Dato: 2024-06-26

Sammendrag: Et forsikringsselskap hadde endret sin interne policy og ønsket ikke lenger å tilby skadeforsikring til det såkalte 1% MC-klubbmiljøet. En forsikringstaker tilsluttet Hells Angels fikk deretter varsel om at eiendomsforsikringen for klubbens lokaler i Bergen ikke ville bli fornyet ved forsikringstidens utløp.

Høyesterett har kommet til at vilkårene for å nekte å fornye forsikringsavtalen ikke er oppfylt.

Etter forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd kan selskapet bare nekte å fornye en løpende forsikringsavtale dersom det foreligger særlige grunner som gjør detrimelig å avbryte forsikringsforholdet. Denne bestemmelsen må tolkes slik at det må foreligge forhold av betydning for den aktuelle forsikringsrisikoen avtalen representerer, eller forhold som for øvrig har betydning for gjennomføringen av forsikringsforholdet.

Forsikringsselskapets manglende generelle tillit til forsikringstakeren, vurderinger av sitt samfunnsansvar og egne forretningsmessige ønsker kunne ikke begrunne oppsigelse.

Dommen avklarer tolkningen av forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd.

D O M
avsagt 26. juni 2024 av Høyesterett i avdeling med
dommer Wilhelm Matheson
dommer Henrik Bull
dommer Espen Bergh
dommer Erik Thyness
dommer Kine Steinsvik
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)
Anke over Gulating lagmannsretts dom 22. september 2023
If Skadeforsikring NUF (advokat Kristin Eide Gotfredsen – til prøve)
mot
A (advokat Thorvald Ornell Myhre)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Steinsvik:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder tvist om forlengelse av eiendomsforsikring. Spørsmålet er om
forsikringsselskapet kan nekte å fornye forsikringen fordi lokalene benyttes av en
motorsykkelklubb som er tilsluttet Hells Angels.
(3) A eier ---veien 000 i Bergen kommune. Eiendommen består av to bygg og en fjellhall.
Fjellhallen inneholder et verksted og benyttes som klubblokale av motorsykkelklubben ---
veien 000, som inntil 2021 het Hells Angels MC Bergen (HA Bergen).
(4) A har siden 1998 leid ut eiendommen til Stiftelsen Klubbhuset, som først fremleide den til
motorsykkelklubben Renegades MC og senere til HA Bergen, da klubben ble innlemmet i
Hells Angels i november 2011. Fremleieavtalen løper til 2030. A har selv vært medlem og
styremedlem i Renegades MC og senere i HA Bergen. Det er enighet om at A for de
spørsmål saken reiser, kan identifiseres med motorsykkelklubben.
(5) Eiendommen har vært forsikret som næringsbygg i If Skadeforsikring NUF (If) siden
2010. Forsikringen ble sist fornyet 11. desember 2018 for perioden 23. januar 2019 til
22. januar 2020.
(6) I oktober 2019 varslet If om at selskapet ikke ville fornye forsikringen ved
forsikringstidens utløp, og at forsikringsavtalen ville bli sagt opp, jf. forsikringsavtaleloven
§ 3-5 andre ledd.
(7) Oppsigelsen ble begrunnet med at If, som grunnleggende policy, ikke ønsker å tilby
forsikring der selskapet har grunn til å tro at forsikringstakeren «i større eller mindre grad
er involvert i organisert kriminalitet», herunder er tilknyttet motorsykkelklubber omtalt
som «1% MC-klubber». I varselet viste If til at bakgrunnen for selskapets policy var «økt
risiko» som følge av virksomheten og faren for å bli «involvert i forhold som innebærer
hvitvasking av ulovlige midler».
(8) Kripos har i et vedlegg til Straffelovrådets utredning i NOU 2020: 4 Kriminalisering av
deltakelse i og rekruttering til kriminelle grupper forklart uttrykket «1% MC-klubb» slik:
«1% MC-klubb er en betegnelse på en motorsykkelklubb som selv definerer seg som
lovløs og utenfor det norske samfunnet, med sine egne lover og regler. De anser seg
som et brorskap, og en stor andel av medlemmene er straffedømt.»
(9) Det er ubestridt at Hells Angels av politiet og andre blir sett på som en sentral aktør
innenfor «1%-miljøet».
(10) If har ikke hatt innvendinger til selve gjennomføringen av forsikringsforholdet. Årlig
forsikringspremie har vært betalt i rett tid, og det har ikke vært meldt skader i forsikringens
løpetid.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

3
(11) A påklaget oppsigelsen til Finansklagenemnda. Klagen førte frem. Etter
Finansklagenemndas syn var ikke vilkårene for å nekte fornyelse av forsikringen oppfylt.
If aksepterte ikke nemdas avgjørelse, og A anla sak for å få oppsigelsen rettslig prøvd.
(12) Hordaland tingrett avsa 1. februar 2023 dom med slik slutning:
«1. IF Skadeforsikring NUF sin oppsigelse av forsikringsavtalen med A for gnr. 00
bnr. 000 i Bergen kjennes ugyldig.
2. IF Skadeforsikring NUF dømmes til, innen 2 uker etter dommen er forkynt, å
betale kroner 53 125,- i sakskostnader til A.»
(13) If anket dommen til Gulating lagmannsrett, som 22. september 2023 avsa slik dom:
«1. Anken forkastes.
2. If Skadeforsikring NUF dømmes til innen 2 – to – uker fra forkynnelse å betale
125.625 – etthundreogtjuefemtusensekshundreogtjuefem – kroner i
sakskostnader for lagmannsretten til A.»
(14) If har anket til Høyesterett. Ved Høyesteretts ankeutvalgs beslutning 23. november 2023 er
anken over rettsanvendelsen knyttet til forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd første
punktum henvist til behandling. For øvrig er anken ikke tillatt fremmet.
Partenes syn på saken
(15) Ankende part – If Skadeforsikring NUF – har i hovedtrekk anført:
(16) Vilkårene for å nekte fornyelse av forsikringen i forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd er
oppfylt. As tilknytning til Hells Angels utgjør en særlig grunn som gjør det rimelig å
avbryte forsikringsforholdet.
(17) If har ikke lenger tillit til at forsikringskunden vil etterleve pliktene i
forsikringsavtaleloven, som blant annet er en sentral forutsetning for beregning av premie
og forsikringsrisiko.
(18) Lagmannsretten har foretatt en for snever vurdering av grunnlaget for Ifs manglende tillit
til forsikringskunden. If må mer overordnet kunne legge vekt på at Hells Angels har status
som en «1% MC-klubb», og på beskrivelsen gitt av slike MC-klubber som kriminelle
miljøer, blant annet i politiets trusselvurderinger.
(19) Forsikringsavtaleloven § 3-5 er en rettslig standard. Ifs samfunnsansvar,
forretningsinteresse og plikter etter hvitvaskingsloven, åpenhetsloven og regnskapsloven
må derfor kunne tillegges betydning. Kriminalitetsbekjempelse er et overordnet og
tungtveiende formål.
(20) Oppsigelsen er en forretningsmessig og samfunnsmessig saklig begrunnet avgjørelse. Det
er heller ikke konkrete forhold som gjør det urimelig å avbryte forsikringsforholdet, og
oppsigelsen vil ikke innebære en krenkelse av foreningsfriheten.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

4
(21) If har lagt ned slik påstand:
«1. If Skadeforsikring NUF frifinnes.
2. If Skadeforsikring NUF dekker As sakskostnader.»
(22) Ankemotparten – A – har i hovedtrekk anført:
(23) Lagmannsretten har korrekt lagt til grunn at vilkårene for å nekte fornyelse av forsikringen
ikke er oppfylt.
(24) Det er uomtvistet at forsikringsforholdet har forløpt uten problemer siden 2010. Premien er
betalt i rett tid, og A har ikke meldt noen krav i forsikringsperioden. Det er dermed ikke
grunnlag for Ifs manglende tillit til forsikringstakeren. If har frafalt tidligere anførsler om
økt skaderisiko og risiko for hvitvasking.
(25) HA Bergen er ikke noen kriminell sammenslutning. If har heller ikke ført bevis for at
foreningen eller medlemmene er straffedømte.
(26) Dersom manglende tillit skal gi grunnlag for å si opp et løpende og langvarig
forsikringsforhold, må dette knytte seg til forhold av betydning for det konkrete
forsikringsforholdet og den forsikringsrisikoen avtalen gjelder. At If uavhengig av
forsikringsavtalen mangler tillit til Hells Angels eller HA Bergen, er ikke relevant.
(27) Å åpne for at slik alminnelig mistillit kan begrunne oppsigelse av løpende
forsikringsforhold, vil være vilkårlig og uthule forsikringstakerens vern etter
§ 3-5 andre ledd. Oppsigelse vil heller ikke være i samsvar med foreningsfriheten.
(28) A har nedlagt slik påstand:
«1. Anken forkastes.
2. A tilkjennes saksomkostninger for alle instanser ihht. omkostningsoppgave.»
Mitt syn på saken
Problemstillingen
(29) Spørsmålet i saken er om If kan unnlate å fornye forsikringsavtalen i medhold av
forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd. Bestemmelsen regulerer forsikringsselskapets
adgang til å bringe et løpende forsikringsforhold til opphør gjennom unnlatt fornyelse ved
forsikringstidens utløp.
(30) Det springende punktet er betydningen av forsikringstakerens tilknytning til et kriminelt
miljø og endringer i forsikringsselskapets policy knyttet til slike forsikringstakere,
nærmere bestemt medlemmer av «1% MC-klubber». Ifs overordnede syn er at selskapet
som en ansvarlig virksomhet og samfunnsaktør ikke ønsker å understøtte kriminell
aktivitet gjennom å tilby forsikring.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

5
Tolkningen av forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd
Rettslig utgangspunkt – systemet for inngåelse og opphør av forsikringsavtaler
(31) Forsikringsavtaleloven kapittel 3 inneholder nærmere regler om forsikringsavtalen ved
skadeforsikring. Oppsigelsen denne saken gjelder, ble foretatt i oktober 2019 og må
vurderes etter reglene slik de gjaldt da. Det er senere gjort enkelte endringer i kapittel 3,
men ikke av betydning for saken her.
(32) Forsikringsavtaleloven § 3-5 gjelder oppsigelse fra selskapets side. Etter første ledd må
selskapet gi varsel senest to måneder før forsikringstidens utløp. Andre ledd lød slik:
«Selskapet kan bare unnlate å fornye en forsikring etter første ledd når det foreligger
særlige grunner som gjør det rimelig å avbryte forsikringsforholdet. …»
(33) Adgangen til å unnlate fornyelse etter § 3-5 andre ledd må ses i sammenheng med de
øvrige reglene om inngåelse og avslutning av avtaler om skadeforsikring i lovens kapittel
3.
(34) Utgangspunktet ved tegning av forsikring følger av § 3-10, som ble tatt inn i loven i 2008.
Første ledd fastslår at selskapet «ikke uten saklig grunn» kan nekte noen forsikring som
selskapet ellers tilbyr allmennheten. Forhold som medfører «en særlig risiko», skal regnes
som saklig grunn, men forutsetningen er da at det er «en rimelig sammenheng mellom den
særlige risikoen og avslaget», jf. andre ledd. Etter andre ledd andre punktum utgjør «andre
særlige forhold» saklig grunn «når de medfører at avslaget ikke kan regnes som urimelig
overfor den enkelte». Bestemmelsen kan betegnes som en regel om delvis
kontraheringsplikt.
(35) Er forsikring tegnet for et bestemt tidsrom, følger det av § 3-2 første ledd at den fornyes
automatisk ved utløpet av forsikringstiden. Forsikringstakeren og selskapet kan likevel
varsle om at forsikringen ikke vil bli fornyet. For selskapet gjelder reglene i § 3-5, som jeg
allerede har beskrevet.
(36) Endelig nevner jeg § 3-7 som gir selskapet rett til, på nærmere vilkår, å si opp en forsikring
i forsikringstiden. Ut over tilfeller av uriktige opplysninger, svik med videre, kan
forsikringen bare sies opp når det foreligger et «særlig forhold som er bestemt angitt i
vilkårene, og oppsigelse er rimelig».
(37) Selv om forsikringsselskapene altså ikke har noen absolutt kontraheringsplikt når det
gjelder tegning av skadeforsikring, krever det å nekte noen forsikring som tilbys
allmenheten, saklig grunn. Og ensidig avslutning av en løpende forsikringsavtale fra
selskapets side kan bare skje på nærmere fastsatt vilkår, herunder at avslutningen av
forsikringsforholdet ikke er urimelig for forsikringstakeren.
(38) At avtalefriheten på dette området er regulert, er et utslag av at både enkeltpersoner og
bedrifter i mange tilfeller er avhengige av å kunne tegne forsikring for å sikre seg mot
økonomisk tap som følge av skade på ting eller eiendom. Lovens system og de hensynene
det bygger på, må danne utgangspunktet for tolkningen av de enkelte bestemmelsene.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

6
Vilkårene for å unnlate fornyelse etter § 3-5 andre ledd
(39) Etter § 3-5 andre ledd kan fornyelse altså bare unnlates når det foreligger «særlige grunner
som gjør det rimelig å avbryte forsikringsforholdet».
(40) Ordlyden er uspesifisert og gir ikke anvisning på hva som saklig sett kan utgjøre særlige
grunner, eller hvor tungtveiende grunner som må foreligge før selskapet kan avslutte
forsikringsforholdet. Slik bestemmelsen er formulert, er det imidlertid uten videre klart at
det skal en del til før fornyelse kan nektes.
(41) I lys av den delvise kontraheringsplikten som ligger i kravet til «saklig grunn» i § 3-10, er
det ut fra sammenhengen naturlig å forstå § 3-5 andre ledd slik at terskelen for å nekte
fornyelse når et forsikringsforhold først er etablert, må være så høy at den gir
forsikringstakeren et minst like godt vern som ved tegningen. Det er videre naturlig å se
det slik at selskapet ved å inngå avtale påtar seg et visst ansvar for at forsikringstakeren får
opprettholdt dekningen av sitt forsikringsbehov. At loven bygger på et system med årlige
forsikringsperioder og automatisk fornyelse, endrer ikke dette.
(42) Selskapenes adgang til å si opp forsikringsavtalen ved forsikringstidens utløp ble
lovregulert ved forsikringsavtaleloven av 1989. Forsikringsavtalelovutvalget som
forberedte loven, var delt i spørsmålet om det burde innføres materielle begrensninger for
oppsigelsesadgangen i forbindelse med utløp, jf. NOU 1987: 24 side 70. Mindretallets syn,
som senere ble fulgt opp i departementets lovforslag, fremkommer i utredningen på side
64. Mindretallet tok utgangspunkt i at selskapet ikke kunne stå fritt til «å kvitte seg med en
forsikringstager som det en gang har akseptert», og uttalte deretter:
«På samme måte som ved oppsigelse i perioden, jf utkastet § 3-3 første ledd annet
punktum, må det kunne kreves at selskapet kan påvise en særlig grunn som gjør det
rimelig å gå til oppsigelse. Det at en forsikringstager er en ulykkesfugl, og har høyere
skadefrekvens enn det normale, bør ikke alene kunne begrunne oppsigelse. Det må i
tilfellet komme noe i tillegg som viser at tillitsforholdet mellom forsikringstageren og
selskapet er brutt. Selskapet må f.eks kunne påvise at forsikringstageren har medvirket
til fremkallelse av forsikringstilfellet, eller gitt uriktige eller ufullstendige
opplysninger ved skadeoppgjør.»
(43) I lovproposisjonen går det frem at departementet var enig med lovutvalgets mindretall i at
forsikringstakeren burde ha et tilsvarende vern mot ubegrunnede oppsigelser ved utløpet av
forsikringstiden som under forsikringsperioden, jf. Ot.prp. nr. 49 (1988–1989) side 49.
Som eksempel på forhold som kan begrunne oppsigelse i forbindelse med utløp, trekker
departementet frem situasjonen der selskapets risiko «viser seg å være en vesentlig annen
enn det som var forutsatt ved avtaleinngåelsen».
(44) Hvilke grunner som kan gi rett til oppsigelse i forsikringsperioden, er særlig berørt av
forsikringsavtalelovutvalget i utredningen på side 63, som det også vises til i
proposisjonen. Det heter her:
«Etter utvalgets oppfatning må hovedregelen være at selskapet bare skal kunne
avbryte et løpende forsikringsforhold dersom det inntreffer et særskilt forhold som
gjør dette rimelig. Dette vil være tilfelle dersom selskapet blir kjent med at det i
forbindelse med avtaleinngåelsen har fått et vesentlig fortegnet risikobilde eller
forsikringstageren svikaktig gir gale opplysninger i forbindelse med skadeoppgjøret.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

7
I utkastet §§ 4-3 og 8-1 annet ledd er selskapet gitt en uttrykkelig rett til å si opp en
løpende forsikringsavtale i slike tilfeller. Ved siden av disse tilfellene bør selskapets
adgang til å gå til oppsigelse være begrenset til der hvor det foreligger en særlig grunn
som gjør det rimelig å la selskapet komme ut av forsikringsforholdet. Som eksempel
på ʻsærlige grunnerʼ kan nevnes situasjoner hvor det synes rimelig at selskapet får
anledning til å avvikle avtaleforholdet fordi tillitsforholdet mellom selskapet og
forsikringstageren er falt bort eller at det risikobildet som selskapet har lagt til grunn,
er fundamentalt endret uten at dette skyldes et forhold som gir selskapet
oppsigelsesrett etter utkastet § 4-3.»
(45) Forarbeidene klargjør ved dette at vilkåret om «særlige grunner» i § 3-5 andre ledd først og
fremst er ment å begrense oppsigelsesadgangen til tilfeller der risikobildet ved den aktuelle
forsikringsavtalen endrer seg. Med risiko i denne sammenheng synes det klart at det er den
alminnelige forsikringsrisikoen lovgiver har hatt i tankene. Risiko forbundet med
forsikringsselskapets generelle omdømme eller samfunnsansvar er ikke omtalt. Videre
nevnes endringer i tillitsforholdet mellom kunde og selskap, men også dette alternativet,
som omtales i forlengelsen av oppsigelsesadgangen ved uriktige opplysninger, synes nær
knyttet til det konkrete forsikringsforholdet. Lovforarbeidene gir ikke holdepunkter for at
svekket tillit til forsikringstakeren mer generelt, og uten direkte tilknytning til
forsikringsavtalen eller forholdet mellom avtalepartene for øvrig, kan gi grunnlag for å
nekte fornyelse.
(46) Heller ikke Ot.prp. nr. 41 (2007–2008), som lå til grunn for den senere vedtakelsen av
§ 3-10 om delvis kontraheringsplikt i 2008, inneholder uttalelser som gir grunnlag for noen
annen forståelse av vilkårene i § 3-5 andre ledd.
(47) Rettspraksis av betydning foreligger ikke. Finansklagenemnda har i en del avgjørelser
bygget på at «særlige grunner» i § 3-5 andre ledd er avgrenset til forhold som er
av betydning «for gjennomføringen av avtalen», se for eksempel
FinKN-2020-910, FinKN-2022-186 og FinKN-2022-187, og avgjørelsen i vår sak,
FinKN-2020-950. Denne praksisen er i tråd med de føringene jeg mener kan utledes av
forarbeidene.
(48) Gjennomgangen så langt viser at det ikke er noen klare holdepunkter i lov, forarbeider eller
praksis for at forsikringsforetakets endrede syn på tilliten til forsikringstakeren, selskapets
generelle samfunnsansvar eller forretningsmessige interesse kan begrunne oppsigelse etter
§ 3-5 andre ledd. En tolkning som i praksis vil utvide forsikringsselskapenes adgang til å
nekte fornyelse ved utløpet av forsikringstiden, må ut fra dette i tilfelle underbygges av
systembetraktninger eller tungtveiende reelle hensyn.
Systembetraktninger og overordnede hensyn
(49) If har for det første vist til reglene om risikoberegning og risikostyring i
forsikringsvirksomhetsloven § 7-5. Etter denne bestemmelsen kan foretaket benytte
forskjellig premie overfor ulike kundegrupper når aktuarberegninger eller risikostatistikk
gir forsvarlig grunnlag for å legge til grunn at den forsikringsrisiko kunder innenfor de
ulike gruppene representerer, vil være forskjellig, jf. tredje ledd. Fjerde ledd inneholder
nærmere regler om premiefastsettelsen.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

8
(50) Jeg kan ikke se at disse reglene gir noe bidrag til forståelsen av vilkårene for å nekte
fornyelse etter forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd. I hvilken grad forsikringstakerens
virksomhet og eventuelle tilknytning til kriminell virksomhet kan spille inn på den
konkrete risikoberegningen og premiefastsettelsen ved fornyelse, gir saken ikke
foranledning til å gå nærmere inn på. Også prinsippene for risikofastsettelse og
premieberegning knytter seg til den konkrete forsikringsrisikoen, selv om denne kan
vurderes på gruppenivå, jf. NOU 2008: 20 Skadeforsikringsselskapenes virksomhet
Utredning nr. 20 fra Banklovkommisjonen punktene 3.2.2 og 6.1.
(51) If har videre vist til ulike lover som regulerer forsikringsforetakenes samfunnsansvar, og
også til forventninger om at større næringslivsaktører utøver en etisk og forsvarlig
forretningsstyring.
(52) Det er på det rene at lovgiver de senere årene har vedtatt en rekke lover som skjerper
kravene til virksomheter i ulike sammenhenger. Åpenhetsloven pålegger virksomheter å
gjennomføre aktsomhetsvurderinger i tråd med OECDs retningslinjer. Lovens formål er å
fremme virksomheters respekt for grunnleggende menneskerettigheter og anstendige
arbeidsforhold i forbindelse med produksjon av varer og levering av tjenester.
Hvitvaskingsloven pålegger forpliktelser for å forebygge og avdekke hvitvasking og
terrorfinansiering. Loven gjelder også for foretak som tilbyr skadeforsikring, jf. § 4 første
ledd bokstav j. Regnskapslovens regler om årsregnskap og årsberetning stiller dessuten
krav om redegjørelse om samfunnsansvar. Det er imidlertid ikke bestemmelser i disse
lovene som er til hinder for å fortsette forsikringsforholdet i saken her, noe If heller ikke
har anført.
(53) Samlet sett er dette lovgivning som på ulike måter kan bidra til å bekjempe organisert
kriminalitet, i tillegg til det mer direkte arbeidet på dette feltet som ligger til
politi- og påtalemyndighet i medhold av straffelovgivningen. I denne sammenheng nevner
jeg også vedtakelsen av straffeprosessloven § 222 e i 2021, som på nærmere vilkår gir
hjemmel for å nedlegge forbud mot en kriminell sammenslutning. Slikt forbud er
imidlertid ikke nedlagt overfor Hardangerveien 107. Jeg kan ikke se at dette kan tillegges
særlig betydning ved anvendelsen av forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd.
(54) I hvilken utstrekning selve tilgangen til forsikringsprodukter skal begrenses som ledd i
bekjempelsen av organisert kriminalitet, reiser slik jeg ser det, vanskelige og sammensatte
spørsmål som det i første rekke må være opp til lovgiver å vurdere.
(55) Adgangen til å nekte fornyelse av skadeforsikring etter § 3-5 andre ledd når det foreligger
risiko for at forsikringstakeren er forbundet med hvitvasking, vil for eksempel måtte
vurderes nærmere opp mot hvitvaskingsloven § 24 om avslutning av kundeforhold. Denne
bestemmelsen bygger på at risiko skal avdekkes og håndteres gjennom regler om
undersøkelses- og rapporteringsplikt. Avviklingsplikt foreligger bare dersom kundetiltak
ikke kan gjennomføres, jf. HR-2024-761-A avsnitt 47 og 48. En vid adgang for
forsikringsselskapene til å nekte fornyelse av løpende forsikringer etter
forsikringsavtaleloven ved risiko for hvitvasking, vil dermed ikke nødvendigvis samsvare
godt med det systemet hvitvaskingsloven bygger på. Dette viser at heller ikke
systembaserte argumenter trekker i noen entydig retning.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

9
(56) Jeg kan heller ikke se tilstrekkelig tungtveiende reelle hensyn som alene kan begrunne
oppsigelsesadgang basert på forhold uten direkte betydning for selve forsikringsavtalen og
gjennomføringen av forsikringsforholdet.
Oppsummering
(57) Jeg konkluderer etter dette med at det ikke foreligger et tilstrekkelig rettskildemessig
grunnlag for å tolke forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd slik at manglende generell tillit
basert på forsikringstakerens tilknytning til et kriminelt miljø kan begrunne å nekte
fornyelse. Det samme gjelder forsikringsselskapets overordnede samfunnsansvar og
forretningsmessige begrunnede ønsker.
(58) Lovens vilkår om at det må foreligge «særlige grunner» som gjør det rimelig å avbryte
forsikringsforholdet, må forstås slik at det gjelder forhold av konkret betydning for den
aktuelle forsikringsavtalen og den forsikringsrisikoen avtalen representerer, samt øvrige
forhold av betydning for den avtalemessige gjennomføringen av forsikringsforholdet.
Den konkrete vurderingen
(59) Ved den konkrete vurderingen tar jeg utgangspunkt i at Ifs beslutning om ikke å fornye As
eiendomsforsikring er begrunnet i selskapets policy om at det ikke ønsker å tilby forsikring
der det er grunn til å tro at forsikringstakeren i større eller mindre grad er involvert i
organisert kriminalitet. Varselet om oppsigelse ble sendt i oktober 2019 etter at If hadde
foretatt en porteføljegjennomgang med sikte på å kartlegge forsikringer med tilknytning til
1% MC-klubbene.
(60) As forsikring hadde da løpt sammenhengende i nærmere 10 år uten anmerkninger. Ved
siste fornyelse i 2018 fremgår det at eiendommen ble brukt som «forsamlingslokale», og If
har ikke bestridt at selskapet har vært kjent med at lokalene ble brukt av HA Bergen. Det er
heller ikke gjort gjeldende at A har misligholdt opplysningsplikten på noe tidspunkt.
(61) Lagmannsretten har lagt til grunn at motorsykkelklubben Hells Angels, som HA Bergen
frivillig er tilsluttet, er «forbundet med bestemte kriminelle handlinger», og jeg bygger på
dette. Det er også fremlagt rapporter som underbygger at 1% MC-klubbene generelt er
sentrale aktører innen organisert kriminalitet. Samtidig har det ikke vært ført bevis om,
eller påberopt kriminell aktivitet fra, enkeltmedlemmer eller den lokale foreningen, som er
av mer konkret betydning for forsikringsforholdet.
(62) Ut fra min tolkning av forsikringsavtaleloven § 3-5 andre ledd konkluderer jeg med at If
har gått ut over rammene for å unnlate å fornye forsikringen ved forsikringstidens utløp.
Selskapet har ikke sannsynliggjort at vilkårene for unnlatt fornyelse er oppfylt, og
oppsigelsen må da settes til side som ugyldig.
Konklusjon og sakskostnader
(63) Min konklusjon er etter dette at anken må forkastes.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)

10
(64) A har fremsatt krav om dekning av sakskostnader for Høyesterett med 251 125 kroner
inklusive merverdiavgift. Det fremgår av oppgaven at det er medgått 79 timer arbeid i
saken for Høyesterett. If har ikke reist innvendinger. Kostnaden anses som rimelig og
nødvendig og kravet tas derfor til følge, jf. tvisteloven § 20-5.
(65) Jeg stemmer for denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler If Skadeforsikring NUF til A
251 125 – tohundreogfemtientusenetthundreogtjuefem – kroner innen 2 – to – uker
fra forkynnelse av dommen.
(66) Dommer Thyness: Jeg er i det vesentlige og i resultatet enig med
førstvoterende.
(67) Dommer Bull: Likeså.
(68) Dommer Bergh: Likeså.
(69) Dommer Matheson: Likeså.
(70) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
1. Anken forkastes.
2. I sakskostnader for Høyesterett betaler If Skadeforsikring NUF til A
251 125 – tohundreogfemtientusenetthundreogtjuefem – kroner innen 2 – to – uker
fra forkynnelse av dommen.
HR-2024-1184-A, (sak nr. 23-167643SIV-HRET)