Dato: 2022-11-16

Sammendrag: Etter en kveld på byen i 2020 dro tiltalte og den fornærmede kvinnen hjem til henne. De var venner og jevngamle, rundt 20 år. Kvinnen gjorde det klart at det ikke skulle skje noe seksuelt mellom dem. Hun våknet likevel av at tiltalte hadde en eller flere fingre inne i skjeden hennes. Handlingen ble avbrutt straks ved at kvinnen våknet. Lagmannsretten fastsatte straffen til fengsel i 3 år og 3 måneder.

Spørsmålet er i hvilken grad det skal legges vekt på de nærmere omstendighetene rundt overgrepet i et tilfelle der Høyesterett tidligere har gitt anvisning på et normalstraffenivå.

Høyesterett uttaler at selv om det tas utgangspunkt i et normalstraffenivå på fengsel i 3 år og 3 måneder for voldtekt ved fingring, må også omstendighetene rundt handlingen tillegges betydning ved den konkrete straffutmålingen. Varigheten og intensiteten av fingringen samt hvor skremmende overgrepet var, er eksempler på relevante straffutmålingsmomenter.

Flertallet i Høyesterett mener det må tillegges vekt at overgrepet hadde preg av å være en impulshandling. Tiltalte har ikke tilstått fingringen, men har overfor fornærmede gitt uttrykk for at han angrer. Selv om straffen må være streng, er dette forhold som trekker i formildende retning. Straffen ble redusert til fengsel i 2 år og 5 måneder, som var i tråd med påtalemyndighetens påstand.

Et mindretall på én dommer stemte for at straffen skulle settes til fengsel i 3 år.

Avgjørelsen gir veiledning for straffutmåling ved sovevoldtekt ved fingring.

D O M
avsagt 16. november 2022 av Høyesterett i avdeling med
dommer Ragnhild Noer
dommer Wenche Elizabeth Arntzen
dommer Borgar Høgetveit Berg
dommer Erik Thyness
dommer Kine Steinsvik
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)
Anke over Hålogaland lagmannsretts dom 22. april 2022
A (advokat Morten Kjensli)
mot
Påtalemyndigheten (kst. statsadvokat Tage Henningsen)

2
S T E M M E G I V N I N G
(1) Dommer Arntzen:
Sakens spørsmål og bakgrunn
(2) Saken gjelder straffutmåling for voldtekt til seksuell omgang med en sovende kvinne.
Spørsmålet er særlig i hvilken grad det skal legges vekt på de nærmere omstendighetene
rundt overgrepet i et tilfelle der Høyesterett har gitt anvisning på et normalstraffenivå.
(3) A ble 2. juli 2021 tiltalt for overtredelse av straffeloven § 291 bokstav b om seksuell
omgang med noen som er bevisstløs eller av andre grunner ute av stand til å motsette seg
handlingen. Grunnlaget for tiltalen er beskrevet slik:
«Søndag 9. februar 2020 om morgenen på bopel hos B i ---veien 0 i X, førte han en
eller flere fingre inn i skjeden til B, som var alkoholpåvirket og sov, og ute av stand til
å motsette seg handlingen.»
(4) Ved Salten og Lofoten tingretts dom 24. november 2021 ble A dømt i samsvar med tiltalen
til fengsel i 2 år og 11 måneder. Han ble også dømt til å betale oppreisningserstatning til
fornærmede med 100 000 kroner.
(5) A anket dommen til lagmannsretten. Anken gjaldt bevisbedømmelsen under
skyldspørsmålet, subsidiært straffutmålingen. Han ba også om ny behandling av
erstatningskravet.
(6) Hålogaland lagmannsrett avsa 22. april 2022 dom med slik domsslutning:
«1. A, født 00.00.1999, dømmes for en overtredelse av straffeloven § 291 første
ledd bokstav b til fengsel i 3 – tre – år og 3 – tre – måneder.
2. A dømmes til å betale oppreisningserstatning til B med
100 000 – etthundretusen – kroner innen 2 – to – uker fra forkynnelsen av
dommen.»
(7) A har anket straffutmålingen til Høyesterett.
(8) Også påtalemyndigheten mener at straffen er blitt for streng og at anken må tas til følge.
Aktor har lagt ned påstand om at straffen settes til fengsel i 2 år og 5 måneder, mens
forsvarer har tatt til orde for at straffen bør settes lavere enn dette.
(9) Fornærmede i saken ba om ny behandling av erstatningskravet, jf. straffeprosessloven
§ 434 femte ledd, men ankeutvalget ga ikke samtykke til dette.
Mitt syn på saken
Rettslige utgangspunkter for straffutmålingen
(10) Det skal utmåles straff for én overtredelse av straffeloven § 291 bokstav b, det vil si
voldtekt begått ved «seksuell omgang med noen som er bevisstløs eller av andre grunner er
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

3
ute av stand til å motsette seg handlingen» – ofte omtalt som «hjelpeløstilfellene».
Bestemmelsen tilsvarer § 192 første ledd bokstav b i den tidligere straffeloven av 1902.
Seksuell omgang omfatter ulike forhold, blant annet det å føre en eller flere fingre inn i en
annens skjede eller endetarmsåpning. Strafferammen er fengsel i inntil 10 år.
(11) Ved straffeloven 2005 ble straffenivået for blant annet voldtekt, betydelig skjerpet.
I Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) side 226 heter det om bakgrunnen for dette:
«Straffenivået må reflektere at voldtekt er en av de mest alvorlige forbrytelsene mot
en persons fysiske, psykiske og seksuelle integritet og som oftest vil ha dyptgripende
skadevirkninger og medføre reduksjon i livskvalitet for den som rammes. Dette
gjelder for alle typer voldtekter – ikke bare overfallsvoldtekter eller voldtekter der det
blir brukt vold, men også for voldtekter begått mot personer som er ute av stand til å
motsette seg handlingen.»
(12) Straffskjerpelsen skjedde med utgangspunkt i at minstestraffen for voldtekt til samleie i
straffutmålingsregelen i § 292 ble satt til fengsel i 3 år. I påvente av at straffeloven
2005 skulle tre i kraft, ble minstestraffen for voldtekt til samleie i 1902-loven hevet fra
fengsel i 2 år til fengsel i 3 år, jf. lov 25. juni 2010 nr. 46. Jeg viser til Rt-2013-193 avsnitt
11 om den nærmere bakgrunnen for dette.
(13) I forarbeidene gis det for voldtekt til samleie anvisning på at normalstraffenivået skal være
ubetinget fengsel i 4 år. Med normalstraffenivå mener departementet saker hvor det ikke
foreligger spesielle skjerpende eller formildende omstendigheter. Som jeg kommer tilbake
til, angir normalstraffenivået utgangspunktet for straffutmålingen, men straffen skal
«fortsatt fastsettes etter en konkret vurdering av omstendighetene i den enkelte sak»,
jf. Prop. 97 L (2009–2010) side 19.
(14) Det er ikke voldtekt til samleie å føre en finger inn i fornærmedes skjede eller
endetarmsåpning. Ved slike voldtekter kommer derfor ikke minstestraffen til anvendelse,
med mindre lovbryteren har fremkalt en hjelpeløs tilstand for å oppnå den seksuelle
omgangen, jf. § 292 bokstav d. Følgelig gjelder heller ikke lovgivers angivelse av
normalstraffenivået på fengsel i 4 år for slike voldtekter.
(15) Fra lovgivers side har det vært et bevisst valg å holde voldtekt ved innføring av finger i
skjede eller endetarmsåpning utenfor virkeområdet for minstestraffen på fengsel i 3 år.
I Rt-2013-848 avsnitt 17 heter det:
«Begrunnelsen for dette ligger i at innføring av fingre som oftest ikke vil være like
straffverdig som innføring av penis eller en gjenstand i skjede eller endetarmsåpning,
jf. Ot.prp. nr. 28 (1999–2000) side 34. Det åpnes likevel for at også voldtekt ved bruk
av fingre etter omstendighetene kan være like straffverdig som voldtekt til samleie,
særlig ved overgrep overfor barn. Dette synspunktet er gjentatt i Ot.prp. nr. 22
(2008–2009) side 214-215. Strafferammen er imidlertid vid nok til å la straffen bli den
samme i disse tilfellene.»
(16) Voldtekt til seksuell omgang ved inntrengning av fingre omfattes altså verken av
minstestraffen eller av lovgivers uttalelser om normalstraffenivå for voldtekt til samleie.
Forarbeidene gir likevel retningslinjer for straffutmålingen i den aktuelle sakstypen som
domstolene må følge. Jeg viser til Rt-2009-1412, som gjaldt straffutmåling for seksuell
omgang med mindreårig datter, der Høyesterett i storkammer uttaler følgende i avsnitt 22:
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

4
«Det er ingen tvil om at når straffeloven 2005 trer i kraft, så plikter domstolene å
legge til grunn et straffenivå slik det er kommet til uttrykk i lovens forarbeider.
Straffutmålingen må skje ut fra dette og under hensyn til de særlige omstendighetene i
den enkelte sak.»
(17) Det at straffutmålingen også må skje ut fra «de særlige omstendighetene i den enkelte
sak», er et uttrykk for det grunnleggende strafferettslige prinsippet om at straffen skal være
rimelig og stå i forhold til forbrytelsen, det såkalte forholdsmessighetsprinsippet,
jf. eksempelvis HR-2021-2145-A avsnitt 29.
(18) Forholdet mellom lovgivers generelle anvisninger om straffenivået og domstolenes rolle
ved den konkrete straffutmålingen, er presisert slik i Prop. 97 L (2009–2010) side 6, som
gjelder straffskjerpelsen for blant annet seksuallovbrudd i 1902-loven:
«Forslagene i proposisjonen her er på ingen måte ment å rokke ved domstolenes frihet
til å fastsette den straff i den enkelte sak som de til enhver tid finner riktig ut fra
tilgjengelige og relevante straffutmålingsmomenter, men et tungtveiende slikt moment
vil nettopp være klart uttrykte og begrunnede uttalelser om hvor normalstraffenivåene
bør ligge».
(19) Det som sies her, må gjelde desto mer der lovgiver gir anvisning på et skjerpet straffenivå,
men uten å angi et normalstraffenivå.
(20) Den konkrete straffutmålingen skal etter dette skje ut fra lovgivers uttalelser om
straffenivået for den aktuelle typen overtredelse, og under hensyn til de nærmere
omstendighetene i den enkelte sak.
Lovgivers anvisninger om straff for overtredelse av § 291 bokstav b
(21) Jeg finner det naturlig å ta utgangspunkt i forarbeidene til endringene av 1902-loven, som
bygger på Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) til 2005-loven kapittel 26 om seksuallovbruddene.
Forarbeidene inneholder dels konkrete eksempler på tilfeller der straffen bør skjerpes, og
dels generelle uttalelser om straffutmålingen.
(22) Under den generelle omtalen av straffskjerpelsen for seksuallovbrudd heter det i Prop. 97 L
(2009–2010) side 17 at det er et «særlig behov» for å heve straffenivået for voldtekter av
noen i hjelpeløs tilstand. I departementets forutgående gjennomgang av gjeldende
straffutmålingspraksis for slike voldtekter er det Rt-2004-32 som ligger nærmest vårt
tilfelle. Dommen gjaldt en fremmed mann som om natten hadde plukket opp en meget
beruset kvinne. Fornærmede sovnet i bilen, og tiltalte førte fingeren inn i hennes skjede.
Han angret og avsluttet overgrepet. I skjerpende retning la Høyesterett vekt på at
fornærmede opplevde overgrepet som svært skremmende. Straffen ble satt til fengsel i
8 måneder. Denne saken er altså nevnt som et eksempel på en straffutmåling som lovgiver
mente det var et særlig behov for å skjerpe.
(23) Et annet eksempel er Rt-2003-495. I den saken stoppet fornærmede en bil som hun trodde
var en drosje. Sjåføren låste alle dørene kort tid etter at hun hadde satt seg inn og befølte
henne på lårene. Han kjørte deretter til et lite beferdet sted, la fornærmede i baksetet, la seg
oppå henne, kysset brystene og kroppen og førte fingre inn i hennes skjede. Fornærmede
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

5
var så redd at hun ikke maktet å gjøre fysisk motstand. Høyesterett la i skjerpende retning
vekt på at domfelte hadde begått et skremmende og krenkende overgrep som lå nær opp til
tradisjonell voldtekt etter straffeloven 1902 § 192 første ledd bokstav a. Straffen ble satt til
fengsel i 2 år.
(24) Forarbeidene gir ingen anvisning på hvilken straff som konkret bør utmåles for slike
overgrep. På side 20 i Prop. 97 L (2009-2010) heter det generelt om straffenivået for
voldtekt til seksuell omgang:
«Hevingen av straffnivået i saker som omfattes av minstestraffen må gis tilsvarende
betydning for voldtekt til seksuell omgang som ikke omfattes av minstestraffen. Det
skal ikke gå noe markert skille i straffnivå mellom voldtekter som omfattes av
minstestraffen, og andre voldtekter. … Departementet understreker at det ikke skal
være noe skille i normalstraffnivå etter bokstav a, b eller c.»
(25) Straffenivået for voldtekt til seksuell omgang etter straffeloven § 291 knyttes altså opp mot
straffenivået for voldtekt til samleie etter § 292, jf. uttalelsen om at det ikke skal være «noe
markert skille». Formuleringen gir et spillerom for skjønn ved den konkrete
straffutmålingen, som også må sees i lys av at det for disse voldtektene ikke gjelder noen
minstestraff.
(26) Uttalelsen om at det ikke skal være noe «skille i normalstraffnivå etter bokstav a, b eller
c», er et uttrykk for at det kan være like alvorlig å skaffe seg seksuell omgang ved å utnytte
en annens hjelpeløse tilstand som å bruke vold eller truende adferd etter bokstav a eller c.
Det gis ikke her noen anvisning på et normalstraffenivå for voldtekt til seksuell omgang
etter § 291, jf. Rt-2013-848 avsnitt 11, som jeg kommer tilbake til.
(27) For å ta stilling til hva som vil utgjøre «et markert skille» er det naturlig å se nærmere på
lovgivers forutsetninger om straffenivået for voldtekt til samleie etter § 292 og derved også
normalstraffenivået for slike overgrep.
(28) På side 19 i proposisjonen viser departementet til Rt-2008-890 og Rt-2002-1295 «som
eksempler på saksforhold som vil omfattes av normalstraffenivået» på fengsel i 4 år.
(29) Rt-2008-890 gjaldt en voksen mann som var dømt for voldtekt av en ung, beruset kvinne.
Han hadde lurt henne med seg inn i sin bovogn og i dommen er overgrepet gjengitt slik:
«Hun ble brutalt dyttet/skubbet ned i sengen, holdt fast og kledd naken med makt. Hun
gjorde den motstand som hun kunne, men befant seg i sjokk og ble fryktelig redd. …
Tiltalte la seg over henne og tiltvang seg deretter vaginalt samleie med henne med
makt».
(30) Rt-2002-1295 gjaldt en 54 år gammel mann som var funnet skyldig i å ha hatt samleie med
en 18 år gammel kvinne mens hun var beruset og lå og sov. Tiltalte brukte ikke kondom.
Høyesterett la ved straffutmålingen blant annet vekt på at en mann i «moden alder» hadde
utnyttet en ung kvinnes beruselse.
(31) Normalstraffenivået på fengsel i 4 år ved voldtekt til samleie er altså fastsatt med
utgangspunkt i saksforholdet i disse to sakene.
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

6
(32) Ved vurderingen av hva som er riktig straffenivå for voldtekt til seksuell omgang etter
§ 291, må det også sees hen til forarbeidenes omtale av hvilke formildende eller skjerpende
omstendigheter som kan tilsi at normalstraffenivået for voldtekt til samleie fravikes,
jf. Prop. 97 L (2009-2010) side 20-21. Departementet legger til grunn at avsluttet ekteskap
eller samliv normalt ikke kan anses som noen formildende omstendighet. Det samme
gjelder at det ikke er brukt mer vold «enn det minimum» som kreves etter
voldtektsbestemmelsen. Ut over disse momentene avgrenses det ikke mot omstendigheter
som kaster lys over overgrepets alvorlighetsgrad. Departementet viser tvert imot til
Rt-2005-663 om betydningen av gjensidig oralsex forut for overgrepet. Dommen er avsagt
under dissens, og flertallet pekte på at man med lovendringen i 2000 hadde «ført inn i
straffeloven § 192 tilfeller med svært ulik alvorsgrad». Både flertallet og mindretallet la i
formildende retning vekt på «hendelsesforløpet før det straffbare overgrepet», noe
departementet synes å være enig i.
(33) Forarbeidene gir altså anvisning på et strengt straffenivå for voldtekt til seksuell omgang,
herunder ved innføring av finger overfor noen i hjelpeløs tilstand. Ved straffutmålingen må
det her som ellers også legges vekt på de konkrete omstendighetene rundt handlingen som
kaster lys over dens straffverdighet. I og med at loven ikke fastsetter minstestraff for denne
typen lovbrudd, vil domstolenes skjønnsfrihet nødvendigvis være større her enn ved
voldtekt til samleie.
Rettspraksis om normalstraffenivået
(34) I juni 2013 behandlet Høyesterett flere saker om straffutmåling for voldtekt til seksuell
omgang ved innføring av fingre i fornærmedes skjede.
(35) I den første av disse sakene – Rt-2013-848 – går Høyesterett gjennom
Prop. 97 L (2009–2010) og peker i avsnitt 11 på at forarbeidene ikke inneholder uttalelser
om et bestemt normalstraffenivå for denne typen voldtekt. I avsnitt 14 heter det at dette
likevel ikke er «til hinder for at man i rettspraksis søker å oppstille retningslinjer for hva
straffen normalt bør være for enkelte typetilfeller av seksuell omgang, slik man også
forsøker å normere straffenivået for andre typetilfelle av lovbrudd.» Deretter gis det i
avsnitt 19 anvisning på at straffen for voldtekt i form av én eller flere fingre i skjede eller
endetarmsåpning «som et utgangspunkt» må være fengsel i 3 år og 3 måneder.
(36) Saken gjaldt et overgrep som fant sted da en kvinnelig taxisjåfør kjørte en mannlig
passasjer om natten. Da passasjeren hadde betalt, «tok han henne rundt halsen, holdt henne
fast i bilsetet og slo henne i brystet flere ganger. Han kysset eller slikket henne intenst i
ansiktet og stakk en eller flere fingre inn i hennes skjede.» Fornærmede tilkalte hjelp over
taxisambandet og tiltalte trakk da fingrene ut og forlot bilen. Under henvisning til at
fornærmede var på jobb da hun ble utsatt for overgrepet, og at tiltalte tidligere var dømt for
seksuelt overgrep, ble straffen satt til fengsel i 3 år og 6 måneder. Straffenivået reflekterer
at det dreide seg om et svært alvorlig forhold begått under skremmende omstendigheter.
(37) Saksforholdet har likhetstrekk med Rt-2003-495, som av lovgiver ble trukket frem som et
eksempel på at den idømte straffen på fengsel i 2 år måtte skjerpes betraktelig. Jeg viser til
min tidligere omtale av denne.
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

7
(38) Normalstraffenivået på fengsel i 3 år og 3 måneder, som altså er fastsatt på grunnlag av en
svært alvorlig «fingervoldtekt», er i senere rettspraksis lagt til grunn som et utgangspunkt
for voldtekt ved innføring av fingre i fornærmedes skjede.
(39) Rt-2013-853 gjaldt en såkalt sovevoldtekt, som minner om saksforholdet i vår sak.
Fornærmede og tiltalte kjente hverandre fra barndommen. Før overgrepet hadde de vært
hjemme hos tiltalte og drukket. Fornærmede ble beruset og sovnet på sofaen. Tiltalte
«befølte henne på rumpeballene, tok så av henne buksen og trusen og befølte henne igjen
på rumpen. Deretter stakk han en til tre fingre inn i hennes vagina og beveget fingrene dels
raskt og hardt og dels sakte» i nærmere ti minutter. Han avsluttet overgrepet før
fornærmede våknet.
(40) Til tross for at Høyesterett i avsnitt 16 tok utgangspunktet i en straff på fengsel i omkring
3 år og 3 måneder, ble straffen satt til fengsel i 2 år. Ved straffutmålingen ble det gitt et
«markert» fradrag for tilståelse og i den forbindelse vist til at man ved seksuallovbrudd har
vært «noe mer raus med tilståelsesfradrag enn ellers», ettersom en tilståelse vanligvis
innebærer en stor lettelse for fornærmede. Videre ble tiltaltes unge alder – 18 ½ år på
gjerningstidspunktet – tillagt vekt i formildende retning. Høyesterett var imidlertid ikke
enig med forsvarer i at det måtte gjøres fradrag i straffen fordi handlingen bar preg av å
være en impulshandling. I avsnitt 17 heter det:
«A holdt på med den seksuelle omgangen i opptil ti minutter.
Ved et såpass langvarig overgrep mister handlingen karakter av å være impulspreget
selv om det kan ha vært en impuls som fikk A til å starte voldtekten.»
(41) Også i Rt-2013-198 avsnitt 22 drøftes spørsmålet om en voldtekt til samleie var en
impulshandling i beruset tilstand som ga grunnlag for å fravike normalstraffenivået på
fengsel i 4 år. Dette besvares benektende under henvisning til at tiltalte
«… visste at fornærmede hadde lagt seg for å sove, men […] han gikk opp på
soverommet i andre etasje hvor hun sov, for å ‘prøve seg på henne’. Handlingen
fremstår etter dette som overveid, og jeg kan da ikke se at det er dekkende å
karakterisere handlingen som en ‘impulshandling i beruset tilstand’.»
(42) I begge disse avgjørelsene foretok altså Høyesterett en konkret vurdering av den straffbare
handlingen og følgelig av overgrepets alvorlighetsgrad. Avvikene fra «normaltilfellene»
ble imidlertid ikke ansett som tilstrekkelige til å gi fradrag fra de respektive
normalstraffenivåene.
Anvendelsen av normalstraffenivået – reelle hensyn
(43) Forarbeidene og Høyesteretts praksis tilsier at den typen overgrep vi står overfor i vår sak,
skal straffes strengt. Høyesteretts angivelse av et normalstraffenivå innebærer likevel ikke
at det strafferettslige forholdsmessighetsprinsippet er satt til side. Det må følgelig også sees
hen til de nærmere omstendighetene rundt handlingen og derved til straffverdigheten av det
forholdet saken gjelder.
(44) Formålet med å etablere et utgangspunkt for straffutmålingen i ulike type saker er å legge
til rette for at like tilfeller behandles likt. Når det gjelder oppstilling av
normalstraffenivåer, er det imidlertid en fare for at disse blir praktisert for skjematisk med
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

8
den konsekvens at også ulike tilfeller behandles likt. Under departementets omtale av
normalstraffenivået for voldtekt til samleie i Prop. 97 L (2009–2010) side 19 heter det om
dette:
«En slik angivelse av normalstraffnivå er ikke ment å gjøre straffutmålingen statisk
eller skjematisk. Normalstraffnivået angir bare utgangspunktet for vurderingen – hvor
på skalaen vurderingene skal starte. Straffen skal fortsatt fastsettes etter en konkret
vurdering av omstendighetene i den enkelte sak.»
(45) I Rt-2011-734 avsnitt 11 og Rt-2014-268 avsnitt 17 slutter Høyesterett seg til
departementets uttalelser om prinsippene for straffutmålingen og tilføyer at et
normalstraffenivå ikke reduserer domstolenes ansvar for «å nyansere, justere og utvikle
straffenivået over tid».
(46) Det som sies her, må gjelde desto mer ved praktiseringen av et normalstraffenivå som
Høyesterett selv har gitt anvisning på. Jeg kan for min del ikke se at det har vært
Høyesteretts forutsetning at normalstraffenivået skal praktiseres som en form for
«minstestraff» for den typen overgrep vi her står overfor. Jeg viser til departementets
generelle uttalelse om bruk av minstestraff i Ot.prp. nr. 90 (2003–2004) side 137:
«For departementet er det viktig å understreke ulempene ved særskilte minstestraffer,
nemlig risikoen for at straffen blir urimelig streng, for at retten foretar en gal
subsumsjon eller frifinnelse eller for at påtalemyndigheten uriktig henlegger saken for
å unngå et urimelig resultat.»
(47) De ulempene det her pekes på ved bruk av minstestraffer, gjør seg gjeldende på tilsvarende
måte ved en skjematisk og unyansert praktisering av et normalstraffenivå. Dette gjelder
også normalstraffenivået for voldtekt til seksuell omgang ved innføring av fingre, som
omfatter tilfeller med svært varierende alvorlighetsgrad.
(48) Gjennomgangen av forarbeidene og Høyesteretts praksis viser at et normalstraffenivå
innebærer en standardisering av utgangspunktet for straffutmålingen. Det er ikke grunnlag
for å trekke denne standardiseringen så langt at det må sees bort fra konkrete
omstendigheter ved handlingen av betydning for forholdets straffverdighet. Selv om det tas
utgangspunkt i et normalstraffenivå på fengsel i 3 år og 3 måneder for voldtekt ved
innføring av fingre i fornærmedes skjede, må det altså foretas en konkret vurdering der det
sees hen til blant annet varigheten og intensiteten av fingringen samt hvor skremmende
overgrepet var.
Den konkrete straffutmålingen
(49) Overgrepet i vår sak skjedde etter at fornærmede og tiltalte, som var gamle venner, hadde
hatt en fuktig kveld på byen sammen med et par venninner av fornærmede. Både ting- og
lagmannsretten bygger på fornærmedes forklaring om hva som skjedde etter at de kom
tilbake til hennes leilighet:
«Fornærmede har forklart at det ikke var noen intimitet mellom henne og tiltalte, og at
formålet med å ligge i samme seng, bare var å sove. De hadde et vennskap der hun
mente det var åpenbart at det ikke skulle skje noe seksuelt. Før de la seg tegnet hun
også en «usynlig grense» mellom dem i sengen for å vise at de skulle holde seg på
hver sin side av denne. Etter at de hadde sett en stund på videoer, la de seg til å sove.
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

9
Fornærmede var trøtt og sov ganske tungt, slik hun pleier å gjøre når hun har drukket
alkohol. Hun våknet brått idet hun kjente noe vondt/ubehagelig, og at noe ikke var
rett. Hun lå på ryggen og merket at tiltalte hadde en eller flere fingre inni skjeden
hennes. Fornærmede har forklart at hun fikk panikk og ikke visste hva hun skulle
gjøre. Hun lot hun som om hun sov og vred seg inntil veggen. Idet hun snudde seg,
gikk fingeren/fingrene til tiltalte ut av skjeden hennes. Tiltalte prøvde deretter å vri
henne tilbake, men hun holdt kroppen igjen, slik at han ikke klarte å snu henne. Hun
sa ingenting, og har forklart at hun heller ikke klarte å reagere på noen annen måte.
Hun ble liggende inntil veggen og sovnet etter hvert.»
(50) Ved straffutmålingen tar jeg utgangspunkt i at fornærmede hadde gitt klart uttrykk for at
hun ikke ønsket seksuell kontakt med tiltalte. Jeg mener likevel at innføringen av minst én
finger i fornærmedes skjede må anses som en «impulshandling». Det er ingen
holdepunkter for at handlingen var planlagt, og den ble avbrutt straks ved at fornærmede
våknet og snudde seg rundt.
(51) Tiltalte har ikke erkjent straffeskyld. Overfor fornærmede har han innrømmet «tafsing»,
men ikke innføring av finger. Da fornærmede bestemte seg for å anmelde forholdet et
drøyt år etter at overgrepet skjedde, tok hun kontakt med tiltalte på Snapchat, dels for å
sikre bevis og dels for å høre om han «ville unnskylde seg». En venninne av fornærmede
tok opp Snapchat-samtalen på video uten at tiltalte var klar over dette. Det fører for langt å
gjengi hele samtalen, men den ble innledet og avsluttet slik:
«(Fra fornærmede …):
Det som skjedde for litt over 1 år sia har plaga mæ veldig i ettertid, har bare tenkt litt
og skjønna ikke kordan du som va så god venn med mæ tenkte at det va innafor?
Kordan kan du ha syns du det va greit å fingre, og ta på mæ imens æ sov, når æ til og
med hadde på mæ masse klær og va helt tydelig på at det ikke sku skje noe?»
(Fra tiltalte…):
«Har aldri sagt at det va greit, og æ e lei mæ for det»
«Du va en god venn og æ va en dust, og kan ikke forstå sjøl kommer [koffer] det
skjedd»
…
«Va jo ikke sånn at æ hadde planlagt det eller noe sånt. Det bare skjedde, og æ sku
selvfølgelig ha tatt det tilbake om æ kunne»
…
(Fra fornærmede….):
«kommer aldri til å tilgi dæ men glad du kunne innrøm ka som skjedde.»
(Fra tiltalte …):
«Ja respekter det»
(52) Dagen etter at samtalen var avsluttet, ble forholdet anmeldt.
(53) Selv om tiltalte ikke har erkjent å ha ført sin finger inn i fornærmedes skjede, legger jeg
likevel en viss vekt på at han i denne samtalen flere ganger ga uttrykk for at han var lei for
det som skjedde og skulle ønske at det var ugjort. Beklagelsen har også hatt betydning for
oppklaringen av saken.
(54) Det at vi står overfor en kortvarig impulshandling gjør forholdet mindre alvorlig enn
sovevoldtekten i Rt-2013-853, der straffen etter blant annet tilståelsesfradrag ble satt til
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

10
fengsel i 2 år. Også i vår sak er overgrepet begått av en ung mann overfor en jevngammel
kvinne. Selv om angeren tiltalte ga uttrykk for i samtalen med fornærmede, ikke kan
tillegges samme vekt som en tilståelse, bør den likevel få betydning. Sammenhengen med
2013-dommen ivaretas etter min mening ved at straffen i vår sak gjøres noen måneder
strengere. Jeg bemerker for øvrig at overgrepet ikke kan sammenlignes med den
skremmende voldtekten som dannet utgangspunkt for at Høyesterett i Rt-2013-848 ga
anvisning på et normalstraffenivå på fengsel i 3 år og 3 måneder.
Konklusjon
(55) Jeg er på denne bakgrunn kommet til at straffen settes til fengsel i 2 år og 5 måneder, som
er i tråd med aktors påstand. Når jeg under en viss tvil ikke har funnet grunnlag for å gå
ytterligere ned, har det sammenheng med lovgivers og Høyesteretts uttalelser om
straffenivået ved denne typen lovbrudd.
(56) Jeg stemmer for denne
D O M :
I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 2 – to – år og 5 – fem – måneder.
(57) Dommer Steinsvik
Dissens
(58) Høyesterett har gjennom avgjørelsene i Rt-2013-848, Rt-2013-853 og Rt-2013-856 fastlagt
et normalstraffenivå på fengsel i 3 år og 3 måneder for voldtekt til seksuell omgang ved
inntrengning av en eller flere fingre i fornærmedes skjede eller endetarmsåpning. Med
utgangspunkt i dette normalstraffenivået og med et visst fradrag i straffen for tiltaltes
innrømmelse av overgrepet overfor fornærmede, er mitt syn at straffen skal settes til
fengsel i 3 år.
Nærmere om utgangspunktet for straffen
(59) Høyesteretts normering av straffenivået for voldtekt ved inntrengning av fingre fulgte opp
endringene i straffeloven 1902 som ble vedtatt ved lov 25. juni 2010 nr. 46. Førstvoterende
har redegjort for lovhistorikken rundt vedtakelsen av endringsloven. Jeg føyer til at den
direkte bakgrunnen for lovforslaget som ble fremsatt i Prop. 97 L (2009–2010), var at
Høyesterett i storkammer i to avgjørelser 13. november 2009 hadde kommet til at
normalstraffenivåene angitt i forarbeidene til straffeloven 2005 ikke umiddelbart kunne
anvendes fullt ut i saker etter straffeloven 1902. Regjeringen hadde forutsatt dette i siste
delproposisjon til straffeloven 2005, men Høyesterett kom til at tilbakevirkningsforbudet i
Grunnloven § 97 innebar at det måtte skje en gradvis straffskjerpelse.
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

11
(60) I den første av de to storkammeravgjørelsene uttalte førstvoterende at lovgiverne hadde
«gått langt i å gi til dels detaljerte retningslinjer for straffutmålingen i lovforarbeidene»,
men at det likevel ikke var tvil om at domstolene etter ikrafttredelsen av loven «plikter … å
legge til grunn et straffenivå slik det er kommet til uttrykk i lovens forarbeider».
Straffutmålingen måtte heretter skje «ut fra dette og under hensyn til de særlige
omstendighetene i den enkelte sak», jf. Rt-2009-1412 avsnitt 22.
(61) Som førstvoterende har redegjort for, er voldtekt ved inntrenging av fingre i skjede eller
endetarmsåpning holdt utenfor bestemmelsen om minstestraff for voldtekt til samleie i
straffeloven § 292. Denne formen for voldtekt ligger likevel nært opp til tilfeller som
rammes av minstestraffen. Grunnen til det er at det ved overgrepet skjer en inntrengning i
fornærmedes skjede eller endetarmsåpning, og dette har stor betydning for krenkelsens
alvor, jf. Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) punkt 7.4.4.
(62) Jeg finner det klart at denne formen for voldtekt ligger i øvre sjikt av begrepet «seksuell
omgang» i straffeloven § 291, særlig i lys av at minstestraffen i § 292 rammer alle andre
former for inntrengning av penis eller gjenstand i skjede- eller endetarmsåpning, samt
innføring av penis i fornærmedes munn. Jeg har vanskelig for å se at denne formen for
voldtekt i normaltilfellene er vesentlig mindre straffverdig fordi gjerningspersonen bruker
en eller flere fingre, fremfor en gjenstand med tilsvarende form, som i tilfelle ville bringe
forholdet inn under minstestraffen. Det er heller ikke ført bevis for Høyesterett som sier
noe om forskjeller i fysiske eller psykiske skadevirkninger av de to formene for voldtekt.
(63) Verken i siste delproposisjon til straffeloven 2005 eller ved straffskjerpelsen i 2010 ble det
gitt anvisninger på et konkret normalstraffenivå for voldtekt ved inntrengning av fingre.
Proposisjonene inneholdt likevel klare føringer for straffenivået for denne formen for
voldtekt. Slik jeg ser det, fulgte de tre avgjørelsene fra Høyesterett i 2013 nettopp opp
disse lovgiveruttalelsene i tråd med forutsetningene i storkammeravgjørelsene fra 2009.
Jeg kan ikke se at det er grunnlag for å gjøre noen fornyet eller annen vurdering av disse
lovgiversignalene nå.
(64) I Rt-2013-848 tok førstvoterende utgangspunkt i at Prop. 97 L (2009–2010) ikke inneholdt
uttalelser om «et bestemt normalstraffenivå for den type voldtekt som A har begått», men
trakk samtidig frem uttalelsene i proposisjonen på side 20, der departementet uttaler at det
ikke skal gå noe «markert skille i straffnivå mellom voldtekter som omfattes av
minstestraffen, og andre voldtekter». Videre viste han til at uttalelsen om at «hevingen av
straffenivået i saker som omfattes av minstestraffen, må gis ʻtilsvarende betydningʼ for
voldtekt til seksuell omgang som faller utenfor minstestraffen». I avsnitt 13 heter det så:
«Når man skal ta stilling til hva som normalt er et ʻikke ... markert skilleʼ fra
normalstraffenivået i minstestrafftilfellene, må man med andre ord vurdere den
aktuelle handlingens straffverdighet i forhold til voldtekt til samleie, som i praksis er
det aktuelle sammenligningsgrunnlaget.»
(65) Nærheten til tilfellene som rammes av minstestraffen, står ut fra dette helt sentralt, og ved
den videre drøftelsen uttaler førstvoterende i avsnitt 18 at selv om det «ikke er naturlig fullt
ut å likestille en voldtekt ved bruk av fingre med en voldtekt til samleie, er det imidlertid
slik at denne formen for overgrep ligger nærmere voldtekt til samleie enn enkelte andre
former for voldtekt til seksuell omgang». Jeg leser avgjørelsen slik at det nettopp er dette
som ligger til grunn for normeringen av et normalstraffenivå på 3 år og 3 måneder i
dommens avsnitt 19. Nivået som ble fastsatt, er etter mitt syn også forholdsmessig holdt
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

12
opp mot straffenivået for voldtekt ved andre former for inntrengning i skjede eller
endetarmsåpning, for eksempel ved bruk av gjenstand.
(66) I Rt-2013-853 var spørsmålet om det var grunn til å «fravike dette nivået ved voldtekt der
fornærmede er ute av stand til å motsette seg handlingen», jf. avsnitt 11. Spørsmålet var
altså om det samme normalstraffenivået på 3 år og 3 måneder skulle gis anvendelse for
voldtekt ved inntrengning av fingre i de såkalte hjelpeløstilfellene.
(67) Saksforholdet i avgjørelsen har likhetstrekk med forholdet i vår sak. Overgrepet pågikk
riktignok over noe lengre tid, men til forskjell fra vår sak avsluttet tiltalte handlingen uten
at fornærmede våknet. Førstvoterende tok utgangspunkt i uttalelsene i Prop. 97 L
(2009–2010) og viste til at det ikke skal være noe skille i normalstraffenivået mellom
tilfeller som faller inn under de ulike alternativene i voldtektsbestemmelsen, jf. avsnitt 12.
Hun viste videre til at lovgivers klare forutsetning om likestilling av de ulike formene for
voldtekt, var fulgt opp av Høyesterett gjennom avgjørelsene i Rt-2013-193 og
Rt-2013-198, som begge gjaldt sovevoldtekt til samleie. På denne bakgrunn måtte
utgangspunktet for straffen «være fengsel i omkring tre år og tre måneder», også ved
voldtekt ved inntrengning av fingre av sovende personer, jf. dommens avsnitt 16. Når
straffen ble utmålt til fengsel i 2 år, var dette begrunnet i at det forelå to formildende
omstendigheter som kom til fradrag i straffen. For det første hadde tiltalte gitt en
uforbeholden tilståelse som etter førstvoterendes syn måtte lede til «et markert fradrag».
Nøyaktig hvor stort fradrag som ble gitt for tilståelsen fremgår ikke, men det ble vist til at
det i høyesterettspraksis om seksuallovbrudd er «gitt opp mot en tredjedel i fradrag». For
det andre vektla førstvoterende i formildende retning at domfelte var 18 ½ år på
gjerningstidspunktet, og at straffverdigheten derfor var noe mindre.
(68) Avgjørelsene om normalstraffenivå ved voldtekt i form av inntrengning av en eller flere
fingre i skjede eller endetarmsåpning er konsekvent lagt til grunn i senere rettspraksis,
senest i HR-2022-980-A avsnitt 13. Jeg nevner også avgjørelsen i HR-2015-1791-A, der
tiltalte i noen minutter hadde ført hånden frem og tilbake i berøring med kjønnsorganet til
en kvinne som sov, uten at det hadde funnet sted inntrengning av fingre. I avsnitt 17 tok
førstvoterende utgangspunkt i at straffen burde «ligge på et lavere nivå enn i
inntrengingstilfellene», og tok på den bakgrunn utgangspunkt i et nivå på fengsel i 2 år og
9 måneder.
(69) Påtalemyndigheten har gjort gjeldende at straffenivået som ble fastlagt i 2013-avgjørelsene
bør justeres, og at domstolene bør gå bort fra å ta utgangspunkt i normalstraffenivå ved
overtredelser av straffeloven § 291 bokstav b. Subsidiært har møtende aktor anført at de
nærmere omstendighetene ved handlingen bør kunne vektlegges markant i formildende
retning.
(70) I den rettskildesituasjonen som foreligger, er det etter mitt syn ikke rom for å foreta en slik
omlegging av utmålingspraksis. Jeg ser det slik at de straffenivåene som lovgiver har gitt
anvisning på i forarbeidene til gjeldende bestemmelser, samt høyesterettspraksis som
direkte følger opp de anvisningene som er gitt, må legges til grunn for utmålingspraksis
inntil det kommer lovendringer, eller i det minste klare lovgiveruttalelser av
rettskildemessig betydning.
(71) Jeg føyer til at det etter mitt syn er en lovgiveroppgave å vurdere om normalstraffenivået
for overtredelser i minstestrafftilfellene, herunder i de såkalte «sovevoldtektssakene», er
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

13
for strengt. Det samme gjelder spørsmålet om minstestraff og normalstraff er
hensiktsmessige virkemidler i lovreguleringen. Så lenge straffenivået for disse
overtredelsene ligger fast, og lovgivers forutsetning er at det ikke skal gå noe «markert
skille» mellom voldtekter som omfattes av minstestraffen og andre voldtekter, må
utmålingen av straff i saker i øvre sjikt av voldtekt til seksuell omgang nødvendigvis se
hen til det straffenivået lovgiver har gitt anvisning på i minstestrafftilfellene. Noe annet vil
etter mitt syn gi dårlig sammenheng i utmålingspraksis, og heller ikke ivareta lovgivers
forutsetninger.
(72) Stortinget har i Innst. 307 S (2021–2022) anmodet regjeringen om å gi Straffelovrådet i
oppdrag å utrede straffenivåene for ulike typer av seksuallovbrudd. Dette kommer i tillegg
til Straffelovrådets pågående gjennomgang av de materielle sidene av bestemmelsene om
seksuallovbrudd. Etter mitt syn bør domstolene avvente den videre oppfølgningen av dette
arbeidet, slik at en mer helhetlig vurdering kan legges til grunn for eventuelle justeringer
av straffenivå og utmålingspraksis.
(73) På denne bakgrunn tar jeg utgangspunkt i det etablerte normalstraffenivået på fengsel i 3 år
og 3 måneder når jeg nå går over til den konkrete straffutmålingen.
Den konkrete utmålingen
(74) Jeg forstår førstvoterende slik at hun mener de konkrete omstendighetene rundt handlingen
må tillegges større vekt enn etter rettspraksis hittil, og at dette underbygges blant annet av
det strafferettslige forholdsmessighetsprinsippet.
(75) Ved en større vektlegging av de konkrete omstendighetene rundt handlingen kommer det
etablerte normalstraffenivået nødvendigvis mer i bakgrunnen. Dette vil gjelde uavhengig
av om det dreier seg om overtredelser som omfattes av minstestraffen i straffeloven § 292
eller ikke, og uavhengig av om normalstraffenivået for den aktuelle typen overtredelser er
etablert gjennom lovgiveruttalelser eller rettspraksis.
(76) Skal et normalstraffenivå ha noen reell betydning må det legges til grunn i tilfeller hvor det
ikke foreligger spesielle formildende eller skjerpende omstendigheter. Men slike
omstendigheter – lovfestede eller ulovfestede – kan selvsagt på vanlig måte tilsi en straff
både over og under normalstraffenivået. Dette er også forutsatt i forarbeidene,
jf. Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) side 228, hvor departementet uttaler:
«Med normalstraffenivå mener departementet saker hvor det ikke foreligger spesielle
skjerpende eller formildende omstendigheter. En slik angivelse av normalstraffenivå
er ikke ment å gjøre straffutmålingen statisk eller skjematisk. Normalstraffenivået
angir bare utgangspunktet for vurderingene – hvor på skalaen vurderingene skal starte.
Straffen skal fortsatt fastsettes etter en konkret vurdering av omstendighetene i den
enkelte sak. Skjerpende eller formildende omstendigheter kan tilsi at straffen fastsettes
over eller under normalstraffenivået.»
(77) Jeg er enig med førstvoterende i at normalstraffenivået ikke er ment å skulle praktiseres
som en form for «minstestraff». Men poenget slik jeg ser det, er at domstolene skal ta
utgangspunkt i nivået, og deretter peke på konkrete formildende omstendigheter dersom
lavere straff skal idømmes. Og tilsvarende for skjerpende omstendigheter. For enkelte
straffutmålingsmomenter følger det direkte av straffeprosessloven at en slik
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

14
fremgangsmåte skal benyttes, jf. § 40 første ledd tredje punktum. At domstolene
regelmessig oppstiller et utgangspunkt for straffen, enten dette er et etablert
normalstraffenivå eller ikke, og deretter vektlegger formildende og skjerpende
omstendigheter, muliggjør også i større grad en sammenligning av straffenivå mellom
saker.
(78) De faktiske omstendighetene rundt overgrepet i vår sak er gjengitt av førstvoterende. Etter
mitt syn står vi overfor et ordinært tilfelle av festrelatert sovevoldtekt ved inntrengning av
fingre i fornærmedes skjede, jf. straffeloven § 291 bokstav b.
(79) Lagmannsretten la i skjerpende retning vekt på at overgrepet skjedde i fornærmedes hjem
og ble begått av en venn hun hadde tillit til og stolte på. Lagmannsretten trakk videre frem
at fornærmede hadde slitt psykisk etter overgrepet. Disse momentene ble imidlertid ikke
ansett tilstrekkelig tungtveiende til å fravike normalstraffenivået i skjerpende retning. Jeg
er enig i dette.
(80) Jeg er videre enig med lagmannsretten i at tiltaltes alder på gjerningstidspunktet – 20 år og
4 måneder – bare kan få begrenset betydning ved utmålingen.
(81) Førstvoterende i vår sak har lagt vekt på at handlingen var en impulshandling. Jeg finner
ikke å kunne vektlegge dette som en formildende omstendighet. For det første hadde
fornærmede gjort det klart før hun sovnet at det ikke var aktuelt med sex. Tiltalte var
derfor klar over dette. Også det forhold at tiltalte forsøkte å vri fornærmede tilbake da hun
snudde seg mot veggen og fingeren/fingrene til tiltalte gled ut slik at overgrepet opphørte,
fratar handlingen impulspreg. At det kan være straffskjerpende dersom et seksuelt overgrep
er planmessig eller veloverveid, innebærer etter mitt syn heller ikke at fravær av slike
omstendigheter uten videre er formildende. Jeg viser her til Prop. 97 L (2009–2010) side
26, der departementet uttaler:
«Departementet vil bemerke at det at det ikke foreligger skjerpende omstendigheter,
ikke kan anses som noen formildende omstendighet som kan gi grunnlag for å fravike
normalstraffenivået. For eksempel kan det være skjerpende om handlingen er planlagt
fra tiltaltes side, men det kan normalt ikke være formildende at den ikke er det. Der
det foreligger både skjerpende og formildende omstendigheter, må de formildende
omstendighetene være av vesentlig større betydning enn de skjerpende
omstendighetene for at straffen skal kunne settes under normalstraffenivået.»
(82) Det foreligger ingen uforbeholden tilståelse fra tiltalte, men som førstvoterende, finner jeg
å kunne legge en viss vekt i formildende retning at han et stykke på vei erkjente at han
hadde begått et overgrep da han ble kontaktet av fornærmede på Snapchat. Fornærmede
ønsket svar på hva som hadde skjedd, og tiltalte skrev blant annet at han angret og hadde
tatt det tilbake om han kunne. Dette har en viss betydning for fornærmede selv om tiltalte
ikke erkjente straffeskyld. Innrømmelsen, som også har hatt stor bevismessig betydning for
oppklaringen av saken, bør etter mitt syn i dette tilfellet gi et mindre fradrag i straffen. Jeg
finner støtte for dette i avgjørelsen i Rt-2013-193 avsnitt 31.
(83) På denne bakgrunn har jeg kommet til at straffen skal settes til fengsel i 3 år.
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)

15
(84) Dommar Høgetveit Berg: Eg er i hovudsak og i resultatet samd med
fyrstvoterande, dommar Arntzen.
(85) Dommer Thyness: Likeså.
(86) Dommer Noer: Likeså.
(87) Etter stemmegivningen avsa Høyesterett denne
D O M :
I lagmannsrettens dom, domsslutningen punkt 1, gjøres den endring at straffen settes til
fengsel i 2 – to – år og 5 – fem – måneder.
HR-2022-2225-A, (sak nr. 22-087997STR-HRET)