ved at anke er inngitt av
en ikke-ankeberettiget instans i påtalemyndigheten, er en feil som kan avhjelpes med
hjemmel i § 319 annet ledd, jf. første ledd, som viser til ”annen feil” enn mangler ved de
krav til innholdet i en anke som er regulert i § 314 første ledd. Jeg skyter her inn at det
ikke er omtvistet mellom partene at feilen – dersom § 319 skal anvendes – var
”uforsettlig”. Jeg viser også til riksadvokatens påtegning som er gjengitt foran, og som
etter mitt syn gir uttrykk for en riktig rettsoppfatning. Denne rettsoppfatning har støtte i
Johs. Andenæs: Norsk Straffeprosess, Bind II, 2000 side 19, der han skriver:
”Andre formelle feil er omtalt i § 319. Loven nevner først det tilfelle at kravene etter
§ 314, 1. ledd om hva anken må inneholde ikke er oppfylt, og dernest at anken ”har
annen feil som gjør at den ikke kan tas under behandling”. Det kan f.eks. være at den
ankende ikke hører til dem som har ankerett …”
(19) En avhjelping av mangelen som riksadvokaten, med hjemmel i § 319 annet ledd, har
foretatt i denne saken, er det også gode grunner til å akseptere. Den anke som var tatt ut
av statsadvokaten, var forkynt på vanlig måte. Tiltalte har innrettet seg etter den som om
den var inngitt av berettiget påtalemyndighet, og han har således hatt anledning til å
forberede sitt forsvar. I denne situasjon finner jeg også støtte for mitt syn i den
rettspraksis som foreligger om uttak av tiltale til forlengelse av den tidligere
særreaksjonen sikring innen lengstetidens utløp, når det var en ikke-berettiget instans i
påtalemyndigheten som hadde besluttet tiltale, og den kompetente etter fristen hadde tatt
ut ny tiltalebeslutning, se for eksempel Rt. 1999 side 798 og Rt. 1999 side 2027.
(20) Det var etter dette riktig av lagmannsretten å fremme påtalemyndighetens anke, fordi den
opprinnelige uforsettlige feil var reparert ved riksadvokatens tiltredelse av anken
umiddelbart etter at feilen ble oppdaget, jf. straffeprosesslovens § 319 annet ledd. Jeg
tilføyer at det ikke har hatt betydning for mitt syn at den feil som ble begått i denne saken,
var av begrenset rekkevidde fordi statsadvokaten ordinært er tiltalekompetent og
ankeberettiget ved forbrytelse mot straffelovens § 162 annet ledd, jf. første ledd. Dette
forhold kan imidlertid forklare at det tok så vidt lang tid før feilen ble oppdaget.
(21) Jeg stemmer for denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.

5
(22) Dommer Bruzelius: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(23) Dommer Øie: Likeså.
(24) Dommer Stabel: Likeså.
(25) Dommer Oftedal Broch: Likeså.
(26) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
K J E N N E L S E :
Anken forkastes.